KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EEG) nr 72/77 av den 13 januari 1977 om ändring av förordning (EEG) nr 1470/68 om provtagning och minskning av prover och bestämning av oljehalt, orenheter och vattenhalt i oljeväxtfrö

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning nr 136/66/EEG av den 22 september 1966 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter(1), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 1707/73(2), särskilt artikel 26.3 i denna, och

med beaktande av följande:

En lämplig metod bör fastställas för att bestämma den exakta mängden erukasyra i rybs- och rapsfrö. Kommissionens förordning (EEG) nr 1470/68 av den 23 september 1968 om provtagning och minskning av prover och bestämning av oljehalt, orenheter och vattenhalt i oljeväxtfrö(3), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 3025/75(4) bör därför ändras.

De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från Förvaltningskommittén för oljor och fetter.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Följande artikel 2b skall läggas till i förordning (EEG) nr 1470/68:

"Bestämning av halten erukasyra, angiven i artikel 4 i förordning nr 282/67/EEG, skall ske enligt den i bilaga 6 till denna förordning angivna metoden.

Rybs- och rapsfrö skall anses innehålla den högsta mängd erukasyra som anges i förordning nr 282/67/EEG, första strecksatsen, om den olja som utvunnits från detta frö enligt den i bilaga 6 avdelning I angivna metoden innehåller högst 15 % erukasyra (C22), beräknad enligt den metod som fastställs i avdelning 2 och 3 i den bilagan."

Artikel 2

En bilaga 6, som är bilaga till denna förordning, skall läggas till i förordning (EEG) nr 1470/68.

Artikel 3

Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 13 januari 1977.

På kommissionens vägnar

Finn GUNDELACH

Vice ordförande

(1) EGT nr 172, 30.9.1966, s. 3025/66.

(2) EGT nr L 175, 29.6.1973, s. 5.

(3) EGT nr L 239, 28.9.1968, s. 2.

(4) EGT nr L 300, 20.11.1975, s. 5.

BILAGA 6

GEMENSKAPENS ANALYSMETOD FÖR BESTÄMNING AV HALTEN AV ERUKASYRA I FRÖ SOM HAR ÖVERTAGITS AV INTERVENTIONSORGAN

1. Beredning av prover.

2. Framställning av metylestrar av fettsyrorna.

3. Gaskromatografi av metylestrarna av fettsyrorna.

1. BEREDNING AV PROVER

1. Provtagning och uttag av laboratorieprover till analysprover och bestämning av oljehalten i produkten i fråga skall ske enligt de metoder som beskrivs i bilagorna 1, 2 och 5 till förordning (EEG) nr 1470/68.

2. Beredning av provet av den olja som utvunnits av de frön som är föremål för provningen.

2.1 Om provet är flytande och helt klart, omskakas det som en säkerhetsåtgärd innan proverna tas ut.

2.2 Om provet är flytande men grumligt eller har en fällning, ställs det i ett värmeskåp vid en temperatur av 50 °C. När provet har nått denna temperatur, skakas det kraftigt och får sedan vila. Filtrera det genom ett filtrerpapper i värmeskåpet vid en temperatur av 30 °C. Provet skall vara klart.

2.3 Om provet har stelnat, placeras det i värmeskåp vid en temperatur av 10 °C över det förväntade smältpunktsområdet. Fortsätt enligt avsnitt 2.1 om provet efter smältningen är klart. Om provet efter smältningen är grumligt eller har en fällning, fortsätt enligt avsnitt 2.2.

2. FRAMSTÄLLNING AV METYLESTRAR AV FETTSYRORNA

1. INLEDNING

Dessa metoder används för att omvandla oljor och fetter av animaliskt eller vegetabiliskt ursprung eller fettsyror oberoende av ursprung till metylestrar av fettsyrorna.

De framställda metylestrarna kan användas i olika metoder som kräver en sådan omvandling, inklusive gaskromatografi, tunnskiktskromatografi samt infraröd spektrofotometri.

2. TILLÄMPNINGSOMRÅDE

De beskrivna metoderna kan tillämpas för oljor och fetter av animaliskt eller vegetabiliskt ursprung. De i avsnitt 3 beskrivna metoderna kan användas vid framställning av metylestrar av fettsyror med sex eller flera kolatomer. Om fettsyror av C6 och C8 förekommer och om estrar avsedda för gaskromatografi framställs, är det viktigt att lösningsmedlet inte avlägsnas från metylesterlösningen.

De allmänna metoderna i avsnitt 3.1 kan leda till felaktiga resultat i följande fall:

- Föreningar med sekundära syregrupper (hydroxi-, hydroperoxi-, keto- eller expoxygrupper).

- Föreningar med cyklopropan- och cyklopropengrupper.

- Konjugerade fleromättade föreningar och acetylenföreningar

.- Vaxer.

En av de i avsnitt 3.2 beskrivna metoderna bör i så fall användas. Oljor och fetter, i vilka dessa grupper förekommer i mycket begränsad omfattning (t.ex. bomullsfröolja) kan emellertid analyseras enligt avsnitt 3.1.

Fosfolipider kan analyseras efter förtvålning och förestring av fettsyrorna.

Material som inte kan förtvålas försvinner inte och kan, om de förekommer i väsentlig mängd, inverka på följande analyserna (anmärkning 1).

3. METODER FÖR FRAMSTÄLLNING AV METYLESTRAR AV FETTSYROR MED SEX ELLER FLERA KOLATOMER

Den vanliga metoden att framställa metylestrar med användning av bortrifluorid beskrivs i avsnitt 3.1 och bör företrädesvis användas. Om detta inte är möjligt kan de alternativa metoderna som beskrivs i avsnitt 3.2 användas.

3.1 Vanlig metod med användning av bortrifluorid

3.1.1 Princip

Förtvålning av glycerider och frigörelse och förestring av fettsyrorna vid närvaro av bortrifluorid.

3.1.2 Apparatur

- kolvar om 50 eller 100 ml med slipning,

- återflödeskylare, 10 30 cm, med slipning som passar dessa kolvar,

- fettfri koksten,

- bubbelrör för inblåsning av kväve,

- mätpipett som rymmer 10 ml eller mer med pipettsug, eller automatpipett,

- provrör med slipade proppar,

- separertrattar, 250 ml.

3.1.3 Reagenser

- Natriumhydroxid i metanollösning, cirka 0,5 N,

Lös upp 2 g natriumhydroxid i 100 ml metanol som innehåller högst 0,5 % (m/m) vatten. Om lösningen skall användas under en ganska lång tid, bildas en liten mängd natriumkarbonat som en vit fällning. Detta påverkar inte på något sätt framställningen av metylestrarna.

- Bortrifluorid i metanollösning med en koncentration på mellan 12 och 15 % (m/m). (Lösningar med 14 % och 50 % kan köpas i handeln) (anmärkning 2).

Observera: Bortrifluorid är giftigt. Det är inte tillrådligt att själv framställa lösningen av bortrifluorid och metanol (anmärkning 3).

- Heptan, kromatografiskt rent (anmärkning 2 och 4).

- Omdestillerad petroleumeter (kokpunkt 40 60 °C) med ett bromvärde mindre än 1, fri från fasta partiklar eller hexan (anmärkning 2).

- Vattenfritt natriumsulfat.

- Mättad lösning av natriumklorid.

- Metylrött, lösning 0,1 % (m/v) i 60 %-ig (v/v) etanol.

- Kväve innehållande mindre än 5 mg syre per kg gas.

3.1.4 Metod

Följande hantering bör på grund av bortrifluoridens giftiga egenskaper företas i dragskåp. Alla glasvaror skall tvättas omedelbart efter användning.

Om oljorna eller fettsyrorna innehåller syror med mer än 2 dubbelbindningar, är det lämpligt att avlägsna luften i metanolet och kolven med en genomblåsning med kväve under några minuter.

Proven bereds enligt beskrivningen i avdelning 1, "Beredning av prover".

En exakt vägning är inte nödvändig. Provets storlek behöver endast vara känd för att det skall vara möjligt att välja rätt kolv och reagensmängder enligt följande tabell.

>Plats för tabell>

När metylestrarna är avsedda för gaskromatografisk analys, bör provmängden vara cirka 350 mg. Om den är mindre, är det viktigt att se till att det tagna provet är representativt (anmärkning 5).

3.1.4.1 Med oljor och fetter

Överför den iordningställda provmängden till kolven. Tillsätt rätt mängd natriumhydroxid i metanollösning och en koksten. Sätt återflödeskylaren på kolven. Upphetta under kokning till återflöde tills de små dropparna av olja eller fett försvinner (detta pågår under 5 10 minuter, men kan pågå längre i vissa undantagsfall).

Tillsätt med hjälp av mätpipetten med pipettsug eller med automatpipetten den angivna mängden av bortrifluorid i metanollösning till den kokande blandningen i återflödeskylaren. Fortsätt att koka i två minuter.

Tillsätt 2 5 ml heptan (anmärkning 4) till den kokande blandningen genom återflödeskylaren (mängden heptan är utan betydelse för reaktionen). Fortsätt koka i 1 minut.

Avlägsna värmekällan och därefter återflödeskylaren från kolven. Tillsätt några ml mättad natriumkloridlösning och skaka kolven försiktigt med roterande rörelser.

Fortsätt att tillsätta mer mättad natriumkloridlösning tills vätskan når upp till kolvens hals. Överför cirka 1 ml av det översta lagret (heptanlösning) till ett inslipat provrör och tillsätt den mängd vattenfritt natriumsulfat som behövs för att avlägsna alla spår av vatten. Om provmängden var 350 mg, innehåller den erhållna lösningen cirka 5 10 % metylestrar och kan sprutas in direkt i gaskromatografens kolonn. I annat fall spädes heptanlösningen tills en koncentration av 5 10 % metylestrar erhålls (anmärkning 6).

För att få hela mängden av estrar i torrt tillstånd överförs saltlösningen och heptanfasen till en 250 ml separertratt. Separera och utvinn sedan saltlösningen med 50 ml petroleumeter (kokpunkt mellan 40 60 °C) eller med hexan.

Upprepa extraktionen. Blanda heptanfasen och de två extrakten och tvätta med portioner av 20 ml i taget tills återstoden inte längre är sur (mot metylrött). Torka med hjälp av vattenfritt natriumsulfat och låt lösningsmedlet avdunsta på ett vattenbad under genomblåsning av kväve (anmärkning 6 och 7). Om provmängden var mindre än 500 mg, bör mängderna av lösningsmedel och vatten minskas i proportion till detta.

3.1.4.2 Med fettsyror

Om provet endast består av fettsyror utesluts förtvålningen.

Häll den önskade mängden iordningställda fettsyror i en kolv. Tillsätt den föreskrivna mängden av bortrifluorid i metanollösning. Koka i två minuter och fortsätt sedan enligt avsnitt 3.1.4.1 från punkten "Tillsätt 2 5 ml heptan . . .".

3.2 Alternativa metoder utan användning av bortrifluorid

3.2.1 Med neutrala oljor och fetter (syratal 2)

4.3 Apparatur

- Provrör, cirka 20 ml, med slipade proppar.

- Mätkolvar, 50 och 100 ml.

- Mätpipetter, 1 ml (eller större).

- Mätglas, 10 ml.

4.4 Reagenser

- cirka 2 N kaliumhydroxid i metanollösning. Lös upp 11,2 g kaliumhydroxid i 100 ml metanol som innehåller högst 0,5 % (m/m) vatten.

- Kromatografiskt rent heptan (anmärkning 2 och 4).

- Standardlösning I: Väg in på 0,1 mg när cirka 1 g metylpentanoat i en mätkolv om 50 ml och fyll med heptan upp till märket.

- Standardlösning II: Väg in på 0,1 mg när cirka 200 mg metylpentanoat i en mätkolv om 100 ml och fyll med heptan upp till märket.

4.5 Metod

När smörsyra senare behöver bestämmas genom gaskromatografi är det viktigt att använda en standardlösning. Standardlösning I används när den förmodade mängden av smörsyra är större än 1 % och standardlösning II när den är mindre än 1 %.

Om fettsyrans sammansättning behöver bestämmas med gaskromatografi, krävs ingen standardlösning.

Iordningställ provet enligt avdelning I, "Beredning av prover".

Väg in på 1 mg när cirka 1 g av det iordningställda provet i ett provrör med slipad propp om cirka 20 ml. Tillsätt 10 ml heptan med hjälp av ett mätglas. Tillsätt 1.0 ml av den tillämpliga standardlösningen med en mätpipett.

Anmärkning: Om smörsyran inte skall bestämmas är det inte nödvändigt att väga provet på 1 mg när och inte heller att tillsätta en standardlösning.

Tillsätt 0,5 ml cirka 2 N kaliumhydroxid i metanollösning och skaka sedan provröret så att innehållet blandas och klarnar. Detta tar cirka 20 sekunder. Nästan omedelbart efter det att lösningen blivit klar blir den åter grumlig på grund av utfällning av glycerol. Glycerol separerar snabbt.

Häll av det översta lagret som innehåller metylestrarna.

5. ANMÄRKNINGAR

1. Om de oförtvålbara ämnena ger upphov till interferens skall den lösning som erhålls efter förtvålning spädas med vatten och de oförtvålbara ämnena extraheras på vanligt sätt med dietyleter, hexan eller petroleumeter.

Surgör den vattenhaltiga tvållösningen och filtrera av fettsyrorna.

Framställ deras metylestrar enligt de metoder som anges i avsnitt 3.1.4.2 eller 3.2.3.5.

2. Vid gaskromatografi av metylestrar kan vissa reagenser, särskilt bortrifluorid i metanollösningar, ge upphov till falska toppar (i området C20 C22 från bortrifluorid i metanollösningar). Varje ny sats av reagens skall därför undersökas genom iordningställande och genomförande av kromatografi av metylestrar av ren oljesyra.

De olika reagenserna skall inte ge upphov till toppar som interfererar med toppar av metylestrar och fettsyror under gaskromatografin.

3. Om det är nödvändigt att framställa bortrifluorid i metanollösing av bortrifluorid i gasform skall följande förfarande användas. Tag en tvåliterskolv som innehåller 1 liter metanol och kyl den i ett bad med isvatten. Placera isbadet i ett dragskåp och bubbla igenom BF3 från en gastub genom ett glasrör in i metanolen, tills 125 g har gått i lösning. Bibehåll gasgenomströmningen av BF3 genom röret innan det införs i metanolen och efter det att det har avlägsnats därifrån för att förhindra att vätskan sugs tillbaka in i reduceringsventilen. Gasen bör inte försvinna så snabbt från kolven att vit rök uppstår. Reagensen kan användas i upp till två år.

4. Heptan (blandning av rena C7-isomer, analyserad med gaskromatografi) kan ersättas med hexan, om fettsyror med 20 eller fler kolatomer saknas.

5. Om den erforderliga provmängden inte finns tillgänglig, kan den minskas till 10 mg eller mindre, under förutsättning att reagensvolymerna och apparaturens storlek minskas i proportion till detta.

6. Metylestrarna bör lämpligen analyseras så fort som möjligt. Om nödvändigt får den heptanlösning som innehåller metylestrarna förvaras under inert gas och i kylskåp. Vid en längre tids lagring är det önskvärt att skydda metylestrarna mot autooxidation genom tillsats till lösningen av en antioxidant, som inte påverkar den följande analysen, t.ex. 0,005 % (m/v) av B.H.T. (diter.butyl-2 6-metyl-4-fenol). Torra, lösningsmedelsfria metylestrar kan vid behov förvaras i 24 timmar under inert gas i kylskåp eller under längre tid i ett tillsmält evakuerat rör i en frys.

7. Det finns risk för att en del av de mest flyktiga metylestrarna går förlorade, om avdunstningen av lösningsmedlet tar för lång tid eller om kväveströmmen är för kraftig.

Avdunstningen av lösningsmedlet måste, när det gäller infraröd spektrofotometri, vara så fullständig som möjligt. Vid gaskromatografi är det inte lämpligt att avlägsna lösningsmedlet.

8. För oljor av ricinoljetyp är inte klarning ett kriterium på att reaktion har ägt rum.

3. GASKROMATOGRAFI AV METYLESTRAR AV FETTSYROR

1. INLEDNING

Syftet med denna metod är att ge allmänna riktlinjer för gaskromatografisk bestämning av den kvalitativa och kvantitativa sammansättningen av en blandning av metylestrar som framställts av fettsyror enligt avdelning 2. Polymeriserade fettsyror kan inte analyseras med denna metod.

Instruktionerna gäller för vanlig gaskromatografiutrustning med en packad kolonn och flamjoniseringsdetektor (anmärkning 1).

2. APPARATUR

2.1 Gaskromatograf

Vilken apparat som helst som kan ge den precision och upplösning som definieras i avsnitt 4.1.2 kan användas.

2.1.1 Injektor

Injektorns dödvolym skall vara så liten som möjligt. Om inte materialegenskaperna anger något annat bör dess temperatur ligga mellan 25 och 50 °C högre än i kolonnen.

2.1.2 Ugn

Ugnen skall kunna värma upp kolonnerna till en temperatur av minst 220 °C och kunna hålla den önskade temperaturen inom 1 °C.

Vid användning av förinställda parametrar är det lämpligt att välja en dubbelapparat.

2.1.3 Kolonn

2.1.3.1 Kolonn

Kolonnen skall vara av ett material, som är inert mot de oljor och fetter som skall analyseras, t.ex. glas eller i avsaknad av detta rostfritt stål (anmärkning 2).

Längden skall vara 1 3 meter. En relativt kort kolonn används om fettsyror med långa kedjor ovanför C20 finns närvarande.

Vid bestämning av syror med 4 eller 6 kolatomer är det lämpligt att använda en två meter lång kolonn.

Innerdiameter 2 4 mm.

2.1.3.2 Fyllning

Bärmaterial: syratvättad och silaniserad diatomusjord eller annat inert material med en kornstorlek med liten avvikelse (25µm mellan 125 och 200 µm), varvid den genomsnittliga kornstorleken anpassas efter kolonnens innerdiameter och längd.

Stationär fas: en polär fas av polyestertyp (t.ex. dietylenglykolpolysuccinat, butandiolpolysuccinat etc.) eller cyanosilikon eller någon annan fas som uppfyller de nedan angivna kraven. Impregneringsgraden skall vara mellan 5 och 20 %. Vid vissa separationer kan icke-polära faser användas.

2.1.3.3 Iordningställande

Om möjligt tas kolonnen bort från detektorn. Ugnen upphettas till 10 °C över arbetstemperaturen och en ström av inert gas blåses igenom den nybehandlade kolonnen med en hastighet av 20 60 ml per minut under minst 16 timmar och sedan under ytterligare två timmar vid 195 °C.

2.1.4 Detektor

Detektorn skall helst kunna värmas till en högre temperatur än kolonnen.

Anvisningarna nedan gäller vid användning av en flamjoniseringsdetektor (anmärkning 1).

2.2 Spruta

Sprutan bör ha en maximivolym av 10 µl, graderad i 0,1 µl.

2.3 Registreringsapparat

Om den registrerade kurvan skall användas för att beräkna sammansättningen av den analyserade blandningen, krävs en elektronisk registreringsapparat med hög precision, anpassad till den apparatur som används och med följande kännetecken:

- Svarstid under 1,5 sek. (svarstiden är den tid som det tar för registreringspennan att gå från 0 till 90 % vid en plötslig ingångssignal på 100 %.

- Pappersbredd minst 25 cm.

- Pappershastighet 25 150 cm /h.

2.4 Integrator eller räknare (valfri extrautrustning)

Snabb och exakt beräkning kan genomföras med hjälp av en elektronisk integrator eller en räknare. Den skall ge ett linjärt svar med tillräcklig känslighet, och korrektionen för avvikelser från baslinjen skall vara tillfredsställande.

3. REAGENSER

- Bärgas: inert gas (kväve, helium, argon, m.m.), som är omsorgsfullt torkad och med en syrehalt som är mindre än 10 mg/kg.

- Supplementerande gaser: väte med minst 99,9 % renhet och fri från organiska ämnen, luft eller syre utan organiska ämnen.

- Standard för referens: en blandning av metylestrar eller metylestrar av en olja av känd sammansättning, om möjligt liknande den olja eller det fett som skall analyseras.

4. FÖRFARANDE

4.1 Justering av apparaturen

4.1.1 Bestämning av optimala arbetsförhållanden

Det är viktigt att beakta följande variabler vid valet av arbetsförhållanden:

- kolonnens längd och diameter

- den stationära fasens sort och mängd

- kolonnens temperatur

- bärgasens flöde

- den upplösning som krävs

- storleken av det uttagna provet

- analystiden.

Storleken av det uttagna provet skall väljas så att detektorn och elektrometern tillsammans ger ett linjärt utslag.

I allmänhet kommer följande värden att ge de önskade resultaten, dvs. minst 2 000 teoretiska bottnar för metylstearat är lika med minst 2 000 och dess eluering inom cirka 15 minuter:

skall vara tillfredsställande.>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Om apparaturen tillåter det, skall injektorn hållas vid en temperatur av nära 200 °C och detektorn vid en temperatur som är lika med eller högre än den i kolonnen.

Vätets flöde genom flamjoniseringsdetektorn är vanligen hälften av bärgasens flöde och syreflödet är 5 till 10 gånger snabbare än vätet.

4.1.2 Bestämning av effektivitet och upplösning

Genomför analysen med en blandning av metylstearat och metyloleat i ungefär lika proportioner (t.ex. metylestrar av kakaosmör). Provets storlek, kolonnens temperatur och bärgasens väljs så att maximum på metylstearattoppen registreras cirka 15 minuter efter lösningsmedelstoppen och så att toppen i fråga upptar ungefär ¾ av hela skalan.

Antalet teoretiska bottnar (n= effektivitet) beräknas med hjälp av formeln:

n = 16 (

>NUM>dRt

>DEN>ù1

)²

och upplösningen (R) med hjälp av formeln

R = >NUM>2 Ä

>DEN>ù1 + ù2

där:

>Plats för tabell>

>Hänvisning till film>

(Sådana driftförhållanden skall väljas att de ger minst 2 000 teoretiska bottnar eller mer för metylstearat och en upplösning som är minst 1,25. De skall också vara sådana att linolensyra (C18:3) separeras från 4.2 arachinsyra (C20:0) och gadoleinsyra (C20:1).

4.2 Analys

Provet skall utgöras av 0,1 2 µl av metylestrar i heptanlösning som framställts enligt avdelning 2. Om estrarna inte är i lösning, iordningställs en ungefär 10 %-ig heptanlösning och 0,1 1 µl av denna sprutas in.

Provmängden får i normala fall ökas (upp till 10 gånger). Driftsförhållandena skall vara de som anges i avsnitt 4.1.1 för identifiering av ämnen i spårmängder. Det är dock möjligt att arbeta med en lägre kolonntemperatur vid bestämning av fettsyror med mindre än 12 kolatomer eller med en högre kolonntemperatur vid bestämning av fettsyror med mer än 20 kolatomer.

Det är möjligt att om så önskas arbeta med temperaturprogrammering i båda dessa fall. Om provet t.ex. innehåller metylestrar av fettsyror med mindre än 12 kolatomer, sprutas provet in vid 100 °C (eller vid 50 60 °C, om smörsyra finns närvarande) och sedan höjs temperaturen omedelbart med en hastighet av 4 8 °C per minut till optimal temperatur.

De två metoderna kan i vissa fall kombineras, dvs. elueringen fortsätts vid en konstant temperatur tills alla komponenter eluerats. Om inte instrumentet har programmerad uppvärmning, används det vid två bestämda temperaturer mellan 100 °C och 195 °C.

Om så är nödvändigt rekommenderas att analysen genomförs på två fasta faser med olika polaritet för att påvisa frånvaron av maskerade toppar, t.ex. i fiskoljor, eller vid samtidig förekomst av konjugerade C18:3 och C20:0 eller C18:3 och C18:2.

5. RESULTAT

5.1 Kvalitativ analys

Analysera den referensblandning vars sammansättning är känd med användning av samma driftsförhållanden som de som använts för provet och mät återgångsavstånden (eller retentionstiderna) för de närvarande fettsyrorna. Rita kurvor som visar det logaritmiska retentionsavståndet (eller retentionstiden) som en funktion av antalet kolatomer. Kurvor ritade under isoterma förhållanden och för estrar med raka kedjor eller en bestämd grad av omättnad bör vara nästan räta linjer.

Identifiera topparna för provet med dessa räta linjer eller om så behövs genom interpolering.

Det är nödvändigt att undvika driftsförhållanden som gör att "maskerande toppar" existerar, dvs. sådana förhållanden att upplösningen är otillräcklig för att separera två av de ingående ämnena.

5.2 Kvantitativ analys

5.2.1 Bestämning av sammansättningen

Använd den inre normaliseringsmetoden, utom i vissa undantagsfall, dvs. förutsätt att alla ingående komponenter i provet finns representerade på kromatogrammet så att den totala ytan under topparna representerar 100 % av de ingående ämnena (total eluering).

Om en integrator finns i utrustningen används resultaten från denna. I annat fall bestäms arean under varje topp genom att multiplicera dess höjd med dess bredd på mitten, eventuellt med beaktande av olika avvikelser som används under registreringen.

5.2.1.1 Normalfall

Om viktiga beståndsdelar mindre än C8 inte förekommer, beräknas mängden av varje beståndsdel uttryckt i procent av metylester genom bestämning av den procent som representeras av området hos motsvarande toppar relativt summan av områdena för alla toppar med användning av formeln:

procent (m/m) av komponent (i), uttrykt som metylester >NUM>A1

>DEN>ÓA1

× 100där:

A1 = området under den topp som motsvarar komponent i,ÓA1 = summan av områdena under alla toppar.

5.2.1.2 Användning av korrektionsfaktorer

I vissa fall, särskilt i närvaro av syror med mindre än åtta kolatomer eller syror med sekundära grupper, eller när termiska ledningsdetektorer används är det nödvändigt att använda korrektionsfaktorer för att omvandla procenten för toppområdena till massprocent hos komponenterna.

Bestäm korrektionsfaktorerna med hjälp av ett kromatogram som erhållits genom analys av en referensblandning av metylestrar av känd sammansättning, genomförd under identiskt samma förhållanden som de som används vid analys av provet.

För referensblandningen:

procent (m/m) av komponenten (i) = >NUM>B1

>DEN>ÓB1

× 100

där

B1 = massan av komponenten i referensblandningen,

ÓB1 = den totala massan av de olika komponenterna i referensblandningen.

Med hjälp av kromatogrammet för referensblandningen är det möjligt att beräkna:

procent (område/område) av komponenten (i) = >NUM>C1

>DEN>ÓC1

× 100

där

C1 = området under toppen som motsvarar komponenten i,

ÓC1 = summan av områdena under alla topparna.

Därav erhålls:

Korrektionsfaktor K1 = >NUM>B1× ÓC1

>DEN>C1× ÓB1

Vanligen uttrycks korrektionsfaktorerna relativt till K16 = 1 och de relativa faktorerna blir

K1 = >NUM>K1

>DEN>K16

För provet uttrycks mängden av varje komponent genom

procenten (m/m) av komponenten (i) = >NUM>K1 × A1

>DEN>Ó(K1 × A1)

× 100

uttryckt som metylestrar

5.2.1.3 Användning av inre standard

I vissa fall (särskilt vid bestämning av syror med fyra och sex kolatomer och vid syror där alla fettsyror inte är eluerade) är det nödvändigt att använda en inre standard (C5, C15 eller C17, allt efter omständigheterna) och sedan bestämma dess korrektionsfaktor:

procent (m/m) av komponenten i = >NUM>ms × Ks× A1

>DEN>m1 × Ks× As

× 100

uttryckt som metylestrar

där:

ms = vikten av den inre standarden i mg

m = provets vikt i mg

K's = korrektionsfaktorn för den inre standarden

As = området under den topp som motsvarar den inre standarden

A1 = området under den topp som motsvarar komponenten i

5.2.2 Resultat

Ange resultat med:3 signifikanta siffror vid innehåll under 10 %,

2 signifikanta siffror vid innehåll mellan 1 och 10 %,

1 signifikant siffra vid innehåll under 1 %.

Ange alltid resultatet med en decimal.

5.2.3 Repeterbarhet

Skillnaden mellan resultaten av två analyser, utförda samma dag med samma apparat av samma person och av samma estrar och för de komponenter som förekommer i större mängd än 5 %, får inte överstiga ett relativt värde av 3 % av det bestämda värdet med ett absolut högsta värde av 1 %. För komponenter som förekommer i mindre mängd än 5 % blir repeterbarheten snabbt mindre i takt med att det procentuella innehållet minskar.

5.2.4 Reproducerbarhet

Skillnaden mellan de resultat som uppnås i två skilda laboratorier för komponenter som förekommer i större mängd än 5 % får inte överstiga ett relativt värde av 10 % av det bestämda värdet med ett absolut högsta värde av 3 %. För komponenter som förekommer i mindre mängd än 5 % blir reproducerbarheten snabbt mindre i takt med att det procentuella innehållet minskar.

6. ANMÄRKNINGAR

1. En gaskromatograf med värmeledningsdetektor (katarometer) kan användas. De beskrivna förhållandena skall då ändras enligt följande:

>Plats för tabell>

Vid en kvantitativ analys tas hänsyn till de i avsnitt 5.2.1.2 angivna korrektionsfaktorerna.

2. Om fleromättade beståndsdelar med mer än tre dubbelbindningar är närvarande, kan en kolonn av rostfritt stål förorsaka nedbrytning av dessa.