KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EU) nr 544/2011

av den 10 juni 2011

om genomförande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2009 vad gäller uppgiftskrav för verksamma ämnen

(Text av betydelse för EES)

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2009 av den 21 oktober 2009 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden och om upphävande av rådets direktiv 79/117/EEG och 91/414/EEG (1), särskilt artikel 8.4 första meningen,

efter samråd med ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa, och

av följande skäl:

Enligt förordning (EG) nr 1107/2009 ska den dokumentation som lämnas in för att få ett verksamt ämne eller växtskyddsmedel godkänt uppfylla samma uppgiftskrav beträffande växtskyddsmedlet som under de tidigare tillämpade bestämmelserna i bilagorna II och III till rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden (2) .

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De uppgiftskrav för godkännande av ett verksamt ämne som avses i artikel 8.1 b i förordning (EG) nr 1107/2009 anges i bilagan till den här förordningen.

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Den ska tillämpas från och med den 14 juni 2011.

(1) EUT L 309, 24.11.2009, s. 1.

(2) EGT L 230, 19.8.1991, s. 1.

BILAGA

UPPGIFTSKRAV FÖR VERKSAMMA ÄMNEN ENLIGT ARTIKEL 8.1 b I FÖRORDNING (EG) nr 1107/2009

INLEDNING

1. Följande krav ska gälla för dokumentationen:

1.1 Den ska innehålla de tekniska uppgifter som är nödvändiga för att bedöma de omedelbara eller fördröjda förutsebara risker som det verksamma ämnet kan medföra för människor, djur och miljön samt innehålla åtminstone de uppgifter och resultatet av de studier som avses nedan.

1.2 Den ska, i förekommande fall, tas fram med tillämpning av den senast antagna versionen av riktlinjer för tester som avses eller beskrivs i denna bilaga. I fråga om studier som inletts innan ändringen av denna bilaga trätt i kraft, ska dokumentationen tas fram med tillämpning av lämpliga internationellt eller nationellt validerade riktlinjer eller, om sådana saknas, riktlinjer som den behöriga myndigheten godtar.

1.3 Om en riktlinje för test inte är ändamålsenlig eller inte har beskrivits, eller om en annan riktlinje än dem som avses i denna bilaga har använts, ska det i dokumentationen finnas en motivering för den använda riktlinjen som kan godtas av den behöriga myndigheten. Medlemsstaterna kan, särskilt när det i denna bilaga hänvisas till en metod som fastställs i kommissionens förordning (EG) nr 440/2008 (1) och som utgörs av ett införlivande av en metod som tagits fram av en internationell organisation (t.ex. OECD), godta att de begärda uppgifterna tas fram med hjälp av den senaste versionen av metoden i fråga, om den metod som föreskrivs i förordning (EG) nr 440/2008 ännu inte uppdaterats då studierna påbörjas.

1.4 Om den behöriga myndigheten begär detta ska dokumentationen innehålla en fullständig beskrivning av de riktlinjer som använts, utom i fall då de hänvisas till eller beskrivs i denna bilaga, samt en fullständig beskrivning av eventuella avvikelser från dem med en motivering för dessa avvikelser som den behöriga myndigheten kan godta.

1.5 Den ska innehålla en fullständig och objektiv rapport om de genomförda studierna samt en fullständig beskrivning av dem, eller en motivering som den behöriga myndigheten kan godta — om vissa uppgifter och upplysningar utelämnas som inte bedöms vara nödvändiga med tanke på ämnets beskaffenhet eller dess tänkta användning, eller — om det inte är vetenskapligt nödvändigt eller tekniskt möjligt att lämna upplysningar och uppgifter.

1.6 Den ska, i förekommande fall, ha tagits fram med beaktande av kraven i rådets direktiv 86/609/EEG (2).

2. Tester och analyser

2.1 Om testerna och analyserna syftar till att få fram uppgifter om egenskaperna eller säkerheten vad avser människors och djurs hälsa eller miljön ska de utföras i enlighet med principerna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/10/EG (3).

2.2 Medlemsstaterna får, med avvikelse från punkt 2.1, föreskriva att tester och analyser som syftar till att få fram uppgifter om de verksamma ämnenas egenskaper och/eller säkerhet vad avser honungsbin och andra nyttiga leddjur och som äger rum på deras territorium ska utföras av officiella eller officiellt erkända provningsanstalter eller -organisationer som minst uppfyller kraven i punkterna 2.2 och 2.3 i inledningen till bilagan till kommissionens förordning (EU) nr 545/2011 (4). Detta undantag gäller försök som inleddes senast den 31 december 1999.

2.3 Medlemsstaterna får, med avvikelse från punkt 2.1, föreskriva att kontrollerade försök avseende rester som utförs på deras territorium i enlighet med avsnitt 6 ”Rester i eller på behandlade produkter, livsmedel och foder” med växtskyddsmedel som innehåller verksamma ämnen som redan fanns på marknaden två år efter anmälan av direktiv 91/414/EEG, ska utföras av officiella eller officiellt erkända provningsanstalter eller -organisationer som minst uppfyller kraven i punkterna 2.2 och 2.3 i inledningen till bilagan till förordning (EU) nr 545/2011. Detta undantag gäller kontrollerade försök med avseende på rester som inleddes senast den 31 december 1997.

2.4 För verksamma ämnen som består av mikroorganismer eller virus får, med avvikelse från punkt 2.1, test och analyser för att få fram data om egenskaper och/eller säkerhet som inte gäller människors hälsa ha genomförts av officiella eller officiellt erkända provningsanstalter eller -organisationer som minst uppfyller kraven i punkterna 2.2 och 2.3 i inledningen till bilagan till förordning (EU) nr 545/2011.

DEL A

KEMISKA ÄMNEN

1. Det verksamma ämnets identitet

Den information som lämnas ska vara tillräcklig för att exakt identifiera varje verksamt ämne, definiera det genom dess specifikationer och karakterisera det genom dess egenskaper. Informationen och uppgifterna krävs för alla verksamma ämnen, om inte annat anges.

1.1 Sökande (namn, adress osv.)

Den sökandes namn och adress ska lämnas tillsammans med en kontaktpersons namn, befattning, telefon- och faxnummer.

Har den sökande dessutom ett kontor, en agent eller en representant i den medlemsstat till vilken ansökan om godkännande lämnas och, om denna medlemsstat är en annan, i den rapporterande medlemsstat som utsetts av kommissionen, ska namn och adress till kontoret, agenten eller representanten på platsen lämnas samt namn, befattning, telefon- och faxnummer för en kontaktperson.

1.2 Tillverkare (namn och adress, inklusive tillverkningsställets lokalisering)

Namn och adress för tillverkaren eller tillverkarna av det verksamma ämnet ska uppges tillsammans med namn och adress för varje anläggning där det verksamma ämnet tillverkas. Ett kontaktställe (helst ett centralt kontaktställe med namn samt telefon- och faxnummer) ska uppges som ska kunna svara för uppdateringar av informationen och besvara frågor som kan uppkomma beträffande produktionsteknik, -processer och produktkvalitet (i tillämpliga fall även beträffande enskilda tillverkningssatser). Om det, efter godkännande av de verksamma ämnena, sker ändringar av tillverkarnas antal och lokalisering, ska uppdaterad information med de obligatoriska uppgifterna lämnas till kommissionen och medlemsstaterna.

1.3 Godkänt eller föreslaget ISO-namn och synonymer

Godkänt eller föreslaget ISO-namn ska anges och, i tillämpliga fall, andra föreslagna eller godkända ämnesnamn (synonymer) samt namn (titel) på nomenklaturinstansen.

1.4 Kemisk benämning (Iupac- och CA-nomenklatur)

Den kemiska benämningen ska uppges enligt bilaga VI till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1272/2008 (5) eller, om benämningen saknas i den förordningen, enligt såväl Iupac- som CA-nomenklatur.

1.5 Tillverkarens utvecklingskodnummer

Kodnummer som har använts under utvecklingsarbetet för att identifiera det verksamma ämnet och, i tillämpliga fall, beredningar innehållande ämnet, ska rapporteras. För varje rapporterat kodnummer ska anges vilket material det hänför sig till, den tid under vilken det har använts och de medlemsstater eller andra länder där det har använts eller används.

1.6 CAS-, EG- och Cipac-nummer (om sådana finns)

CAS-nummer, EG-nummer (Einecs eller Elincs) och Cipac-nummer ska rapporteras, om sådana finns.

1.7 Molekyl- och strukturformel samt molekylmassa

Molekylformel, molekylmassa och strukturformel ska lämnas för det verksamma ämnet samt strukturformel för eventuella stereoisomerer och optiska isomerer som förekommer i det verksamma ämnet.

1.8 Produktionsmetod (syntesväg) för det verksamma ämnet

Produktionsmetoden ska uppges för varje tillverkningsställe genom upplysningar om utgångsmaterial, förekommande kemiska omvandlingar och identiteten för de biprodukter och föroreningar som förekommer i slutprodukten. Produktionstekniska uppgifter krävs normalt sett inte.

Om de lämnade uppgifterna gäller en pilotanläggning, ska ny information lämnas när metoder och processer för produktion i industriell skala har införts slutgiltigt.

1.9 Specifikation av det verksamma ämnets renhet i g/kg

Minimihalten rent verksamt ämne i g/kg (exklusive inaktiva isomerer) i det material som används för framställning av beredningen ska anges.

Om de lämnade uppgifterna gäller en pilotanläggning, ska ny information lämnas till kommissionen och medlemsstaterna när metoder och processer för produktion i industriell skala har införts slutgiltigt, om förändringarna i produktionen medför en ändrad renhetsspecifikation.

1.10 Isomerernas, föroreningarnas och tillsatsernas (t.ex. stabiliseringsmedlens) identitet samt strukturformel och halt i g/kg

Maximihalten inaktiva isomerer i g/kg ska uppges och även, i tillämpliga fall, förhållandet isomerer/diastereoisomerer. Dessutom ska maximihalten i g/kg uppges för varje ytterligare beståndsdel utöver tillsatser, även biprodukter och föroreningar. I fråga om tillsatser ska halten i g/kg uppges.

För varje beståndsdel som förekommer i kvantiteter på minst 1 g/kg ska följande uppgifter lämnas i den utsträckning de är relevanta:

— Kemisk benämning enligt Iupac- och CA-nomenklatur.

— Godkänt eller föreslaget ISO-namn, om sådant finns.

— CAS-nummer, EG-nummer (Einecs eller Elincs) och Cipac-nummer, om sådana finns.

— Molekyl- och strukturformel.

— Molekylmassa.

— Maximihalt i g/kg.

Om produktionsprocessen medför att det verksamma ämnet kan komma att innehålla föroreningar och biprodukter som det är särskilt angeläget att undvika på grund av deras toxikologiska, ekotoxikologiska eller miljömässiga egenskaper, ska halten av varje sådan förening bestämmas och rapporteras. I sådana fall ska använda analysmetoder och dessas bestämningsgränser, som ska vara tillräckligt låga, anges för varje sådan förening. Därutöver ska följande uppgifter lämnas i den utsträckning de är relevanta:

— Kemisk benämning enligt Iupac- och CA-nomenklatur.

— Godkänt eller föreslaget ISO-namn, om sådant finns.

— CAS-nummer, EG-nummer (Einecs eller Elincs) och Cipac-nummer, om sådana finns.

— Molekyl- och strukturformel.

— Molekylmassa.

— Maximihalt i g/kg.

Om de lämnade uppgifterna gäller en pilotanläggning, ska ny information lämnas när metoder och processer för produktion i industriell skala har införts slutgiltigt, om förändringarna i produktionen medför en ändrad renhetsspecifikation.

Om de uppgifter som lämnas inte helt möjliggör identifikation av en viss beståndsdel, t.ex. ett kondensat, ska detaljerade upplysningar lämnas om varje sådan beståndsdels sammansättning.

Dessutom ska handelsnamn uppges för eventuella beståndsdelar som tillsätts det verksamma ämnet för att bevara stabiliteten eller underlätta hanteringen. Vidare ska följande uppgifter, i tillämpliga delar, lämnas för sådana tillsatser:

— Kemisk benämning enligt Iupac- och CA-nomenklatur.

— Godkänt eller föreslaget ISO-namn, om sådant finns.

— CAS-nummer, EG-nummer (Einecs eller Elincs) och Cipac-nummer, om sådana finns.

— Molekyl- och strukturformel.

— Molekylmassa.

— Maximihalt i g/kg.

För tillsatta beståndsdelar, dvs. beståndsdelar utöver det verksamma ämnet och föroreningar som bildas i produktionsprocessen, ska beståndsdelens (tillsatsens funktion anges:

— Skumdämpande medel.

— Frostskyddsmedel.

— Bindemedel.

— Stabiliseringsmedel.

— Buffert.

— Dispergeringsmedel.

— Annat (ange närmare).

1.11 Tillverkningssatsernas analysprofil

Representativa prover av det verksamma ämnet ska analyseras med avseende på halterna rent verksamt ämne, inaktiva isomerer, föroreningar och tillsatsämnen beroende på vad som är lämpligt. För var och en av de beståndsdelar som förekommer i halter på minst 1 g/kg ska en kvantitativ analys göras och normalt sett ska minst 98 % av det analyserade materialet redovisas. Den faktiska halten av de beståndsdelar som är särskilt oönskade på grund av sina toxikologiska, ekotoxikologiska eller miljömässiga egenskaper ska bestämmas och rapporteras. De uppgifter som rapporteras ska innefatta analysresultaten för enskilda prover inklusive en sammanfattning, för att visa den lägsta eller högsta och den typiska halten av varje relevant beståndsdel ska meddelas.

Om ett verksamt ämne framställs på flera anläggningar, ska sådan information lämnas separat för varje anläggning.

Vidare ska eventuella relevanta prover av det verksamma ämnet som framställts laboratoriemässigt eller på pilotanläggningar analyseras, om detta material har använts som underlag för toxikologiska eller ekotoxikologiska uppgifter.

2. Det verksamma ämnets fysikaliska och kemiska egenskaper

i) Den meddelade informationen ska beskriva de verksamma ämnenas fysikaliska och kemiska egenskaper och ska tillsammans med annan relevant information göra det möjligt att karakterisera dem. Informationen ska särskilt möjliggöra följande: — Fastställande av vilka fysikaliska, kemiska och tekniska risker som är förknippade med de verksamma ämnena. — Riskklassificering av de verksamma ämnena. — Val av lämpliga begränsningar och särskilda villkor i samband med godkännande. — Fastställande av lämpliga faro- och skyddsangivelser. Informationen och uppgifterna krävs för alla verksamma ämnen, om inte annat anges.

ii) Den information som lämnas ska, tillsammans med information om relevanta preparat, göra det möjligt att fastställa vilka fysikaliska, kemiska och tekniska risker som är förknippade med dessa, att klassificera preparat och att fastställa om de kan användas utan onödiga komplikationer och på ett sådant sätt att människor, djur och miljö exponeras i minsta möjliga utsträckning med hänsyn tagen till användningssättet.

iii) Det ska anges i vilken utsträckning de verksamma ämnen för vilka godkännande begärs uppfyller relevanta FAO-specifikationer. Avvikelser från FAO-specifikationerna ska beskrivas utförligt och motiveras.

iv) I vissa särskilt angivna fall ska undersökningarna utföras med kemiskt rent verksamt ämne med angiven specifikation. I sådana fall ska principerna för reningsmetoden anges. Renheten hos detta analysmaterial, som ska vara den högsta som kan uppnås med bästa tillgängliga teknik, ska uppges. En utförlig motivering ska ges om den renhet som uppnåtts understiger 980 g/kg. Denna motivering ska styrka att alla tekniskt genomförbara och rimliga metoder för att framställa rent verksamt ämne har utnyttjats.

2.1 Smältpunkt och kokpunkt

2.1.1 Smältpunkten eller, om så är lämpligt, frys- eller stelningspunkten för det rena verksamma ämnet ska bestämmas och rapporteras enligt metod A.1 i förordning (EG) nr 440/2008. Mätningar ska göras upp till 360 °C.

2.1.2 Om så är lämpligt ska kokpunkten för det rena verksamma ämnet bestämmas och rapporteras enligt metod A.2 i förordning (EG) nr 440/2008. Mätningar ska göras upp till 360 °C.

2.1.3 Om smältpunkten och/eller kokpunkten inte kan bestämmas på grund av nedbrytning eller sublimering ska den temperatur där nedbrytningen eller sublimeringen sker anges.

2.2 Relativ densitet

Då det gäller verksamma ämnen i vätskeform eller fast form ska den relativa densiteten för rent verksamt ämne bestämmas och rapporteras enligt metod A.3 i förordning (EG) nr 440/2008.

2.3 Ångtryck (i Pa), flyktighet (t.ex. Henrys lag-konstanten)

2.3.1 Ångtrycket för det rena verksamma ämnet ska rapporteras enligt metod A.4 i förordning (EG) nr 440/2008. Om ångtrycket understiger 10–5 Pa, kan ångtrycket vid 20 eller 25 °C uppskattas genom en ångtryckskurva.

2.3.2 Då det gäller verksamma ämnen i vätskeform eller i fast form ska flyktigheten (Henrys lag-konstanten) för rent verksamt ämne bestämmas eller beräknas utifrån dess löslighet i vatten och ångtryck och anges (i Pa × m3 × mol–1).

2.4 Yttre egenskaper (fysikaliskt tillstånd, färg och lukt, om detta är känt)

2.4.1 En beskrivning ska lämnas av såväl det verksamma ämnets eventuella färg som av dess fysikaliska tillstånd, både som teknisk produkt och i ren form.

2.4.2 En beskrivning ska lämnas av eventuell lukt som kan kopplas till det verksamma ämnet i teknisk eller ren form och som kan förnimmas vid hantering i laboratorier eller på produktionsanläggningar.

2.5 Spektrum (UV/VIS, IR, NMR, MS), molär absorption vid relevanta våglängder

2.5.1 Följande spektrum ska bestämmas och rapporteras tillsammans med en tabell över signalkarakteristika som är nödvändiga för tolkningen: ultraviolett/synligt ljus (UV/VIS), infrarött ljus (IR), kärnmagnetisk resonans (NMR) och masspektrum (MS) för rent verksamt ämne samt absorptionskoefficienterna vid relevanta våglängder.

Våglängderna för absorptionsmaxima i ultraviolett/synligt ljus ska bestämmas och rapporteras. Då det är relevant ska den våglängd över 290 nm som har den högsta absorptionen anges.

Om det verksamma ämnet är en upplöst optisk isomer ska den optiska renheten mätas och anges.

2.5.2 Om så är nödvändigt för identifiering av de föroreningar som anses ha toxikologisk, ekotoxikologisk eller miljömässig betydelse, ska UV/VIS-absorptionsspektrum samt IR-, NMR- och MS-spektrum bestämmas och rapporteras.

2.6 Vattenlöslighet, inklusive pH-värdets (4–10) inverkan på lösligheten

Det rena verksamma ämnets vattenlöslighet vid atmosfärstryck ska bestämmas och rapporteras enligt metod A.6 i förordning (EG) nr 440/2008. Dessa bestämningar av vattenlösligheten ska ske inom det neutrala området (dvs. i destillerat vatten i jämvikt med koldioxiden i luften). Om det verksamma ämnet kan bilda joner, ska bestämningar även göras inom de sura (pH 4–6) och basiska (pH 8–10) områdena och rapporteras. Om det verksamma ämnets stabilitet i vattenmedium är sådan att bestämningar av vattenlösligheten inte låter sig göras, ska en motivering, grundad på analysdata, lämnas.

2.7 Löslighet i organiska lösningsmedel

För de verksamma ämnena i teknisk form ska lösligheten vid 15–25 °C i följande typer av organiska lösningsmedel bestämmas och rapporteras, om den understiger 250 g/kg, med angivande av temperatur:

— Alifatiskt kolväte: helst n-heptan.

— Aromatiskt kolväte: helst xylen.

— Halogenerat kolväte: helst 1,2-dikloretan.

— Alkohol: helst metanol eller isopropylalkohol.

— Keton: helst aceton.

— Ester: helst etylacetat.

Om ett eller flera av dessa lösningsmedel inte lämpar sig för ett visst verksamt ämne (t.ex. på grund av att det reagerar med analysmaterialet), får andra lösningsmedel användas som alternativ. I sådana fall ska valet av lösningsmedel motiveras utifrån struktur och polaritet.

2.8 Fördelningskoefficient n-oktanol/vatten, inklusive pH-värdets (4–10) inverkan

Det rena verksamma ämnets fördelningskoefficient n-oktanol/vatten ska bestämmas och rapporteras enligt metod A.8 i förordning (EG) nr 440/2008. pH-värdets (4–10) inverkan på koefficienten ska undersökas, om ämnet enligt pKa-värdet är surt eller basiskt (< 12 för syror, > 2 för baser).

2.9 Stabilitet i vatten, hydrolyshastighet, fotokemisk nedbrytning, kvantutbyte och nedbrytningsprodukternas identitet, dissociationskonstant, inklusive pH-värdets (4–9) inverkan på denna

2.9.1 Hydrolyshastigheten hos det rena verksamma ämnet (normalt radioaktivt märkt verksamt ämne av > 95 % renhet) vid vart och ett av pH-värdena 4, 7 och 9, under sterila förhållanden och i frånvaro av ljus, ska bestämmas och rapporteras enligt metod C.7 i förordning (EG) nr 440/2008. För ämnen med låg hydrolyshastighet kan bestämningen ske vid 50 °C eller annan lämplig temperatur.

Om nedbrytning kan iakttas vid 50 °C ska nedbrytningshastigheten mätas vid en annan temperatur och ett Arrheniusdiagram upprättas, så att hydrolysen vid 20 °C kan uppskattas. Hydrolysprodukternas identitet och nedbrytningshastigheten, fastställd genom konstanta observationer, ska rapporteras. Även det uppskattade DT50-värdet ska rapporteras.

2.9.2 För föreningar med molar (dekadisk) absorptionskoefficient ε > 10 (1 × mol–1 × cm–1) vid en våglängd λ ≥ 290 nm ska den direkta fotokemiska omvandlingen i renat (t.ex. destillerat) vatten av det rena verksamma ämnet (vanligen radioaktivt märkt) bestämmas vid 20–25 °C under artificiell belysning och sterila förhållanden, om så är nödvändigt med hjälp av ett solubiliserande ämne, och rapporteras. Sensibilisatorer som aceton får inte användas som hjälplösningsmedel eller solubiliserande ämne. Ljuskällan ska simulera solljus och vara utrustad med ett filter som blockerar strålning med våglängd λ < 290 nm. Identiteten hos bildade nedbrytningsprodukter som vid något tillfälle under undersökningen förekommer i mängder på ≥ 10 % av det tillsatta verksamma ämnet, en massbalans som täcker minst 90 % av den tillförda radioaktiviteten och den fotokemiska halveringstiden ska rapporteras.

2.9.3 När det är nödvändigt att undersöka den direkta fotokemiska omvandlingen, ska kvantutbytet vid direkt fotokemisk nedbrytning i vatten bestämmas och rapporteras tillsammans med en beräknad uppskattning av det verksamma ämnets teoretiska livslängd i toppskiktet på vattensystem och av dess faktiska livslängd.

Metoden beskrivs i FAO Revised Guidelines on Environmental Criteria for the Registration of Pesticides (6) (FAO:s reviderade riktlinjer för miljökriterier vid registrering av bekämpningsmedel).

2.9.4 När dissociation sker i vatten, ska det renade verksamma ämnets dissociationskonstant(er) (pKa-värden) bestämmas och rapporteras enligt OECD-riktlinje 112. Identiteten hos dissociationsprodukterna ska rapporteras på grundval av teoretiska överväganden. Om det verksamma ämnet är ett salt, ska den verksamma beståndsdelens pKa-värde uppges.

2.10 Stabilitet i luft, fotokemisk nedbrytning, nedbrytningsprodukternas identitet

En uppskattning av fotokemisk oxidativ nedbrytning (indirekt fotokemisk omvandling) av det verksamma ämnet ska lämnas in.

2.11 Brandfarlighet, inklusive självantändlighet

2.11.1 Brandfarligheten hos sådana verksamma ämnen i teknisk form som är fasta ämnen, gaser eller ämnen som utvecklar mycket brandfarliga gaser ska bestämmas och rapporteras enligt metod A.10, A.11 eller A.12 i förordning (EG) nr 440/2008, beroende på vilken metod som är lämplig.

2.11.2 Självantändligheten hos verksamma ämnen i teknisk form ska bestämmas och rapporteras enligt metod A.15 eller A.16 i förordning (EG) nr 440/2008, beroende på vilken metod som är lämplig och/eller, om så krävs, enligt UN-Bowes-Cameron-Cage-Test (UN-Recommendations on the Transport of Dangerous Goods, Chapter 14, No 14.3.4).

2.12 Flampunkt

Flampunkten för verksamma ämnen i teknisk form som har en smältpunkt under 40 °C ska bestämmas och rapporteras enligt metod A.9 i förordning (EG) nr 440/2008. Endast metoder med täckt degel får användas.

2.13 Explosiva egenskaper

De explosiva egenskaperna hos verksamma ämnen i teknisk form ska bestämmas och rapporteras enligt metod A.14 i förordning (EG) nr 440/2008.

2.14 Ytspänning

Ytspänningen ska bestämmas och rapporteras enligt metod A.5 i förordning (EG) nr 440/2008.

2.15 Oxiderande egenskaper

De oxiderande egenskaperna hos verksamma ämnen i teknisk form ska bestämmas och rapporteras enligt metod A.17 i förordning (EG) nr 440/2008, om det inte med stöd av strukturformeln kan ställas utom rimligt tvivel att det verksamma ämnet inte kan reagera exotermt med brännbart material. I sådana fall är det tillräckligt att denna information lämnas som motivering för att det verksamma ämnets oxiderande egenskaper inte har bestämts.

3. Ytterligare uppgifter om det verksamma ämnet

i) De lämnade uppgifterna ska beskriva de ändamål som preparat som innehåller det verksamma ämnet används eller är avsedda att användas för, och i vilken dos och på vilket sätt de används eller föreslås användas.

ii) De lämnade uppgifterna ska innehålla en beskrivning av de metoder och försiktighetsåtgärder som normalt ska tillämpas vid hantering, lagring och transport av det verksamma ämnet.

iii) De undersökningar, data och upplysningar som framläggs ska tillsammans med andra relevanta undersökningar, data och upplysningar specificera och berättiga de metoder och försiktighetsåtgärder som ska tillämpas i händelse av brand. En uppskattning ska göras av vilka förbränningsprodukter som kan bildas vid brand på grundval av det verksamma ämnets kemiska struktur samt kemiska och fysikaliska egenskaper.

iv) De undersökningar, data och upplysningar som framläggs ska tillsammans med andra relevanta undersökningar, data och upplysningar ge stöd för lämpligheten hos de åtgärder som föreslås för nödsituationer.

v) Informationen och uppgifterna krävs för samtliga verksamma ämnen, om inte annat anges.

3.1 Funktion, t.ex. fungicid, herbicid, insekticid, avskräckningsmedel eller tillväxtreglerande medel

Funktionen ska anges med något av följande uttryck:

— Akaricid.

— Baktericid.

— Fungicid.

— Herbicid.

— Insekticid.

— Molluskicid.

— Nematicid.

— Tillväxtreglerande medel.

— Avskräckningsmedel

— Rodenticid.

— Semiokemikalie.

— Talpicid.

— Viricid.

— Annat (ange närmare).

3.2 Verkan på skadegörare, t.ex. giftighet vid kontakt eller inandning, maggift, fungitoxiskt eller fungistatiskt medel osv., systemiskt i växter eller ej

3.2.1 Typen av verkan på skadegörare ska anges på följande sätt:

— Verkan vid kontakt.

— Verkan via magen.

— Verkan vid inandning.

— Fungitoxisk verkan.

— Fungistatisk verkan.

— Uttorkande verkan.

— Reproduktionshämmande verkan.

— Annat (ange närmare).

3.2.2 Det ska anges om det verksamma ämnet translokeras i växter och om translokationen i så fall är apoplastisk, symplastisk eller båda delarna.

3.3 Avsett användningsområde, t.ex. odling utomhus, skyddade grödor, lagring av växtprodukter, privat trädgårdsskötsel

Befintliga eller planerade användningsområden för preparat som innehåller det verksamma ämnet, ska anges med något av följande:

— Användning vid odling utomhus, t.ex. inom jordbruk, trädgårdsbruk, skogsbruk och vinodling.

— Skyddade grödor.

— Utomhusmiljöer.

— Ogräsbekämpning utanför odlingsmark.

— Privat trädgårdsskötsel.

— Inomhusväxter.

— Lagring av växtprodukter.

— Annat (ange närmare).

3.4 Skadegörare som bekämpas och grödor eller andra produkter som skyddas eller behandlas

3.4.1 Närmare uppgifter ska lämnas om den befintliga eller planerade användningen i fråga om vilket slag eller vilken grupp av grödor eller vilka växter eller växtprodukter som skyddas eller behandlas.

3.4.2 Om syftet är skydd mot skadegörare, ska det anges vilka skadegörare det gäller.

3.4.3 Uppgift ska lämnas om eventuella effekter som uppnås, t.ex. groningshämning, mognadsfördröjning, stråförkortning eller bättre fruktsättning.

3.5 Verkningssätt

3.5.1 En redogörelse ska ges för det verksamma ämnets verkningssätt, i den mån detta är klarlagt, inklusive biokemiska och fysiologiska mekanismer och biokemiska vägar om det är relevant. Om experimentella undersökningar har genomförts, ska resultaten av dessa redovisas.

3.5.2 Om det är känt att det verksamma ämnet för att göra verkan måste omvandlas till en metabolit eller nedbrytningsprodukt, efter att det preparat det ingår i har applicerats eller använts, ska följande uppgifter lämnas för den verksamma metaboliten eller nedbrytningsprodukten med korsreferenser till de uppgifter som lämnas enligt punkterna 5.6, 5.11, 6.1, 6.2, 6.7, 7.1, 7.2 och 9 (i tillämpliga fall) och med dessa som underlag:

— Kemisk benämning enligt Iupac- och CA-nomenklatur.

— Godkänt eller föreslaget ISO-namn.

— CAS-nummer, EG-nummer (Einecs eller Elincs) och Cipac-nummer, om sådana finns.

— Empirisk formel och strukturformel.

— Molekylmassa.

3.5.3 Tillgänglig information om bildningen av verksamma metaboliter och nedbrytningsprodukter ska lämnas och innehålla uppgifter om

— ingående processer, mekanismer och reaktioner,

— kinetiska och övriga data beträffande omvandlingshastigheten och det hastighetsbegränsande steget, om detta är känt, och

— miljömässiga och andra faktorer som påverkar omvandlingens hastighet och omfattning.

3.6 Information om resistensutveckling och lämpliga strategier för att hantera detta

Om det finns uppgifter om möjlig utveckling av resistens eller korsresistens ska dessa redovisas.

3.7 Rekommenderade metoder och försiktighetsåtgärder vid hantering, lagring, transport eller brand

Ett skyddsinformationsblad enligt artikel 31 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 (7) ska lämnas för alla verksamma ämnen.

3.8 Destruktions- och dekontamineringsmetoder

3.8.1 Kontrollerad förbränning

I många fall är kontrollerad förbränning i en godkänd förbränningsanläggning den lämpligaste eller enda metoden för att säkert bortskaffa verksamma ämnen, kontaminerat material eller kontaminerade förpackningar.

Om det verksamma ämnets halogenhalt är över 60 % ska uppgifter lämnas om dess uppträdande vid pyrolys under kontrollerade förhållanden (om så krävs, med syretillförsel och fastställd uppehållstid) vid 800 °C och om halterna av polyhalogenerade dibenso-p-dioxiner och dibensofuraner i pyrolysprodukterna. Detaljerade instruktioner för ett säkert bortskaffande ska ingå i ansökan.

3.8.2 Övrigt

Om andra metoder för bortskaffande av verksamma ämnen, kontaminerat material eller kontaminerade förpackningar föreslås, ska dessa beskrivas fullständigt. Effektiviteten och säkerheten hos sådana metoder ska styrkas genom dokumentation.

3.9 Nödåtgärder vid olyckor

Metoder för dekontaminering av vatten vid olyckor ska anges.

4. Analysmetoder

Inledning

Bestämmelserna i detta avsnitt omfattar endast analysmetoder som krävs för kontroll och övervakning efter registreringen.

Den sökande ska lämna en motivering till valet av de analysmetoder som används för att ta fram uppgifter enligt dokumentationskraven i denna förordning eller för andra syften. Vid behov kommer särskilda riktlinjer för sådana metoder att tas fram som bygger på de krav som gäller för kontroll och övervakning efter registreringen.

Beskrivningar av metoderna, med uppgifter om material och utrustning samt om försöksbetingelser, ska lämnas.

Metoderna ska vara så enkla och billiga som möjligt och bara kräva allmänt tillgänglig utrustning.

I detta avsnitt används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

Föroreningar, metaboliter, relevanta metaboliter Enligt definitionerna i förordning (EG) nr 1107/2009 Relevanta föroreningar Föroreningar av toxikologisk och/eller ekotoxikologisk eller miljömässig betydelse Signifikanta föroreningar Föroreningar med en halt på ≥ 1 g/kg i det verksamma ämnet som tillverkats

På begäran ska följande prov lämnas:

i) Analysstandarder för det rena verksamma ämnet.

ii) Prover av det verksamma ämne som tillverkats.

iii) Analysstandarder för relevanta metaboliter och alla andra beståndsdelar som definieras som restsubstanser,

iv) Om tillgängligt, prover av referensämnen för relevanta föroreningar.

4.1 Metoder för analys av det verksamma ämne som tillverkats

I denna punkt gäller följande definitioner:

i) Specificitet

Specificitet är en metods förmåga att särskilja mellan det ämne som ska bestämmas (analyten) och andra ämnen.

ii) Linearitet

Linearitet definieras som metodens förmåga att, inom ett givet mätområde, uppnå en godtagbar linjär korrelation mellan faktiska och uppmätta värden på analytens koncentration i proverna.

iii) Noggrannhet

En metods noggrannhet definieras som graden av överensstämmelse mellan det bestämda värdet av analyten och det godtagna referensvärdet (t.ex. ISO 5725).

iv) Precision

Precision definieras som graden av överensstämmelse mellan oberoende testresultat som uppnåtts under bestämda förhållanden.

Repeterbarhet: Precision under samma försöksbetingelser, dvs. där oberoende testresultat har uppnåtts med samma metod på identiskt testmaterial i samma laboratorium av samma person som använder sig av samma apparatur med kort tidsintervall.

Reproducerbarhet krävs inte för det verksamma ämne som tillverkats (för definition av reproducerbarhet se ISO 5725).

4.1.1 En fullständig beskrivning ska lämnas för metoderna för bestämning av rent verksamt ämne i det verksamma ämne som tillverkats och som anges i den dokumentation som lämnats till stöd för godkännande. Användbarheten hos existerande Cipac-metoder ska rapporteras.

4.1.2 Metoder ska också tillhandahållas för bestämning av signifikanta och/eller relevanta föroreningar och tillsatser (t.ex. stabilisatorer) i det verksamma ämne som tillverkats.

4.1.3 Specificitet, linearitet, noggrannhet och repeterbarhet

4.1.3.1 De föreslagna metodernas specificitet ska visas och rapporteras. Därutöver ska graden av interferens från andra ämnen ingående i det verksamma ämnet som tillverkats (t.ex. isomerer, föroreningar och tillsatser) fastställas.

Medan interferens på grund av andra komponenter kan identifieras som systematiska fel vid bedömningen av noggrannheten hos de metoder som föreslås, för bestämning av rent verksamt ämne i det verksamma ämnet som tillverkats, ska en förklaring lämnas för eventuell interferens som bidrar med mer än ± 3 % till den totala mängd som fastställts. Graden av interferens ska också fastställas för metoder som används vid bestämning av föroreningar.

4.1.3.2 Föreslagna metoders linearitet inom ett relevant område ska fastställas och rapporteras. För bestämning av rena verksamma ämnen ska kalibreringsområdet sträcka sig (minst 20 %) utanför analytens högsta och lägsta nominella halt i relevanta provlösningar. Dubbla kalibreringsmätningar ska utföras vid tre eller flera koncentrationer. Alternativt kan enkla mätningar vid fem olika koncentrationer godtas. Insända rapporter ska innehålla ekvationen för kalibreringskurvan, korrelationskoefficienten samt representativ och korrekt märkt dokumentation från analysen, t.ex. kromatogram.

4.1.3.3 Värden på noggrannheten krävs för metoder för bestämning av rena verksamma ämnen och signifikanta och/eller relevanta föroreningar i det verksamma ämne som tillverkats.

4.1.3.4 För att fastställa repeterbarheten vid bestämning av det rena verksamma ämnet ska principiellt minst fem bestämningar göras. Relativa standardavvikelsen (uttryckt i procent) ska rapporteras. Avvikande mätvärden som identifierats med en lämplig metod (t.ex. Dixons eller Grubbs test) får sorteras bort. Det ska anges tydligt om ett sådant mätvärde har sorterats bort. Ett försök till förklaring av uppkomsten av enskilda avvikande mätvärden ska göras.

4.2 Metoder för bestämning av resthalter

Metoderna ska kunna användas för bestämning av det verksamma ämnet och/eller relevanta metaboliter. För varje metod och för varje relevant representativt matris ska specificitet, precision, utbyte och bestämningsgräns bestämmas experimentellt och rapporteras.

Principiellt ska föreslagna metoder vara multimetoder. En standardiserad multimetods lämplighet för bestämning av resthalter ska bedömas och inrapporteras. Om de föreslagna metoderna inte är multimetoder, eller inte är kompatibla med sådana metoder, ska en alternativ metod föreslås. Om detta krav leder till ett överdrivet antal metoder för enskilda föreningar kan en ”gemensam metod för strukturlika ämnen” vara godtagbar.

För detta avsnitt gäller följande definitioner:

i) Specificitet

Specificitet är en metods förmåga att särskilja mellan det ämne som ska bestämmas och andra ämnen.

ii) Precision

Precision definieras som graden av överensstämmelse mellan oberoende testresultat som uppnåtts under bestämda förhållanden.

Repeterbarhet: Precision under samma försöksbetingelser, dvs. där oberoende testresultat erhålls med samma metod på identiskt testmaterial i samma laboratorium av samma person som använder sig av samma apparatur med kort tidsintervall.

Reproducerbarhet: Då definitionen av reproducerbarhet i relevanta publikationer (t.ex. ISO 5725) i allmänhet inte är användbar för resthaltsanalys, definieras reproducerbarhet i denna förordning som en validering av utbytets repeterbarhet, från representativa matriser och på representativa nivåer av minst ett laboratorium som har en oberoende ställning till det som först validerade studien (detta oberoende laboratorium får tillhöra samma företag) (oberoende laboratorievalidering).

iii) Utbyte

Utbyte definieras som en procentandel av den mängd verksamt ämne eller relevant metabolit som tillförs ett obehandlat prov av en lämplig matris som inte innehåller några mätbara mängder av analyten.

iv) Bestämningsgräns

Bestämningsgräns (ofta benämnd kvantifieringsgräns) definieras som den lägst testade koncentrationen vid vilket ett godtagbart genomsnittligt utbyte erhålls (normalt 70–110 % med en relativ standardavvikelse på företrädesvis ≤ 20 %. I vissa motiverade fall kan lägre eller högre utbytesnivåer eller högre relativa standardavvikelser godtas).

4.2.1 Rester i och/eller på växter, växtprodukter, livsmedel (av vegetabiliskt och animaliskt ursprung) och foder

De föreslagna metoderna ska lämpa sig för bestämning av alla beståndsdelar som definieras som restsubstanser enligt punkterna 6.1 och 6.2 för att medlemsstaterna ska kunna fastställa överensstämmelsen med gällande gränsvärden eller bestämma restsubstanser som lätt kan avges (dislodgeable residues).

Metodernas specificitet ska göra det möjligt att analysera alla beståndsdelar som definieras som restsubstanser genom att använda en kompletterande bekräftande metod om så är lämpligt.

Repeterbarheten ska bestämmas och rapporteras. Analysprover för denna bestämning kan beredas från ett fältprov som innehåller rester. Alternativt kan analysproven för repeterbarhet beredas från ett gemensamt obehandlat prov förstärkt med verksamt ämne till de olika koncentrationsnivåer som erfordras.

Resultatet från en oberoende laboratorievalidering ska rapporteras.

Bestämningsgränsen, inklusive individuellt och genomsnittligt utbyte, ska fastställas och rapporteras. Den totala relativa standardavvikelsen liksom den relativa standardavvikelsen för varje koncentrationsnivå ska bestämmas experimentellt och rapporteras.

4.2.2 Rester i jord

Metoder för analys av jord för modersubstans och/eller relevanta metaboliter ska redovisas.

Metodernas specificitet ska göra det möjligt att bestämma modersubstansen och/eller relevanta metaboliter, med hjälp av en kompletterande bekräftande metod om så är nödvändigt.

Repeterbarhet, utbyte och bestämningsgräns, inklusive individuellt och genomsnittligt utbyte, ska fastställas och rapporteras. Den totala relativa standardavvikelsen liksom den relativa standardavvikelsen för varje koncentrationsnivå ska bestämmas experimentellt och rapporteras.

Den föreslagna bestämningsgränsen får inte överstiga en koncentration som kan misstänkas utgöra en risk med hänsyn till exponering av icke-målorganismer eller på grund av fytotoxiska effekter. Den föreslagna bestämningsgränsen får i normala fall inte överstiga 0,05 mg/kg.

4.2.3 Resthalter i vatten (inklusive dricksvatten, grundvatten och ytvatten)

Metoder för analys av modersubstansen och/eller relevanta metaboliter i vatten ska redovisas.

Metodernas specificitet ska göra det möjligt att bestämma modersubstansen och/eller relevanta metaboliter, med hjälp av en kompletterande bekräftande metod om så är nödvändigt.

Repeterbarhet, utbyte och bestämningsgräns, inklusive individuellt och genomsnittligt utbyte, ska fastställas och rapporteras. Den totala relativa standardavvikelsen liksom den relativa standardavvikelsen för varje koncentrationsnivå ska bestämmas experimentellt och rapporteras.

För dricksvatten får den föreslagna bestämningsgränsen inte överstiga 0,1 μg/l. För ytvatten får den föreslagna bestämningsgränsen inte överstiga en koncentration som påverkar icke-målorganismer på ett oacceptabelt sätt, enligt kraven i bilagan till kommissionens förordning (EU) nr 546/2011 (8).

4.2.4 Rester i luft

Metoder för analys av verksamt ämne och/eller relevanta metaboliter i luft, bildade under eller kort efter appliceringen, ska redovisas om det inte kan visas att användare, arbetstagare eller personer som befinner sig i närheten sannolikt inte exponeras för ämnena.

Metodernas specificitet ska göra det möjligt att analysera modersubstansen och/eller relevanta metaboliter, med hjälp av en kompletterande bekräftande metod om så är nödvändigt.

Repeterbarhet, utbyte och bestämningsgräns, inklusive individuellt och genomsnittligt utbyte, ska fastställas och rapporteras. Den totala relativa standardavvikelsen liksom den relativa standardavvikelsen för varje koncentrationsnivå ska bestämmas experimentellt och rapporteras.

När en bestämningsgräns föreslås ska hänsyn tas till redan befintliga gränsvärden för hälsa och exponering.

4.2.5 Rester i kroppsvätskor och kroppsvävnader

Om ett verksamt ämne är klassificerat som giftigt eller mycket giftigt ska lämpliga analysmetoder föreslås.

Metodernas specificitet ska göra det möjligt att bestämma modersubstansen och/eller relevanta metaboliter, med hjälp av en kompletterande bekräftande metod om så är nödvändigt.

Repeterbarhet, utbyte och bestämningsgräns, inklusive individuellt och genomsnittligt utbyte, ska fastställas och rapporteras. Den totala relativa standardavvikelsen liksom den relativa standardavvikelsen för varje koncentrationsnivå ska bestämmas experimentellt och rapporteras.

5. Toxikologiska studier och metabolismstudier

Inledning

i) Den information som lämnas ska, tillsammans med information om ett eller flera preparat innehållande det verksamma ämnet, vara tillräcklig för att bedöma de risker som ämnet kan medföra för människor i samband med hantering och användning av växtskyddsmedel som innehåller det verksamma ämnet, och de risker som resthalter i livsmedel och vatten kan medföra för människor. Dessutom ska informationen vara tillräcklig för att — möjliggöra ett beslut om huruvida det verksamma ämnet kan godkännas, — fastställa lämpliga villkor eller begränsningar i samband med ett godkännande, — klassificera det verksamma ämnets farlighet, — fastställa ett relevant acceptabelt dagligt intag (ADI) för människor, — fastställa en godtagbar användarexponering (AOEL), — fastställa de piktogram, signalord och relevanta faro- och skyddsangivelser till skydd för människor, djur och miljö som ska finnas på förpackningar (behållare), — fastställa lämpliga första hjälpen-åtgärder samt lämpliga diagnostiska och terapeutiska åtgärder som ska vidtas vid förgiftningsfall hos människor, och — möjliggöra en bedömning av typen och omfattningen av riskerna för människor, djur (arter som normalt utfodras, hålls eller konsumeras av människor) samt för andra ryggradsdjur som inte är målarter.

ii) Alla potentiellt negativa effekter som iakttas vid toxikologiska rutinundersökningar (inbegripet effekter på organ och speciella system, exempelvis immunotoxicitet och neurotoxicitet) ska undersökas och redovisas. Även kompletterande studier som kan vara nödvändiga för att klarlägga troliga verkningssätt, fastställa NOAEL-värden (no observed adverse effect levels) och bedöma hur allvarliga effekterna är ska genomföras och rapporteras. Alla tillgängliga biologiska uppgifter och upplysningar som är relevanta för en bedömning av det undersökta ämnets toxikologiska profil ska rapporteras.

iii) Med hänsyn till att föroreningar kan påverka de toxikologiska egenskaperna, är det nödvändigt att i varje studie lämna en detaljerad beskrivning (specifikation) av det använda materialet, i enlighet med punkt 1.11 i del A. Tester ska utföras med användning av det verksamma ämne som anges i specifikationen för framställning av preparat som ska godkännas, utom när radioaktivt märkt material krävs eller tillåts.

iv) Om studier utförs med ett verksamt ämne som framställts i laboratorium eller i en pilotanläggning, ska studierna upprepas med industriellt framställt verksamt ämne, om det inte kan visas att det använda testmaterialet är väsentligen likvärdigt i fråga om toxikologisk undersökning och bedömning. Vid osäkerhet ska lämpliga jämförande studier tillhandahållas som underlag för att besluta om studierna behöver upprepas med industriellt framställt verksamt ämne.

v) Vid studier där tillförseln sker under en viss tidsrymd ska det verksamma ämnet helst komma från en och samma sats, om dess stabilitet tillåter detta.

vi) Vid alla studier ska den faktiskt uppnådda dosen i mg/kg kroppsvikt, samt i andra lämpliga enheter, rapporteras. Om tillförsel sker via födan ska testsubstansen vara jämnt fördelad i födan.

vii) Om de slutliga resterna (som konsumenter eller arbetstagare enligt punkt 7.2.3 i del A i bilagan till förordning (EU) nr 545/2011 kommer att utsättas för), till följd av metabolism eller någon annan process i eller på behandlade växter eller till följd av bearbetning av behandlade produkter, innehåller ett ämne som varken utgörs av det verksamma ämnet eller av en metabolit i däggdjur, är det nödvändigt att utföra toxikologiska studier av dessa beståndsdelar i resterna, om det inte kan bevisas att exponering för dessa ämnen inte utgör en nämnvärd hälsorisk för konsumenter eller arbetstagare. Toxikokinetiska studier och metabolismstudier avseende metaboliter och nedbrytningsprodukter ska endast utföras om de toxikologiska resultaten av metaboliten inte kan utvärderas med hjälp av de resultat som är tillgängliga avseende det verksamma ämnet.

viii) Det sätt på vilket testsubstansen tillförs är beroende av de huvudsakliga exponeringsvägarna. Om exponeringen huvudsakligen sker via gasfasen kan det vara mer ändamålsenligt att utföra inhalationstest i stället för orala test.

5.1 Studier av absorption, distribution, utsöndring och metabolism hos däggdjur

På detta område krävs ofta endast ett begränsat antal uppgifter som anges nedan och som inskränker sig till en försöksdjursart (vanligtvis råtta). Dessa uppgifter kan ge upplysningar som är användbara vid utformningen och tolkningen av efterföljande toxicitetstest. Det bör dock understrykas att upplysningar om skillnader mellan arter kan vara av avgörande betydelse när resultat extrapoleras från djur till människor, och att upplysningar om hudupptag, absorption, distribution, utsöndring och metabolism kan vara till nytta vid bedömningen av riskerna för användare. Det är inte möjligt att ange detaljerade krav på uppgifter inom alla områden eftersom de exakta kraven är beroende av de resultat som erhålls för varje enskild testsubstans.

Testets syfte

Testerna ska ge tillräckliga upplysningar för att

— bedöma absorptionens hastighet och omfattning,

— bedöma testsubstansens distribution i vävnader, utsöndringens hastighet och omfattning samt relevanta metaboliter,

— identifiera metaboliter och metabolismvägar.

Doseffekten på dessa parametrar och huruvida resultaten är olika beroende på om ämnet tillförs vid ett eller vid upprepade tillfällen ska också undersökas.

Förhållanden då test krävs

En toxikokinetisk studie med en engångsdos på råttor (oral tillförsel) med minst två olika doseringar samt en upprepad toxikokinetisk studie av en engångsdos på råttor (oral tillförsel) ska utföras och rapporteras. I vissa fall kan det visa sig vara nödvändigt att utföra kompletterande studier på någon annan djurart (exempelvis get eller kyckling).

Riktlinje för test

Förordning (EG) nr 440/2008, metod B.36, toxikokinetik

5.2 Akut toxicitet

De studier, uppgifter och upplysningar som ska framläggas och utvärderas ska vara tillräckligt omfattande för att följderna av en enda exponering för det verksamma ämnet ska kunna identifieras, och särskilt för att fastställa eller göra en bedömning av

— det verksamma ämnets toxicitet,

— effekternas karakteristika och tidsförlopp med alla detaljer om beteendeförändringar och eventuella makroskopiska patologiska obduktionsfynd,

— toxiskt verkningssätt, om det är möjligt, och

— relativa risker i samband med olika exponeringsvägar.

Även om tonvikten ska ligga på en uppskattning av toxicitetsintervall ska de framtagna upplysningarna också möjliggöra en klassificering av det verksamma ämnet i enlighet med förordning (EG) nr 1272/2008. Den information som erhålls genom test av akut toxicitet är särskilt viktig för bedömningen av de risker som kan uppstå vid olyckor.

5.2.1 Oralt

Förhållanden då test krävs

Det verksamma ämnets akuta orala toxicitet ska alltid rapporteras.

Riktlinje för test

Testet ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.1a eller B.1b.

5.2.2 Perkutant

Förhållanden då test krävs

Det verksamma ämnets akuta dermala toxicitet ska alltid rapporteras.

Riktlinje för test

Både lokala och systemiska effekter ska undersökas. Testet ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.3.

5.2.3 Inhalation

Förhållanden då test krävs

Det verksamma ämnets inhalationstoxicitet ska rapporteras, om det verksamma ämnet

— utgörs av en gas eller flytande gas,

— ska användas som rökningsmedel (fumigant),

— ska ingå i ett preparat som utvecklar rök, aerosol eller ånga,

— ska användas i dimaggregat,

— har ett ångtryck på > 1 × 10–2 Pa och ska ingå i preparat för användning i slutna utrymmen, exempelvis lager eller växthus,

— ska ingå i pulverpreparat innehållande en betydande andel partiklar med en diameter på < 50 μm (> 1 viktprocent), eller

— ska ingå i preparat som vid användning bildar en betydande andel partiklar eller droppar med en diameter på < 50 μm (> 1 viktprocent).

Riktlinje för test

Testet ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.2.

5.2.4 Hudirritation

Testets syfte

Testet ska visa i vilken mån det verksamma ämnet irriterar huden och även omfatta de observerade effekternas eventuella reversibilitet.

Förhållanden då test krävs

Det verksamma ämnets hudirriterande verkan ska fastställas, utom i sådana fall där det i enlighet med riktlinjerna för test kan förmodas att ämnet kan ge allvarliga irritationer på huden eller att sådana effekter kan uteslutas.

Riktlinje för test

Testet av akut hudirritation ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.4.

5.2.5 Ögonirritation

Testets syfte

Testet ska visa i vilken mån det verksamma ämnet irriterar ögonen och även omfatta de observerade effekternas eventuella reversibilitet.

Förhållanden då test krävs

Tester avseende ögonirritation ska alltid utföras, utom i sådana fall där det i enlighet med riktlinjerna för test kan förmodas att ämnet kan ge allvarliga effekter på ögonen.

Riktlinjer för test

Testet av akut ögonirritation ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.5.

5.2.6 Hudsensibilisering

Testets syfte

Testet ska ge tillräckligt med upplysningar för att en bedömning ska kunna göras av i vilken mån det verksamma ämnet kan framkalla hudsensibiliseringsreaktioner.

Förhållanden då test krävs

Testet ska alltid utföras, utom i sådana fall där det är känt att ämnet medför hudsensibilisering.

Riktlinje för test

Testet ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.6.

5.3 Korttidstoxicitet

Studier av korttidstoxicitet ska utformas så att de ger upplysningar om i vilken mängd det verksamma ämnet kan tolereras utan toxisk verkan under försöksförhållandena. Sådana studier ger användbar information om riskerna för dem som hanterar och använder preparat innehållande det verksamma ämnet. Korttidsstudier ger i synnerhet en betydelsefull inblick i det verksamma ämnets eventuella kumulativa verkningar och riskerna för arbetstagare som kan vara starkt exponerade. Dessutom kan korttidsstudier ge information som kan användas för att utforma studier av kronisk toxicitet.

De studier, uppgifter och upplysningar som ska framläggas och utvärderas ska vara tillräckligt omfattande för att följderna av upprepad exponering för det verksamma ämnet ska kunna identifieras, och särskilt för att fastställa eller göra en bedömning av

— förhållandet mellan dos och negativa effekter,

— det verksamma ämnets toxicitet, om möjligt med angivande av NOAEL,

— målorgan, i tillämpliga fall,

— förgiftningens karakteristika och tidsförlopp med alla detaljer om beteendeförändringar och eventuella patologiska obduktionsfynd av betydelse,

— specifika toxiska effekter och patologiska förändringar som uppkommit,

— i tillämpliga fall, beständigheten och reversibiliteten av vissa noterade toxiska effekter efter det att tillförseln har upphört,

— toxiskt verkningssätt, om det är möjligt, och

— relativa risker i samband med olika exponeringsvägar.

5.3.1 Oral 28-dagarsstudie

Förhållanden då test krävs

Även om det inte är obligatoriskt att utföra 28-dagars korttidsstudier, kan dessa vara till nytta vid test avseende dosval. Om studierna utförs ska de rapporteras eftersom resultaten kan vara av särskilt värde för identifiering av adaptiva reaktioner som inte alltid kan påvisas vid studier av kronisk toxicitet.

Riktlinje för test

Testet ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.7.

5.3.2 Oral 90-dagarsstudie

Förhållanden då test krävs

Det verksamma ämnets orala korttidstoxicitet (90 dagar) för både råtta och hund ska alltid rapporteras. Om det fastställs att hunden är betydligt känsligare, och om dessa uppgifter kan anses vara av värde för att extrapolera resultaten till människor, ska en 12 månaders toxicitetsstudie på hundar utföras och rapporteras.

Riktlinjer för test

Testet ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metoderna B.26 och B.27, test avseende subkronisk oral toxicitet (90-dagars upprepat oraltest).

5.3.3 Andra exponeringsvägar

Förhållanden då test krävs

För bedömning av användarexponering kan kompletterande dermala studier vara av värde.

För flyktiga ämnen (ångtryck 1 × 10–2 Pa) krävs en expertbedömning för att avgöra om korttidsstudiernas exponering ska ske oralt eller genom inhalation.

Riktlinjer för test

— 28 dagar dermalt: bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.9, toxicitet vid upprepad dosering (dermalt),

— 90 dagar dermalt: bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.28, subkronisk dermal toxicitet,

— 28 dagar inandning: bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.8, toxicitet vid upprepad dosering (inandning),

— 90 dagar inandning: bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.29, subkronisk inhalationstoxicitet.

5.4 Genotoxicitet

Testets syfte

Dessa studier är användbara för att

— förutsäga den genotoxiska potentialen,

— tidigt identifiera genotoxiska cancerframkallande agens, och

— klarlägga verkningssättet för vissa cancerframkallande agens.

För att undvika responser som utgör artefakter i testsystemet får alltför toxiska doser inte användas vare sig vid in vitro- eller in vivo-test av mutagenicitet. Detta ska ses som en allmän riktlinje. Det är viktigt att välja ett flexibelt förfarande så att ytterligare tester kan göras alltefter hur resultaten vid varje enskilt test utfaller.

5.4.1 In vitro-studier

Förhållanden då test krävs

Mutagenicitetstest in vitro (genmutationstest på bakterier, klastogenicitetstest på däggdjursceller och genmutationstest på däggdjursceller) ska alltid utföras.

Riktlinjer för test

Tillåtna riktlinjer för test är

— bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.13/14 – test av återmutation hos bakterier,

— bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.10 – test in vitro av kromosomavvikelser hos däggdjur,

— bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.17 – test av genmutationer hos däggdjursceller in vitro.

5.4.2 In vivo-studier med somatiska celler

Förhållanden då test krävs

Om alla resultat från studier in vitro utfaller negativt ska ytterligare tester göras med beaktande av annan tillgänglig information (inklusive toxikokinetiska, toxikodynamiska och fysikalisk-kemiska uppgifter samt uppgifter om analoga ämnen). Testet kan utgöras av en in vitro- eller en in vivo-studie där ett annat metaboliskt system används än dem som använts tidigare.

Om det cytogenetiska in vitro-testet är positivt ska ett in vivo-test med somatiska celler göras (metafasanalys i benmärg från gnagare eller mikrokärntest på gnagare).

Om något av de båda in vitro-testerna för genmutationer är positivt ska ett in vivo-test för att undersöka reparationsrelaterad DNA-syntes (UDS) eller ett test för pälsfärgsförändringar (mouse spot test) göras.

Riktlinjer för test

Tillåtna riktlinjer för test är

— bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.12 – mikrokärntest in vivo i erytrocyter hos däggdjur,

— bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.24 – mouse spot test,

— bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.11 – test in vivo av kromosomavvikelser i benmärg hos däggdjur.

5.4.3 In vivo-studier med könsceller

Förhållanden då test krävs

Om något resultat från en in vivo-studie med somatiska celler är positivt kan det vara motiverat att utföra test in vivo med könsceller. Nödvändigheten av att utföra sådana tester ska avgöras från fall till fall med hänsyn till toxikokinetik, användning och förväntad exponering. Lämpliga test bör mäta interaktionen med DNA (t.ex. en studie av dominant dödlighet) för att det ska gå att bedöma potentialen för ärftliga effekter och om möjligt göra en kvantitativ bedömning av dessa effekter. Det är allmänt erkänt att det krävs goda skäl för att genomföra kvantitativa studier eftersom de är så komplicerade.

5.5 Kronisk toxicitet och cancerogenicitet

Testets syfte

Utförda och rapporterade långtidsstudier ska, tillsammans med andra relevanta uppgifter och upplysningar om det verksamma ämnet, vara tillräckligt uttömmande för att följderna av en långvarig exponering för det verksamma ämnet ska kunna identifieras, och särskilt för att

— identifiera negativa effekter till följd av exponering för det verksamma ämnet,

— identifiera målorgan, i tillämpliga fall,

— fastställa sambandet mellan dos och respons,

— identifiera förändringar i de symtom och tecken på förgiftning som observerats, och

— fastställa NOAEL.

På liknande sätt ska cancerogenicitetsstudierna, tillsammans med andra relevanta uppgifter och upplysningar om det verksamma ämnet, vara tillräckligt uttömmande för att det ska gå att bedöma riskerna för människor vid upprepad exponering för det verksamma ämnet, och särskilt för att

— identifiera cancerogena effekter till följd av exponering för det verksamma ämnet,

— fastställa de uppkomna tumörernas art och organspecificitet,

— fastställa sambandet mellan dos och respons, och

— i fråga om icke gentoxiska cancerogener, fastställa den maximidos som inte medför några negativa effekter (tröskeldos).

Förhållanden då test krävs

Alla verksamma ämnens kroniska toxicitet och cancerogenicitet ska fastställas. Om det i undantagsfall hävdas att sådana tester inte är nödvändiga ska en fullständig motivering ges, exempelvis att det är toxikokinetiskt fastställt att det verksamma ämnet inte tas upp vare sig via tarmen, huden eller lungorna.

Testförhållanden

Långtidsstudier (två år) av det verksamma ämnets orala toxicitet och cancerogenicitet ska utföras på råttor. Dessa studier kan kombineras.

En cancerogenicitetsstudie av det verksamma ämnet ska utföras på möss.

Om en icke-genotoxisk mekanism för cancerogenicitet föreslås, ska väl grundade skäl för detta framläggas tillsammans med relevanta försöksdata och sådana uppgifter som är nödvändiga för att klargöra det förmodade verkningssättet.

Vid bedömning av behandlingseffekter utgörs den standardiserade referenspunkten av samtidigt erhållna kontrolldata, men även historiska kontrolldata kan vara till nytta vid tolkningen av vissa cancerogenicitetsstudier. Om historiska kontrolldata framläggs ska de härröra från samma art och stam som hållits under liknande förhållanden och komma från aktuella studier. De uppgifter som lämnas om historiska kontrolldata ska innehålla

— uppgift om art och stam, leverantörens namn samt uppgift om den särskilda kolonin om leverantören har flera filialer,

— laboratoriets namn och datum för studiens genomförande,

— beskrivning av de allmänna förhållanden under vilka djuren hållits, inbegripet foderslag och -märke och, om möjligt, den mängd som konsumerats,

— kontrolldjurens ungefärliga ålder i dagar vid påbörjandet av studien och vid den tidpunkt då djuren avlivades eller dog,

— beskrivning av kontrollgruppens mortalitetsmönster enligt observationer under eller vid slutet av studien samt andra relevanta observationer (t.ex. sjukdomar, infektioner),

— namn på laboratoriet och de forskare som ansvarat för insamling och tolkning av patologiska data från studien, och

— en redogörelse för typen av tumörer som kan ha kombinerats för att ta fram incidensdata.

Testdoseringarna, inklusive den högsta testdosen, ska väljas på grundval av resultaten från korttidsförsök samt uppgifter om metabolism och toxikokinetik, om sådana finns tillgängliga vid den tidpunkt studierna i fråga planeras. Den högsta dosen för cancerogenicitetsstudien ska fastställas så att den framkallar minimala förgiftningssymtom, exempelvis en något minskad kroppsviktsökning (mindre än 10 %), utan att förorsaka vävnadsnekros eller metabolisk mättnad och utan att i väsentlig grad ändra den normala livslängden på annat sätt än genom tumörer. Om studien av långtidstoxicitet utförs separat ska den högsta doseringsmängden framkalla klara förgiftningssymtom, dock utan att orsaka en överdrivet hög dödlighet. Högre doser som orsakar en mycket hög toxicitet är inte relevanta för de bedömningar som ska göras.

Vid insamling av uppgifter och sammanställning av rapporter får förekomsten av benigna och maligna tumörer inte kombineras, om det inte finns klara bevis för att benigna tumörer med tiden blir maligna. På liknande sätt får olikartade, oberoende tumörer i ett organ, vare sig de är benigna eller maligna, inte kombineras vid rapporteringen. För att undvika missförstånd ska den terminologi som används i nomenklaturen, samt vid rapporterandet av tumörer, motsvara den som utarbetats av American Society of Toxicologic Pathologists (9) eller av tumörregistret i Hannover (RENI). Den använda terminologin ska anges.

Det är av stor vikt att biologiskt material som väljs ut för histopatologisk undersökning även omfattar material som kan ge ytterligare kännedom om skador som påvisas vid makroskopisk patologisk undersökning. Om det finns särskilda histologiska metoder (färgning), histokemiska metoder och elektronmikroskopiska undersökningsmetoder som är relevanta för att klargöra verkningssätt, ska dessa användas och rapporteras.

Riktlinje för test

Studierna ska utföras i enlighet med förordning (EG) nr 440/2008, metod B.30 (kronisk toxicitet), metod B.32 (cancerogenicitet) eller metod B.33 (kombinerat test avseende kronisk toxicitet och cancerogenicitet).

5.6 Reproduktionstoxicitet

De negativa effekterna på reproduktionen kan indelas i två huvudgrupper, nämligen

— störningar i den manliga eller kvinnliga fertiliteten, och

— störningar i den normala utvecklingen hos avkomman (utvecklingstoxicitet).

Eventuella effekter på alla aspekter av manlig och kvinnlig reproduktionsfysiologi ska, liksom eventuella effekter på prenatal och postnatal utveckling, undersökas och rapporteras. Om det i undantagsfall hävdas att en sådan undersökning är onödig, ska en fullständig motivering ges.

Vid bedömning av behandlingseffekter utgörs den standardiserade referenspunkten av samtidigt erhållna kontrolldata, men även historiska kontrolldata kan vara till nytta vid tolkningen av vissa reproduktionsstudier. Om historiska kontrolldata framläggs ska de härröra från samma art och stam som hållits under liknande förhållanden och komma från aktuella studier. De uppgifter som lämnas om historiska kontrolldata ska innehålla

— uppgift om art och stam, leverantörens namn samt uppgift om den särskilda kolonin om leverantören har flera filialer,

— laboratoriets namn och datum för studiens genomförande,

— beskrivning av de allmänna förhållanden under vilka djuren hållits, inbegripet foderslag och -märke och, om möjligt, den mängd som konsumerats,

— kontrolldjurens ungefärliga ålder i dagar vid påbörjandet av studien och vid den tidpunkt då djuren avlivades eller dog,

— beskrivning av kontrollgruppens mortalitetsmönster enligt observationer under eller vid slutet av studien samt andra relevanta observationer (t.ex. sjukdomar, infektioner), och

— namn på laboratoriet och den forskare som ansvarat för insamlandet och tolkningen av toxikologiska data från studien.

5.6.1 Flergenerationsstudier

Testets syfte

De studier som rapporteras ska, tillsammans med andra relevanta uppgifter och upplysningar om det verksamma ämnet, vara tillräckliga för att effekterna på reproduktionen av en långvarig exponering för det verksamma ämnet ska kunna identifieras, och särskilt för att

— identifiera direkta och indirekta effekter på reproduktionen till följd av exponering för det verksamma ämnet,

— identifiera varje förstärkning av allmänna toxiska verkningar (som noterats vid test avseende korttidstoxicitet och kronisk toxicitet),

— fastställa sambandet mellan dos och respons,

— identifiera förändringar i de symtom och tecken på förgiftning som observerats, och

— fastställa NOAEL.

Förhållanden då test krävs

En studie av reproduktionstoxicitet utförd på minst två generationer råttor ska alltid utföras och rapporteras.

Riktlinje för test

Testet ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.35 (reproduktionstoxicitet på två generationer). Dessutom ska reproduktionsorganens vikt rapporteras.

Kompletterande studier

Om det är nödvändigt för en bättre bedömning av effekterna på reproduktionen, och i den mån dessa uppgifter ännu inte finns tillgängliga, kan det vara nödvändigt att utföra följande kompletterande studier:

— Separata studier på hannar och honor.

— Tre-segment-utföranden.

— Dominant letaltest avseende effekter på den manliga fertiliteten.

— Korsvis parning av behandlade hannar med obehandlade honor och vice versa.

— Effekter på spermatogenes.

— Effekter på oogenes.

— Spermiernas motilitet, mobilitet och morfologi.

— Undersökning av hormonaktivitet.

5.6.2 Utvecklingstoxikologiska studier

Testets syfte

De studier som rapporteras ska, tillsammans med andra relevanta uppgifter och upplysningar om det verksamma ämnet, vara tillräckliga för att effekterna på embryots och fostrets utveckling till följd av upprepad exponering för det verksamma ämnet ska kunna bedömas, och särskilt för att

— identifiera direkta och indirekta effekter på embryots och fostrets utveckling till följd av exponering för det verksamma ämnet,

— fastställa eventuell maternell toxicitet,

— fastställa dos–respons-sambandet hos modern och avkomman,

— identifiera förändringar i de symtom och tecken på förgiftning som observerats, och

— fastställa NOAEL.

Dessutom ger testerna ytterligare upplysningar om varje ökning av de allmäntoxiska effekterna hos dräktiga djur.

Förhållanden då test krävs

Test ska alltid utföras.

Testförhållanden

Utvecklingstoxicitet ska bestämmas genom oral exponering hos både råtta och kanin. Missbildningar och variationer ska rapporteras separat. En ordlista över terminologi och diagnostiska principer för missbildningar och variationer ska ingå i rapporten.

Riktlinje för test

Test ska utföras enligt bilagan till förordning (EG) nr 440/2008, metod B.31 (prenatal utvecklingstoxicitet).

5.7 Studier avseende fördröjd neurotoxicitet

Testets syfte

Testet ska ge tillräcklig information för att bedöma om det verksamma ämnet kan framkalla fördröjd neurotoxicitet efter akut exponering.

Förhållanden då test krävs

I fråga om ämnen som är strukturellt liknar eller är besläktade med dem som kan framkalla fördröjd neurotoxicitet, exempelvis organofosfater, ska studier alltid utföras.

Riktlinjer för test

Testet ska utföras i enlighet med OECD-riktlinje 418.

5.8 Andra toxikologiska studier

5.8.1 Toxicitetsstudier av metaboliter i enlighet med led vii i inledningen

Kompletterande studier krävs normalt sett inte när de avser andra ämnen än det verksamma ämnet.

Beslut om huruvida det finns behov av kompletterande studier ska fattas från fall till fall.

5.8.2 Kompletterande studier av det verksamma ämnet

I vissa fall kan det visa sig vara nödvändigt att utföra kompletterande studier för att ytterligare belysa observerade effekter. Dessa studier kan omfatta

— studier av absorption, distribution, utsöndring och metabolism,

— studier av neurotoxikologisk potential,

— studier av immunotoxikologisk potential,

— studier av andra tillförselsätt.

Beslut om huruvida det finns behov av kompletterande studier ska fattas från fall till fall, med beaktande av resultaten från tillgängliga studier avseende toxikologi och metabolism samt de viktigaste exponeringsvägarna.

De studier som behöver genomföras ska utformas från fall till fall, med hänsyn till de särskilda parametrar som ska undersökas och studiernas syfte.

5.9 Medicinska uppgifter

Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10 i rådets direktiv 98/24/EG (10), ska praktiska uppgifter och information lämnas om fastställande av förgiftningssymtom och om effektiviteten av första hjälpen och terapeutiska åtgärder, i den mån sådana uppgifter och sådan information finns att tillgå. Mer detaljerade uppgifter om undersökning av motgifter och behandlingsfarmakologi med hjälp av djurförsök ska även framläggas. I tillämpliga fall ska effektiviteten av potentiella motgifter undersökas och rapporteras.

Uppgifter och upplysningar om effekter vid human exponering, om sådana uppgifter finns tillgängliga och är av lämplig kvalitet, är synnerligen värdefulla för att fastställa tillförlitligheten i extrapoleringar och slutsatser avseende målorgan, samband mellan dos och respons samt toxiska verkningars reversibilitet. Sådana uppgifter kan tas fram utifrån oavsiktlig eller yrkesmässig exponering.

5.9.1 Medicinsk övervakning av personal vid tillverkningsanläggning

Rapporter om program för hälsokontroll av arbetstagare som exponeras för det verksamma ämnet och exponeras för andra kemikalier ska framläggas, tillsammans med detaljerade uppgifter om utformningen av programmet. Sådana rapporter ska i möjligaste mån omfatta uppgifter om det verksamma ämnets verkningssätt. Dessa rapporter ska i mån av tillgång inbegripa uppgifter om personer som exponerats i tillverkningsanläggningar eller efter användning av det verksamma ämnet (t.ex. i försök avseende verkan).

Tillgängliga uppgifter om sensibilisering inklusive allergiska reaktioner hos arbetstagare och andra som exponerats för det verksamma ämnet ska framläggas och, i förekommande fall, omfatta detaljer om varje fall av överkänslighet. De lämnade uppgifterna ska omfatta detaljer om frekvens, grad och varaktighet av exponering, observerade symtom och andra relevanta kliniska uppgifter.

5.9.2 Direkta observationer, t.ex. kliniska fall och förgiftningar

Rapporter om kliniska fall och förgiftningar ur allmänt tillgänglig litteratur, dvs. facktidskrifter eller officiella rapporter, ska läggas fram tillsammans med rapporter om eventuellt utförda uppföljningsstudier. Dessa rapporter ska innehålla fullständiga beskrivningar av typen, graden och varaktigheten av exponering samt de kliniska symtom som observerats, de första hjälpen- och terapeutiska åtgärder som vidtagits och mätningar och observationer som gjorts. Sammanfattningar och referat är dock utan värde.

Om denna dokumentation är tillräckligt detaljerad kan den vara av stort värde för att bekräfta tillförlitligheten i extrapoleringar från djur till människa och för att identifiera oväntade negativa effekter som är specifika för människa.

5.9.3 Observationer av exponering av allmänheten och i tillämpliga fall epidemiologiska studier

Epidemiologiska studier som utförts i enlighet med godkända standarder (11) är av särskilt värde och ska, i mån av tillgång, läggas fram tillsammans med uppgifter om grad och varaktighet av exponering.

5.9.4 Förgiftningsdiagnos (bestämning av verksamt ämne, metaboliter), särskilda tecken på förgiftning, kliniska tester

En detaljerad beskrivning av kliniska förgiftningstecken och -symtom, inklusive tidiga tecken och symtom samt alla detaljer om kliniska tester som är till nytta i diagnostiskt hänseende, ska, i mån av tillgång, läggas fram och omfatta alla detaljer om tidsförlopp i samband med oralt intag, hudexponering eller inandning av varierande mängder av det verksamma ämnet.

5.9.5 Föreslagen behandling: första hjälpen, motgift, medicinsk behandling

Första hjälpen-åtgärder vid förgiftning (faktisk eller misstänkt) och vid ögonkontaminering ska anges.

Terapeutisk behandling vid förgiftning eller ögonkontamination, inklusive användning av motgifter ska, i mån av tillgång, beskrivas i detalj. Uppgifter grundade på praktisk erfarenhet ska framläggas, om sådana finns och är tillgängliga, och i annat fall teoretiska uppgifter om relevanta alternativa behandlingsmetoders effektivitet. Kontraindikationer i samband med vissa behandlingsmetoder, särskilt sådana avseende ”allmänna hälsoproblem” och förhållanden, ska beskrivas.

5.9.6 Förväntade förgiftningseffekter

Förväntade effekter och dessa effekters varaktighet efter en förgiftning ska, i den mån de är kända, beskrivas med beaktande av

— typen, graden och varaktigheten av exponering eller intag, och

— varierande tidsintervaller mellan exponering eller intag och behandlingens påbörjande.

5.10 Sammanfattning av toxicitet för däggdjur och samlad utvärdering

En sammanfattning av alla data och all information enligt punkterna 5.1–5.10 ska lämnas in. Den ska omfatta en detaljerad och kritisk utvärdering av uppgifterna utifrån relevanta kriterier och riktlinjer för utvärdering och beslutsfattande, med särskilt beaktande av de risker för människor och djur som uppstår eller kan uppstå och av underlagets omfattning, kvalitet och tillförlitlighet.

I vissa fall kan betydelsen av de uppgifter som lämnats för bedömning av det industriellt framställda verksamma ämnets toxikologiska profil ifrågasättas med hänsyn till resultaten från analytiska profiler av satser av det verksamma ämnet (punkt 1.11) och från utförda jämförande studier (led iv i inledningen till avsnitt 5).

De föreslagna NOAEL-värdena ska på grundval av en bedömning av tillgängliga uppgifter samt relevanta kriterier och riktlinjer för beslut bestyrkas för varje relevant studie.

På grundval av dessa uppgifter ska vetenskapligt grundade förslag till fastställande av ADI och AOEL-värden framläggas.

6. Rester i eller på behandlade produkter, livsmedel och foder

Inledning

i) Den information som lämnas ska, tillsammans med information om ett eller flera av de preparat som innehåller det verksamma ämnet, vara tillräcklig för att bedöma de risker för människan som kan uppstå på grund av rester av det verksamma ämnet och relevanta metaboliter, nedbrytnings- och reaktionsprodukter som kan finnas kvar i livsmedel. Dessutom ska informationen vara tillräcklig för att — möjliggöra ett beslut om huruvida det verksamma ämnet kan godkännas, — fastställa lämpliga villkor eller begränsningar i samband med ett godkännande.

ii) En detaljerad beskrivning (specifikation) av det använda materialet ska ges i enlighet med punkt 1.11.

iii) Studier ska genomföras enligt EU:s riktlinjer för framtagande av uppgifter om resthalter (12).

iv) I tillämpliga fall ska uppgifter analyseras med hjälp av lämpliga statistiska metoder. Fullständiga uppgifter om den statistiska analysen ska rapporteras.

v) Resters stabilitet under lagring Det kan bli nödvändigt att genomföra studier av resternas stabilitet under lagring. Såvida inte ett sammansatt ämne på annat sätt är känt för att vara flyktigt eller instabilt, krävs vanligen inga uppgifter från prover som extraheras och analyseras inom 30 dagar från provtagning, om proverna generellt är infrysta inom 24 timmar efter provtagningen (6 månader i fråga om isotopmärkt material). Studier med icke-isotopmärkta ämnen ska genomföras med representativa substrat och helst på prover från behandlade grödor eller djur utsatta för resthalter. Alternativt, om detta inte är möjligt, ska alikvoter av beredda kontrollprover spikas med en känd mängd kemikalier före lagring under normala lagringsförhållanden. Om nedbrytningen under lagringen är omfattande (mer än 30 %) kan det bli nödvändigt att ändra lagringsförhållandena eller att inte lagra proverna före analys och upprepa alla studier där lagringsförhållandena varit otillfredsställande. Närmare upplysningar om provberedning och lagringsvillkor (temperatur och varaktighet) för proverna och extrakten ska lämnas. Uppgifter om lagringsstabilitet framtagna med hjälp av provextrakt krävs också om inte proverna analyseras inom 24 timmar efter extraktionen.

6.1 Metabolism, distribution och definition av resthalt i växter

Testernas syfte

Målet med dessa studier är

— att göra en uppskattning av de totala slutliga resterna i relevanta delar av behandlade grödor vid skörd efter föreslagen behandling,

— att identifiera huvudbeståndsdelarna i de totala slutliga resterna,

— att visa på fördelningen av resthalter mellan relevanta delar av grödorna,

— att kvantifiera huvudbeståndsdelarna i resterna och att fastställa hur effektiva extraktionsmetoderna är för dessa föreningar,

— att fatta beslut om definitionen av en resthalt och hur den ska uttryckas.

Förhållanden då test krävs

Dessa studier ska alltid utföras om det inte kan visas att det inte kommer att finnas kvar några resthalter i växter/växtprodukter som används till livsmedel eller foder.

Testförhållanden

Metabolismstudier ska omfatta grödor eller kategorier av grödor där växtskyddsmedel som innehåller det verksamma ämnet i fråga används. Om ett brett användningsområde för olika kategorier av grödor eller för kategorin frukter förutses, ska studier göras på minst tre grödor, om det inte kan visas att det är osannolikt att en avvikande metabolism förekommer. I de fall då användning förutses för olika kategorier av grödor ska studierna vara representativa för de relevanta kategorierna. För detta ändamål kan grödorna anses falla inom en av fem kategorier: rotfrukter, bladgrönsaker, frukter, baljväxter och oljeväxter, samt spannmål. Om studier av grödor finns tillgängliga för tre av dessa kategorier och resultaten pekar på att nedbrytningsförloppet är lika för alla tre kategorier, är det osannolikt att det krävs fler studier om inte en avvikande metabolism kan antas förekomma. Metabolismstudierna ska också ta hänsyn till de olika egenskaperna hos det verksamma ämnet och den avsedda behandlingsmetoden.

En utvärdering av resultaten från olika studier ska lämnas in och avse upptag (t.ex. via blad eller rötter) och fördelningen av resthalter mellan relevanta delar av skörden (särskilt avseende delar som är ätbara för människor och djur). Om det verksamma ämnet eller relevanta metaboliter inte tas upp av grödan ska detta förklaras. Information om verkningssätt och fysikalisk-kemiska egenskaper hos det verksamma ämnet kan vara till hjälp vid utvärdering av försöksdata.

6.2 Metabolism, distribution och definition av resthalt i husdjur

Testernas syfte

Målet med dessa studier är

— att identifiera huvudbeståndsdelarna i de totala slutliga resterna i ätliga animalieprodukter,

— att kvantifiera graden av nedbrytning och utsöndring av de totala resterna i vissa animalieprodukter (mjölk eller ägg) och utsöndringar,

— att visa på fördelningen av resthalter mellan relevanta ätliga animalieprodukter,

— att kvantifiera huvudbeståndsdelarna i resterna och att visa extraktionsmetodernas effektivitet för dessa föreningar,

— att ta fram uppgifter som kan ligga till grund för ett beslut om behovet av utfodringsstudier på husdjur enligt punkt 6.4,

— att besluta om definitionen av en resthalt och hur den ska uttryckas.

Förhållanden då test krävs

Studier av metabolismen hos djur, t.ex. mjölkproducerande idisslare (som getter eller kor) eller värphöns, krävs bara när användning av bekämpningsmedel kan leda till betydande resthalter i foder (> 0,1 mg/kg av den totala intagna fodermängden, förutom i specialfall, t.ex. verksamma ämnen som ackumuleras). Om det blir uppenbart att metabolismen skiljer sig avsevärt mellan råttor och idisslare ska en studie med grisar utföras, om det förväntade intaget hos grisar inte är obetydligt.

6.3 Resthaltsförsök

Testernas syfte

Målet med dessa studier är

— att kvantifiera de högsta sannolika resthalterna i behandlade grödor vid skörd eller utlastning från lager enligt god lantbrukspraxis, och

— att i tillämpliga fall fastställa graden av nedbrytning av rester av växtskyddsmedel.

Förhållanden då test krävs

Dessa studier ska alltid genomföras då växtskyddsmedlet ska appliceras på de växter/växtprodukter som används som livsmedel eller foder eller där resthalter från jord eller andra substrat kan upptas av dessa växter, utom då extrapolering av adekvata uppgifter från en annan gröda är möjlig.

Uppgifter från resthaltsförsök ska lämnas i dokumentationen för de användningar av växtskyddsmedel för vilka godkännande söks i samband med ansökan om godkännande av det verksamma ämnet.

Testförhållanden

Kontrollerade försök ska överensstämma med föreslagen kritisk god lantbrukspraxis. Testförhållandena ska ta hänsyn till de högsta resthalter som rimligen kan uppstå (t.ex. mot bakgrund av maximalt antal föreslagna behandlingar, användning av den maximalt beräknade kvantiteten, kortast möjliga karenstider före skörd, kvarhållandeperioder eller lagringsperioder) men som ändå är representativa för de sämsta tänkbara realistiska förhållanden under vilka det verksamma ämnet skulle användas.

De uppgifter som genereras och lämnas ska vara tillräckliga för att bekräfta att de erhållna mönstren är representativa för regionerna och de olika typer av förhållanden som kan förekomma i de regioner där användning ska rekommenderas.

Vid upprättandet av program för kontrollerade fältförsök ska vanligen faktorer såsom klimatbetingade skillnader mellan produktionsområden, skillnader i produktionsmetoder (t.ex. mellan utomhus- och växthusodling), produktionssäsonger, typ av beredning osv. beaktas.

För jämförbara förhållanden ska försöken i allmänhet genomföras under minst två växtsäsonger. En fullständig motivering ska ges för alla undantag.

Det exakta antal försök som erfordras är svårt att bestämma innan en preliminär utvärdering av försöksresultaten gjorts. De lägsta kraven på uppgifter gäller bara om det går att fastställa en jämförbarhet mellan produktionsområden, t.ex. rörande klimat, metoder och växtsäsonger för produktionen. Om man antar att alla övriga variabler (klimat osv.) är jämförbara, krävs för större grödor minst åtta försök som är representativa för det föreslagna odlingsområdet. För mindre grödor krävs vanligen fyra försök som är representativa för det föreslagna odlingsområdet.

På grund av den högre graden av homogenitet i resthalter som uppstår genom behandling efter skörd eller hos skyddade grödor är det godtagbart med försök från en enda växtsäsong i dessa fall. För behandling efter skörd krävs i princip minst fyra försök som helst ska utföras på olika platser med olika odlare. En uppsättning försök ska utföras för varje behandlingsmetod och lagringstyp om inte en sämsta tänkbara resthaltssituation tydligt kan fastställas.

Antalet studier som ska genomföras per växtsäsong kan reduceras om det kan visas att resthalterna i växterna/växtprodukterna kommer att bli lägre än bestämningsgränsen.

Om en stor del av den gröda som är avsedd för konsumtion finns närvarande vid tidpunkten för behandling, ska hälften av de kontrollerade fältförsök som rapporteras omfatta uppgifter som visar hur tidsfaktorn påverkar resthalterna (studier av nedbrytningen av rester) såvida det inte kan visas att den ätliga grödan inte påverkas av behandlingen med växtskyddsmedlet enligt de föreslagna användningsvillkoren.

6.4 Utfodringsstudier

Testernas syfte

Målet med dessa studier är att fastställa sådana resthalter i animalieprodukter som härstammar från rester i foder eller fodergrödor.

Förhållanden då test krävs

Utfodringsstudier krävs enbart

— när betydande resthalter (≥ 0,1 mg/kg av den totala intagna fodermängden, med undantag för specialfall, t.ex. verksamma ämnen som ackumuleras) uppträder i grödor eller delar av den gröda (t.ex. skörderester, avfall) som djuren utfodras med, och

— metabolismstudier pekar på att betydande resthalter (0,01 mg/kg eller över bestämningsgränsen om denna skulle vara högre än 0,01 mg/kg) kan uppträda i ätbara djurvävnader med hänsyn till de resthalter som erhållits i potentiella fodermedel behandlade med doser på nivån 1 ×.

Där så är lämpligt ska separata utfodringsstudier för mjölkproducerande idisslare och/eller värphöns lämnas in. Om det visar sig genom de metabolismstudier som genomförts enligt bestämmelserna i punkt 6.2 att metabolismen skiljer sig avsevärt mellan grisar och idisslare ska en utfodringsstudie med grisar utföras, om det förväntade intaget hos grisar inte är obetydligt.

Testförhållanden

I allmänhet fördelas fodret i tre doser (förväntad resthaltsnivå, 3–5 gånger resp. 10 gånger den förväntade resthaltsnivån). Vid fastställande av doser på 1 × ska en teoretisk foderranson sammanställas.

6.5 Inverkan från industriell bearbetning och/eller tillredning i hushåll

Förhållanden då test krävs

Ett beslut om huruvida det är nödvändigt att genomföra bearbetningsstudier beror på

— hur viktig den bearbetade produkten är i den mänskliga eller animala födan,

— resthalten i den växt eller växtprodukt som ska bearbetas,

— de fysikalisk-kemiska egenskaperna hos det verksamma ämnet, och

— möjligheten att nedbrytningsprodukter av toxikologisk betydelse kan upptäckas efter bearbetning av växten eller växtprodukten.

Bearbetningsstudier är normalt sett inte nödvändiga om inga betydande eller inga analytiskt bestämbara resthalter uppträder i den växt eller växtprodukt som skulle bearbetas eller om det totala teoretiska maximala dagliga intaget (TMDI) är mindre än 10 % av ADI. Dessutom behövs normalt sett inte bearbetningsstudier för växter eller växtprodukter som för det mesta äts råa med undantag för dem som har oätbara delar såsom citrusfrukter, bananer eller kiwifrukter där uppgifter om resternas fördelning i skal/fruktkött kan begäras.

”Betydande resthalter” avser i allmänhet resthalter som överstiger 0,1 mg/kg. Om det berörda bekämpningsmedlet har en hög akut toxicitet och/eller ett lågt ADI, ska man överväga att utföra bearbetningsstudier för fastställande av resthalter under 0,1 mg/kg.

Studier av effekter på resternas beskaffenhet krävs vanligen inte om endast enkla fysiska operationer såsom tvättning, rensning eller pressning ingår som inte innebär en förändring av temperaturen hos växten eller växtprodukten.

6.5.1 Effekter på resternas beskaffenhet

Testernas syfte

Målet med dessa studier är att avgöra om nedbrytnings- eller reaktionsprodukter uppstår från rester i råvarorna under bearbetning, vilket kan kräva en separat riskbedömning.

Testförhållanden

Beroende på halten av och de kemiska egenskaperna hos resterna i råvarorna, ska en uppsättning representativa hydrolyssituationer (som simulerar bearbetningsprocessen i fråga) undersökas när så är lämpligt. Effekterna av andra processer än hydrolys kan också behöva undersökas då det verksamma ämnet eller metaboliterna antyder att toxikologiskt betydande nedbrytningsprodukter kan bli resultatet av dessa processer. Studierna utförs vanligen med en isotopmärkt form av det verksamma ämnet.

6.5.2 Effekter på resthalter

Testernas syfte

De huvudsakliga målen med dessa studier är

— att bestämma den kvantitativa fördelningen av rester hos olika mellan- och slutprodukter och att bedöma överföringsfaktorerna,

— att möjliggöra en mer realistisk bedömning av intaget av rester via födan.

Testförhållanden

Bearbetningsstudierna ska omfatta tillredning i hushåll och/eller faktisk bearbetning inom industrin.

Inledningsvis räcker det oftast att utföra en grundläggande uppsättning ”balansstudier” som är representativa för de vanliga bearbetningar som gäller växter eller växtprodukter som innehåller betydande resthalter. En motivering ska ges för det urval som görs av dessa representativa bearbetningar. Den teknik som används vid bearbetningsstudierna ska alltid så nära som möjligt motsvara de praktiska förhållanden som normalt råder. Ett balansformulär ska upprättas där massbalansen för resterna i alla mellan- och slutprodukter undersöks. När ett sådant balansformulär skapas kan alla koncentrationsökningar eller -minskningar av rester i enskilda produkter och de därmed sammanhängande faktorerna för överföring fastställas.

Om de bearbetade växtprodukterna spelar en viktig roll i födan, och om balansstudien visar att en betydande överföring av rester kan förekomma i de bearbetade produkterna ska tre uppföljningsstudier som fastställer koncentrationens eller utspädningens omfattning.

6.6 Resthalter i efterföljande grödor

Testets syfte

Målet med dessa studier är att möjliggöra en utvärdering av eventuella resthalter i efterföljande grödor.

Förhållanden då test krävs

När uppgifter som erhålls enligt punkt 7.1 i denna bilaga eller punkt 9.1 i bilagan till förordning (EU) nr 545/2011 visar att betydande resthalter (> 10 % av det tillförda verksamma ämnet som total mängd av det oförändrade verksamma ämnet och dess relevanta metaboliter eller nedbrytningsprodukter) finns kvar i jorden eller i växtmaterial, t.ex. halm eller organiskt material, fram till tiden för sådd eller plantering av eventuella efterföljande grödor och kan leda till resthalter över bestämningsgränsen vid skörd hos efterföljande grödor, ska resthaltssituationen beaktas. Detta ska även omfatta hänsyn till typen av rester i efterföljande grödor och inkludera åtminstone en teoretisk uppskattning av resthalterna. Om möjligheten av rester i efterföljande grödor inte kan uteslutas ska studier av metabolism och distribution genomföras, om nödvändigt följda av fältförsök.

Testförhållanden

Om en teoretisk uppskattning av resthalter i efterföljande grödor har gjorts ska fullständiga uppgifter och en motivering lämnas.

Studier av metabolism och distribution samt fältförsök, om sådana är nödvändiga, ska utföras på representativa grödor som valts så att de motsvarar normal lantbrukspraxis.

6.7 Föreslagna gränsvärden och resthaltsdefinition

En fullständig motivering för de föreslagna gränsvärdena ska ges, i tillämpliga fall med fullständiga uppgifter om den statistiska analys som har använts.

Vid bedömningen av vilka ämnen som ska ingå i resthaltsdefinitionen ska hänsyn tas till dessa ämnens toxikologiska betydelse, de mängder som sannolikt finns och hur användbara de analysmetoder är som föreslagits för efterregistreringskontroll och övervakningsändamål.

6.8 Föreslagna karenstider för förutsedd användning före skörd, eller kvarhållande- eller lagringsperioder när det gäller användning efter skörd

En fullständig motivering till förslagen ska ges.

6.9 Bedömning av potentiell och faktisk exponering via föda och på andra sätt

Man bör sträva efter att göra en realistisk uppskattning av intaget via föda. Detta kan göras steg för steg så att det leder till mer och mer realistiska beräkningar av intaget. När det är tillämpligt ska andra former av exponering, t.ex. genom mediciner eller resthalter från användning av läkemedel för veterinärt bruk tas med i beräkningen.

6.10 Sammanfattning och utvärdering av beteende hos rester

En sammanfattning och utvärdering av alla uppgifter som lämnas i detta avsnitt ska genomföras i enlighet med de riktlinjer som de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna lämnar rörande utformningen av sammanfattningarna och utvärderingarna. Den ska omfatta en detaljerad och kritisk utvärdering av dessa uppgifter utifrån tillämpliga kriterier och riktlinjer för utvärdering och beslutsfattande, med särskild hänvisning till de risker för människor och djur som kan uppstå och till underlagets omfattning, kvalitet och tillförlitlighet.

I synnerhet ska den toxikologiska betydelsen av icke-däggdjursmetaboliter uppmärksammas.

Ett schematiskt diagram ska göras över metabolism i växter och djur med en kortfattad förklaring av distribution och kemiska förändringar.

7. Omvandling, spridning och fördelning i miljön

Inledning

i) Den information som lämnas ska, tillsammans med information om ett eller flera preparat som innehåller det verksamma ämnet, vara tillräcklig för att bedöma omvandling, spridning och fördelning i miljön av det verksamma ämnet då det exponeras i miljön och påverkan på icke-målarter som löper risk att exponeras för det verksamma ämnet, dess metaboliter, nedbrytnings- och reaktionsprodukter då de är av giftig eller miljöpåverkande karaktär.

ii) Den information som lämnas om det verksamma ämnet, tillsammans med annan relevant information, samt den information som lämnas om ett eller flera preparat som innehåller det verksamma ämnet, ska vara tillräcklig för att — avgöra om det verksamma ämnet kan godkännas, — fastställa lämpliga villkor eller begränsningar i samband med ett godkännande, — klassificera det verksamma ämnets farlighet, — fastställa de piktogram, signalord och relevanta faro- och skyddsangivelser till skydd för miljön som ska finnas på förpackningar (behållare), — förutsäga omvandling, spridning och fördelning i miljön av det verksamma ämnet och av relevanta metaboliter, nedbrytnings- och reaktionsprodukter samt tidsförloppen i sammanhanget, — identifiera icke-målarter och icke-målpopulationer för vilka risker uppstår på grund av potentiell exponering, och — identifiera nödvändiga åtgärder för att minska kontamineringen av miljön och påverkan på icke-målarter.

iii) En detaljerad beskrivning (specifikation) av det använda materialet ska ges i enlighet med punkt 1.11. Då tester utförs med verksamma ämnen ska dessa vara identiska med dem som används vid tillverkningen av det preparat för vilket godkännande söks, utom då isotopmärkt material används. Om studier utförs med ett verksamt ämne som framställts i laboratoriet eller i en pilotanläggning, ska studierna upprepas med industriellt framställt verksamt ämne, om det inte kan visas att det använda testmaterialet är väsentligen likvärdigt i fråga om undersökning och bedömning av miljöpåverkan.

iv) Om isotopmärkt testmaterial används ska märkningen (på en eller flera positioner efter behov) göras så att den underlättar en utredning av metabolism- och nedbrytningsvägar och en bedömning av fördelningen av det verksamma ämnet och dess metaboliter, reaktions- och nedbrytningsprodukter i miljön.

v) Det kan vara nödvändigt att utföra separata studier av metaboliter, nedbrytnings- och reaktionsprodukter då dessa kan utgöra en relevant risk för icke-målorganismer eller för kvalitén på vatten, mark och luft och då effekterna av dem inte kan utvärderas med de tillgängliga resultaten avseende det verksamma ämnet. Innan dessa studier genomförs ska upplysningarna från avsnitten 5 och 6 beaktas.

vi) Där så är lämpligt ska tester utformas och data analyseras med användning av lämpliga statistiska metoder. Fullständiga uppgifter om den statistiska analysen ska rapporteras (t.ex. ska alla punktskattningar anges med konfidensintervall, och exakta p-värden ska anges i stället för signifikant/icke-signifikant).

7.1 Omvandling, spridning och fördelning i mark

All relevant information om typ av och egenskaper hos den jord som används vid studierna, inklusive pH, halt av organiskt kol, katjonbyteskapacitet, partikelstorleksfördelning och vattenkapacitet vid pF = 0 och pF = 2,5 ska rapporteras enligt tillämpliga ISO-standarder eller andra internationella standarder.

Den mikrobiella biomassan i jordprover som används för nedbrytningsstudier i laboratorium ska bestämmas omedelbart innan studiens inleds och omedelbart efter det att studien avslutats.

Det rekommenderats att i så stor utsträckning som möjligt använda samma jordprover i alla laboratoriestudierna.

De jordprover som används för nedbrytnings- eller rörlighetsstudier ska väljas så att de är representativa för jordar som är typiska för de olika regionerna inom EU där de verksamma ämnena används eller förväntas användas, och de ska vara sådana att

— de täcker ett intervall av relevanta halter av organiskt kol, partikelstorleksfördelning och pH-värden, och

— de täcker följande pH-områden om, på grundval av annan information, nedbrytning eller rörlighet förväntas vara pH-beroende (t.ex. löslighet och hydrolyshastighet – punkterna 2.7 och 2.8): — 4,5–5,5, — 6–7, och — 8 (ungefär).

De jordprover som används ska, om möjligt, vara nytagna. Om lagrade jordprover måste användas ska lagringen ha utförts på ett lämpligt sätt under en begränsad tid och under bestämda och rapporterade förhållanden. Jordprover som lagrats under längre tid får endast användas för adsorptions- och desorptionsstudier.

Den jord som väljs för inledningen av studien får inte ha extrema egenskaper med avseende på parametrar som partikelstorleksfördelning, halt av organiskt kol och pH.

Jordprover ska insamlas och hanteras enligt ISO 10381–6 (Soil quality – Sampling – Guidance on the collection, handling and storage of soil for the assessment of microbial processes in the laboratory). Alla avvikelser ska rapporteras och motiveras.

Fältstudier ska utföras under förhållanden så nära normal lantbrukspraxis som möjligt på ett urval av jordtyper och under klimatförhållanden som är representativa för de aktuella områdena. Väderförhållanden ska rapporteras i de fall fältstudier utförs.

7.1.1 Nedbrytningsvägar och nedbrytningshastighet

7.1.1.1 Nedbrytningsvägar

Testernas syfte

Lämnade uppgifter ska, tillsammans med andra relevanta upplysningar, vara tillräckliga för att

— identifiera, om möjligt, den relativa betydelsen av de olika omvandlingsprocesser som sker (balans mellan kemisk och biologisk nedbrytning),

— identifiera de individuella komponenter som finns vid någon tidpunkt och som uppgår till mer än 10 % av tillfört verksamt ämne, inklusive icke-extraherbara rester, där så är möjligt,

— identifiera individuella komponenter som uppgår till mindre än 10 % av det tillförda verksamma ämnet, där så är möjligt,

— fastställa komponenternas relativa proportioner (massbalans), och

— möjliggöra bestämning av resthalter i jorden som kan misstänkas utgöra en risk och för vilka icke-målarter är eller kan bli exponerade.

När en hänvisning görs till icke-extraherbara rester definieras dessa som sådana kemiska beståndsdelar med ursprung i bekämpningsmedel använda enligt god lantbrukspraxis som inte kan extraheras med metoder som inte påtagligt förändrar dessa resters kemiska egenskaper. Sådana icke-extraherbara rester anses inte omfatta fragment som uppstått genom metabolismvägar som leder till naturligt förekommande ämnen.

7.1.1.1.1 Aerob nedbrytning

Förhållanden då test krävs

Nedbrytningsvägen/-vägarna ska alltid anges utom då typen av och sättet för användning av preparat som innehåller det verksamma ämnet utesluter kontaminering av jorden, t.ex. användning på lagrade produkter eller för sårbehandling av träd.

Testförhållanden

Nedbrytningsvägen/-vägarna ska anges för e