Kommissionens beslut

av den 12 juli 2000

om de stödåtgärder Frankrike genomfört till förmån för Scott Paper SA/Kimberly-Clark

[delgivet med nr K(2000) 2183]

(Endast den franska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2002/14/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(1), och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) Efter det att den franska revisionrätten i november 1996 publicerat den offentliga rapporten Les interventions des collectivités territoriales en faveur de entreprises(2), mottog kommissionen genom en skrivelse av den 23 december 1996 ett klagomål rörande de förmånliga villkor som Orléans stad (nedan kallad staden) och Conseil général i Loiret (nedan kallad Conseil général) - tillsammans fortsättningsvis kallade (de lokala myndigheterna - förmodades ha givit vid försäljningen av 48 hektar av industriområdet La Saussaye till det amerikanska företaget Scott Paper Company, som tillverkar hushålls- och sanitetspapper.

(2) Genom en skrivelse av den 17 januari 1997 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de franska myndigheterna. Genom en skrivelse av den 14 februari 1997 begärde de franska myndigheterna en ytterligare tidsfrist på fjorton dagar. Tidsfristen beviljades av kommissionen den 3 mars 1997. Genom en skrivelse av den 19 mars 1997 lämnade de franska myndigheterna vissa av de begärda upplysningarna. I brist på fullständiga upplysningar upprepade kommissionen dock sin begäran till de franska myndigheterna genom en skrivelse av den 26 mars 1997. De franska myndigheterna gav ett ofullständigt svar i en skrivelse av den 21 april 1997. I samma skrivelse begärde de franska myndigheterna återigen att få en ny tidsfrist på tjugo dagar, vilket kommissionen beviljade den 2 maj 1997.

(3) Den 3 juni 1997 fick kommissionen de ytterligare upplysningar som hade begärts. Den 8 augusti 1997 begärde kommissionen på nytt förtydliganden från de franska myndigheterna. Påminnelser skickades den 24 september 1997 och den 24 oktober 1997. Den 3 november 1997 lämnade de franska myndigheterna ytterligare upplysningar, som skickades till klaganden den 17 november 1997. Klaganden lämnade den 8 december 1997 ytterligare upplysningar, som kommissionen besvarade den 6 januari 1998. Sista gången ytterligare upplysningar från klaganden inkom till kommissionen var den 29 januari 1998 och den 1 april 1998.

(4) Den 20 maj 1998 beslutade kommissionen att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget avseende dessa åtgärder, med anledning av det kvardröjande tvivlet kring villkoren i samband med de franska myndigheternas behandling av företaget Scott Paper Company och villkorens förenlighet med fördraget. I en skrivelse SG(98) D/5663 av den 10 juli 1998 informerade kommissionen de franska myndigheterna om detta beslut.

(5) I en skrivelse av den 31 juli 1998 begärde de franska myndigheterna en ytterligare tidsfrist på en månad, som beviljades av kommissionen den 5 augusti 1998. Genom en skrivelse av den 18 september 1998 begärde de franska myndigheterna en ytterligare tidsfrist på tjugo dagar, som beviljades av kommissionen den 25 september 1998. Genom en skrivelse av den 25 november 1998 besvarade de franska myndigheterna beslutet om att inleda förfarandet.

(6) Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3). Kommissionen hr uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter på åtgärderna i fråga.

(7) Kommissionen har mottagit synpunkter från berörda parter. Dessa synpunkter har översatts till franska och en berörd part har i en skrivelse av den 16 februari 1999 anmodats att återkalla sitt sekretesskrav. Synpunkterna har sedan översänts till de franska myndigheterna i en skrivelse av den 2 mars 1999. Efter synpunkterna från de franska myndigheterna och från berörda parter återstod fortfarande ett stort antal frågor som måste klaras upp för att ärendet skulle kunna avslutas. I ovan nämnda skrivelse begärde kommissionen därför även detaljerade upplysningar.

(8) Genom en skrivelse av den 18 mars 1999 begärde de franska myndigheterna en ytterligare tidsfrist på tio dagar, som beviljades av kommissionen i en skrivelse av den 24 mars 1998. De franska myndigheterna besvarade delvis kommissionens begäran genom en skrivelse av den 30 april 1999.

(9) Eftersom svaren från de franska myndigheterna fortfarande var otillräckliga när de inkom efter lång tids försening, uppmanade kommissionen dem den 8 juli 1999 att lämna de ytterligare upplysningar som krävdes. De franska myndigheterna delgavs detta beslut i en skrivelse SG(99) D/5459 av den 20 juli 1999, där de uppmanades att lämna sina synpunkter inom femton arbetsdagar från delgivningen av beslutet, det vill säga före den 11 augusti 1999.

(10) Genom en skrivelse av den 9 augusti 1999 begärde de franska myndigheterna att denna tidsfrist skulle förlängas med trettio arbetsdagar. Kommissionen beviljade denna förlängning den 12 augusti 1999. Den 15 oktober 1999 besvarade de franska myndigheterna delvis föreläggandet att tillhandahålla upplysningar.

(11) På de franska myndigheternas begäran ägde ett möte med kommissionen rum den 7 september 1999. Vid detta möte beviljade kommissionen undantagsvis och i förfarandets intresse de franska myndigheterna rätten att tillhandahålla kompletterande upplysningar före utgången av december 1999. Dessa upplysningar översändes slutligen den 10 januari och den 21 februari 2000.

2. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

2.1 STÖDMOTTAGAREN

(12) År 1969 köpte Scott Paper Company det franska företaget Bouton Brochard och bildade sedan ett särskilt företag, Bouton Brochard Scott, som övertog Bouton Brochards verksamhet. Bouton Brochard Scott ändrade i november 1987 namn till Scott SA(4).

(13) Scott SA:s aktier köptes i januari 1996 av Kimberly-Clark Corporation (nedan kallat KC), som var ägare till en fabrik för tillverkning av hushålls- och sanitetspapper belägen på industrifastigheten i Orléans-Sologne, i kommunen Saint-Cyr-en-Val, Loiret. Fabriken hade cirka 170 anställda. I januari 1998 aviserade KC att fabriken skulle läggas ned. Fabrikens tillgångar, det vill säga tomten och pappersfabriken, köptes av Procter & Gamble (nedan kallat P & G) i juni 1998(5).

2.2 FÖRSÄLJNING AV TOMTEN

(14) För att göra det möjligt att anlägga en fabrik för tillverkning av sanitets- och hushållspapper i regi av det franska dotterföretaget till Scott Paper Company, Bouton Brochard Scott SA (nedan kallat Scott), fick blandekonomiföretaget för upprustning av Loiret (Société d'économie mixte pour l'équipement du Loiret, nedan kallat Sempel) den 12 september 1987 av Conseil général och staden i uppdrag att genomföra samtliga de studier och bygg- och anläggningsarbeten som krävdes för att iordningställa marken, omfattande en yta på cirka 68 hektar. Marken ligger dels i det industriområde som kallas La Saussaye, dels i det område som kallas La Planche (nedan kallat industrifastigheten i La Saussaye)(6).

(15) För detta ändamål avyttrade staden de 68 hektaren till Sempel för den symboliska summan av en fransk franc(7). Marken var vid den aktuella tidpunkten jordbruksmark, som staden förvärvat redan under perioden 1975-1987, till ett pris av 16 franska franc/m2 (2,4 euro/m2, det vill säga totalt 10,9 miljoner franc (1,7 miljoner euro)(8).

(16) Sempel är ett lokalt privaträttsligt blandekonomibolag som omfattas av lag 83-597 av den 7 juli 1983. Bolag som faller under denna lagstiftning är privaträttsliga juridiska personer som sammanför lokala och regionala myndigheter (regioner, departement och kommuner) och deras sammanslutningar med privatpersoner och eventuellt andra offentligrättsliga personer för att genomföra bygg- och anläggningsarbeten i syfte att bedriva offentlig industri- och näringsverksamhet eller all annan verksamhet av allmänt intresse. Även om bolagen kontrolleras av offentligrättsliga personer (i det aktuella fallet lokala myndigheter, eftersom dessa måste inneha minst hälften och högst 80 procent av kapitalet), faller de under privaträttsliga regler, i synnerhet bolagslagen(9) av den 24 juli 1966.

(17) Enligt artikel 2 i Sempel-överenskommelsen ansvarade företaget för att genomföra bland annat följande bygg- och anläggningsarbeten på mark där Scott planerade att etablera anläggningar "- Alla studier och projekteringsarbeten.

- Alla vägnät och diverse ledningsnät samt alla arbeten avsedda att förse det område som omfattas av detta avtal med vatten, gas och elektricitet.

- Parkeringsplatser för tunga lastbilar och lätta fordon.

- Järnvägsförbindelser med det område som avses i detta avtal.

- Belysning av vägar och parkeringsplatser.

- Grönområden.

- Grunden där fabrik och lager skall uppföras samt grundens överbyggnad. Dessa byggnadsarbeten skall genomföras enligt ett avtal som upprättas med industriidkaren, företaget Scott Paper.

- Alla primära, sekundära och tertiära infrastrukturanläggningar inom det område som skall iordningsställas och som krävs för att sätta det i direkt förbindelse med infrastrukturnät utanför området.

- Samtliga anläggningsarbeten som krävs för att ta marken i anspråk."

(18) Vid den tidpunkt då Scott-avtalet ingicks, nämligen 1987, åtog sig staden och departementet att finansiera dessa kostnader för att iordningställa området "för ett belopp av högst 80 miljoner franc"(10). Detta belopp fördelades "på två delutbetalningar - 50 miljoner franc från Orléans stad och 30 miljoner franc från departementet Loiret"(11).

(19) Av den likvidationsbalans som Sempel upprättade för iordningställandet av industrifastigheten i La Saussaye daterad den 26 juli 1993(12) (nedan kallad Sempels likvidationsbalans) och av kommunfullmäktiges beslut framgår dock att den totala kostaden för att iordningställa området måste ha varit långt större. Enligt Sempels likvidationsbalans uppgick kostnaden till cirka 140 miljoner franc (21,4 miljoner euro), som fördelar sig som följer:

>Plats för tabell>

(20) Enligt punkt 2.2 i kommunfullmäktiges beslut uppgår den totala kostnaden för iordningställandet till cirka 37,2 miljoner franska franc (5,7 miljoner euro) för departementet och cirka 92,5 miljoner franc (14,1 miljoner euro) för staden. Av dessa har 65,85 miljoner franc (10 miljoner euro) använts för att amortera ett lån till Sempel på 34,2 miljoner franc (5,2 miljoner euro), 10,9 miljoner franc (1,7 miljoner euro) för att betala tomtköpet och 13,6 miljoner franc (2,1 miljoner euro) för saneringsarbeten som har genomförts.

(21) År 1987 sålde Sempel 48 av 68 tillgängliga hektar till Scott till ett pris av 65 franska franc/m2 (9,9 euro/m2), det vill säga totalt 31 miljoner franc (4,7 miljoner euro)(13). Detta pris hade redan angivits i Sempel-överenskommelsen (punkt 12.3): "(...) priset för att överlåta fabrik och lager med tillhörande tomtmark till företaget Scott Paper till ett belopp av 31 miljoner franc inklusive moms." Resterande 20 hektar återlämnades till de kommunala myndigheterna i Orléans stad för en symbolisk summa av en franc år 1989 och 1992(14). Därefter upplöstes Sempel(15).

(22) Industriområdet La Saussaye omfattade 1998 cirka 200 hektar, och 70 företag med 2000 anställda var verksamma i området(16).

2.3 FÖRMÅNLIG RENINGSAVGIFT

(23) En reningsavgift uttryckt i franc/m3 tas ut på den mängd vatten ett företag förbrukar. Vid beräkningen av underlaget för reningsavgiften tillämpar Orléans stad bestämmelserna i den interministeriella cirkulärskrivelsen av den 12 december 1978(17). I denna cirkulärskrivelse anges beräkningsmetoden för avgiftsunderlaget (antal förbrukade m3 × utsläppskoefficienten × minskningskoefficienten × föroreningskoefficienten) för användare med en förbrukning på mer än 6000 m3 år(18). Reningsavgiftens storlek får sedan den 1 januari 1986(19) fritt fastställas genom beslut i den beslutande församlingen i Orléans stad.

(24) Om vattenförbrukningen överskrider vissa gränsvärden föreskrivs emellertid i artikel R. 371 i Code des communes(20) att "antalet förbrukade kvadratmeter som ligger till grund för reningsavgiften skall korrigeras uppåt eller nedåt för att beakta den särskilda belastning som reningsverket utsätts för, främst beroende på graden eller arten av de föroreningar som företaget ger upphov till." Det är detta som kallas "minskningskoefficient", och som även har fastställts av kommunfullmäktige i Orléans stad.

(25) I artikel 7 i Scott-avtalet föreskrivs att Scott skall få en förmånlig reningsavgift "Orléans stad förbinder sig att justera de reningsavgifter som tillämpas för industrianvändare som befinner sig i en undantagssituation, och för dessa föreskriva en avgift som inte får överstiga 25 procent av den mest förmånliga avgiften enligt nuvarande taxa. Förutsatt att Scott iakttar tekniska normer och gällande lagstiftning kommer Orléans stad att tillämpa denna förmånliga avgift för företaget."

(26) Den 1 januari 1989 fastställde kommunfullmäktige i Orléans stad en ny reningsavgift(21) och en ny minskningskoefficient(22). För volymer mellan 0 och 50000 m3 sänktes minskningskoefficienten från 1 till 0,5 i förhållande till volymen. För mellan 50001 och 150000 m3 höjdes den från 0,6 till 0,8. Enligt kommunfullmäktiges beslut 1988 var syftet att uppmuntra storkonsumenter av vatten att minska sina utsläpp(23). I de fall då förbrukningen översteg 150000 m3, minskades emellertid koefficienten utan motivering till 0,25. Minskningskoefficienterna redovisas i följande tabell:

>Plats för tabell>

(27) För 1996 uppgick Scotts förbrukning till cirka [...](24) m3(25). Scott fick därmed en förmånlig avgift baserad på koefficienten 0,25 för [en väsentlig del](26) av sin förbrukning, det vill säga den del av förbrukningen som översteg 150000 m3. Enligt de franska myndigheterna är dock inte Scott ensam om att få denna förmånliga avgift. Även Hôpital de la Source får denna avgift. Under 1996 hade detta sjukhus en förbrukning i storleksordningen 155000 m3(27), och på den del av förbrukningen som översteg 150000 m3, eller motsvarande 3 procent av sjukhusets totala förbrukning, tillämpades en förmånlig avgift baserad på koefficienten 0,25.

3. SKÄL TILL ATT FÖRFARANDET HAR INLETTS

(28) År 1997 publicerade kommissionen ett meddelande om inslag av statligt stöd vid offentliga myndigheternas försäljning av mark och byggnader(28) (nedan kallat meddelandet). I meddelandet klarläggs en praxis som har tagit form under en dryg tioårsperiod. Där beskrivs ett förfarande för försäljning av mark och byggnader som automatiskt utesluter varje inslag av statligt stöd (försäljning inom ramen för ett villkorslöst anbudsförfarande eller på grundval av en värdering av egendomen som utförs av en oberoende värderingsman före förhandlingarna, i syfte att fastställa marknadspriset). Där anges också olika typer av överlåtelser som skall anmälas till kommissionen.

(29) Med hänsyn till att något villkorslöst anbudsförfarande inte har ägt rum i det aktuella fallet, och inte heller någon värdering av en oberoende expert, har kommissionen i sitt beslut om att inleda förfarandet ansett att tomtens försäljningspris skulle kunna motiveras om i) det åtminstone täcker myndigheternas kostnader för tomten eller, om det finns ett överutbud på liknande tomter som gör att priset sjunker, om ii) det åtminstone motsvarar marknadspriset(29).

(30) Utifrån de uppgifter som kommissionen då hade tillgång till har kommissionen dragit slutsatsen att det inte var möjligt att med bestämdhet fastställa att det pris tomten såldes för till Scott i) täckte de franska myndigheternas kostnader eller ii) motsvarade marknadspriset. Slutligen frågade sig kommissionen om inte reningsavgiften innehöll inslag av statligt stöd.

4. MOTIV TILL FÖRELÄGGANDET ATT TILLHANDAHÅLLA UPPLYSNINGAR

(31) Eftersom de franska myndigheterna inte lämnat något tillfredsställande svar på de frågor kommissionen ställde i sitt beslut om att inleda förfarandet, har kommissionen förelagt dem att tillhandahålla de begärda upplysningarna. Frågorna var i stort sett identiska med frågorna i den skrivelse som skickades till myndigheterna den 2 mars 1999.

(32) Kommissionen ansåg att svaret var otillräckligt, eftersom det inte innehöll någon av följande upplysningar:

- En detaljerad redogörelse hur försäljningen offentliggjordes i Frankrike och övriga gemenskapen samt handlingar som styrker ett sådant offentliggörande.

- En specificering av bygg- och anläggningsarbeten som Sempel genomfört på den tomt Scott disponerade, fördelade efter beskaffenhet (markutjämning, elektricitet, infrastruktur, byggnadsarbeten, osv.) och den faktiska kostnaden för dessa arbeten, samt en fördelning över användningen av medel motsvarande de lån Sempel tecknat och en kopia av trepartsöverenskommelsen mellan Orléans stad, Conseil général i Loiret och Sempel.

- De olika försäljningsavtal som slutits, särskilt med uppgift om försäljningspriser som avtalats mellan Orléans stad och de sex andra företag som har köpt mark på de resterande 20 hektaren(30).

- En förklaring till på vad sätt dekret 77-241 av den 7 mars 1977 kan utgöra den rättsliga grunden för den "rabatt" på reningsavgiften som givits utifrån vattenförbrukningens storlek, med tanke på att detta dekret föreskriver att reningsavgiften skall korrigeras utifrån graden av föroreningar som företaget förorsakar.

- Fakturor och detaljerade uppgifter rörande alla övriga företag i regionen som får eller har fått "rabatt" på reningsavgiften som den rabatt Scott Paper har erbjudits.

(33) Mot bakgrund av de synpunkter som berörda parter lämnat efter kommissionens beslut om att inleda förfarandet anmodade kommissionen de franska myndigheterna att särskilt översända följande handlingar:

- En kopia av de överenskommelser som 1987 ingicks mellan företaget Scott Paper, Orléans stad och departementet Loiret.

- En kopia av överenskommelsen med Orléans stad om solidariska garantier för lån som Sempel tecknat enligt överenskommelsen mellan staden, departementet och Sempel.

5. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

(34) Såväl klaganden som det företag som mottagit stöd, det vill säga Scott (i egenskap av tredje part), har lämnat sina synpunkter på att förfarandet har inletts.

5.1 SYNPUNKTER FRÅN KLAGANDEN

(35) I sin skrivelse av den 28 oktober 1998 bekräftar och stöder klaganden i stort sett kommissionens ståndpunkt i beslutet om att inleda förfarandet. Klaganden betonar här särskilt behovet av att klargöra relationerna mellan lokala myndigheter, Sempel och Scott Paper (skälen 36-43) samt respektive bidrag från de olika myndigheterna i Loiret (skälen 44 och 45). Klaganden kommenterar dessutom (skälen 46, 47 och 48) villkoren för överlåtelsen av fastigheten i Saint-Cyr-en-Val till P & G och KC:s nyetablering i Loiret.

5.1.1 BEHOVET AV ATT KLARGÖRA RELATIONERNA MELLAN LOKALA MYNDIGHETER, SEMPEL OCH SCOTT PAPER

(36) När det gäller oklara relationerna mellan de lokala myndigheterna och Sempel, kräver klaganden ett klargörande av på vilket sätt Sempel har använt de medel som härrör från lån som tecknats. Klaganden uppmärksammar även kommissionen på det förhållande att Sempel avvecklades efter ett förenklat konkursförfarande, kort efter det att trepartsöverenskommelsen av den 12 september 1987 mellan Orléans stad, Conseil général i Loiret och Sempel för perioden 1987-1993 upphört att gälla. Kommissionen uppmärksammas även på att Sempels uppdrag bestod i att "genomföra samtliga studier och bygg- och anläggningsarbeten som krävs för att iordningställa tomterna i industriområdet La Saussaye".

(37) I det sammanhanget erinrar klaganden vidare om att handelsdomstolen i Orléans i sin dom om förenklat konkursförfarande för Sempel av den 19 mars 1996 påpekade att en revisionsrapport om företaget från januari 1995 förutser "en förlust på mellan 4 och 5 miljoner franc för 1994 och för 1995". Klaganden uppmanar kommissionen att begära att berörda lokala myndigheter i Frankrike överlämnar trepartsöverenskommelsen mellan Sempel, Conseil général i Loiret och Olréans stad.

(38) När det gäller de bygg- och anläggningsarbeten som Sempel utfört för Scott Papers räkning på fastigheten i Saint-Cyr-en-Val, vidhåller klaganden att de lån som Sempel tecknat i realiteten har syftat till att smygvägen finansiera ett antal bygg- och anläggningsarbeten, uteslutande till förmån för Scott paper. I ett icke snedvridet konkurrenssystem borde Scott Paper ha finansierat dessa arbeten på egen hand.

(39) Enligt klaganden avslöjar för övrigt tidningen Journal de Gien i en artikel den 17 september 1987(31) med all tydlighet vilken politik de lokala myndigheterna från och med 1987 bedrev för att uppnå att Scott Paper etablerade sig i Loiret "Medan Orléans firar upptäcker man idag vilka faktorer som efter ett års förhandlingar gjorde det möjligt att föra hem segern. Myndigheterna har avslöjat vilka satsningar de har gjort för att kunna ta emot den amerikanska företagsjätten och kostnaden för dessa: 80 miljoner franc".

(40) Klaganden tillägger att artikeln tydligt visar att stödet från de lokala myndigheterna till huvuddelen har bestått i att iordningställa marken i anslutning till den plats där Scott Paper skulle etablera sig, men även i att genomföra olika infrastrukturarbeten som uteslutande har varit till gagn för Scott Paper "För närvarande förbereder myndigheterna sin välkomstpresent i form av de offentliga serviceanläggningar som krävs för att industriområdet La Saussaye skall överensstämma med Scott Papers önskemål. Via Sempel får företaget även kostnadsfritt överta 50 hektar mark".

(41) Enligt klaganden påpekas i artikeln främst att "Sempel ansvarar för övrigt för samtliga bygg- och anläggningsarbeten som skall genomföras: installations- och saneringsarbeten, diverse anläggningsarbeten och uppförandet av en fabrik med lager. Räkningen uppgår till 80 miljoner franc, som skall fördelas mellan departementet (35 miljoner franc) och Orléans (45 miljoner franc). I februari kommer de båda myndigheterna att få tillbaka en del av sin insats, då Bouton-Brochard-Scott, dotterbolag till Scott Paper, köper tillbaka byggnaden för 31 miljoner franc. Allt detta ingår i den första etappen, som är den enda som kommer att få finansiellt stöd från de lokala myndigheterna".

(42) Klaganden drar slutsatsen att dessa uppgifter därmed bekräftar uppgifterna i rapporten från den franska revisionsrätten i november 1996 "För att kringgå bestämmelserna om stödområden drar sig inte vissa myndigheter för att maskera mottagaren av stöd som de uppbär eller ger. Så är fallet i fråga om vissa anläggningar i departementet Loiret, som inte är berättigat till regionalstöd. I de avtal som slutits med företagen anges att stödet avser tomtmark och iordningställandet av tomtmark. I några viktiga ärenden är stödet dock mycket högre än kostnaden för den iordningställda tomten och används för att helt olagligt finansiera en väsentlig del av byggnationen. Stödintensiteten kan i vissa fall uppgå till mellan 40 och 50 procent av den redovisade kostnaden för fastighetsinvesteringsprojektet".

(43) Klaganden framhåller att myndigheternas erbjudande att finansiera sådan infrastruktur därför har varit avgörande för Scott Papers val att etablera sig i Saint-Cyr-en-Val, i förhållande till "konkurrerande" anbud från andra lokala myndigheter i Frankrike. Tidningen La Nouwelle République(32) redovisade sålunda i juli 1987 Scott Papers tvekan inför valet av etableringsort i Frankrike "Följden är att ärendet Scott Paper långsamt pendlar mellan regeringens tveksamhet inför att öppna nationella utkomstmöjligheter för en utländsk företagsjätte och kandidatstäderna, [en rivalitet som Scott Paper utnyttjar] för att få bästa möjliga etableringsvillkor."

[...]

Bland städerna tycktes Orléans ha undanröjt sina motståndare en efter en, när Scott Paper fick upp ögonen för ett lager på 25000 m2 söder om Sens.

[...]

Utmaningen för Orléans består därför hädanefter i att hitta argument för att slåss mot klockan. Det första argumentet är åtagandet att bygga lokaler inom högst fem månader. Ett perspektiv som uppenbarligen är tillfredsställande, eftersom det skulle ge Scott Paper möjlighet att starta sin verksamhet efter fem månader, förutsatt att det multinationella amerikanska företagets ambitioner till en början inskränker sig till att använda ett lager och en bearbetningsanläggning som skulle förses med papper från företagets belgiska fabriker (i Antwerpen) och italienska fabrik (i Turin).

5.1.2 BIDRAG FRÅN DE OLIKA MYNDIGHETERNA I LOIRET

(44) När det gäller bidragen från olika lokaka myndigheter bör man notera att tidningen Le Canard enchaîne(33) i januari 1998 berättade att det fanns ett avtal mellan företaget Scott Paper och de lokala myndigheterna:

(45) "När det gäller Orléans stad och departementet Loiret kan de knappast hoppas få tillbaka sin insats. Det finns nämligen ingenting i det avtal som undertecknats med Scott som föreskriver minsta återbetalning om företaget inte uppfyller sina skyldigheter. Enda hoppet är Bryssel (...)".

5.1.3 VILLOREN FÖR AVYTTRINGEN AV FASTIGHETEN I SAINT-CYR-EN-VAL TILL PROCTER & GAMBLE OCH KIMBERLY CLARKS NYETABLERING I LOIRET

(46) Företaget KC/Scott Paper genomförde i början av 1998 avyttringen av fastigheten i Saint-Cyr-en-Val till företaget P & G. Tidningen La république du Centre av den 19 september 1998(34) lät förstå att P & G:s "övertagande av fastigheten i Saint-Cyr-en-Val (före detta Scott Paper)" hade skett på för företaget gynnsamma villkor och uppgav bland annat att fastigheten i fråga hade köpts "för 200 miljoner franc, trots att den värd var 600 miljoner".

(47) Den 22 oktober 1998, det vill säga knappt tio månader efter aviseringen om nedläggningen av KC-fabriken i Saint-Cyr-en-Val, berättade tidningen Les Échos om företagets nyetablering i Loiret(35).

(48) För att kommissionen skall kontrollera de uppgifter som de franska myndigheterna har lämnat understryker klaganden slutligen att det är viktigt att den får tillgång till "den trepartsöverenskommelse som den 12 september 1987 ingicks mellan Sempel och de lokala myndigheterna" och "det avtal som inledningsvis slöts mellan Scott Paper och de lokala myndigheterna".

5.2 SYNPUNKTER FRÅN DEN FÖRMODADE STÖDMOTTAGAREN

(49) I sin skrivelse av den 23 november 1998 kommenterar Scott att förfarandet har inletts vad avser köpesumman för tomten i Orléans (punkterna 50 till 59), den förmånliga avgift Scott har beviljats för rening av avloppsvatten (punkt 60) och Scotts återbetalning av stödet (punkt 61).

5.2.1 KÖPESUMMAN FÖR TOMTEN I ORLÉANS

5.2.1.1 Det pris Scott betalade motsvarade marknadspriset

(50) I syfte att öka sina marknadsandelar i Frankrike aviserade Scott i juni 1986 att företaget på medellång sikt planerade att etablera en fabrik i landet, med en beräknad högsta investeringskostnad på 80-100 miljoner US-dollar. Vid den tidpunkten skötte Scott leveranserna till Frankrike från sina fabriker i Italien och Belgien. Enligt Scott började företaget därefter att leta efter fastigheter i Frankrike som uppfyllde företagets olika krav (geografiskt läge, med hänsyn till transportkostnader, tomtareal, med hänsyn till framtida expansionsmöjligheter, infrastruktur, kvalificerad arbetskraft och tillräcklig vatten- och elförsörjning). Till följd av dessa förfaranden informerade ett flertal regioner företaget om lediga tomter och finansieringsvillkoren för en etablering. Scott uppger för övrigt att konsulterna inte "hittade" Scott, utan besvarade Scotts annons där företaget uppgav sig vara intresserat av en etablering i Frankrike, trots de omfattande marknadsföringsåtgärderna och de betydande finansiella medel som avsatts.

(51) Under de påföljande månaderna granskade Scott uppmärksamt ett stort antal förslag om olika tomter. Slutligen valdes åtta fastigheter ut, varav fyra återstod efter gallring ( i mars 1987). En av dessa var fastigheten i La Saussaye. Scott förklarar emellertid att inget definitivt beslut togs i detta skede, eftersom andra lokala myndigheter i Frankrike verkade beredda att erbjuda företaget tomtmark.

(52) Scott betonar i detta sammanhang att marknadspriset endast är vad en köpare och en säljare gemensamt överenskommer om att anse som godtagbart för båda parter. Den bedömning som lämpligen bör göras består därför i att fastställa till vilket marknadspris en markägare och byggherre från den privata sektorn i industriområdet i Sologne själv skulle ha genomfört affären, och på vilka villkor denne investerare skulle ha sålt tomten.

(53) Scott påpekar att många lokala myndigheter vid den aktuella tidpunkten genomsökte marknaden efter företagsinvesterare som Scott, som var beredda att köpa mark för att göra investeringar och bedriva verksamhet. Företag av denna typ fanns dock i begränsat antal vid den här tidpunkten, med följd att marknadspriset avspeglade det förhållande att efterfrågan på denna typ av företag var större än tillgången. Härigenom förstärktes dessa företags förhandlingsläge.

(54) Vidare ar det pris Scott betalda (31 miljoner franska franc, motsvarande 4,7 miljoner euro) det pris företaget var berett att betala för tomten i fråga, med beaktande av å ena sidan i) de omfattande efterforskningar som under föregående månader gjorts vad avser nettokostnaden för att förvärva konkurrerande lediga tomter och ii) företagets egen analys av den totala investering man var beredd att acceptera, och å andra sidan det förhållande att a) företaget mycket enkelt kunde fortsätta att förse den franska marknaden med varor från en annan plats inom gemenskapen och b) att den nya franska anläggningen under fem år skulle gå med förlust.

(55) Förutom att företaget påstås ha fungerat som en magnet för att locka andra företag till detta industriområde, hävdar Scott att köpesumman och de direkta intäkterna från verksamheten på sikt med god marginal skulle ha betalat tillbaka kostnaderna för de lokala myndigheterna, som naturligtvis i fortsättningen skulle fortsatt att förfoga över denna inkomstkälla. Här hänvisar Scott till kommissionens beslut i ärendet Daimler Benz(36), som enligt Scott visar att kommunal företagsskatt och andra typer av lokala skatter får räknas in i en lokal myndighets intäkter, när det gäller att fastställa huruvida det pris som har betalats till myndigheten är korrekt.

(56) När det gäller prisskillnaden mellan den tomt som såldes till Scott och priset för angränsande tomter, framhåller Scott att skillnaden i storlek mellan en tomt på 48 hektar och en tomt på bara några tusen kvadratmeter med nödvändighet avspeglas i det försäljningspris som erhålls. Scott erinrar vidare om att försäljningen av angränsande tomter genomfördes först några år efter det att tomten såldes till Scott. Många faktorer har därför kunnat inverka på priset, bland annat givetvis den fördyring av marken i regionen som Scotts etablering i sig ledde till.

5.2.1.2 Tomten såldes efter omfattande marknadsföringskampanjer

(57) Scott anser att alla de marknadsförings- och reklamåtgärder som genomfördes av de lokala myndigheterna eller i myndigheternas namn av exempelvis Recherche et Développement International (nedan kallat RDI) med god marginal klarar kravet på "vederbörligen offentliggjort", enligt hur detta begrepp kunde tolkas 1986/1987, då klarlägganden och riktlinjer från kommissionen saknades. Scott anser därför att företaget i detta fall inte kan anses ha mottagit något stöd i den mening som avses i meddelandet - ett meddelande som kommissionen åberopar, trots att meddelandet publicerades först 1997.

5.2.1.3 Retroaktiv tillämpning av principerna i meddelandet från 1997

(58) Scott accepterar inte att meddelandet från 1997 tillämpas på försäljningen av en offentlig tomt som ägde rum 1987. Företaget hävdar att kommissionen försöker tillämpa en praxis som den har utvecklat under den dryga tioårsperiod som förflutit sedan dess, en praxis om enligt kommissionens egna uttalanden behövde förtydligas genom offentliggörandet av meddelandet från 1997, även om kommissionen under dessa tio år har fattat ett antal beslut rörande offentliga myndigheters försäljning av mark. Scott konstaterar också att den juridiska text (meddelandet från 1997) som kommissionen verkar åberopa är en icke kodifierad text ("soft law") som därmed inte har någon bindande rättslig verkan.

5.2.1.4 Den rättsliga grunden för stödet till Scott har anmälts

(59) Enligt Scott har Frankrike meddelat företaget följande. Även om ett stöd har givits av någon av de lokala myndigheterna, av vilket slag stödet än är, så har det beviljats i form av indirekt stöd på grundval av lag 82-6, och det rådde inte något tvivel om att kommissionen 1982 hade informerats om denna lag 82-6. Scott hävdar att kommissionen hade fått en kopia av lag 82-6, även om lagen inte officiellt hade anmälts till kommissionen 1982. Kommissionen var därför skyldig att snabbt ingripa, såväl när det gäller sammanställningen av bakgrundsmaterial som den inledande granskningen av ärendet(37). I annat fall kunde lag 82-6 tillämpas av Frankrike med motiveringen att den hade blivit ett befintligt stöd, i enlighet med de principer som anges i domen i målet Lorenz(38).

5.2.2 SCOTTS FÖRMÅNLIGA AVGIFT FÖR RENING AV AVLOPPSVATTEN

(60) När det slutligen gäller den förmånliga avgift som tillämpades för Scott tror sig företaget veta att det rör sig om en avgift som tillämpas för alla kunder med samma vattenförbrukning som Scott och att andra företag och institutioner betalar samma avgift som Scott. Följaktligen nöjer sig Scott med att erlägga en lagstadgad avgift som är tillgänglig för alla företag i samma kategori som Scott.

5.2.3 SCOTTS ÅTERBETALNING AV STÖD

(61) Scott påpekar att mottagare av olagligt utbetalat stöd enligt EG-domstolens praxis har möjlighet att åberopa särskilda omständigheter som gör att stödmottagaren haft rimliga skäl att anta att stödet var lagligt. Skälen till att olagligt utbetalat stöd i det aktuella fallet inte bör återbetalas är följande: a) när P & G köpte marken och fabriken till deras fulla marknadsvärde neutraliserades alla fördelar som Scott eventuellt fått när företaget drev fabriken; b) Scott har i dagsläget inte behållit någon fördel av att företaget givits stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden, eftersom stödets bokförda värde vid tidpunkten för avyttrandet av tomten och fabriken till P & G var mycket lägre än Scotts totala kostnad för dessa tillgångar, samtidigt som dessa tillgångar avyttrades till P & G till ett pris som var lägre än hälften av deras bokförda värde; c) med hänsyn till den bristande öppenhet kommissionen har tillämpat vid handläggningen av de olika lagar som Frankrike har anmält och meddelat sedan 1982, vad avser stöd som får beviljas av lokala och regionala myndigheter i Frankrike, har det varit praktiskt taget omöjligt för ett företag att få några upplysningar om dessa lagtexters rättsliga ställning ur ett gemenskapsperspektiv.

6. KOMMENTARER FRÅN DE FRANSKA MYNDIGHETERNA

(62) De franska myndigheterna har besvarat kommissionens beslut om att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 och kommissionens begäran om upplysningar genom fem olika skrivelser (av den 25 november 1998, den 30 april 1999, den 6 oktober 1999, den 7 januari 2000 och den 21 februari 2000). Nedan följer en sammanfattning av skrivelserna.

(63) De franska myndigheterna anger följande skäl till att Scott inte har tagit emot något stöd: det fanns inte någon marknad för industrifastigheter på landsbygden vid den tidpunkt då tomten såldes (skäl 64); om kommissionen drar slutsatsen att det fanns en marknad såldes tomten till marknadspris (skälen 65-72); tomtförsäljningen var vederbörligen offentliggjord enligt vad som avses i meddelandet (skälen 73-88); om kommissionen anser att försäljningen av tomten utgör ett stöd bör beloppet minskas med vissa kostnader (skälen 89, 90 och 91); den förmånliga reningsavgiften (skälen 92, 93 och 94); preskriptionstiden (skäl 95) och KC:s ställning i detta ärende (skäl 96).

6.1 DET FANNS INTE NÅGON MARKNAD FÖR INDUSTRIFASTIGHETER PÅ LANDSBYGDEN

(64) Vid den tidpunkt då tomten såldes fanns det ingen som helst marknad för industrifastigheter på landsbygden(39). Enligt de franska myndigheterna fanns det 1987 inte heller i trakten kring Orléans några privata operatörer som genomförde denna typ av transaktioner. Att det saknades en marknad för industrifastigheter gjorde det svårt att fastställa ett marknadspris enligt vad som avses i meddelandet. De franska myndigheterna hävdar att de lokala myndigheterna var tvungna att iordningställa tomterna och sälja dem till företag för att skapa en sådan marknad och för att stimulera och utveckla den lokala ekonomin. De erinrar om att det första företag som etablerade sig i detta område, nämligen Scott, har haft en stimulanseffekt på andra företag. Industriområdets storlek 1998 gör det under inga omständigheter möjligt att dra slutsatsen att det fanns en marknad för denna typ av tomter 1987.

6.2 TOMTEN SÅLDES TILL MARKNADSPRIS

(65) Även om kommissionen drar slutsatsen att det fanns en marknad, såldes tomten till marknadspris. Skälen till detta är tre(40).

6.2.1 SKILLNADEN I PRIS MELLAN DEN TOMT SOM SÅLDES TILL SCOTT OCH RESTERANDE TOMTER KAN FÖRKLARAS MED STORDRIFTSVINSTER

(66) Sempel sålde 48 hektar mark till Scott 1987 till ett belopp av 31 miljoner franska franc (4,7 miljoner euro), motsvarande 65 franc/m3 (9,9 euro/m2). Av återstående 20 hektar som återlämnades till staden, såldes endast 2,8 hektar till företag till ett genomsnittligt pris av 72 franc/m2 (11 euro/m2) mellan 1990 och 1994. Genom att sälja en tomt av denna storlek (48 hektar) till Scott gjorde staden stordriftsvinster(41) i storleksordningen 11 franc/m2. Detta motiverar ett försäljningspris på cirka 65 franc/m2 (9,9 euro/m2) istället för 72 franc/m2 (11 euro/m2). De olika transaktionerna sammanfattas i följande tabell:

>Plats för tabell>

6.2.2 KÖPESKILLINGEN TÄCKTE INTE ALLA UTGIFTER(42)

(67) Scotts försäljning av fastigheten till P & G visar tydligt att försäljarna inom den privata papperssektorn inte nödvändigtvis täcker alla sina kostnader, inte ens om man utgår från kostnaden efter amorteringar. Scott och KC sålde fabriken i Orléans till P & G i maj 1998, till ett pris av [...]. Transaktionen genomfördes på normala marknadsvillkor. Scotts och KC:s totala självkostnad för försäljningen av fabriken uppgick till [...]. Efter amorteringar uppgick självkostnaden (det vill säga nettovärdet) för fabriken till [...].

(68) Farbiken som såldes till P & G ägdes gemensamt av Scott och KC. De tillgångar som Scott sålde till P & G var den tomt som köptes av Sempel 1987, den byggnad på tomten som ingick i Sempels försäljningspris, samt övriga byggnader som Scott på egen hand låtit uppföra och betalat. Den totala självkostnaden för vad Scott sålde till P & G uppgick till [...]. Detta motsvarar de 31 miljoner franc (4,7 miljoner euro) som betalades till Sempel och de [...] som betalades för övriga byggnader. Vid tidpunkten för försäljningen var självkostnaden efter amorteringar för dessa tillgångar [...]. Scott fick [...] av P & G för de tillgångar företaget sålde. Scott gjorde därmed en förlust på [...] (eller 38 procent) av anskaffningskostnaden och gjorde en mindre vinst på [...], motsvarande 5 procent) på värdet efter amorteringar.

(69) I sitt meddelande om beslutet att inleda förfarandet lät kommissionen förstå att Scott kanske hade fått ett stöd på mellan 59,3 miljoner franc (9 miljoner euro) och 98,7 miljoner franc (15 miljoner euro). Om dessa belopp läggs till det pris som Scott faktiskt fick betala för de tillgångar som salldes till P & G, ökar självkostnaden för tillgångarna från [...] till [...] eller [...]. Scott har då gjort följande förluster på försäljningen till P & G:

Med en anskaffningskostnad på [...]:

- Om beräkningen görs före amorteringar uppgår förlusten på anskaffningskostnaden [...] eller 59 procent.

- Om beräkningen görs efter amorteringar uppgår förlusten på anskaffningskostnaden till [...] eller 25 procent.

Med en anskaffningskostnad på [...]:

- Om beräkningen görs före amorteringar uppgår förlusten på anskaffningskostnaden till [...] eller 66 procent.

- Om beräkningen görs efter amorteringar uppgår förlusten på anskaffningskostnaden till [...] eller 38 procent.

(70) Enligt de franska myndigheterna har Scotts och KC:s erfarenheter från fastigheten i Orléans även lärt dem att expertvärderingar måste behandlas med stor försiktighet, eftersom de värderingar som görs ofta inte kan genomföras på marknaden. Konsultfirman Galtier gjorde följande värdering av de tillgångar i Scotts och KC:s ägo som såldes till P & G: Scott [...]; KC [...], vilket ger totalt [...].

(71) De franska myndigheterna har dragit slutsatsen att en yrkesmässig värdering gav siffror som var cirka 22 procent lägre än kostnaden för tillgångarna efter amorteringar [...], men de båda företagen lyckades inte ens få ut ett pris i närheten av det pris som angavs i värderingen. Scott och KC hittade i själva verket endast en köpare som var beredd att betala [...]. Man fick därmed acceptera en förlust på [...] vid försäljningen av företagens tillgångar till P & G (motsvarande 30 procent) jämfört med Galtiers yrkesmässiga värdering och en förlust på [...] jämfört med kostnaden för tillgångarna efter amorteringar.

6.2.3 1987 ÅRS VÄRDE JÄMFÖRT MED DET FAKTISKA MARKNADSVÄRDET 1998(43)

(72) De franska myndigheterna hävdar att marknadsvärdet för tomten i fråga troligen bör vara 31 miljoner franc (4,7 miljoner euro). Följande båda skäl anges: för det första sålde Scott 1998 vad man 1987 köpt av Sempel för 31 miljoner franc (4,7 miljoner euro) till P & G för [...] - oberoende av den värdering av tomtpriset som gjordes vid den aktuella tidpunkten. För det andra har Scott i omvänd ordning tillämpat begreppet tidsbundet värde som kommissionen använde för tomt och byggnader som företaget sålde till P & G när den beräknade det nuvarande värdet av tidigare beviljat stöd. Med en räntesats på 6 procent skulle 1987 års marknadsvärde för vad Scott 1998 sålde till P & G [...] ha uppgått till [...]. För enbart tomten och byggnaden som köptes av Sempel skulle marknadsvärdet ha uppgått till [...].

6.3 TOMTFÖRSÄLJNINGEN HAR VEDERBÖRLIGEN OFFENTLIGGJORTS ENLIGT VAD SOM AVSES I MEDDELANDET

(73) När det gäller offentliggörandet av försäljningen i Frankrike och övriga gemenskapen erinrar de franska myndigheterna om att Scott Papers etablering ägde rum 1987, och att det i dag är svårt att lägga fram handlingar som styrker offentliggörande vid den aktuella tidpunkten(44).

(74) De franska myndigheterna betonar först och främst att det inte räcker att i pressen "offentliggöra" ett meddelande om att en tomt är till salu för att hitta en potentiell investerare. I prospekteringen ingår a) att identifiera en målgrupp av företag som varaktigt och konsekvent kan tänkas etablera sig i Europa och Frankrike; b) direkta och indirekta kontakter med dessa företag via en konsult eller specialiserad mellanhand; c) att presentera regionen; d) urval av företag som kan tänkas fullfölja affären efter de inledande kontakterna samt e) diskussioner i anslutning till den slutliga etableringen(45).

(75) Detta prospekteringsarbete får inte ske utifrån en enda ledig fastighet, med risk för att förhandlingarna med potentiella investerare avslutas alltför snabbt. I allmänhet föreslås potentiella investerare olika fastigheter och om det finns planer på att inrätta ett industriområde genomförs ofta inte iordningsställandet av dessa fastigheter, eller påbörjas endast. De lokala myndigheterna är nämligen inte så pigga på att dra på sig stora kostnader för anläggningsarbeten utan att vara säkra på att deras prospekteringsarbete bär frukt(46).

(76) I det aktuella fallet framhåller de franska myndigheterna(47) att departementet och staden har gjort omfattande marknadsföringsinsatser under årens lopp, genom att inrätta en byrå för ekonomisk utveckling (ADEL) inom departementet och bland annat med hjälp av en affärskonsult i Förenta staterna, RDI, för att underlätta för ny näringsverksamhet att etablera sig i staden, vilket givetvis även inbegriper Orléans-Sologne. 1986 rekryterade departementet en fransk konsultfirma, DML et Associés, för att genomföra samma förfarande riktat mot potentiella investerare inom och utanför Europa med säte i Parisområdet(48).

(77) Enligt de franska myndigheterna(49) koncentrerades marknadsföringsåtgärderna under 1986 och 1987 från början till staten Michigan. De tog sig bland annat följande uttryck: a) montrar vid industrimässor för att uppmärksamma amerikanska företag på möjligheterna att investera i departementet (exempelvis i Detroit i september 1986), b) uppsökande åtgärder för att hitta investerare villiga att komma till Loiret och/eller Orléans, c) ett möte i Orléans mellan lokala utvecklingsbyråer, med särskilt inbjudna företrädare för byråer från Michigan och Hannover, d) i maj 1987 organiserades ett officiellt två veckors besök i Förenta staterna mellan byråer för ekonomisk utveckling från staden och departementet och e) i Förenta staterna upprätthölls viktiga kontakter med lokala handelskammare, advokatbyråer, revisorer, franska företag och banker, utvecklingsbyråer och DATAR. Tack vare dessa åtgärder kunde RDI identifiera ett antal amerikanska företag (exempelvis Symplex Inc., Saturn Inc. och ICB) som i ett första skede var intresserade av att investera i Loiret eller Orléans.

(78) ADEL har även sammanställt en branschvägledning med titeln Orléans, environnement pour hommes d'affaires (Orléans, en miljö för affärsmän)(50) ADEL har i Orléans spelat rollen av handelskammare och försökt hitta köpare. ADEL har särskilt inrättats och använts för att hitta potentiella investerare. Inom ramen för sitt program har ADEL varit i kontakt med andra lokala handelskammare(51).

(79) De franska myndigheterna har även inlämnat(52) en skrivelse från konsultfirman DML till Scott, daterad den 17 december 1999, som beskriver med vilka metoder man har letat efter potentiella investerare till de lediga fastigheterna i Loiret 1985-1986. Enligt skrivelsen har DML specialiserat sig på hjälp i samband med omstruktureringar av företag och företagskoncerner och på att hjälpa lokala myndigheter och regionala utvecklingsbyråer att identifiera företag som är villiga att investera.

(80) I sin skrivelse redogör DML för sin arbetsmetod. DML börjar med att identifiera vilka verksamheter man skall leta efter för den aktuella regionen, och företag inom dessa sektorer i målområdet. När DML har identifierat ett potentiellt intresse träffar DML:s konsulter i nästa skede företaget i syfte att skapa sig en uppfattning om företagets behov och den investering som företaget planerar. ADEL undersöker då lediga industrifastigheter i regionen för att identifiera vilka som är bäst lämpade att uppfylla de krav den potentiella investeraren ställer. ADEL presenterar dessa fastigheter för investeraren, som själv väljer vilka det är önskvärt att besöka. Slutligen presenterar ADEL tekniska och ekonomiska studier, som ger investeraren möjlighet att avgöra om det planerade projektet är genomförbart i den valda regionen och på den särskilda fastighet som förslås.

(81) I det aktuella faller skriver DML: "som ett exempel på vårt arbete för ADEL:s räkning, som påbörjades i juli 1986, identifierade vi inledningsvis över 500 företag som vi skulle kontakta i området söder om Paris. Under de tre första månaderna kontaktades 150 företag, med följande resultat: 130 var inte alls intresserade, 12 ville ha mer information om Loiret och 5 bad att bli kontaktade. (...) Under följande månader kontaktade DML resterande 350 företag för att avgöra om de var intresserade, identifiera nya alternativ och följa upp identifierade projekt".

(82) Enligt DML är det i allmänhet inte genom att annonsera i pressen och invänta att företagen svarar som man lyckas identifiera potentiella investerare. Detta lyckas man med genom direkta kontakter med ansvariga personer i de företag som kontaktas.

(83) DML förklarar att "DML:s arbetsmetod har växt fram i medvetandet om att potentiella investerare kan hittas först sedan omfattande förberedelser har genomförts, personliga kontakter knutits och konsultationer givits under en lång period. Vi måste övertyga den potentielle investeraren om att först välja den aktuella regionen och därefter en viss industrifastighet. Det slutgiltiga beslutet om etableringsort eller ny etableringsort fattas givetvis av investeraren. Uppgiften för företag av vår typ, som arbetar på uppdrag åt lokala utvecklingsbyråer, är snarare att styra en potentiell investerare mot den aktuella regionen än mot en given fastighet. Valvet av själva fastigheten avgörs utifrån investerarens tekniska och ekonomiska krav."

(84) DML avslutar med att säga: "vi bekräftar slutligen att DML inte har varit inblandad i och inte har ingripit i identifieringen och etableringen av Scott Papers investeringsprojekt i Orléans."

(85) Med hänsyn till att kommissionen 1987 inte hade klargjort sin politik, anser de franska myndigheterna att de initiativ som ovan beskrivs skall anses uppfylla kravet på att anbudsförfarandet har "vederbörligen offentliggjorts" enligt vad som avses i meddelandet, såsom detta begrepp kunde tolkas vid den aktuella tidpunkten(53).

(86) För att bemöta kommissionens ståndpunkt att omständigheterna kring försäljningen av företaget Scott inte överensstämde med detta meddelande såtillvida att de offentliga myndigheternas offentliggörande, eller offentliggörandet för deras räkning, inte specifikt avsåg fastigheten i fråga, framhåller de franska myndigheterna att kommissionen tillämpade 1997 års meddelande på ett flexibelt sätt i sitt beslut i ärendet Fresenius(54).

(87) I fråga om ärendet Fresenius hävdar de franska myndigheterna att de villkor som anges i meddelandet inte var uppfyllda i två avseenden. För det första tillåter meddelandet försäljning av mark till ett pris som ligger högst 5 procent under värderingspriset, om ingen köpare kan hittas efter en skälig tidsfrist. I företaget Fresenius fall såldes marken till ett pris som låg 10 procent under det värderade priset. Om marken efter en skälig tidsfrist inte kan säljas till ett pris som motsvarar eller överstiger 95 procent av det värderade priset föreskriver meddelandet dessutom att en andra värdering skall genomföras, för att fastställa ett nytt och mer realistiskt marknadsvärde. I ärendet Fresenius gjordes ingen ny värdering(55).

(88) De franska myndigheterna drar slutsatsen att ärendet Fresenius visar att det kriterium som kommissionen på ett tydligare sätt skulle fastställa i sitt meddelande tre år senare, inte tillämpades på ett strikt och entydigt vis år 1994. Samma tillvägagångssätt måste användas i fråga om Scott, särskilt med tanke på att händelserna i detta ärende ägde rum sju år innan beslutet i ärendet Fresenius avgavs. Härav följer att valet av åtgärder som de lokala myndigheterna måste vidta för att bestämma över en ej iordningställd industrifastighet var så mycket mer oklara år 1987.

6.4 OM KOMMISSIONEN ANSER ATT FÖRSÄLJNINGEN AV TOMTMARKEN UTGÖR ETT STÖD, SKALL BELOPPET MINSKAS MED VISSA KOSTNADER

(89) När det gäller den totala kostnaden för det projekt som staden har stöttat, skall det totala beloppet minskas med följande kostnader(56):

- 31,7 miljoner franska franc (4,8 miljoner euro) (65,85 miljoner - 34,2 miljoner franc) motsvarande amorteringen av lånet på 37,2 miljoner franc (5,7 miljoner euro). Endast lånets nominella värde skall ingå i kostnadskalkylen.

- 13,6 miljoner franc (2,1 miljoner euro) motsvarande kostnaden för en allmän uppsamlingsanläggning för avloppsvatten som inte enbart är avsedd för Scott utan är till gagn för hela området, det vill säga 25000 invånare och andra företag. Innan denna gemensamma anläggning inrättades, renades avloppsvattnet och gick direkt ut i floden. Miljöpåtryckningarna hade sedan en tid tillbaka gjort att de lokala myndigheterna planerade en sådan anläggning. Beslutet påskyndades troligen genom Scotts etablering, men orsaken till beslutet var inte etableringen.

- 8,3 miljoner franc (1,3 miljoner euro) i återbetalning av mervärdeskatt för olika anläggningsarbeten på tomten.

- Generellt är det lämpligt att erinra om att dessa kostnader hänför sig till 68 hektar mark och inte bara till de 48 hektar som såldes till Scott.

(90) De franska myndigheterna erinrar om att "lokala skatter som en köpare av en fastighet betalar bör beaktas vid fastställandet av priset för denna fastighet", enligt beslutet i ärendet Daimler-Benz(57). I den sjuttonde rapporten anges uttryckligen att de kostnader som den tyska delstaten Baden-Württemberg och myndigheterna i Ratstatt ådragit sig för att i) röja fastigheten, ii) ansluta den till kommunala servicenät, exempelvis vatten, inte ansågs utgöra ett stöd, eftersom köparen måste betala dessa kostnader via lokala skatter. Av rapporten framgår tydligt att dessa kostnader genomfördes särskilt till förmån för Daimler-Benz.

(91) Vid sitt möte den 7 december 1999 antog kommissionen en ståndpunkt som innebär att betalningen av lokala skatter inte fick beaktas vid värderingen av det pris som skall betalas av en fastighetsköpare. Detta var uppenbart inte kommissionens ståndpunkt eller praxis vid den tidpunkt då Scott köpte fastigheten i Orléans (i slutet av 1987), vilket framgår av ärendet Daimler-Benz, som också hänför sig till 1987.

6.5 DEN FÖRMÅNLIGA RENINGSAVGIFTEN

(92) De franska myndigheterna anför att den reningsavgift som tillämpades för Scott var en allmän åtgärd, vilket innebär att den inte utgör en selektiv fördel enligt artikel 87.1 i EG-fördraget(58). För övrigt tillämpas samma reningsavgift för Hôpital de la Source som för Scott.

(93) De franska myndigheterna hävdar att uppgiften om en "förmånlig reningsavgift" i kommunfullmäktiges beslut 1994 sammanhänger med att man vid den samlade ekonomiska utvärderingen av iordningställandet av industriområdet La Saussaye beaktade de minskade intäkter som blev följden av ett beslut av den 16 december 1988, då man beslutade att införa en avgift som stegvis minskas i förhållande till vattenförbrukningen. Scott Papers etablering har utan tvekan fungerat som en utlösande orsak till detta beslut, men avgiften är en allmän åtgärd, som omfattar och kommer att omfatta alla verksamheter som uppfyller samma villkor(59).

(94) Enligt de franska myndigheterna får avgiftsskyldiga med en vattenförbrukning på mer än 6000 m3 tillgodoräkna sig en minskningskoefficient vid beräkningen av reningsavgiften, för att beakta denna förbrukning. Olréans stad ville för sin del uppmuntra storförbrukarna - med en förbrukning på över 50000 m3 - att begränsa sina utsläpp (vilket är skälet till att koefficienten höjdes från 0,5 till 0,8 i beslutet), i syfte att minska utgifterna för reningsverket. Detta resonemang frångås för avgiftsskyldiga med en förbrukning på mer än 150000 m3, eftersom vattenförbrukningens omfattning gör det möjligt att betala därtill hörande reningsavgifter. För övrigt blir stimulanseffekten av att höja avgiftsminskningskoefficienten obetydlig, för att inte säga obefintlig för en mycket hög förbrukning (vilket var skälet till att den sänktes till 0,25 i beslutet(60).

6.6 PRESKRIPTIONSTIDEN

(95) De franska myndigheterna uppmärksammar kommissionen på att Scotts etablering i Loiret går tillbaka till 1987 och att kommissionens första begäran om upplysningar är daterad i januari 1997. De franska myndigheterna påpekar att det i den nya förfarande förordningen föreskrivs en preskriptionstid på tio år och hoppas att det förhållande att denna tid i det närmaste helt har förflutit skall beaktas av kommissionen. Myndigheterna anser att den långa tid det har tagit för klaganden att informera kommissionen om sakförhållandena bevisar att konkurrenssnedvridningen troligen är obefintlig(61).

6.7 KIMBERLY CLARKS STÄLLNING I ÄRENDET

(96) Enligt de franska myndigheterna(62) har KC berättigade förväntningar på att företaget inte är skyldigt att återbetala stödet. Skälen till detta är följande:

a) KC har inte fått något stöd från Frankrike. Allt eventuellt stöd har utbetalats till Scott cirka sju år innan KC blev delägare i Scott.

b) Varje slag av försiktighetsåtgärd som KC vid tidpunkten för köpet av Scott skulle ha vidtagit skulle, enligt normalt handelsbruk och sedvanlig juridisk praxis, inte ha sträckt sig tillbaka ända till 1987 och inte avslöjat förekomsten av eventuellt stöd till företaget Scott 1987.

c) Av Scotts räkenskaper från den dag de först offentliggjordes och fram till 1995 (det år då KC köpte Scott) framgick inte heller att företaget hade fått någon form av stöd från något håll i Frankrike.

d) Det enda sättet för KC att upptäcka om Scott hade fått någon form av stöd i Frankrike skulle ha varit att granska lokal och nationell press och protokollen från de lokala myndigheternas sammanträden, eller kontakta de lokala myndigheterna. Det är mycket osannolikt att dessa myndigheter om så var fallet skulle ha informerat KC om att stöd hade utbetalats till Scott och under vilka förhållanden detta skett.

7. BEDÖMNING AV STÖDÅTGÄRDERNA

7.1 BEDÖMNING AV STÖDÅTGÄRDERNA MOT BAKGRUND AV FÖRELÄGGANDET ATT TILLHANDAHÅLLA UPPLYSNINGAR

(97) Trots att kommissionen har skickat ett föreläggande att tillhandahålla upplysningar till de franska myndigheterna, förfogar den fortfarande inte över tillräckliga upplysningar om följande frågor:

- En specificering av arbeten som Sempel genomfört på den tomt Scott disponerade, fördelat efter beskaffenhet (markutjämning, elektricitet, infrastruktur, byggnadsarbeten, osv.) och den faktiska kostnaden för dessa arbeten, samt en fördelning över användningen av medel motsvarande de lån Sempel tecknat.

- De olika försäljningsavtal som slutits, i synnerhet med uppgift om försäljningspriset mellan Orléans stad och de sex andra företag som har köpt tomter på resterande 20 hektar. I detta sammanhang erinrar kommissionen om att de franska myndigheterna i sin skrivelse av den 2 juni 1999 uttryckligen förklarade att "[de] inte är beredda att översända de handlingar kommissionen begär (avtalet mellan lokala myndigheter och Sempel, försäljningsavtal för övriga företag) eftersom det handlar om handlingar som ligger utanför ärendet och som i vissa fall är av privat natur."

- Fakturor och specifikationer för alla övriga företag i regionen som har eller har haft samma "rabatt" på reningsavgiften som den avgift som Scott Paper erbjöds.

(98) Enligt prejudikatet Pleuger "[är] det bara när medlemsstaten oaktat kommissionens föreläggande underlåter att lämna de upplysningar som efterfrågas, som kommissionen har befogenhet att avsluta förfarandet och fatta beslut om att stöden är oförenliga med den gemensamma marknaden på grundval av de uppgifter den förfogar över"(63). Denna möjlighet för kommissionen att fatta ett beslut av tillgängliga upplysningar, om en medlemsstat underlåter att rätta sig efter ett föreläggande att tillhandahålla upplysningar, har sedan dess kodifierats i artikel 13.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 (numera artikel 88) i EG-fördraget (förordningen om förfaranden för statligt stöd, nedan kallad förfarandeförordningen(64).

(99) Därför måste kommissionen grunda sin bedömning på tillgängliga upplysningar, i synnerhet när det gäller att uppskatta stödåtgärdernas värde, marknadspriset för jämförbara tomter och den förmånliga reningsavgiften.

7.2 RÄTTSLIG GRUND

7.2.1 FÖRMÅNLIGT TOMTPRIS

(100) Scott hävdar att det förmånliga tomtpriset gavs i form av indirekt stöd på grundval av lag 82-6 och att det inte råder något tvivel om att denna lag skickades till kommissionen 1982. Med hänvisning till mål C-312/90, Spanien mot kommissionen(65), tillägger Scott att kommissionen har fått en kopia av lag 82-6, även om den inte officiellt anmäldes för kommissionen 1982. Detta innebär att kommissionen var skyldig att snabbt ingripa, såväl när det gäller sammanställning av bakgrundsmaterial som den inledande granskningen av ärendet. I annat fall kunde lag 82-6 tillämpas av Frankrike, med motiveringen att den blivit ett befintligt stöd, enligt de principer som fastställ si domen i målet Lorenz(66).

(101) Denna ståndpunkt måste avvisas, främst av följande tre skäl:

(102) För det första har de franska myndigheterna aldrig åberopat denna lag som rättslig grund för åtgärden i fråga. Trots att synpunkterna från tredje part, däribland synpunkterna från Scott, oavkortat har delgivits de franska myndigheterna har myndigheterna aldrig hänvisat till denna lag i sin skriftväxling med kommissionen. Inte heller har de lokala myndigheterna nämnt denna lag i det avtal som ingicks med Scott, utan de förklarade i allmänna ordalag att "[d]etta avtal har ingåtts i överensstämmelse med de lagar och andra författningar som reglerar de lokala myndigheternas befogenheter"(67). Vidare har de lokala myndigheterna aldrig åberopat denna lag i kommunfullmäktiges beslut 1994.

(103) För det andra är det icke desto mindre så att denna lag inte, såsom Scott hävdar, utgör ett befintligt stöd enligt vad som avses i domen i målet Lorenz, även om man antar att den berörda åtgärden har beviljats på grundval av lag 82-6.

(104) Enligt domen i målet Lorenz får artikel 88.3 följande konsekvens. Om kommissionen har underlåtit att ta ställning efter att av en medlemsstat ha informerats om ett projekt som syftar till att införa ett stöd, får denna medlemsstat efter utgången av en två månaders tidsfrist genomföra det planerade projektet, på villkor att kommissionen i förväg har informerats om detta, varpå detta stöd omfattas av ordningen för befintliga stöd (nedan kallat (Lorenz-regeln)(68).

(105) I det aktuella fallet har de franska myndigheterna aldrig inför kommissionen hävdat att denna lag skulle ha anmälts. Scott påstår inte heller att stödet har anmälts officiellt, men påpekar att "Frankrike har informerat Scott om att (...) denna lag 82-6 skickades till kommissionen 1982"(69). Men varken de franska myndigheterna eller Scott har försett kommissionen med skriftliga bevis på att lagen verkligen har skickats. Hur det än förhåller sig är inte Lorenz-regeln tillämplig när en åtgärd inte har anmälts officiellt, tvärtom mot vad Scott hävdar.

(106) I detta sammanhang finns det skäl att erinra om att kommissionen enligt den praxis som fastställs i artikel 2 i förfarandeförordningen omedelbart skall informera den berörda medlemsstaten om att den mottagit en anmälan. I brist på ett sådant meddelande borde de franska myndigheterna på nytt ha kontaktat kommissionen för att kontrollera att denna verkligen hade mottagit nämnda anmälan.

(107) Likaså bör det påpekas att det citat som tas upp av Scott(70) har ryckts ur sitt sammanhang. Enligt citatet har kommissionen skyldighet att snabbt ingripa, även om en stödåtgärd inte officiellt har anmälts till kommissionen, såväl när det gäller sammanställning av bakgrundsmaterial som den inledande granskningen av ärendet. Om så inte sker skall åtgärden falla under Lorenz-regeln. För det första är citatet hämtat från generaladvokat Van Gervens förslag till avgörande och inte från domen i EG-domstolen. För det andra görs detta uttalande i en fotnot som kommentar till inom vilken tidsfrist kommissionen bör granska ett stöd som kommissionen själv har upptäckt eller som upptäckts efter klagomål från berörda företag.

(108) Generaladvokat Van Gerven framhåller i själva verket "när det gäller nya icke anmälda stöd är kommissionen inte skyldig att avsluta sin förhandsgranskning inom två månader. (...) Detta hindrar givetvis inte att kommissionen också då bör ingripa snabbt, såväl när det gäller sammanställning av bakgrundsmaterial som den inledande granskningen av ärendet." Denna mening innebär att kommissionen bör ingripa snabbt när den faktiskt utreder ett stödärende, antingen till följd av ett klagomål eller på eget initiativ, men den innebär inte på något sätt att Lorenz-regeln skall tillämpas i alla fall då anmälan inte har skett.

(109) I sammanhanget är det lämpligt att erinra om att det klagomål som inlämnades i december 1996 ledde till att kommissionen började handlägga detta ärende och inledde sin inledande granskning. När denna avslutats beslutade kommissionen i maj 1998 att inleda en fördjupad granskning.

(110) När det gäller Lorenz-regeln har slutligen varken de franska myndigheterna eller Scott hävdat att myndigheterna hade förhandsinformerat kommissionen innan de tillämpade lag 82-6. Utan denna förhandsinformation skall inte en stödåtgärd omfattas av systemet för befintliga stöd enligt Lorenz-regeln.

(111) För det tredje: även om kommissionen har behandlat dekret 82-809(71), som grundar sig på artikel 4 fjärde stycket i lag 82-6(72), som ett befintligt stöd utan föregående anmälan, innebär det inte att artikel 4 sjätte stycket utgör ett befintligt stöd(73).

(112) Vid den tidpunkt då åtgärden beviljades föreskrevs i artikel 4 i lag 82-6 av den 7 januari 1982 om godkännande av interimsplanen för 1992-1983(74) "De lokala myndigheterna och deras sammanslutningar samt regionerna får bevilja direkt eller indirekt företagsstöd, om deras stödåtgärd syftar till att upprätta eller utöka näringsverksamhet. Stödet får ges på följande villkor:

Direkt stöd skall utformas som regionalstöd till upprättande av företag, regionala sysselsättningsstöd, statliga räntesubventioner och lån och förskott till mer förmånliga villkor än villkoren för den genomsnittliga räntan på obligationer. Direkt stöd skall ges av regionen enligt villkor som fastställs genom ett dekret av Conseil d'État. Dekretet skall exempelvis fastställa bestämmelser rörande maximibelopp och områden som är nödvändiga för genomförandet av den nationella regionalpolitiken och som står i överensstämmelse med Frankrikes internationella åtaganden.

Dessa olika former av direkt stöd får kompletteras av departementet, kommunerna och deras sammanslutningar, när stödet från regionen inte når upp till det maximibelopp som fastställs i det dekret som nämns i föregående stycke.

Indirekt stöd får ges av lokala myndigheter och deras sammanslutningar. Det får också ges av regionerna, var för sig eller gemensamt.

När lokala myndigheter, deras sammanslutningar och regionerna säljer eller hyr ut byggnader skall detta ske på marknadsvillkor. Lättnader i dessa villkor får emellertid beviljas, liksom nedsättning av renoveringskostnader för äldre industribyggnader, enligt de bestämmelser för maximibelopp och områden som föreskrivs i det dekret som nämns i andra stycket.

Övriga indirekta stöd är fria.

De lokala myndigheterna och deras sammanslutningar samt regionerna skall fastställa vilken typ av garanti och storleken på garantibelopp som eventuellt skall utkrävas av företag som mottar stöd och av deras företagsledare.

Vidare får jordbrukspolitiska och industriella åtgärder vidtas av lokala myndigheter, deras sammanslutningar samt av regionerna inom ramen för de avtal dessa har ingått med staten där villkoren för stöd som de får bevilja fastställs.

Denna lag skall genomföras som en statlig lag."

(113) Enligt artikel 4 i lag 82-6 och den franska doktrinen(75), förefaller fransk nationell rätt skilja mellan tre typer av stöd. Först finns det direkta stödåtgärder (nedan kallat direkt stöd)(76). Villkoren för dessa skall fastställas genom ett dekret av Conseil d'État och stöd får endast utgå till stödområden. Sedan finns det indirekta stödåtgärder för företagsfastigheter (nedan kallat indirekt stöd av typ I)(77). För detta stöd skall bestämmelser rörande maximibelopp och områden fastställas genom samma dekret. Med andra ord kan endast stödområden göra anspråk på detta stöd. Slutligen finns det "övrigt indirekt stöd", som inte kräver några ytterligare genomförandeåtgärder och som är "fritt" (nedan kallat indirekt stöd av typ II), det vill säga oberoende av om regionen är ett stödområde eller ej(78).

(114) I dekret 82-379 fastställs genomförandebestämmelser för direkt stöd. Dekretet har anmälts som rättslig grund för det franska systemet för regionalstöd. Stödordningen har godkänts genom kommissionens beslut 85/18/EEG av den 10 oktober 1984 om avgränsning av områden som får omfattas av systemet med regionalstöd i Frankrike(79). I dekret 82-379 anges artikel 4 i lag 82-6 som rättslig grund. Artikel 4 i lag 82-6 har emellertid inte anmälts direkt till kommissionen.

(115) I dekret 82-809 fastställs genomförandebestämmelser för indirekt stöd av typ I, det vill säga fastighetsstöd. Artikel 4 i lag 82-6 anges som rättslig grund. Även om detta dekret aldrig har anmälts till kommissionen(80) har kommissionen hittills ansett att denna stödordning utgör ett befintligt stöd

(116) De aktuella åtgärderna, nämligen a) uppförandet av en fabrik med lager och b) iordningställandet av tomten, måste anses utgöra indirekt stöd enligt artikel 4 femte och sjätte styckena i lag 82-6. I detta sammanhang finns skäl att påpeka att distinktionen mellan direkt och indirekt stöd är främmande för gemenskapsrätten. Detta försök till indelning av de aktuella stödåtgärderna är endast avsett att avgöra om åtgärderna kan anses omfattas av lag 82-6.

(117) När det gäller åtgärd a, nämligen kostnaderna i samband med uppförandet av en fabrik med lager, måste denna anses utgöra ett indirekt stöd av typ I enligt fransk rätt, eller annorlunda uttryckt en åtgärd för vilken genomförandebestämmelser måste fastställas genom dekret 82-809 och som endast stödområden kan göra anspråk på.

(118) Oberoende av det förhållande att kommissionen ansåg att dekret 82-809 utgjorde ett befintligt stöd vid den tidpunkt då fabriken med lager uppfördes, faller åtgärd a i alla händelser inte under detta dekret, beroende på att Loiret inte är ett stödområde. I artikel 2 i dekret 82-809 föreskrivs för övrigt följande: "Utöver det stöd som beviljas enligt föregående artikel, i de områden som uppräknas i bilaga I i ovan nämnda dekret av den 6 maj 1982 [dekret 82-379] och som syftar till att främja inrättandet och utökandet av näringsverksamhet, får lokala myndigheter, deras organisationer och regionerna, var för sig eller gemensamt bevilja nedsättning av försäljningspris och hyra för fastigheter som de avyttrat eller hyr ut till företag, med högst en fjärdedel av salupriset för byggnaderna eller av motsvarande hyra enligt en beräkning som bygger på marknadsvillkor."

(119) I bilaga I till dekret 82-379 finns en förteckning över stödområden för industriprojekt. Enligt bilaga II i detta dekret undantas dock departementet Loiret helt från detta stöd. Kostnaderna i samband med uppförandet av en fabrik med lager omfattas därför inte av dekret 82-809. Åtgärd a skall därför anses vara ett nytt stöd, som de franska myndigheterna borde ha anmält till kommissionen enligt artikel 88.3.

(120) När det gäller åtgärd b, det vill säga iordningställandet av tomten, skall denna åtgärd anses vara ett indirekt stöd av typ II enligt fransk rätt. Denna åtgärd grundar sig direkt på artikel 4 sjätte stycket i lag 82-6. Här är det lämpligt att erinra om att denna rättsliga grund inte kräver några ytterligare genomförandebestämmelser och är tillämplig i alla regioner.

(121) Enligt vad som anges i punkt 105 har artikel 4 i lag 82-6 aldrig anmälts. Man kan inte därav dra slutsatsen att artikel 4 sjätte stycket skall utgöra ett befintligt stöd, enbart på grund av att kommissionen har godkänt den franska stödordningen för regionalstöd, som grundar sig på dekret 82-379, som i sin tur går tillbaka på artikel 4 andra stycket, en artikel som inte har anmälts. Man kan inte heller hävda att artikel 4 sjätte stycket skall utgöra ett befintligt stöd enbart på grund av att kommissionen har ansett att dekret nr 82-809, som grundar sig på artikel 4 femte stycket, var ett befintligt stöd. Åtgärd b skall därför anses vara ett nytt stöd, som de franska myndigheterna borde ha anmält till kommissionen enligt artikel 88.3.

7.2.2 FÖRMÅNLIG RENINGSAVGIFT

(122) Beräkningen av underlaget för reningsavgiften baserar sig på den interministeriella cirkulärskrivelsen av den 12 december 1978;(81). Reningsavgiftens belopp får sedan den 1 januari 1986 fritt fastställas av stadens beslutande församling(82). Minskningskoefficienten grundar sig på artikel R. 372 i Code des Communes (kommunallagen)(83). Ingen av dessa rättsliga grunder har anmälts till kommissionen enligt artikel 88.3 i EG-fördraget.

7.3 STÖD ENLIGT ARTIKEL 87.1

7.3.1 FÖRMÅNLIGT TOMTPRIS

(123) Frågan är om det tomtpris som Scott beviljades utgör ett förmånligt pris som faller under förbudet i artikel 87.1 i fördraget.

(124) Enligt denna artikel är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

(125) Sålunda omfattas ett förmånligt tomtpris av förbudet i artikel 87.1, om följande tre kriterier är uppfyllda:

a) Stödet har givits av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel.

b) Stödet gynnar vissa företag eller viss produktion.

c) Stödet snedvrider konkurrensen mellan de företag som gynnas och liknande företag eller produktion, eftersom de berörda produkterna är föremål för handel mellan medlemsstaterna.

7.3.1.1 Stödet ges en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel

(126) När det gäller det första kriteriet, det vill säga att stödåtgärden har givits av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, avses både fördelar som har beviljats direkt - det vill säga av de statliga myndigheterna själva - och indirekt, via förmedling av organ som inte i egentlig mening ingår i den statliga strukturen. I det första fallet måste statlig tolkas i begreppets vidaste bemärkelse, som innefattar centralmaktens organ men även organ som lyder under lokala eller regionala myndigheter, oavsett på vilken nivå dessa befinner sig(84). I det andra fallet ansvarar offentliga och ibland rentav privata organ för att genomföra beviljandet av statligt stöd. Det väsentliga är att stödet i fråga kan hän föras till en medlemsstat.

(127) Kriteriet som rör vart stödet kan hänföras syftar till att fastställa om organen i fråga handlar självständigt eller om deras handlande tvärtom dikteras av en medlemsstat i kraft av en kontrollbefogenhet eller ett avgörande inflytande som medlemsstaten utövar på organen(85). Det andra kriteriet gör det å sin sida möjligt att kontrollera om stödet direkt eller indirekt verkligen har finansierats med hjälp av statliga medel(86).

(128) I det aktuella fallet var det Sempel som sålde tomten i fråga till Scott till ett förmånligt pris. Frågan är då om a) detta förmånliga pris skall hänföras till en medlemsstat, det vill säga de statliga myndigheterna, om statlig tolkas i begreppets vidaste bemärkelse och b) om stödet har finansierats av myndigheterna.

(129) Det förmånliga priset skall anses hänföra sig till myndigheterna av följande skäl:

(130) För det första ingicks samförståndsavtalet mellan Scott och myndigheterna. Av artikel 2 i detta avtal framgår att det var myndigheterna, via förmedling av Sempel, som genomförde iordningställandet av tomten(87). För detta ändamål sålde staden den mark som skulle iordningställas till Sempel, för ett belopp av en franc(88).

(131) För det andra är Sempel ett företag som kontrolleras av de lokala myndigheterna och omfattas av privaträtten. Myndigheterna måste inneha minst hälften och högst 80 procent av kapitalet(89). Av lag 83-597 av den 7 juli 1983 följer att de företag som omfattas av denna lagstiftning är privaträttsliga juridiska personer som sammanför lokala och regionala myndigheter (regioner, departement och kommuner) och deras sammanslutningar med privatpersoner och eventuellt andra offentligrättsliga personer för att genomföra bygg- och anläggningsarbeten i syfte att bedriva offentlig industri- och näringsverksamhet eller all annan verksamhet av allmänt intresse.

(132) I tredje och sista hand fastställde myndigheterna priset på tomten och fabriken med lager. Detta framgår av två dokument. Dels fastställs nämligen försäljningspriset för fabriken med lager och tillhörande tomtmark till Scott till ett belopp av 31 miljoner franc i artikel 4 i samförståndsavtalet mellan Scott och myndigheterna(90). Dels fastställs samma pris i punkt 12.3 i Sempel-överenskommelsen(91).

(133) Det förmånliga priset skall även anses ha finansierats av myndigheterna. Enligt punkt 12.1 i Sempel-överenskommelsen skall projektet finansieras av myndigheterna genom att dessa betalar årsavgifterna för de lån som Sempel tecknade för detta ändamål(92).

(134) Av det ovanstående framgår följaktligen att Sempels handlande skall anses ha dikterats av myndigheterna i kraft av ett avgörande inflytande som de utövade över företaget samt att de förmånliga priserna finansierades av myndigheterna. Sålunda är det första villkoret i artikel 87.1 uppfyllt.

7.3.1.2 Gynnande av Scott

7.3.1.2.1 Kommissionens meddelande om inslag av statligt stöd vid offentliga myndigheters försäljning av mark och byggnader

(135) När det gäller det andra kriteriet, det vill säga gynnandet av vissa företag eller viss produktion, anser kommissionen att försäljningen av en tomt inte utgör en selektiv fördel enligt artikel 87.1 om marken säljs till marknadspris. Kommissionen har för det ändamålet publicerat ett meddelande(93). Även om försäljningen av den aktuella tomten ägde rum redan 1987, det vill säga tio år innan detta meddelande publicerades, är det samma principer som tillämpas, eftersom meddelandet var ett klarläggande av en praxis som vid denna tidpunkt hade utformats under mer än tio år. Man bör dock hålla i minnet att det fortfarande fanns en begränsad rättspraxis i denna fråga vid tidpunkten för försäljningen.

(136) Meddelandet beskriver två försäljningsförfaranden som automatiskt utesluter alla inslag av statligt stöd (försäljning inom ramen för ett villkorslöst anbudsförfarande eller på grundval av en värdering av egendomen som innan förhandlingarna utförs av en oberoende värderingsman i syfte att fastställa marknadspriset) och anger de transaktioner som skall anmälas till kommissionen. I det aktuella fallet gjordes ingen värdering av tomten i samband med försäljningen till Scott. Frågan är emellertid om tomten såldes på ett sätt som uppfyller kriterierna för försäljning enligt ett villkorslöst anbudsförfarande.

(137) De franska myndigheterna påstår att det förhållande att de utsåg en konsultfirma i Frankrike och i Förenta staterna för att marknadsföra regionen (skälen 73 till 88) skall anses uppfylla villkoret om att anbudsförfarandet skall ha "vederbörligen offentliggjorts" enligt vad som avses i meddelandet, såsom detta begrepp kunde tolkas vid den aktuella tidpunkten. Scott stöder denna ståndpunkt (skäl 57).

(138) Detta påstående kan inte godtas

(139) Enligt meddelandet är ett anbud vederbörligen offentliggjort när det upprepade gånger under en rimligt lång tidsperiod (två månader eller mer) tillkännagivits i inhemsk press, fastighetstidningar eller andra lämpliga publikationer och via fastighetsmäklare som vänder sig till ett brett urval av tänkbara köpare, så att alla tänkbara köpare kan nås för kännedom. En planerad överlåtelse av mark och byggnader, som med tanke på sitt höga värde eller andra egenskaper kan locka investerare som är verksamma i hela Europa eller internationellt, bör tillkännages i publikationer som har en regelbunden internationell spridning(94).

(140) Även om man inte kan förvänta sig att offentliggörandet vid tidpunkten för försäljningen till punkt och pricka skall följa meddelandet, måste grundprinciperna följas, enligt hur de har angivits i rättspraxis. med andra ord måste anbudet om att köpa en industrifastighet och en fabrik med lager ha givits en bred spridning a) i nationell och internationell press och b) via fastighetsmäklare. Kommissionen understryker i detta sammanhang att det inte är tillräckligt att endast använda sig av endast en av dessa båda metoder för att offentliggöra en tomtförsäljning och att det krävs en kombination av båda för att alla potentiella köpare skall kunna informeras om detta erbjudande.

(141) Inledningsvis finns det skäl att påpeka att de principer som fastställdes i ärendet Fresenius och som de franska myndigheterna åberopar inte är tillämpliga. I detta ärende hade det nämligen gjorts en värdering av tomten, medan så inte är fallet i det aktuella ärendet. Att meddelandet inte följdes bokstavligt i ärendet Fresenius beror på att händelserna ägde rum 1994 och att meddelandet publicerades först 1997. Ett av de villkor som måste uppfyllas i det nu aktuella fallet är dock den grundprincip om försäljning inom ramen för ett villkorslöst anbudsförfarande som fastställs i meddelandet. Denna princip hade emellertid följts i Fresenius-ärendet i och med att en oberoende expert avgav ett utlåtande, som innebar ett visst avsteg från det pris som bedömdes uppfylla marknadsvillkoren.

(142) De franska myndigheterna har gjort en lång beskrivning av vilka åtgärder ADEL och RDI påstås ha vidtagit för att offentliggöra försäljningen (skälen 73 till 88). Trots föreläggandet om att lämna upplysningar där det uttryckligen krävdes en detaljerad beskrivning och bevishandlingar för att försäljningen offentliggjorts i Frankrike och Europa, har de franska myndigheterna endast skaffat fram två dokument till stöd för sina påståenden.

(143) Det första dokumentet heter Orléans, environnement pour hommes d'affaires (Orléans, en miljö för affärsmän)(95), där Loiret presenteras under följande rubriker: (I) French government and Development of the Free-enterprise system; (II) Political risk and union activity in Loiret; (III) Infrastructure; (IV) Industrial network och (V) Orleans Economic Policy. Ingenstans i detta dokument nämns dock inrättandet av industriområdet La Saussaye eller det förhållande att en tomt och en fabrik med lager är till salu. Dokumentet kan därför inte anses uppfylla kriterierna på ett anbud som "vederbörligen offentliggjorts" enligt hur kommissionen tolkar detta i sin fasta praxis, såsom denna har kodifierats i meddelandet.

(144) Det andra dokumentet är en skrivelse från konsultfirman DML till Scott, daterad den 17 december 1999. I denna skrivelse beskrivs metoderna för att söka potentiella investerare till lediga industrifastigheter i Loiret under 1985-1986 (skälen 79 till 84). Det är dock inte nödvändigt att undersöka om de metoder som bskrivs uppfyller kriterierna på ett anbud som har "vederbörligen offentliggjorts" enligt vad som avses i meddelandet. Skälet är att DML i slutet av sin skrivelse uttryckligen bekräftar att man inte har varit inblandad i Scotts etablering i regionen 1987: "vi bekräftar slutligen att DML inte har varit inblandad i och inte har ingripit i identifieringen och etableringen av Scott Papers investeringsprojekt i Orléans". Redogörelsen i denna skrivelse saknar därför intresse och skrivelsens upphovsman kan inte uttala sig om huruvida den mark och fabrik med lager som såldes till Scott har "vederbörligen offentliggjorts" innan de såldes till företaget.

(145) När det gäller beskrivningen av de åtgärder ADEL och RDI vidtagit för att offentliggöra försäljningen (skälen 73 till 88), och som inte har kunnat styrkas genom någon enda handling, noterar kommissionen att tomtförsäljningen inte har tillkännagivits i nationell eller internationell press enligt vad som krävs i meddelandet (villkor a) och anges i skäl 140. När det gäller villkor b, nämligen fastighetsmäklare som vänder sig till ett brett spektrum av potentiella köpare, har konsultfirman RDI särskilt riktat sina insatser mot den amerikanska marknaden, i synnerhet staten Michigan (skäl 77). Påståendet att DML et Associés anlitades av departementet "för att genomföra samma förfarande riktat mot potentiella investerare inom och utanför Europa med säte i Parisområdet" står i bjärt kontrast till DML:s uppgift om att firman aldrig varit inblandad i Scotts etablering på den aktuella fastigheten.

(146) Kommissionen saknar även uppgifter om vad offentliggörandet egentligen har avsett. Av dokumentet med namnet Orléans, environnement pour hommes d'affaires tycks framgå att myndigheternas marknadsföringsåtgärder syftade till att göra reklam för Loiret-regionen i allmänhet och inte enbart industrifastigheten och fabriken med lager. För att uppfylla villkoren i meddelandet skulle emellertid tillkännagivandet ha innehållit uppgift om fastigheten, bland annat anläggningsarbetena och uppförandet av fabriken med lager. För att uppfylla kraven enligt kommissionens fasta praxis, såsom denna har kodifierats i meddelandet, skulle industrifastigheten och fabriken med lager då ha sålts efter ett öppet och villkorslöst anbudsförfarande som påminner om en offentlig auktion och som per definition sker till marknadspris och följaktligen inte inbegriper statligt stöd.

(147) I det aktuella fallet framgår tvärtom av avtalet mellan Scott och myndigheterna att förfarandet "skräddarsyddes" för att motsvara Scotts önskemål. I artikel 2 i samförståndsavtalet i fråga föreskrivs att det iordningställande av tomten som krävs måste genomföras enligt Scotts anbudsspecifikationer samt att en bearbetningsanläggning och ett lager på 30000 m2 skall uppföras(96).

(148) Av ovanstående resonemang framgår att de marknadsföringsåtgärder myndigheterna vidtagit inte kan anses uppfylla kraven på en försäljning inom ramen för ett öppet och villkorslöst anbudsförfarande enligt hur kommissionen tolkar detta i sin fasta praxis, såsom denna har kodifierats i meddelandet. Med hänsyn till att inget av de båda försäljningsförfarandena tillämpades vid försäljningen av tomten i fråga, kan det följaktligen inte uteslutas att försäljningen innehåller inslag av statligt stöd till förmån för Scott.

7.3.1.2.2 Principen om den privata investeraren

(149) Kommissionen anser att försäljningen av en offentlig tomt inte utgör en selektiv fördel enligt artikel 87.1, om en privat aktör som grundar sig på förutsägbara avkastningsmöjligheter, bortsett från alla överväganden av social, regionalpolitisk eller sektorsrelaterad karaktär, skulle ha investerat i denna tomt och sedan sålt tomten vidare till samma pris som de lokala myndigheterna begärde(97).

(150) I motsättning till den åsikt de franska myndigheterna förfäktar kan kommissionen följaktligen i sin bedömning, som syftar till att fastställa om de offentliga myndigheterna i det aktuella fallet har handlat som en långivare skulle ha handlat under normala ekonomiska villkor, inte beakta den betydelse det har för de lokala myndigheterna att främja och utveckla den lokala ekonomin. Eventuella skatteintäkter kan heller inte beaktas i detta sammanhang, enligt vad som följer av kommissionens beslut 96/631/EG(98).

(151) I motsats till vad de franska myndigheterna hävdar strider inte denna slutsats mot kommissionens beslut i ärendet Daimler-Benz(99) (se skäl 72). Av beslutet framgår tydligt att kommissionen har dragit slutsatsen att det pris som föreslogs för försäljningen av fastigheten inte innehöll något inslag av stöd, på grund av att Daimler-Benz måste köpa oanvändbar jordbruksmark till det marknadspris denna typ av mark betingade i regionen samt på grund av att företaget därefter ensamt skulle bestrida kostnaderna för iordningställandet av denna mark(100).

(152) I sitt Daimler-Benz-beslut ansåg kommissionen att vissa anslutningsutgifter (avlopp, el, vatten, etc.) inte utgjorde stöd, eftersom företaget skulle bidra till dessa kostnader via lokala skatter. Dessa anslutningsutgifter är exempel på allmän infrastruktur som i normala fall finansieras via statsbudgeten eller de lokala myndigheternas budget. De utgör därför allmänna åtgärder, förutsatt att infrastrukturen inte anläggs i ett enda eller flera företags intresse. I motsats till de franska myndigheternas åsikt tyder inget i beslutet på att dessa anslutningsutgifter särskilt bekostades i Daimler-Benz intresse och därmed förlorade sin allmänna karaktär. När det gäller den rivningskostnad som nämns i Daimler-Benz-beslutet drog kommissionen slutsatsen att denna åtgärd inte utgjorde stöd, eftersom det rörde sig om en utgift som alla markägare måste bestrida innan de kan sälja en tomt(101).

(153) I linje med sitt resonemang i Daimler-Benz-beslutet undantog kommissionen kostnaden för en allmän uppsamlingsanläggning för avloppsvatten rån bedömningen om stöd. De franska myndigheterna har nämligen visat att denna uppsamlingsanläggning inte enbart är avsedd för Scott, utan gagnar samhället som helhet (skälen 168 till 172).

(154) De franska myndigheternas argument att det inte fanns någon marknad för industritomter på landsbygden vid den tidpunkt då marken såldes måste avvisas. Av de synpunkter Scott har lagt fram i egenskap av tredje part framgår utan minsta tvekan att industriområdet La Saussaye i ett första skede direkt konkurrerade med minst åtta andra fastigheter, och därefter med fyra i förväg utvalda fastigheter (se exempelvis skäl 51).

(155) I detta sammanhang är det lämpligt att erinra om att endast projekt, där kommissionen anser att det inte fanns objektiva eller ärligt grundade skäl att skäligen förvänta sig en rimlig avkastning i samband med att försäljningsbeslutet togs, skall behandlas som statligt stöd(102).

(156) Av det avtal som slöts mellan myndigheterna och Scott (artikel 4) framgår att myndigheterna vid tidpunkten för försäljningen visste att åtgärderna för att iordningställa marken och uppföra en fabrik med lager skulle kosta minst 80 miljoner franska franc (12,2 miljoner euro) och att Scott skulle betala 31 miljoner franc (4,7 miljoner euro) för att köpa tomten: "För att möjliggöra Scotts etablering inom ramen för detta projekt som måste genomföras i flera etapper, åtar sig myndigheterna att iordningställa undergrunden i industriområdet La Saussaye och La Planche, för ett belopp på högst 80 miljoner franc.

I en första etapp beräknas detta iordningställande kosta 50 miljoner franc, förutsatt att Scott enligt de villkor som avses i artikel 2 ovan uppför en fabrik (bearbetningsanläggning och lager på ca 30000 m2) som skall köpas av Sempel för ett belopp av 31 miljoner franc (...)".

(157) Om man räknar in kostnaden för tomten, motsvarande 10,9 miljoner franc (1,7 miljoner euro), visste myndigheterna den dag de ingick avtalet med Scott att förlusten skulle uppgå till minst 60 miljoner franc (9,2 miljoner euro) (10,9 + 80 - 31) (skälen 168 till 172). Det måste följaktligen stå utom allt tvivel att det finns någon annan rimlig förklaring till att offentliga medel användes än att statligt stöd har givits. Den alternativa möjlighet som stod myndigheterna till buds var att inte sälja tomten och därmed förlora de 10,9 miljoner franc (1,7 miljoner euro) som ursprungligen investerats. Här är det lämpligt att erinra om att en privat investerare inte bara strävar efter att maximera sin vinst, utan även att begränsa sina förluster.

(158) I detta sammanhang hävdar de franska myndigheterna att den tomt som såldes till Scott såldes till marknadspris. Enligt myndigheterna motiverade stordriftsvinster skillnaden mellan det pris Scott betalade för 48 hektar, motsvarande 65 franc/m2 (9,9 euro/m2), och det genomsnittspris på 72 franc/m2 (11 euro/m2), som staden mellan 1990 och 1994 fick för försäljningen av 2,8 av resterande 20 hektar.

(159) Kommissionen delar inte denna uppfattning.

(160) Trots föreläggandet att tillhandahålla upplysningar som skickade till de franska myndigheterna vägrade dessa för det första att motivera det pris de betalat för resterande mark genom att lämna en kopia av försäljningsavtalen. Eftersom kommissionen inte förfogar över dessa avtal kan den inte kontrollera att de uppgivna priserna stämmer.

(161) För det andra finns det skäl att erinra om att myndigheterna vid tidpunkten för försäljningen av den resterande och redan iordningställda tomten inte befann sig i samma situation som vid tidpunkten för försäljningen till Scott. I det förra fallet var kostnaderna för iordningställandet av tomten redan utgifter man inte skulle få tillbaka och en privat investerare skulle mycket väl kunna argumentera att det var bättre att sälja de 2,8 hektaren än att inte sälja dem alls. Detta resonemang är emellertid inte tillämpligt på myndigheternas situation när de fattade beslut om att investera 80 miljoner franc (12,2 miljoner euro) på åtgärder för att iordningställa marken samtidigt som de visste vilket pris Scott var beredd att betala, det vill säga 31 miljoner franc (4,7 miljoner euro), och utan att glömma den ursprungliga kostnaden för marken, det vill säga 10,9 miljoner franc (1,7 miljoner euro).

(162) De franska myndigheterna invänder (skälen 67 till 71) att ett pris som inte täcker alla utgifter ändå kan utgöra marknadspriset. Sålunda uppger de att det pris KC fick 1998 för att sälja industrifastigheten i La Saussaye och fabrikerna till P & G inte räckte för att täcka alla kostnader. Likafullt skall detta pris anses utgöra marknadspriset. De franska myndigheterna tillägger (skäl 72) att marknadsvärdet för tomten och fabriken med lager i fråga troligen borde vara 31 miljoner franc (4,7 miljoner euro). Anledningen är följande: a) 1998 sålde Scott för ett pris av [...] till P & G vad företaget 1987 hade köpt av Sempel till ett pris av 31 miljoner franc (4,7 miljoner euro) och b) marken var värd 15,4 miljoner franc 1987 (2,4 miljoner euro) om man tillämpar en räntesats på 6 procent för att beräkna 1987 års värde av det köp som genomfördes 1998.

(163) Utan att det finns skäl att kontrollera riktigheten i de siffror de franska myndigheterna har lämnat om KC:s kostnader för fastigheten i La Saussaye och det pris P & G fick för denna fastighet (skälen 67 till 72), måste de franska myndigheternas resonemang vederläggas.

(164) När det gäller argumentet att marknadspriset inte måste täcka alla utgifter betonar kommissionen dels att KC 1998 befann sig i en situation som kraftigt skiljer sig från den situation myndigheterna befann sig i 1987. År 1998 hade KC redan investerat i fastigheten i fråga, med följd att kostnaderna måste anses vara utgifter de inte skulle få tillbaka. Innan P & G köpte tomten hade KC redan beslutat att lägga ned den inom ramen för sina världsomfattande omstruktureringsåtgärder. Allt tyder på att driften vid den aktuella anläggningen medförde mycket stora förluster för KC(103). Vidare led sektorn för sanitets- och hushållspapper 1998 av en överkapacitet i Europa(104), och i synnerhet i Frankrike(105), medan sektorn var en utpräglad tillväxtsektor 1987 (se skäl 182). Av dessa skäl var troligtvis det pris P & G betalade för tomten det bästa pris KC hade kunnat få för en olönsam pappersfabrik på en marknad som led av överkapacitet, oavsett investeringskostnader. Frågan var alltså inte huruvida KC borde investera i fastigheten i La Saussaye utan vad företaget kunde få ut för den med hänsyn till de investeringar det redan hade gjort.

(165) År 1987 befann sig myndigheterna i gengäld i en situation då inga investeringar hade gjorts, med undantag för det ursprungliga köpet av tomten för 10,9 miljoner franska franc (1,7 miljoner euro). Enligt vad som anges i skäl 157 visste myndigheterna redan när de beslutade att iordningställa tomten och uppföra fabriken med lager att deras investering skulle ske till priset av en förlust på cirka 60 miljoner franc (9,2 miljoner euro). En privat investerare skulle inte ha fullföljt en sådan investering.

(166) Samma resonemang är tillämpligt på de franska myndigheternas andra argument, att marknadspriset 1987 troligen var det pris Scott faktiskt betalade, det vill säga 31 miljoner franc (4,7 miljoner euro), med tanke på vad P & G betalade 1998 sedan detta pris omräknats till 1987 års värde. Oberoende av frågan huruvida [...] är ett korrekt pris (de franska myndigheterna har inte lämnat in några bevishandlingar till stöd för att denna summa motsvarar den tomt och den anläggning som Scott faktiskt köpte 1987 och att detta är det pris som P & G faktiskt betalade för fastigheten), hänvisar kommissionen återigen till de rådande marknadsvillkoren 1998 och som var avgörande för den köpesumma som P & G betalade, jämfört med marknadsvillkoren 1987. Dessa marknadsvillkor bekräftas av att Scott 1987 var beredd att öka sin kapacitet i Frankrike. Slutligen avvisar kommissionen argumentet att en enkel omräkning av nuvärdet som består i att minska ett marknadsvärde för 1998 till 9187 års marknadsvärde skulle ge en indikation om hur marknadspriset såg ut 1987.

(167) Det fanns inga objektiva eller ärligt grundade skäl för myndigheterna att skäligen förvänta sig att deras investering, det vill säga omvandlingen av en jordbruksfastighet till industrifastighet och uppförandet av en fabrik med lager innan tomten såldes till Scott, skulle ge en rimlig avkastning i form av det pris Scott betalade för denna fastighet. Det förmånliga pris som myndigheterna sålde fastigheten för till Scott skall följaktligen betraktas som en fördel som givits detta företag.

7.3.1.2.3 Fördelens värde

(168) Problemet i det aktuella fallet är att säkert fastställa kostnaden i samband med överlåtelsen av marken i fråga och vad denna kostnad omfattar. Trots föreläggandet att tillhandahålla upplysningar som skickades till de franska myndigheterna har dessa inte efterkommit kommissionens uppmaning att tillhandahålla specificerade och detaljerade uppgifte om a) de faktiska arbeten som Sempel genomfört på fastigheten(markutjämning, elektricitet, infrastruktur, byggnadsarbeten, osv.), b) den faktiska kostnaden för dessa arbeten och c) hur dessa arbeten faktiskt finansierats. Kommissionen måste alltså basera sin bedömning på de knapphändiga upplysningar den har tillgång till(106).

(169) I avsaknad av desa detaljerade uppgifter är kommissionen inte i stånd att fastställa om en del av infrastrukturen, såsom Scott hävdar, kan tillhöra infrastruktur som i normala fall bekostas via statens eller de lokala myndigheternas budget och därmed inte utgör ett stöd. Sådan infrastruktur kan dock tänkas omfattas av artikel 87.1, om dessa arbeten utförs till förmån för ett eller flera företag eller till förmån för en viss typ av produkter. I det aktuella fallet måste iordningställandet av fastigheten anses ha gynnat Scott ensamt, eftersom detta företag äger och är det enda som utnyttjar den infrastruktur som härigenom har inrättats(107). Detta gäller i synnerhet fabriken med lager, som uppfördes enligt de instruktioner som gavs av Scott(108).

(170) Det dokument som kallas Le bilan de liquidation: Z.I La Saussaye & La Planche (likvidationsbalans för industriområdet La Saussaye och La Planche), daterat den 26 juli 1993, är det mest detaljerade som de franska myndigheterna har tillhandahållit. Av dokumentet framgår att Sempels totala kostnad för iordningställandet av tomten uppgår till cirka 140,4 miljoner franska franc (21,4 miljoner euro). Till detta belopp bör lämpligen läggas det ursprungliga tomtpriset, motsvarande 10,9 miljoner franc (1,7 miljoner euro).

(171) Från detta belopp skall sedan dras 29,4 miljoner franc (4,5 miljoner euro) som motsvarar den finansiella kostnaden för de lån som ingicks av Sempel(109), plus 8,3 miljoner franc (1,3 miljoner euro) i återbetalning av mervärdesskatt för anläggningsarbeten i samband med iordningställandet av tomten samt 13,6 miljoner franc (2,1 miljoner euro) motsvarande kostnaden för en allmän uppsamlingsanläggning för avloppsvatten. De franska myndigheterna har visat att denna inte enbart var avsedd för Scott, utan gagnade samhället som helhet, nämligen 25000 invånare samt andra företag (skäl 89).

(172) Kostnaden för tomtförsäljningen uppgår följaktligen till cirka 100 miljoner franc (15,2 miljoner euro). Den del av kostnaden som hänför sig direkt till Scott är då 48/68 av dessa 100 miljoner franc, dvs. 70,588 miljoner franc (10,76 miljone