KOMMISSIONENS BESLUT av den 13 maj 1998 om statligt stöd i form av skattelättnader enligt lag nr 549/95 till företag inom bil-, varvs- och syntetfiberindustrin och till stålföretag som omfattas av EKSG-fördraget [delgivet med nr K(1998) 1434] (Endast den italienska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (1999/148/EG, EKSG)

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 92 och 93 i detta,

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen,

med beaktande av kommissionens beslut nr 2496/96/EKSG av den 18 december 1996 om gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin (1), särskilt artikel 6.5 i detta,

efter att ha lämnat berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter (2), och

av följande skäl:

I

I en skrivelse från Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen av den 5 mars 1996 anmälde de italienska myndigheterna till kommissionen lag nr 549 av den 28 december 1995 (nedan lagen) som bland annat föreskriver skattelättnader till förmån för vissa företag.

Lagen föreskriver investeringsstöd i form av skattebefrielse för investerade vinster. Ordningen är tillämplig på alla företag som är belägna i mål 1-, 2- och 5b-områden samt i fråga om alla mikroföretag som är belägna i resten av Italien. Med detta avses företag som under det taxeringsår som föregår det som löpte den 12 juni 1994 hade en omsättning som understeg fem miljarder italienska lire och högst 20 anställda.

I lagen föreskrivs att 50 % av den investerade vinsten är undantagen från skatt. Endast vinster som var avsedda att finansiera investeringar som genomfördes under 1996 och som översteg det genomsnittliga investerade beloppet under de fem föregående åren kan omfattas av denna skattelättnad. Stödberättigande investeringar är sådana som avser upprättande av nya anläggningar, utbyggnad och modernisering av befintliga anläggningar samt förvärv av nya kapitalvaror, även genom leasingavtal.

I ett ministercirkulär av den 14 februari 1997 redogörs för lagens regler i fråga om definition av stödmottagande företag, tillåtna stödnivåer och metoderna för att räkna ut stödets storlek samt godkända kostnader.

I dessa regler anges följande:

- Både små och medelstora företag (SMF) enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag (3) och andra företag som ligger i mål 1-, 2- eller 5b-områden och som kan omfattas av undantagen i artikel 92.3 a och c kan komma i åtnjutande av stöden i fråga.

- Endast de SMF som ligger i mål 1-, 2- och 5b-områden och som inte kan omfattas av undantagen i artikel 92.3 a och c kan komma i åtnjutande av stöden i fråga.

- I de övriga områden där lagen är tillämplig, kan både mikroföretag och SMF komma i åtnjutande av stöden i fråga.

Med hänsyn till att lagen i fråga endast uteslöt banker och försäkringsbolag från sitt tillämpningsområde tvingades kommissionen konstatera att det inte fanns några regler om stöd till känsliga sektorer.

Dessutom förklarade de italienska myndigheterna i sin skrivelse av den 13 februari 1997 bland annat att de inte hade för avsikt att vid tillämpningen av lagen följa gemenskapsreglerna om bil- och syntetfiberindustrin samt om stålföretag som omfattas av EKSG-fördraget. De gjorde inte några preciseringar angående varvsindustrin. Det verkade som om de italienska myndigheterna ansåg att gemenskapsreglerna om känsliga sektorer inte var tillämpliga med tanke på att stödordningen i fråga var av horisontell karaktär. De ansåg att gemenskapens regler endast var tillämpliga på ordningar som har sektoriella mål.

Med hänsyn till det anförda underrättade kommissionen genom en skrivelse av den 21 maj 1997 Italien om sitt beslut att inleda de förfaranden som anges i artikel 6.5 i beslut nr 2496/96/EKSG och i artikel 93.3 i EG-fördraget avseende tillämpningen av stöden i fråga på de känsliga sektorerna, däribland stål-, bil-, varvs- och syntetfiberindustrin, även om kommissionen i princip godkände lagen i fråga mot bakgrund av gemenskapens bestämmelser om regionalstöd.

II

Kommissionen har inom ramen för förfarandet uppmanat den italienska regeringen att inkomma med sina synpunkter medan de övriga medlemsstaterna och berörda tredje parter har informerats genom att beslutet om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (4).

Till följd av offentliggörandet inkom fyra berörda tredje parter och en medlemsstat med sina synpunkter till kommissionen. Det rör sig om Comité International de la rayonne et des fibres synthetiques (genom en skrivelse av den 12 september 1997), British Steel (skrivelse av den 15 september 1997), UK Steel Association (skrivelse av den 16 september 1997), Wirtschaftsvereinigung Stahl (skrivelse av den 25 september 1997) samt Danmark (skrivelse av den 2 oktober 1997).

De tredje parterna och Danmark lämnade i sina yttranden sitt stöd för kommissionens beslut att inleda förfarandet.

Synpunkterna i fråga översändes till de italienska myndigheterna i en skrivelse av den 24 oktober 1997. Den 20 april 1998 hade de italienska myndigheterna inte formellt svarat på denna skrivelse och inte heller på skrivelsen av den 21 maj 1997, genom vilken kommissionen underrättade dem om beslutet att inleda förfarandet.

III

Åtgärderna i fråga utgör stöd till företagen, eftersom de har som effekt att till förmån för stödmottagarna minska de kostnader som de konkurrerande företagen normalt måste bära. Å andra sidan är det bara vissa företag som kan få sådana minskningar av kostnaderna, närmare bestämt de företag som är belägna i mål 1-, 2- och 5b- områden samt mikroföretag i lagens mening och SMF.

Stödet, som beviljas i form av skattelättnader, snedvrider därför konkurrensen mellan företagen och kan påverka handeln mellan medlemsstaterna.

Vad gäller tillämpningen av lagen på de stålföretag som omfattas av EKSG-fördraget, bör man komma ihåg att enligt artikel 4 c i det fördraget anses subventioner eller statliga stödåtgärder eller särskilda pålagor som ålagts av staterna oavsett i vilken form det sker vara oförenliga med den gemensamma marknaden för kol och stål och skall därför upphävas och förbjudas inom gemenskapen. I beslut nr 2496/96/EKSG anges uttömmande de enda undantagen från detta generella förbud. Enligt detta beslut tillåts på vissa villkor godkännande av stöd till forskning och utveckling (artikel 2), till miljöskyddsåtgärder (artikel 3) och till nedläggning av stålföretag (artikel 4).

Det måste dock konstateras att de italienska myndigheterna inte har åberopat något av dessa undantag för att motivera att stödet till stålföretagen eventuellt var förenligt med den gemensamma marknaden. Det framgår för övrigt tydligt av akten att det statliga ingripandet i fråga inte kan omfattas av något av de nämnda undantagen.

Det skall slutligen påpekas att det i lagen inte föreskrivs några begränsningar i fråga om typen av och syftet med de investeringar som är berättigade till skattelättnaderna.

Tillämpningen av dessa skattelättnader på de stålföretag som omfattas av EKSG-fördraget måste därför betraktas som oförenlig med den gemensamma marknaden, eftersom den inte har godkänts på förhand av kommissionen. Den är dessutom oförenlig med den gemensamma marknaden för kol och stål, eftersom den inte kan omfattas av något av de undantag som anges i beslut nr 2496/96/EKSG.

IV

Vad gäller tillämpningen av stödordningen i fråga på företagen inom sektorn för nybyggnad och reparation av fartyg bör det understrykas att sådana företag omfattas av de särskilda reglerna om statligt stöd i rådets direktiv 90/684/EEG av den 21 december 1990 om stöd till varvsindustrin (5), vars tillämpning har förlängts genom förordning (EG) nr 2600/97 (6). I artikel 11.2 b i det nämnda direktivet fastställs att medlemsstaterna på förhand skall anmäla beslut om att tillämpa ett stödprogram, antingen generellt eller regionalt, för de verksamheter som omfattas av direktivet till kommissionen, som skall ge sitt godkännande innan de kan genomföras.

Tillämpningen av lagen på företag som är verksamma med nybyggnad och reparation av fartyg måste därför anmälas till kommissionen, som ensam skall granska huruvida stödet är förenligt med reglerna i artikel 6 i direktivet.

Vad gäller tillämpningen av lagen på företag inom syntetfiberindustrin bör det erinras om att mot bakgrund av den låga genomsnittliga graden av kapacitetsutnyttjande i produktionen av syntetfiber och syntetgarn, de förlorade arbetstillfällen som blev följden och risken för att ytterligare stöd skulle förvärra situationen och snedvrida konkurrensen, antog kommissionen 1977 gemenskapsregler om stöd till syntetfiberindustrin för att införa ytterligare kontroll av medlemsstaternas frihet att bevilja stöd till tillverkare av fibrerna och garnen i fråga.

Dessa gemenskapsregler har reviderats regelbundet. Enligt den nuvarande versionen (7), som ersätter den föregående som löpte ut den 31 mars 1996 (8), är gemenskapsreglerna tillämpliga till och med den 31 mars 1999. Denna sektor reglerades emellertid av gemenskapsreglerna under hela 1996, varför Italien hade skyldighet att anmäla de planerade stöden till förmån för denna sektor i enlighet med dessa regler.

Vad slutligen gäller tillämpningen av lagen på bilindustrin, antog kommissionen 1989 rambestämmelser för statligt stöd till bilindustrin (9). Till följd av en allt starkare konkurrens inom bilindustrin, är beviljandet av stöd enligt dessa rambestämmelser föremål för striktare kriterier för att säkerställa att gemenskapsindustrins konkurrenskraft inte snedvrids av en illojal konkurrens. I rambestämmelserna föreskrivs särskilt att medlemsstaterna är skyldiga att på förhand anmäla de viktigaste stödärendena inom bilindustrin i enlighet med strikta regler.

Rambestämmelserna har sedan 1989 förnyats 1991 (10), 1992 (11), 1995 (12) och 1997 (13). I fråga om lagens bestämmelser var rambestämmelserna tillämpliga på denna sektor under hela 1996. Medlemsstaten var därför skyldig att enligt rambestämmelserna anmäla allt stöd till förmån för investeringsprojekt inom bilindustrin som översteg 17 miljoner ecu.

Även om skattelättnaderna i fråga skulle ha kunnat betraktas som förenliga med den gemensamma marknaden på vissa villkor i de olika sektoriella gemenskapsreglerna och rambestämmelserna, måste det stöd som beviljats i dessa känsliga sektorer förklaras olagliga, eftersom det har beviljats utan godkännande på förhand från kommissionen, som har exklusiv behörighet att bedöma dess förenlighet med den gemensamma marknaden.

De italienska myndigheterna måste därför i god tid underrätta kommissionen om de enskilda fall i vilka lagen har tillämpats till förmån för företag inom de ovannämnda sektorerna och dessutom förse kommissionen med alla upplysningar och handlingar som är nödvändiga för att kommissionen skall kunna bedöma huruvida det statliga stöd som beviljats inom sektorerna i fråga är förenligt med den gemensamma marknaden. Om kommissionen inte mottar de efterfrågade upplysningar från de italienska myndigheterna som skall visa att det stöd som beviljats var förenligt med den gemensamma marknaden, måste kommissionen ta ställning till detta på grundval av de handlingar den förfogar över vid tiden för det slutliga beslutet. Med hänsyn till de farhågor som kommissionen uttryckte i fråga om stödet till de ifrågavarande sektorerna när förfarandet inleddes, kan i detta skede av förfarandet ett negativt slutligt beslut inte uteslutas.

V

Mot bakgrund av ovanstående, särskilt övervägandena i avsnitt III och IV, måste det konstateras att det stöd i form av skattelättnader som Italien 1996 i enlighet med lagen beviljade stålföretag och företag inom de övriga känsliga sektorer som räknas upp i detta beslut är olagligt, eftersom det inte anmäldes till och inte heller godkändes på förhand av kommissionen innan det beviljades. Stödet till de stålföretag som omfattas av EKSG-fördraget är vidare oförenligt med den gemensamma marknaden, eftersom det inte kan omfattas av något av undantagen i beslut nr 2496/96/EKSG. Kommissionen förbehåller sig rätten att ta ställning till förenligheten av stödet till de övriga känsliga sektorerna efter det att den har mottagit de upplysningar som Italien åläggs att inkomma med.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det statliga stöd i form av skattelättnader som Italien med stöd av lag nr 549/95 har beviljat stålföretag som omfattas av EKSG-fördraget är olagligt, eftersom det har beviljats i strid med artikel 6.1 i beslut nr 2496/96/EKSG.

Det är således oförenligt med den gemensamma marknaden för kol och stål enligt artikel 4 c i EKSG-fördraget.

Artikel 2

Italien skall återkräva det stöd som avses i artikel 1 i enlighet med bestämmelserna i nationell lagstiftning om återkrav av statens fordringar. För att uppväga stödets effekter skall det belopp som skall återkrävas löpa med ränta från och med den dag då stödet betalades ut till dess att det betalas tillbaka. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som kommissionen använde vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd under perioden i fråga.

Artikel 3

Italien skall inom en månad från delgivningen av detta beslut förse kommissionen med alla handlingar och upplysningar som är nödvändiga för att kommissionen skall kunna bedöma huruvida det statliga stöd som enligt lag nr 549/95 beviljats företag inom varvs-, bil- och syntetfibersektorn är förenligt med den gemensamma marknaden.

Detta statliga stöd är olagligt, eftersom det har beviljats i strid med skyldigheten till förhandsanmälan i artikel 93.3 i EG-fördraget.

Artikel 4

Italien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 5

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 13 maj 1998.

På kommissionens vägnar

Karel VAN MIERT

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 338, 28.12.1996, s. 42.

(2) EGT C 268, 4.9.1997, s. 4.

(3) EGT C 213, 13.7.1996, s. 4.

(4) Se fotnot 2.

(5) EGT L 380, 31.12.1990, s. 27.

(6) EGT L 351, 23.12.1997, s. 18.

(7) EGT C 94, 30.3.1996, s. 11.

(8) EGT C 142, 8.6.1995, s. 4.

(9) EGT C 123, 18.5.1989, s. 3.

(10) EGT C 81, 26.3.1991, s. 4.

(11) EGT C 36, 10.2.1993, s. 17.

(12) EGT C 284, 28.10.1995, s. 3.

(13) EGT C 279, 15.9.1997, s. 1.