Kommissionens beslut

av den 28 juli 1999

om det statliga stöd som Italien planerar att genomföra till förmån för Fiat Auto SpA i företagets anläggning i Pomigliano d'Arco (Neapel)

[delgivet med K(1999) 2916]

(Endast den italienska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2000/318/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(1), och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Mellan oktober och december 1997 anmälde den italienska regeringen, enligt artikel 88.3 i fördraget, sex statliga stöd till företaget Fiat Auto SpA (nedan kallat Fiat)(2), däribland stöd till anläggningen i Pomigliano d'Arco i provinsen Neapel i regionen Kampanjen (nedan kallad Fiat Pomigliano), registrerat under N 729/97 den 28 oktober 1997. För att få tillräckligt beslutsunderlag begärde kommissionen vid flera tillfällen ytterligare upplysningar från och riktade påminnelser till de italienska myndigheterna. Den 23 april 1998 ägde ett möte rum mellan kommissionen och företrädare för Italiens regering och Fiat, för att närmare fastställa formerna för ärendets handläggning. Genom en skrivelse av den 20 november 1998 besvarade de italienska myndigheterna slutligen kommissionens frågor. Dessa svar var dock ofullständiga.

(2) Genom en skrivelse av den 3 mars 1999 underrättade kommissionen Italien om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende de anmälda stöden. Samtidigt förelades Italien att inom en månad översända alla handlingar, upplysningar och uppgifter som är nödvändiga för bedömningen av stödets förenlighet med den gemensamma marknaden. Om så inte skedde skulle kommissionen fatta ett beslut på grundval av de uppgifter den förfogade över.

(3) Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.

Kommissionen har inte mottagit några synpunkter från berörda parter.

(4) Företrädare för kommissionen besökte Mirafiori den 24 februari 1999 för att bland annat diskutera ärendet Fiat Pomigliano. Besök på plats gjordes i Pomigliano den 18 maj 1999 och vid Fiats fabriker i Tichy och Bielsko-Biala i Polen den 22 juni 1999.

II. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

(5) Mottagare av det planerade stödet är Fiat, som har anläggningar i bland annat Italien, Polen, Turkiet och Sydamerika. Under 1998 tillverkade företaget 2,7 miljoner fordon av märkena Alfa Romeo, Ferrari, Fiat, Lancia och Maserati. År 1997 hade företaget omkring 62000 anställda i Italien, varav 7500 i Pomigliano, där man tillverkar bilar av märket Alfa Romeo. En betydande del av Fiats produktion, cirka en tredjedel, säljs i Europeiska unionen utanför Italien.

(6) Den anmälda investeringen äger rum i Pomigliano, som ligger i ett stödberättigat område enligt artikel 87.3 a i EG-fördraget. Området kan erhålla regionalstöd på högst 40 procent nettobidragsekvivalent för stora företag. Investeringen inleddes i mars 1995 och skall vara avslutad i maj 2000. Enligt de italienska myndigheterna uppgår investeringen till 659 miljarder italienska lire (nuvärde 476 miljarder lire eller cirka 247 miljoner euro). Investeringen avser tillverkning av modellen Alfa 156, som hör till segment D, och den nya Alfa Romeon i segment C (arbetsnamn: modell 937).

(7) Stödet, vars nuvärde är 56,4 miljarder lire (30,6 miljoner euro) enligt de italienska myndigheterna, beviljades inom ramen för stödordningen i lag nr 488 av den 19 december 1992(4) om återfinansiering av lag nr 64/86 (nedan kallad lag nr 488/92). Denna stödordning godkändes av kommissionen genom beslut av den 24 mars 1995. Stödnivån motsvarar 12,3 procent nettobidragsekvivalent eller 10,08 procent bruttobidragsekvivalent.

(8) Kommissionen underrättade Italiens regering om sitt beslut att inleda den formella granskningen av det anmälda stödet. De främsta skälen till att inleda förfarandet var följande:

a) Tvivel om behovet av stöd, särskilt i fråga om investeringarnas påstådda rörlighet.

b) Tvivel om hur hög stödnivå som kunde godkännas, eftersom de italienska myndigheterna inte hade lämnat de uppgifter som behövs för en kostnads- och intäktsanalys.

(9) Kommissionen anmodade Italien att inom en månad lämna in alla uppgifter som var av betydelse för att bedöma stödens förenlighet med den gemensamma marknaden. Ett antal specifika uppgifter krävdes in, bland annat

a) en lokaliseringsstudie som visar projektets rörlighet,

b) bevis för att de sociala konsekvenserna med mera av en eventuell nedläggning av fabriken i Pomigliano inte skulle ha hindrat en överflyttning av verksamheten till andra anläggningar,

c) en kostnads- och intäktsanalys grundad på en bestämd jämförelseanläggning i ett icke stödberättigat område i gemenskapen för att jämföra driftskostnaderna (kostnader för arbetskraft, komponenter och material, lokalhyra, lagerhållning, energi och vatten, telekommunikationer, transport av inkommande material och slutprodukter, utbildning med mera) under tre år från det att produktionen inleddes, och investeringskostnaderna (kostnader för mark, byggnader och infrastruktur, maskiner och utrustning, verktyg och färg, distributionsutrustning med mera), och

d) koncernens produktionskapacitet före och efter investeringen.

Om så inte skedde skulle kommissionen fatta ett beslut på grundval av de uppgifter den förfogade över.

III. KOMMENTARER FRÅN ITALIEN

(10) Efter att den 9 april 1999 ha begärt ytterligare förlängning av svarsfristen, översände de italienska myndigheterna genom en skrivelse av den 16 april 1999 de upplysningar som befanns nödvändiga för att slutföra granskningen av de sex ärenden som anmälts mellan oktober och december 1997 och för vilka kommissionen den 3 februari 1999 hade beslutat att inleda det formella granskningsförfarandet.

(11) Den italienska regeringen påpekar främst det gap som enligt dess mening föreligger mellan den ekonomiska verkligheten bakom beslutet om anläggningens lokalisering och den undersökning som kommissionen genomfört. Detta gäller särskilt de besläktade frågorna om investeringens rörlighet och kostnads- och intäktsanalysen. De iakttagelser som gjorts i detta avseende gäller inte bara det aktuella ärendet Fiat Pomigliano, utan samtliga sex Fiat-ärenden.

(12) I fråga om monteringsanläggningarna(5) säger Italien att Fiat har utarbetat ett konkret övergripande investeringsprogram för åren 1993-1998 efter att ha undersökt två alternativ: att investera i anläggningarna i Italien eller i Polen (genom att överföra så mycket som möjligt av verksamheten till Tichy och Bielsko-Biala). Diagrammen som bifogats skrivelsen av den 16 april 1999 visar hur kapaciteten fördelas mellan de olika anläggningarna enligt de båda alternativen. Av olika analyser som Fiat gjort framgår att alternativet att börja tillverka bilar i segmenten B, C och D av märkena Fiat och Alfa Romeo i Polen skulle ha varit mer inkomstbringande än det alternativ som Fiat slutligen valde, nämligen att enbart tillverka bilar i segment A i Polen. Med lika stora eller obetydligt större investeringar skulle företaget ha haft högre intäkter tack vare lägre kostnader för arbetskraft och transporter till återförsäljarna(6), men också för komponenter, eftersom Fiats nät av lokala underleverantörer, som redan är välorganiserat, skulle ha förbättrats ytterligare.

(13) Italien preciserar att Fiat skulle ha kunnat genomföra de personalnedskärningar som blivit nödvändiga vid en överflyttning av tillverkningen till Polen genom naturlig avgång, i synnerhet genom att inte anställa ny personal vid pensionsavgångar som skulle ha varit många med tanke på åldersstrukturen vid koncernens anläggningar. En negativ följd av detta - även Fiat uppfattar den som negativ - skulle ha varit en sänkning av sysselsättningsnivån i Italien i områden där industrin är på tillbakagång eller i Syditalien.

(14) Det planerade regionalstödet är otillräckligt för att täcka de merkostnader som beslutet att genomföra investeringarna i Italien innebär, men det har utan tvivel spelat en avgörande roll för det beslutet.

(15) Den italienska regeringen anser emellertid att investeringsprojekten för Fiat Pomigliano, Mirafiori Meccanica, Cassino och Rivalta är rörliga.

(16) När det gäller projektet för Fiat Pomigliano framgår rörligheten genom de allmänna uppgifter som redan lämnats. Vidare hävdar den italienska regeringen att de två alternativ Fiat hade att välja mellan för modellen Alfa 156 var att antingen i) lägga 100 procent av produktionskapaciteten i Pomigliano, eller ii) lägga 60 procent av kapaciteten i Pomigliano och 40 procent i Polen.

(17) Lag nr 488/92 var i de aktuella fallen till hinder för ett övergripande stödprogram, och det krävdes därför att ansökningarna om stöd delades upp. Eftersom sex anläggningar var aktuella för att delta i två ansökningsomgångar där man skulle välja ut vilka projekt som kunde få stöd, lämnade Fiat in sex olika ansökningar. Därför anmäldes de sex projekten ännu en gång och separat till kommissionen. En annan svårighet vid handläggningen av dessa ärenden var att de anmäldes vid två olika tillfällen, i oktober respektive december 1997. Detta ledde i sin tur till att kommissionen kom att tillämpa gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd till bilindustrin (nedan kallade relevanta rambestämmelser) i den lydelse som gällde vid respektive anmälningsdatum(7). Enligt den första versionen måste jämförelseanläggningen i kostnads- och intäktsanalysen ligga i ett icke stödberättigat område i gemenskapen, enligt den andra versionen får jämförelseanläggningen ligga i EES eller i de central- och östeuropeiska länderna.

(18) Denna konstlade uppdelning innebär, enligt Italien, att hänsyn inte tas till den ekonomiska verkligheten för investeringarna. Inget avseende fästs vid att anläggningarna är beroende av varandra ur tillverkningshänseende och de synergieffekter detta medför. De italienska myndigheterna finner det svårt att tillämpa två olika metoder för kostnads- och intäktsanalysen, så som kommissionen begärt, eftersom detta är oförenligt med den helhetssyn som investeringsprogrammet och beräkningarna bygger på. Kostnads- och intäktsanalyserna måste granskas som en helhet av kommissionen. I skrivelsen av den 16 april 1999 anges en rad uppgifter på basis av vilka kostnads- och intäktsanalyser kan göras för anläggningarna Mirafiori Carrozzeria, Rivalta, Cassino och Pomigliano jämförda med Bielsko-Biala, mot bakgrund av en optimal fördelning av tillverkningen mellan Italien och Polen.

(19) För att rätta sig efter beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet i ärendet Fiat Pomigliano, där kommissionen angav att de relevanta rambestämmelserna förbjuder användningen av den jämförelseanläggning som inte ligger i ett icke-stödberättigat område i gemenskapen, har Italien emellertid låtit göra en kostnads- och intäktsanalys där man jämför anläggningarna Fiat Pomigliano och Arese med avseende på tillverkning av Alfa Romeo i segmenten C och D. Faktum är att detta alternativ redan undersökts av Fiat, eftersom upphörandet med tillverkning av modellerna Lancia Y 10 och Alfa 164 lämnade kapacitet fri i Arese. Alternativet hade emellertid avskrivits av lönsamhetsskäl till förmån för det polska alternativet. En kostnads- och intäktsanalys gjordes vari Pomigliano och Arese jämfördes. Analysen byggde på att en tillverkningskapacitet på 500 bilar av modellen Alfa 156/dag skulle skapas och på en beräkning av nackdelar fördelade på åren 1997-1999. Inledandet av serietillverkningen av modell 937 år 2000 gör att enbart investeringarna för denna modell tas upp i kostnads- och intäktsanalysen. Italien anger att Arese inte låg i ett stödberättigat område vid tiden för investeringsbeslutet.

(20) Enligt den italienska regeringens kostnads- och intäktsanalys uppgår nackdelarna för Fiat Pomigliano till 16,58 procent, vilket är tillräckligt för att stödet på en nivå av 12,39 procent bruttobidragsekvivalent skall vara tillåtet.

(21) Avslutningsvis klargörs att Fiat inte kommer att höja sin tillverkningskapacitet i Europa under den tid som projektet omfattar.

IV. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN

(22) Det stöd till förmån för Fiats anläggning Fiat Pomigliano som anmälts av de italienska myndigheterna utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget. Det finansieras av staten eller med hjälp av statliga medel. Eftersom statliga medel utgör en inte obetydlig del av projektets totala kostnader, hotar det att snedvrida konkurrensen inom gemenskapen genom att gynna Fiat i förhållande till andra företag som inte erhåller stöd. Bilmarknaden kännetecknas slutligen av omfattande handel mellan medlemsstaterna.

(23) Stödet är avsett för ett företag som tillverkar och monterar motorfordon, och det har beviljats inom ramen för den godkända stödordningen i lag nr 488/92. Stödprojektet skall därför bedömas enligt de relevanta rambestämmelserna för statligt stöd till bilindustrin. Eftersom den italienska regeringen anmälde ärendet den 28 oktober 1997, skall 1989 års rambestämmelser tillämpas, med ändrad lydelse och förlängd giltighetstid. Detta framgår också av de senare rambestämmelserna(8) som trädde i kraft den 1 januari 1998, där det uttryckligen sägs (punkt 2.6) att "de föregående rambestämmelserna, som trädde i kraft den 1 januari 1996 för att gälla i två års tid, kommer att ligga till grund för bedömningen av stödprojekt som anmäls före den 1 november 1997, om kommissionen ännu inte har uttalat sig om deras förenlighet med konkurrensreglerna eller för vilka kommissionen har inlett ett förfarande enligt artikel 93.3 under förfarandets gång i fördraget före detta datum." Italien har inte invänt mot detta under förfarandets gång.

(24) Kommissionen noterar för övrigt att stödet skulle beviljas inom ramen för en godkänd stödordning och att kostnaderna för projektet uppgår till mer än 17 miljoner euro, vilket medför anmälningsskyldighet. De italienska myndigheterna har iakttagit denna skyldighet. Kommissionen beklagar dock att så lång tid förflöt mellan undertecknandet av det ministerdekret där stödet godkändes (20 november 1996) och den formella anmälan (slutet av oktober 1997).

(25) I artikel 87.2 i fördraget anges några typer av stödåtgärder som är förenliga med fördraget. Dessa bestämmelser är emellertid inte tillämpliga i detta fall på grund av det planerade stödets karaktär, ändamål och geografiska placering. I artikel 87.3 anges de stödåtgärder som kan anses förenliga med den gemensamma marknaden. Förenligheten skall avgöras med beaktande av hela gemenskapens intresse och inte enbart nationella intressen. För att säkerställa den gemensamma marknadens funktion och med hänsyn till principen i artikel 3 g i fördraget skall undantagen i artikel 87.3 ges en restriktiv tolkning. Vad beträffar undantagen i artikel 87.3 b och d är det uppenbart att stödet inte avser ett projekt av gemensamt europeiskt intresse eller avhjälper en allvarlig störning av Italiens ekonomi och inte heller avser det att främja landets kultur eller att bevara kulturarvet. När det gäller undantagen i artikel 87.3 a och c noteras att Pomigliano är beläget i ett stödberättigat område i enlighet med punkt a.

(26) För att kunna avgöra om de anmälda regionalstödsåtgärderna är förenliga med den gemensamma marknaden enligt undantagen i artikel 87.3 a eller c i fördraget, måste kommissionen fastställa huruvida de relevanta rambestämmelserna har följts.

(27) Kommissionen erkänner att nyinvesteringar i eftersatta regioner kan bidra till regional utveckling. Det är just av detta skäl som kommissionen har en allmänt positiv inställning till investeringsstöd som syftar till att utjämna de strukturellt betingade nackdelar som gemenskapens eftersatta regioner lider av. I sin bedömning av förslagen till regionalstöd måste kommissionen dock jämföra fördelarna för den regionala utvecklingen (till exempel att stödet bidrar till en långsiktig utveckling av regionen genom att det skapar eller upprätthåller en stabil sysselsättning och är knutet till den lokala ekonomin och gemenskapens ekonomi) med eventuella nackdelar för sektorn som helhet (till exempel genom att en alltför hög produktionskapacitet skapas eller bibehålls). Denna jämförelse har inte som syfte att förringa regionalstödens viktiga bidrag till sammanhållningen på gemenskapsnivå, utan att säkerställa att även andra inslag som är av intresse för gemenskapen beaktas, till exempel sektorns utveckling på gemenskapsnivå. Det är alltså kommissionens fasta praxis att vid bedömningen av ärenden om regionalstöd till bilindustrin enligt relevanta rambestämmelser gå till väga på följande sätt:

1. Först kontrollerar kommissionen huruvida regionalstöd kan beviljas. I detta syfte undersöks särskilt om den aktuella regionen har rätt till stöd enligt gemenskapsreglerna och om investeraren har möjlighet att välja en alternativ lokalisering för sitt projekt. Här gäller det att styrka stödbehovet, särskilt utifrån projektets rörlighet.

2. Därefter undersöker kommissionen om de beräknade kostnaderna för de rörliga inslagen i projektet är stödberättigande eller inte.

3. Därefter kontrollerar kommissionen att den planerade stödåtgärden står i proportion till de regionala problem som den skall bidra till att lösa. För det ändamålet kontrolleras att projektet långsiktigt gynnar regionen, varvid en kostnads- och intäktsanalys vanligen används.

4. Slutligen undersöker kommissionen frågan om stödjusteringar, det vill säga en nivåhöjning som ytterligare incitament för investeraren att investera i regionen. Dessa justeringar kan godkännas om investeringen inte ökar problemen med överkapacitet inom bilindustrin.

5. Summan av de två sista beräkningarna utgör den totala stödnivå som kommissionen kan godkänna, inom ramen för det regionala stödtaket.

(28) Italiens regering och Fiat är bekanta med detta förfarande genom ett stort antal tidigare ärenden om stöd till bilindustrin. De metodfrågor som rests vid möten med de italienska myndigheterna och företrädare för Fiat har dessutom besvarats på ett uttömmande sätt.

(29) Anläggningen är belägen i ett stödberättigat område i enlighet med artikel 87.3 a i EG-fördraget. Stora företag i området får beviljas regionalstöd på högst 40 procent nettobidragsekvivalent.

(30) För att styrka behovet av regionalstöd måste de italienska myndigheterna bevisa projektets rörlighet, det vill säga att det finns ett ekonomiskt lönsamt lokaliseringsalternativ där projektet eller delar av projektet kan genomföras. Om den planerade investeringen inte kan göras vid någon annan ny eller befintlig industrianläggning inom koncernen, måste företaget genomföra sitt projekt på den enda möjliga anläggningen, även utan stöd.

(31) I skrivelsen av den 16 april 1999 anger den italienska regeringen att Fiat hade två alternativ för tillverkningen av Alfa 156, nämligen att i) förlägga 100 procent av tillverkningskapaciteten till Fiat Pomigliano, motsvarande 500 bilar/dag eller ii) förlägga 60 procent av tillverkningskapaciteten till Fiat Pomigliano (300 bilar/dag) och lägga resterande 40 procent av tillverkningen i Polen. Denna fördelning av kapaciteten vore ekonomiskt försvarbar och bekräftas delvis av diagram som visar dels i) Fiat Pomigliano, med en kapacitet på 1200 bilar/dag som helt utnyttjas för tillverkning av bilar i segment C(9) (700 bilar/dag enligt kommissionen) och D(10) (500 bilar/dag enligt kommissionen) av märket Alfa Romeo och en fabrik i Polen med en kapacitet på 2000 bilar/dag, som utynyttjas för tillverkning av 700 bilar/dag i segment A av märket Fiat, dels ii) Fiat Pomigliano med en kapacitet på 1200 bilar/dag som enbart utnyttjas för tillverkning av 1000 bilar/dag i segment C (700 bilar/dag enligt kommissionen) och D (300 bilar/dag enligt kommissionen) av märket Alfa Romeo och en fabrik i Polen med en kapacitet på 2000 bilar/dag som utnyttjas fullt ut, bland annat för att tillverka Alfa Romeo i segment D. Ingen annan italiensk fabrik är avsedd för tillverkning av Alfa Romeo i segment C.

(32) Av de italienska myndigheternas uppgifter framgår att Fiat visserligen har undersökt den totala rörligheten för projekten Mirafiori Meccanica, Rivalta, Cassino och Pomigliano, men kommissionen anser likväl att det gångbara ekonomiska alternativet inte tvingade företaget att samtidigt överföra produktionskapacitet från de fyra italienska fabrikerna. Det hade varit möjligt att omlokalisera enbart en del av kapaciteten från en eller flera av fabrikerna (särskilt med hänsyn till produktionsplattformarna). Det hade varit tekniskt och ekonomiskt rationellt av Fiat att överföra tillverkningskapacitet för endast 200 bilar/dag av modellen Alfa 156 från Pomigliano till Bielsko-Biala, utan att förlägga ytterligare kapacitet för tillverkning av Fiat Marea och Fiat Bravo/Brava i Polen.

(33) Kommissionen har i denna fråga konsulterat oberoende experter (IMO-Leuven), som besökt Fiat Pomigliano, Tichy och Bielsko-Biala.

(34) Kommissionen drar slutsatsen att projektet är rörligt med avseende på en tillverkning av 200 bilar av modellen Alfa 156 per dag, medan investeringarna för tillverkning av modell 937 inte är rörliga.

(35) Investeringen vid Fiat Pomigliano inleddes mer än ett år innan ansökan om stöd lämnades, något som normalt skulle tyda på att stödet inte är nödvändigt för projektets genomförande - vilket även påpekades i samband med att förfarandet inleddes. I enlighet med kommissionens tidigare beslut av den 18 november 1997(11), 30 september 1998(12) och 7 april 1998(13) kan kommissionen emellertid godta att mycket speciella omständigheter kring genomförandet av lag nr 64/86 och antagandet av lag nr 488/92 gör att man i undantagsfall kan motivera en viss tidsförskjutning mellan projektets inledande och ansökan om stöd. Det har dessutom kunnat fastställas att Fiat, när investeringen inleddes i mars 1995, hyste stora förväntningar om att regionalstöd med all sannolikhet skulle beviljas med stöd av lag nr 488/92. Vad det exakta stödbeloppet skulle kunna bli kunde man naturligtvis inte känna till.

(36) Kommissionens slutsats är alltså att regionalstöd är nödvändigt för genomförandet av investeringsprojektet vid Fiat Pomigliano.

(37) Kommissionen har vidare granskat huruvida kostnaderna berättigar till stöd enligt den tillämpade stödordningen. Även om investeringen inte leder till en ökning av produktionskapaciteten, anser kommissionen att det anmälda stödet innebär en nyinvestering enligt riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål(14). Det är inte fråga om en modernisering utan snarare en genomgripande förändring av anläggningens tillverkningsstruktur.

(38) Kommissionen noterar vidare att dekret nr 527/95 innebär att investeringskostnader kan godkännas retroaktivt upp till två år från den tidpunkt då ansökan om regionalstöd inlämnades. Det rör sig om en undantagsbestämmelse avsedd att under en övergångsperiod fylla det rättsliga vakuum som uppstod när lag nr 64/86 upphörde att gälla, samtidigt som lag nr 488/92 var försenad. Investeringarna i det aktuella projektet inleddes i mars 1995 och ansökan om stöd inlämnades av Fiat till de italienska myndigheterna i maj 1996. Kommissionens slutsats blir att investeringarna på 659 miljarder lire är berättigade till regionalstöd med stöd av lag nr 488/92.

(39) Kommissionen kan emellertid bara godkänna rörliga investeringar. Beräkningen av dessa skall ske utifrån en daglig tillverkning av 200 Alfa 156.

(40) Projektets direkta effekter, bland annat bevarande av arbetstillfällen, och indirekta effekter, till exempel för lokala leverantörer av varor och tjänster, har inneburit betydande fördelar för den lokala ekonomin. Kommissionen finner således att medfinansieringen av projektet på lång sikt gynnar utvecklingen av Pomigliano med omnejd.

(41) Enligt relevanta rambestämmelser skall det anmälda projektet jämföras med ett liknande projekt i ett icke stödberättigat område i gemenskapen för att man på så sätt skall kunna identifiera de merkostnader som uppstår på grund av strukturbrister i det stödberättigade område där investeringen görs. Enligt den italienska regeringen avspeglar denna princip inte det ekonomiska val som Fiat har stått inför. Den italienska regeringen anser i stället att kommissionen bör granska projekten som en helhet. Kommissionen bör med andra ord begagna sig av de verkliga jämförelseanläggningar som investeraren har använt sig av, dvs. Polen och närmare bestämt Tichy och Bielsko-Biala.

(42) Om kommissionen i ärendet Fiat Pomigliano godtog användningen av en jämförelseanläggning som inte ligger i ett icke stödberättigat område i gemenskapen, skulle detta innebära att man inte respekterade principen om att lika fall skall behandlas lika. Det skulle i praktiken innebära ett stort avsteg från praxis i liknande ärenden som varit föremål för rättslig bedömning, det vill säga alla ärenden som bedömts mot bakgrund av relevanta rambestämmelser i kraft före 1998, där jämförelseanläggningen varit belägen i ett icke stödberättigat område. Ett exempel är kommissionens beslut 96/666/EG(15).

(43) Redan när Fiat utförde lokaliseringsstudien och därvid räknade med möjligheten att erhålla statligt stöd - allra senast 1993-1994 - var kommissionens praxis klar: jämförelseanläggningen måste ligga i ett område som inte är berättigat till regionalstöd. Italien och Fiat kände redan då till denna praxis, till exempel från ärendet Fiat Mezzogiorno(16) - ett typexempel på tillämpning av en kostnads- och intäktsanalys. Det enda stödbelopp som Fiat kunde ha beaktat i den finansiella analysen av lokaliseringsbeslutet var det som grundades på en eventuell jämförelse mellan en anläggning som var berättigad till regionalstöd och en anläggning i ett icke stödberättigat område i gemenskapen. Användningen av en jämförelseanläggning i Polen, som Italien förespråkar, blev möjlig först när de relevanta rambestämmelserna började tillämpas i januari 1998, det vill säga nästan fyra år efter investeringsbeslutet.

(44) Sammanfattningsvis kan kommissionen inte godkänna den italienska regeringens argument, nämligen att kommissionen bör undersöka Fiats investeringsprogram i dess helhet och jämföra italienska och polska lösningar.

(45) Av de italienska myndigheternas uppgifter framgår att fabriken i Arese, som vid tiden för investeringsbeslutet låg i ett icke stödberättigat område i gemenskapen och där Fiat ett tag övervägde att tillverkas Alfa 156, kan användas som jämförelseanläggning för den kostnads- och intäktsanalys som måste göras för att beräkna hur stort stöd kommissionen kan godkänna.

(46) Kommissionens konsulter har granskat de uppgifter som Italien lämnat, i syfte att beräkna de merkostnader netto det skulle medföra att genomföra projektet vid Fiat Pomigliano i stället för i Arese.

(47) Eftersom projektet är en form av utbyggnad, skall bedömningen av för- och nackdelar ske under de tre år efter det att serietillverkning inleddes. Alfa 156 började serietillverkas 1997 och den treåriga jämförelseperioden för kostnads- och intäktsanalysen börjar alltså 1997. Italien har inte ifrågasatt denna princip.

(48) Kommissionen noterar att den måste fatta sitt beslut på grundval av de uppgifter den förfogar över, i synnerhet de uppgifter som de italienska myndigheterna lämnat efter föreläggandet att lämna uppgifter av den 3 februari 1999. För övrigt bör nämnas att skrivelsen av den 16 april 1999 innehåller påståenden som inte har underbyggts, som inte är tillräckligt motiverade och som inte stöds av exakta beräkningar. Kommissionen kan inte beakta sådana påståenden vid bedömningen av de nackdelar som Pomigliano har jämfört med Arese, eftersom kommissionen är tvungen att tolka undantagen i artikel 87.3 fördraget restriktivt.

(49) Allmänt sett framgår det av de italienska myndigheternas kostnads- och intäktsanalys att Fiat Pomiglianos nackdelar består av högre kostnader för arbetskraft, transporter och investeringar. Kommissionen har dock konstaterat vissa avvikelser i den kostnads- och intäktsanalys som lämnats av Italien.

1. För det första uppgår den referensränta som kommissionen använt, i synnerhet för beräkningen av nuvärdet, till 11,9 procent, vilket motsvarar den i Italien gällande styrräntan vid den tid då projektet förbereddes (kring 1994). Italien har i stället utan tillräcklig motivering använt sig av en referensräntesats på 13,08 procent.

2. För det andra krävs det enligt de relevanta rambestämmelserna att drifts- och investeringskostnader beräknas enbart med beaktande av den rörliga delen av projektet. Som redan nämnts kan den rörliga delen av projektet fastställas till 200 bilar/dag. De italienska myndigheterna har däremot grundat sin kostnads- och intäktsanalys på en tillverkning av 500 bilar/dag vid Fiat Pomigliano respektive Arese.

3. Kommissionen anser att det förefaller ganska orealistiskt att räkna med en tillverkning av 500 bilar/dag vid jämförelseanläggningen i Arese. Ett sådant beslut skulle ha lett till att lönsamheten vid Fiat Pomigliano äventyrats. Dessutom har de italienska myndigheterna inte tillräckligt kunnat styrka att Fiat någonsin allvarligt övervägt ett sådant alternativ. I stället har det ständigt bekräftats att företagets verkliga val stod mellan att maximera tillverkningen i Polen och att bibehålla kapaciteten i Italien.

4. Kommissionen måste därför tillämpa en koefficient på 40 procent (lika med 200 bilar/dag av 500 bilar/dag) vid beräkningen av de operativa för- och nackdelar som fastställts i analysen.

5. I fråga om investeringen vill kommissionen inledningsvis understryka ett faktum som ytterligare försvårat granskningen, nämligen den tid som förflöt från det att investeringen inleddes (1995) till dess att kommissionen fick tillgång till användbara uppgifter (1999). För att kunna göra en fördjupad analys, skulle kommissionen ha behövt besöka Fiat Pomigliano och Arese innan projektet sattes igång. En sådan granskning går naturligtvis inte att göra i efterhand, vilket förklarar den osäkerhet som vidlåder vissa av kommissionens beräkningar av nackdelarna för investeringen. Kommissionen kan inte hållas ansvarig för denna faktiska omständighet.

6. Kommissionen erkänner att användningen av en koefficient på 40 procent för att beräkna för- och nackdelar för investeringen inte är helt i överensstämmelse med den industriella realiteten för ett projekt som grundas på överföring av tillverkningskapacitet för 200 bilar/dag i stället för 500 bilar/dag. Å andra sidan har de italienska myndigheterna tigit i denna fråga, trots det föreläggande som riktats till dem. Detta faktum, i kombination med besöken vid Fiat Pomigliano och sammanträdet i Polen som gällde just detta argument, gör att kommissionen vidhåller - med stöd av sina konsulter - att en nivå på 40 procent är berättigad för att beräkna nackdelarna för investeringen. För enhetlighetens skull har även beräkningsgrunden för de investeringar som kommissionen anser som stödberättigande i sin tur begränsats till 40 procent av det investeringsbelopp som kan godkännas enligt lag nr 488/92, vilket ger ett belopp på 195,6 miljarder lire i nuvärde (grundår 1995).

(50) Kommissionens korrigeringar leder till en väsentlig förändring av den ursprungliga kostnads- och intäktsanalysens resultat. Fiat Pomiglianos nackdelar jämförda med Arese uppgår enligt kommissionen till 17,3 procent.

(51) Det nominella stödbeloppet på 104,5 miljarder lire, som anmäldes av de italienska myndigheterna den 18 maj 1999, uppgår omräknat till nuvärde med användning av den referensränta som angivits ovan, till 61,9 miljarder lire. Stödnivån uppgår till 31,6 procent bruttobidragsekvivalent, vilket är lägre än de 40 procent nettobidragsekvivalent som gäller för regionalstöd i det område där Pomigliano ligger.

(52) Med hänsyn till att bilindustrin är en känslig sektor undersöker kommissionen varje investeringsprojekts inverkan på konkurrensen, i synnerhet förändringar i den berörda koncernens produktionskapacitet på den relevanta marknaden.

Projekt vid Fiat Pomigliano berör bilmarknaden. Den relevanta geografiska marknaden är, enligt relevanta rambestämmelser, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

Av Italiens skrivelse av den 20 november 1998 framgår utvecklingen av tillverkningskapaciteten före och efter projektet vid Fiats bilfabriker. Tillverkningskapaciteten har inte ökat alls. Kommissionen finner därför att en justeringsfaktor på tre procentenheter kan tillämpas på projektet.

(53) Även om Fiat Pomigliano är beläget i ett stödberättigat område enligt artikel 87.3 a i fördraget, konstaterar kommissionen avslutningsvis att inga nya driftsstöd till bilindustrin får godkännas.

V. SLUTSATS

(54) Av den mycket omfattande undersökning som kommissionen har utfört med bistånd av sina konsulter framgår att nivån på de nackdelar och det stöd som Italien föreslagit uppgår till 17,3 respektive 31,6 procent bruttobidragsekvivalent av de investeringar som kommissionen har funnit kan godkännas. Denna stödnivå får justeras uppåt med tre procentenheter. Kommissionen finner därför att det regionalstöd som den italienska regeringen avser att bevilja Fiat Pomigliano är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c upp till en högsta nivå av 20,3 procent bruttobidragsekvivalent.

(55) Eftersom de investeringar som är stödberättigande enligt kommissionens beräkningar uppgår till 195,6 miljarder lire får stödet högst uppgå till 39,6 miljarder lire i nuvärde (grundår 1995, omräkningssats 11,9 procent).

(56) Allt ytterligare statligt stöd till investeringsprojektet i fråga är oförenligt med den gemensamma marknaden.

(57) Med tanke på projektets art anmodar kommissionen de italienska myndigheterna enligt punkt 2.3 i de relevanta rambestämmelserna att lämna in en detaljerad redogörelse för projektets genomförande.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det statliga stöd som Italien planerar att genomföra till förmån för Fiat Auto SpA vid företagets fabrik i Pomigliano d'Arco (Neapel) är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c i fördraget upp till en nivå på 20,3 procent bruttobidragsekvivalent av stödberättigande investeringar på 195,6 miljarder lire, omräknat till nuvärde med användning av referenssatsen 11,90 procent med 1995 som grundår.

Genomförandet av detta stöd till ett belopp av högst 39,6 miljarder lire i nuvärde (referensränta 11,90 procent, grundår 1995) godkänns följaktligen.

Artikel 2

Allt ytterligare statligt stöd som Italien planerar att genomföra till förmån för Fiat Pomigliano utöver det stöd som avses i artikel 1 är oförenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 3

Italien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 4

Italien skall i september varje år till dess att projektet har avslutats lämna in en rapport i vilken anges projektets framskridande, dess finansiella genomförande och det allmänna iakttagandet av de villkor under vilka stödet anmälts.

Artikel 5

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 28 juli 1999.

På kommissionens vägnar

Karel van Miert

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 113, 24.4.1999, s. 16.

(2) Fyra gäller fordonstillverkning: Cassino-Piedimonte San Germano, Mirafiori Carrozzeria (K 5/99, ex N 728/97), Pomigliano (K 4/99, ex N 727/97) och Rivalta (K 8/99, ex N 834/97), medan två gäller motortillverkning: Termoli (K 7/99, ex N 730/97) och Mirafiori Meccanica (K 9/99, ex N 838/97).

(3) Se fotnot 1.

(4) Italiens officiella tidning (Gazzetta ufficiale della Repubblica Italiana) nr 299, 21 december 1992.

(5) Cassino, Mirafiori Carrozzeria, Pomigliano och Rivalta.

(6) Det gäller marknaderna i Mellaneuropa (Tyskland, Frankrike, Belgien, Nederländerna) och i Östeuropa.

(7) EGT C 123, 18.5.1989, s. 3 och EGT C 279, 15.9.1997, s. 1.

(8) EGT C 284, 28.10.1995, s. 3.

(9) Modell 937 tillhör segment C.

(10) Alfa 156 tillhör segment D.

(11) EGT C 70, 6.3.1998, s. 7.

(12) EGT C 409, 30.12.1998, s. 7 och EGT C 384, 12.12.1998, s. 20.

(13) EGT C 240, 31.7.1998, s. 3.

(14) EGT C 74, 10.3.1998, s. 9.

(15) EGT L 308, 29.11.1996, s. 46.

(16) EGT C 37, 11.2.1993, s. 15.