FÖRKLARANDE RAPPORT FRÅN RÅDETS GENERALSEKRETARIAT OM FÖRENKLINGEN AV GEMENSKAPSFÖRDRAGEN (1) (97/C 353/01)

1. Syftet med denna rapport är att förklara resultaten av regeringskonferensens arbete med att förenkla gemenskapsfördragen, såsom dessa resultat framgår av Amsterdamfördragets (2) andra del (artiklarna 6-8). Rapporten innehåller vissa allmänna synpunkter och en kortfattad kommentar, artikel för artikel, till de ändringar som har gjorts i fördragen samt en kommentar till artiklarna 9-11 i Amsterdamfördraget.

I. ALLMÄNNA SYNPUNKTER

2. Syftet med arbetet var att gemenskapsfördragens läsbarhet skulle förbättras genom att sådana bestämmelser som inte längre tillämpades utgick eller upphävdes. Det gällde därför att arbeta utan att göra ingrepp i den befintliga rättsliga situationen. Konferensen har i själva verket inte haft för avsikt att företa en nyredigering av fördragen, vilken utan tvivel skulle ha gjort dessa läsligare men skulle ha inneburit en stor risk både för att gemenskapens regelverk skulle ifrågasättas och för att diskussioner om bestämmelser som tidigare har varit föremål för fördjupade förhandlingar skulle tas upp på nytt. De redaktionella ändringar som har gjorts är mycket begränsade och har gjorts därför att det i vissa fall var nödvändigt att anpassa de formuleringar som används i fördragen med anledning av att bestämmelser som inte längre tillämpas utgår. Det är endast i vissa undantagsfall, som framgår av denna rapport, som konferensen har ansett det nödvändigt att ändra vissa formuleringar i fördragen för att förbättra deras utformning.

3. Förenklingsarbetet avser Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen och Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen och tillhörande bilagor och protokoll. Arbetet har utförts med hjälp av ändringar och inte genom att dessa fördrag har bytts ut mot nya fördrag. Med anledning av deras karaktär har de förklaringar som när fördragen upprättades eller vid de olika revideringarna ingick i de olika slutakterna inte varit föremål för granskning. Dessa förklaringars existens är nämligen ett historiskt faktum, och de hämtar ofta sin innebörd från de bestämmelser i fördragen som de hänvisar till. Så snart som en av dessa bestämmelser utgår därför att den inte längre tillämpas förlorar förklaringen sin innebörd. Det har alltså inte ansetts nödvändigt för konferensen att inrikta sitt arbete på denna fråga. Inte heller anslutningsfördragen berörs av detta arbete utan de bevarar sitt oberoende. Fördragens läsbarhet skulle för övrigt inte förbättras om anslutningsfördragens bestämmelser, som oftast har övergångskaraktär eller mycket specifik karaktär, fördes in.

4. För att klargöra och förenkla de befintliga texterna om de gemensamma gemenskapsinstitutionerna har konventionen om vissa gemensamma institutioner för Europeiska gemenskaperna av den 25 mars 1957 och Fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna (fusionsfördraget) av den 8 april 1965 upphävts. Deras huvudsakliga innehåll har sammanförts i artikel 9 i Amsterdamfördraget. Protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier av den 8 april 1965 i dess ändrade lydelse till följd av protokoll (nr 7) till Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (där Europeiska centralbanken och Europeiska monetära institutet läggs till i förteckningen över berörda institutioner och organ), behålls trots att fusionsfördraget, som det är en bilaga till, upphävs.

5. Det var viktigt att klargöra förenklingens övergripande effekter. Det var nämligen nödvändigt att klargöra att förenklingen inte syftade till att ändra regelverket. Det var dessutom nödvändigt att se till att det förhållandet att bestämmelser som uppställer tidsfrister för genomförandet av vissa gemenskapsåtgärder men som inte längre tillämpas, utgår, inte kan leda till att det blir omöjligt att i domstolen åberopa att tidsfristen inte följts, i sådana fall då samtliga förpliktelser inte har uppfyllts. Den risken var desto större efersom EG-fördraget av politiska skäl fortfarande innehåller vissa tidsfrister, till exempel den som föreskrivs i artikel 7a eller dem som gäller den ekonomiska och monetära unionen. Det gällde slutligen att undvika att det förhållandet att inte längre tillämpade bestämmelser utgår kan ge upphov till tvivel när det gäller giltigheten av de sekundärrättsakter som grundar sig på dessa bestämmelser. I artikel 10 i Amsterdamfördraget föreskrivs också att varken det förhållandet att inte längre tillämpade bestämmelser upphävs eller utgår eller anpassningen av vissa bestämmelser skall påverka

- rättsverkningarna av bestämmelserna,

- de tidsfrister som uppställs i dem,

- anslutningsfördragen, och

- rättsverkningarna av de rättsakter som har antagits på grundval av dessa bestämmelser.

Därav följer att man inte kan tolka resultatet av förenklingen så att dessa verkningar ifrågasätts. På detta sätt gör artikel 10 det möjligt att utesluta varje tolkning som ger förenklingen en räckvidd som den inte har. Dessutom klargörs den exakta räckvidden av förenklingen i en förklaring om artikel 10 i Amsterdamfördraget och varje ifrågasättande av gemenskapens regelverk utesluts uttryckligen.

II. KOMMENTARER ARTIKEL FÖR ARTIKEL TILL DE FÖRENKLADE BESTÄMMELSERNA

A. Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (artikel 6 i Amsterdamfördraget)

När detta fördrag trädde ikraft den 1 januari 1958 föreskrevs för upprättandet av den gemensamma marknaden en övergångstid på tolv år, som var uppdelad i tre etapper om vardera fyra år (vilka löpte ut den 31 december 1961, den 31 december 1965 respektive den 31 december 1969). Större delen av förenklingsarbetet med detta fördrag har inriktats på att bestämmelser om denna första övergångstid skall utgå. Den allmänna arbetsmetoden har varit att låta alla hänvisningar till tidsfrister som har löpt ut eller till bestämmelser som inte längre tillämpas utgå.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

B. Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen (artikel 7 i Amsterdamfördraget)

I detta fördrag föreskrevs vissa övergångsåtgärder för upprättandet av den gemensamma kol- och stålmarknaden, och dessa åtgärder fördes samman i en konvention som fogades till fördraget. Tack vare denna lagstiftningsteknik omfattade Fördraget om upprättandet av EKSG mycket färre övergångsbestämmelser som inte längre tillämpades än EG-fördraget. Den övergångsperiod som föreskrevs för genomförandet av den gemensamma marknaden var fem år från fördragets ikraftträdande. Den gick alltså ut den 23 juli 1953. Liksom när det gäller EG-fördraget har det allmänna förfaringssättet när det gäller EKSG-fördraget varit att alla hänvisningar till tidsfrister som löpt ut eller till bestämmelser som inte längre tillämpas utgår. Detta förenklingsarbete är endast av teknisk art. Det påverkar inte eventuella åtgärder inför den 23 juli 2002, som är den tidpunkt då EKSG-fördraget upphör att gälla, alltså 50 år efter dess ikraftträdande.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

C. Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (artikel 8 i Amsterdamfördraget)

Detta fördrag innehöll liksom de andra fördragen ett antal övergångsbestämmelser för genomförande av olika åtgärder och dessa övergångsbestämmelser är huvudsakligen sammanförda till en avdelning (avdelning VI) i slutet av fördraget. Tack vare denna lagstiftningsteknik innehöll Euratomfördraget betydligt färre övergångsbestämmelser som inte längre tillämpades än EG-fördraget. Liksom för EG-fördraget bestod det allmänna tillvägagångssättet för Euratomfördraget i att alla anvisningar till tidsfrister som hade löpt ut eller till bestämmelser som inte längre tillämpades utgick.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

III. KOMMENTARER TILL ÖVRIGA BESTÄMMELSER I AMSTERDAMFÖRDRAGET SOM FÖLJER AV FÖRENKLINGEN AV FÖRDRAGEN

A. Artikel 9 i Amsterdamfördraget (gemensamma institutioner)

Som anges ovan i punkt 4 i de allmänna anmärkningarna har Konventionen om vissa gemensamma institutioner för Europeiska gemenskaperna av den 25 mars 1957 och Fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna av den 8 april 1965 (fusionsfördraget) upphävts i syfte att göra de befintliga texterna tydligare och enklare. Det väsentliga innehållet i dessa texter har förts samman till artikel 9 i Amsterdamfördraget. Protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier av den 8 april 1965, i dess lydelse efter ändringar genom protokoll nr 7 till Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (vilket tillfogar Europeiska centralbanken och Europeiska monetära institutet i förteckningen över berörda institutioner och organ), behålls trots att det utgör en bilaga till fusionsfördraget, som upphävs. Artikeln kommenteras nedan punkt för punkt.

>Plats för tabell>

De återstående bestämmelserna i konventionen av den 25 mars 1957 och fusionsfördraget av år 1965 har ansetts obsoleta och har inte tagits med i artikel 9 i Amsterdamfördraget.

B. Artikel 10 i Amsterdamfördraget (bibehållande av upphävda, utgångna eller anpassade bestämmelsers rättsverkan)

Som anges ovan i punkt 5 i de allmänna anmärkningarna syfter artikel 10 i Amsterdamfördraget till att precisera de horisontella verkningarna av förenklingen, vilket innebär att den inte syftar till att ändra regelverket, att det förhållandet att inte längre tillämpade bestämmelser som anger tidsfrister för vissa gemenskapsåtgärder utgår eller upphävs inte hindrar att talan förs vid domstolen mot att tidsfrister inte har följts samt att förenklingen inte påverkar giltigheten av de sekundärrättsakter som grundar sig på dessa bestämmelser. Artikel 10 i Amsterdamfördraget föreskriver således att varken det förhållandet att bestämmelser som inte längre tillämpas utgår eller upphävs eller anpassningen av vissa bestämmelser skall påverka

- rättsverkningarna av bestämmelserna,

- de tidsfrister som uppställs i dem,

- anslutningsfördragen,

- rättsverkningarna av de rättsakter som har antagits på grundval av dessa bestämmelser.

Följden är att förenklingens resultat inte kan anses vara att dessa rättsverkningar kan ifrågasättas. Artikel 10 gör det sålunda möjligt att förkasta varje tolkning som ger förenklingen en räckvidd som den inte har. En förklaring om artikel 10 i Amsterdamfördraget anger dessutom förenklingens exakta räckvidd och utesluter uttryckligen varje ifrågasättande av gemenskapens regelverk.

Artikeln gäller även upphävandet av Konventionen om vissa gemensamma institutioner för Europeiska gemenskaperna av den 25 mars 1957 och Fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna av den 8 april 1965 (fusionsfördraget).

C. Artikel 11 i Amsterdamfördraget (domstolens behörighet)

Denna artikel är inspirerad av artikel 30 i fusionsfördraget enligt vilken fördragens bestämmelser om domstolens behörighet är tillämpliga på bestämmelserna i fusionsfördraget och på Protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier. Det har ansetts nödvändigt att utsträcka denna behörighet inte bara till artikel 9 som återger det väsentligaste i bestämmelserna om de gemensamma institutionerna, utan också till bestämmelserna om förenkling av fördragen (artiklarna 6-8), till artikel 10 som anger räckvidden och inverkan av förenklingsförfarandet samt till artikel 11 som rör domstolens behörighet.

IV. INFOGANDE AV DEN KONSOLIDERADE TEXTEN TILL EG-FÖRDRAGET OCH FÖRDRAGET OM EUROPEISKA UNIONEN SOM BILAGA TILL AMSTERDAMFÖRDRAGETS SLUTAKT

För att göra det möjligt för läsaren att bilda sig en klar uppfattning om resultatet av de olika ändringar som Amsterdamfördraget har lett till, såväl de grundläggande förändringarna som de förändringar som är en följd av förenklingen, har det beslutats att i informativt syfte foga en konsoliderad version av EG-fördraget som bilaga till slutakten i Amsterdamfördraget.

I informativt syfte återfinns även en konsoliderad version av Fördraget om Europeiska unionen som bilaga till slutakten.

Föreskrifter om den konsoliderade textens infogande meddelas i slutakten.

(1) Utarbetandet av denna rapport har ombesörjts av Europeiska unionens råds generalsekretariat.

(2) EGT C 340, 10.11.1997.