Kommissionens beslut

av den 24 juni 2003

om ett belgiskt skattesystem i form av ruling som tillämpas på amerikanska försäljningsbolag (US Foreign Sales Corporations)

[delgivet med nr K(2003) 1868]

(Endast de franska och nederländska texterna är giltiga)

(Text av betydelse för EES)

(2004/77/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,

efter att ha uppmanat de berörda parterna att inkomma med synpunkter i enlighet med nämnda artiklar(1), och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) År 1997 antog Ekofinrådet en uppförandekod för företagsbeskattning(2) för att hindra skadliga skatteåtgärder. Därefter inrättades en arbetsgrupp med uppgiften att utvärdera skatteåtgärder som omfattas av denna kod. Enligt sitt åtagande i denna kod offentliggjorde kommissionen 1998 ett meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag(3) (nedan kallat "kommissionens meddelande"), där kommissionen framhåller sin avsikt att tillämpa dessa regler strikt och enligt principen om lika behandling. Mot denna bakgrund har kommissionen börjat pröva eller ompröva alla gällande skatteordningar i medlemsstaterna, med stöd av principerna i detta meddelande.

(2) För detta ändamål uppmanade kommissionen genom en skrivelse av den 23 mars 2001 (D/51238) de belgiska myndigheterna att lämna information om ett skattesystem i form av ruling som tillämpas på amerikanska försäljningsbolag eller US Foreign Sales Corporations i Belgien. Belgien svarade med en skrivelse av den 18 maj 2001 (A/34107).

(3) Genom en skrivelse av den 12 april 2002 (SG 2002 D/229352) underrättade kommissionen Belgien om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 88.2 i EG-fördraget mot det ruling-system som tillämpas på amerikanska försäljningsbolag. Belgien inkom med sina synpunkter i en skrivelse av den 27 maj 2002 (A/33959).

(4) Kommissionens beslut att inleda ett formellt prövningsförfarande och uppmana berörda parter att inkomma med synpunkter offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning(4). Kommissionen har inte tagit emot någon synpunkt.

II. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

Det amerikanska systemet för försäljningsbolag i utlandet

(5) Det krävs en kort beskrivning av det amerikanska systemet för försäljningsbolag i utlandet för att förstå Belgiens ruling-system för dessa bolag.

(6) För att sätta problemet i ett sammanhang bör det sägas att Världshandelsorganisationen (WTO) i flera avgöranden har bedömt att lagstiftningen om försäljningsbolag i utlandet ger amerikanska exportföretag en olaglig skattefördel. Enligt WTO utgör denna fördel ett exportbidrag som är förbjudet enligt artikel 3 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder (nedan kallat "subventionsavtalet"), varför denna förmån har tagits bort ur den amerikanska skattelagen.

(7) Enligt det amerikanska systemet är ett försäljningsbolag i utlandet ett utländskt bolag. Det rör sig i allmänhet om ett dotterbolag som ägs till 100 procent av ett amerikanskt bolag och som väljer att omfattas av bestämmelserna för försäljningsbolag i utlandet. Dessa bestämmelser finns i avsnitten 921-927 i Internal Revenue Code från 1986 (nedan kallad "interninkomstlagen"). Den del av försäljningsbolagens intäkter som härrör från export av varor som producerats i Förenta staterna är inte skattepliktiga, trots att sådana varor i normala fall beskattas enligt amerikansk skattelagstiftning. Enligt avsnitt 882 a i interninkomstlagen skulle denna intäkt kunna beskattas i form av en inkomst hos ett utländskt företag med en faktisk koppling till en affärsverksamhet som bedrivs i Förenta staterna (income of a foreign corporation effectively connected with a trade or business carried on in the US). Men enligt det amerikanska systemet för försäljningsbolag i utlandet kan denna intäkt inte beskattas i Förenta staterna, eftersom den inte anses ha en faktisk koppling till en amerikansk verksamhet. Systemet förändrar också de sedvanliga reglerna för internprissättning i avsnitt 482 i interninkomstlagen. Det är nämligen så att en betydande andel av inkomsterna hos ett amerikanskt moderbolag som gör affärer med sitt försäljningsbolag i ett annat land artificiellt tillskrivs bolaget i utlandet. Resultatet blir att både försäljningsbolaget och dess amerikanska moderbolag befrias från amerikansk bolagsskatt, som i normala fall tas ut från företag som bedriver en affärsverksamhet (trade or business) i Förenta staterna.

(8) För att komplettera beskrivningen av de relevanta bestämmelserna i det amerikanska systemet bör det också sägas att ett amerikanskt bolag med aktier i ett försäljningsbolag i utlandet har 100 procents avdragsrätt för utdelning från ett sådant bolag (dividends-received deduction), i stället för att ha rätt till ett skattetillgodohavande enligt den normala tillämpningen av den amerikanska lagstiftningen (indirect foreign-tax-credit). Ett amerikanskt bolag med aktier i ett försäljningsbolag i utlandet betalar således ingen amerikansk skatt på den icke-skattepliktiga andelen av den utländska inkomsten, medan den skattepliktiga andelen beskattas en enda gång (antingen hos försäljningsbolaget eller hos aktieägaren) i stället för två gånger enligt de amerikanska allmänna bestämmelserna(5).

(9) Enligt det amerikanska systemet för försäljningsbolag i utlandet får de icke-skattepliktiga inkomsterna endast vara inkomster från utländska verksamheter (foreign trade income) för export av amerikanska produkter. Därför bedömde en WTO-panel i slutet av 1999 att det rör sig om en "olaglig" subvention som bland annat strider mot artikel 3 i subventionsavtalet. I februari 2000 lämnade WTO:s överprövningsorgan ett slutligt yttrande där man hävdar att den amerikanska skatterätten för försäljningsbolag i utlandet bryter mot Förenta staternas åtaganden inom WTO. Efter internationella påtryckningar och med respekt för skyldigheten att verkställa WTO:s beslut avskaffade den amerikanska kongressen systemet för försäljningsbolag i utlandet den 30 september 2000(6).

(10) Eftersom lagstiftningen i fråga avskaffades den 30 september 2000 får inget bolag längre kräva en ställning som försäljningsbolag i utlandet. För redan befintliga försäljningsbolag tillämpas systemet endast på affärstransaktioner gjorda före 2002 inom ramen för företagets normala verksamhet. Befintliga försäljningsbolag kommer däremot att kunna fortsätta att kräva förmåner efter den 1 januari 2002 för affärstransaktioner som följer av bindande avtal mellan dessa bolag och oberoende tredje parter. Dessa avtal måste ha varit i kraft den 30 september 2000 och fortfarande gälla. Det är således först när dessa avtal löper ut som systemet för försäljningsbolag i utlandet kommer att upphöra definitivt.

De belgiska reglerna för amerikanska försäljningsbolag

(11) Enligt det amerikanska systemet måste ett försäljningsbolag i utlandet vara organiserat eller ha ett kontor i ett land som har ingått ett skatteavtal för informationsutbyte med Förenta staterna, vilket är fallet med Belgien(7). Bolaget måste dessutom föra löpande bokföring i landet i fråga. Den amerikanska lagstiftningen innebär vidare att en del av den utländska inkomsten hos ett försäljningsbolag i utlandet eller hos dess amerikanska moderbolag endast är icke-skattepliktig om vissa ekonomiska processer äger rum utanför Förenta staterna. För att skapa en rättslig ram för de amerikanska försäljningsbolagens belgiska verksamhet utfärdade Belgiens skatteförvaltning i december 1984 en cirkulärskrivelse som därefter har följts av de belgiska skattemyndigheterna. Detta var ett år innan det amerikanska systemet började gälla och skrivelsen gällde ett särskilt ruling-system för de amerikanska försäljningsbolagens verksamhet i Belgien (nedan kallat "systemet").

(12) Enligt belgisk nationell konventionsrätt(8) skall ett dotterbolag i Belgien betala belgisk skatt för sina internationella inkomster medan ett fast driftställe i Belgien under ett utländskt bolag endast skall beskattas för inkomster som förvärvats i Belgien. Ett undantag från denna regel är fastställandet av det beskattningsbara resultatet hos ett amerikanskt försäljningsbolag i Belgien eller ett fast driftställe i Belgien under ett sådant bolag. I dessa fall används en särskild metod, den s.k. kostnadsplusmetoden (cost-plus method), som innebär att man tillämpar ett vinstpålägg på 8 procent på vissa kostnader för försäljningsbolaget eller driftstället. För att få sina beskattningsbara vinster beräknade enligt den särskilda kostnadsplusmetoden kan ett amerikanskt försäljningsbolag i Belgien, ett fast driftställe i Belgien under ett sådant bolag eller dess amerikanska moderbolag lämna in en ansökan om individuell ruling hos de belgiska skattemyndigheterna. Denna indirekta metod används för bestämning av beskattningsbara vinster från transaktioner mellan vissa skattepliktiga enheter och närstående enheter inom samma företagsgrupp. Syftet är att räkna ut den korrekta vinsten för dessa enheter genom att tillämpa principen om affärsmässighet (arm's length standard). Denna princip är en internationell standard som OECD-länderna har enats om för att fastställa de beskattningsbara vinsterna hos företag som är närstående i sina affärsförbindelser.

(13) Många bestämmelser i den belgiska skattelagstiftningen om potentiellt oegentliga transaktioner följer principen om affärsmässighet. Belgiens bilaterala skatteavtal med andra länder följer också principerna i artikel 9 i OECD:s modellavtal för skatter på inkomst och förmögenhet när det gäller skattemyndigheternas rätt att justera vinstfördelningen, när transaktioner mellan närstående företag har gjorts på andra villkor än dem som oberoende företag skulle ha kommit överens om. En kort beskrivning av principen om affärsmässighet är därför nödvändig för att förstå det ruling-system som tillämpas på amerikanska försäljningsbolag i Belgien.

(14) När det gäller internationella transaktioner mellan närstående företag har OECD:s medlemsländer enats om - för bolagsbeskattning - att vinsterna hos sådana företag får justeras enligt principen om affärsmässighet som anges i artikel 9 i OECD:s modellavtal för skatter. Kostnadsplusmetoden är en av de beräkningsmetoder för internprissättning som OECD har rekommenderat för indirekt bestämning av marknadsmässigt pris vid en internationell transaktion mellan företag som verkar inom en och samma koncern, under vissa förutsättningar. När närstående företag handlar med varandra kan deras affärsförbindelser påverkas av det faktum att företagen av skatteskäl försöker manipulera bestämningen av deras respektive vinster. Å andra sidan kan de olika ländernas skatteförvaltningar som utövar sin beskattningsrätt avstå från att tillåta avdrag för vissa kostnader när företagen skall beskattas eller också justera vinsterna från internationella transaktioner mellan närstående bolag, och därmed skapa en dubbelbeskattning.

(15) Andra rekommenderade metoder för fastställande av internpriser innebär att det marknadsmässiga priset bestäms direkt i förhållande till de priser som används vid jämförbara transaktioner mellan oberoende företag (okontrollerade transaktioner). Kostnadsplusmetoden innebär i stället att varuleverantörens eller tjänsteföretagets kostnader bestämmer det marknadsmässiga priset vid en transaktion mellan två närstående företag (kontrollerad transaktion). Med kostnadsplusmetoden läggs en marginal på dessa kostnader. Detta pålägg beräknas utifrån en normal vinstmarginal för leverantörer eller företag vid liknande okontrollerade transaktioner. Vinsten bestäms på detta indirekta sätt med hänsyn till leverantörens eller företagets funktioner, utnyttjade tillgångar, riskexponering samt marknadsvillkor. Summan av påslaget och kostnader anses vara det affärsmässiga priset vid den ursprungliga kontrollerade transaktionen.

(16) I OECD:s rapport från 1995 om principer för internprissättning för multinationella företag och skatteförvaltningar (nedan kallad "OECD:s rapport från 1995") rekommenderar OECD kostnadsplusmetoden för internprissättning som en alternativ metod för fastställande av beskattningsunderlag för transaktioner mellan närstående bolag. Denna metod passar särskilt bra för leverantörer av halvfabrikat, när parterna vid en transaktion har ingått avtal om gemensamma anläggningar eller långsiktiga inköps- och leverantörsarrangemang och när de kontrollerade transaktionerna består av tillhandahållande av tjänster.

(17) Det skattesystem som tillämpas på verksamheten i amerikanska försäljningsbolag i Belgien är ett särskilt system för sådana filialer och dotterbolag som skiljer sig från det allmänna skattesystemet för andra utländska bolags dotterbolag eller filialer i Belgien. Utländska dotterbolag och filialer i Belgien fastställer i princip sina beskattningsbara vinster på grundval av allmänna redovisningsprinciper, som justeras enligt de belgiska skattebestämmelserna. Dessa bestämmelser tillämpas också på internationella transaktioner inom en och samma företagskoncern, mellan ett dotterbolag eller en filial i Belgien och en närstående enhet i samma koncern. Den belgiska bolagsskattelagen innehåller dock särskilda bestämmelser för bekämpning av bedrägerier när det gäller vissa aspekter på internprissättning. Enligt den viktigaste av dessa bestämmelser, artikel 26 i inkomstskattelagen från 1992, gäller att alla "ovanliga och välvilliga förmåner" som ett företag i Belgien erbjuder vid en kontrollerad transaktion räknas till företagets beskattningsbara inkomster, om mottagaren är ett utländskt bolag som har en förmånlig skattemässig ställning i sitt hemland. Den belgiska skatterätten innehåller också bestämmelser för bekämpning av bedrägerier i samband med avgifter, räntor på lån samt inkomster från varuleveranser till utlandet. Enligt dessa bestämmelser måste den skattskyldige visa att dessa kontrollerade transaktioner har gjorts i god tro för att förhindra att skatteförvaltningen justerar priset enligt principen om affärsmässighet. Man kan slutligen begära ett ruling-beslut för att få veta om en viss kontrollerad transaktion följer principen om affärsmässighet eller om betalningen utgör en ovanlig och välvillig förmån.

(18) Reglerna för om ett amerikanskt försäljningsbolag kan få ett individuellt ruling-beslut från de belgiska skattemyndigheterna för fastställande av beskattningsbara vinster enligt kostnadsplusmetoden varierar beroende på om vinsterna har gjorts i Belgien genom ett oberoende företag med säte i Belgien (ett amerikanskt försäljningsbolag i utlandet eller ett dotterbolag till ett amerikanskt bolag) eller genom ett fast driftställe i Belgien under ett amerikanskt försäljningsbolag eller bolag. Om vinsterna kan tillskrivas ett fast driftställe (en filial) bestäms underlaget för bolagsskatt enligt kostnadsplusmetoden, som består i att lägga ett vinstpåslag på filialens kostnader. Dessa kostnader omfattar dock inte direkta kostnader för reklam, säljfrämjande åtgärder, transport av varor och kreditexponering och inte heller de inkomstskatter som betalas av filialen. Det vinstpåslag som läggs till de beräknade totala kostnaderna är dessutom en fast sats på 8 procent. Genom att lägga 8 procent på denna skattebas får man en beskattningsbar vinst, som beskattas enligt normal belgisk bolagsskattesats.

(19) Om vinsterna kan tillskrivas ett oberoende bolag etablerat i Belgien (ett dotterbolag) bestäms det beskattningsbara resultatet i princip på grundval av den redovisade beskattningsbara vinsten, justerad för beskattning i enlighet med den belgiska allmänna skatterätten. Men om den fastställda vinsten utgör minst 8 procent av dotterbolagets berättigade omkostnader anser de belgiska skattemyndigheterna att affärstransaktionerna mellan dotterbolaget och dess närstående bolag har skett på affärsmässiga grunder och utnyttjar därför inte myndighetens rätt att justera värdet av de kontrollerade transaktionerna. Det beskattningsbara resultat som beräknas på detta sätt beskattas enligt normal belgisk bolagsskattesats.

(20) Den särskilda ordning som den belgiska skatteförvaltningen beviljat gäller under tre år och kan förlängas genom en tyst överenskommelse. Parterna kan säga upp ordningen sex månader innan treårsperiodens utgång.

(21) De belgiska myndigheterna hävdar att den rättsliga grunden för ruling-systemet finns i artikel 182.1.3 i den kungliga förordningen om verkställande av artikel 342.2 i inkomstskattelagen från 1992. I dessa bestämmelser fastställs det lägsta beskattningsbara beloppet för utländska bolag som verkar i Belgien. Ett amerikanskt försäljningsbolag etablerat i Belgien vars vinster fastställs enligt bestämmelserna i allmän rätt kommer dessutom inte att bestridas av skattemyndigheterna med hänvisning till att oegentligheter kan antas förekomma i samband med ovanliga och välvilliga förmåner, enligt artikel 26 i inkomstskattelagen från 1992, om bolagets vinster utgör minst 8 procent av de kostnader som kan tillskrivas det amerikanska försäljningsbolaget.

III. SKÄLEN TILL ATT ETT FÖRFARANDE INLEDS

(22) I sitt beslut att inleda ett formellt prövningsförfarande gjorde kommissionen bedömningen att systemet för amerikanska försäljningsbolag sammantaget uppfyllde de fyra kriterierna i artikel 87.1 i fördraget. Systemet ger nämligen en fördel som minskar Belgiens skatteintäkter, påverkar konkurrensen och handeln samt har en selektiv karaktär. Kommissionens preliminära bedömning är att systemet ger förmånstagarna en fördel eftersom

- vissa kostnader utesluts från beräkningsgrunden när kostnadsplusmetoden används,

- en fast vinstmarginal på 8 procent tillämpas.

Dessa två faktorer har kunnat leda till att amerikanska försäljningsbolag i form av filialer och dotterbolag har fått en beskattningsbar inkomst artificiellt fastställd på en lägre nivå än vad som hade varit fallet om den beräknats enligt regeln om internprissättning, som normalt tillämpas på kontrollerade transaktioner i Belgien. Denna skillnad är inte motiverad med hänsyn till det belgiska skattesystemets karaktär eller allmänna struktur.

(23) Kommissionen har också gjort bedömningen att inget av undantagen från det allmänna förbudet mot stöd i artikel 87.2 och 87.3 i fördraget kan tillämpas och att åtgärden därför är oförenlig med den inre marknaden.

IV. BELGIENS KOMMENTARER

Inledande synpunkter

(24) I ett svar på den bedömning som kommissionen redogör för i sin skrivelse om det inledda förfarandet har de belgiska myndigheterna formulerat ett antal inledande synpunkter. De hävdar att det beskrivna belgiska skattesystemet för de försäljningsbolag som är dotterbolag i stort sett bara fungerar i teorin. Enligt myndigheterna är de amerikanska försäljningsbolagen i Belgien i de allra flesta fall fasta driftställen som omfattas av samma regler som alla andra fasta driftställen under utländska bolag etablerade i Belgien.

(25) Den 10 juni 1985 gjorde Belgien dessutom bedömningen att kommissionen, i sitt svar på en parlamentsfråga om kravet på att harmonisera medlemsstaternas skattesystem för amerikanska försäljningsbolag, underförstått betraktade systemet som förenligt med den inre marknaden(9). Åtgärden borde därmed ha betraktats som ett befintligt stöd, enligt definitionen i artikel 1 b i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget(10). Kommissionen skall därmed ha gjort ett förfarandemässigt misstag genom att angripa Belgien för att inte ha lämnat en förhandsanmälan till kommissionen om det skattesystem som tillämpas på verksamheten i amerikanska försäljningsbolag i Belgien.

Avsaknad av fördelar

(26) När det gäller de påstådda fördelarna för de amerikanska filialerna hävdar Belgien att det tillämpade systemet är identiskt med bestämmelserna i den allmänna skatterätten, som tillämpas på utländska företag med verksamhet i Belgien. Enligt Belgien innebär artikel 182.1.3 e i den kungliga förordningen om verkställande av inkomstskattelagen från 1992 en bekräftelse av ett administrativt antagande från 1964 om det minsta beskattningsunderlaget för fasta driftställen under utländska bolag med en affärsverksamhet i Belgien. Enligt denna ordning motsvarar det minsta beskattningsunderlaget 8 procent av dessa driftställens beaktade kostnader. Syftet med att på förhand fastställa minimimarginalen till 8 procent är enligt Belgien att skattemyndigheterna inte skall behöva slå fast den affärsmässiga vinsten för varje kontrollerad transaktion mellan ett fast driftställe och dess utländska huvudkontor eller andra närstående bolag inom samma koncern.

Avsaknad av skatteintäkter för staten

(27) Belgien anser att det särskilda systemet för amerikanska försäljningsbolag redan från början har gett den belgiska staten extraintäkter under vissa inkomstposter. Dessa inkomster skulle annars inte ha varit skattepliktiga i Belgien. Systemet i fråga skall därför inte ha minskat den belgiska statens skatteintäkter.

Avsaknad av negativa effekter för konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna

(28) Belgien påpekar först och främst att kommissionen inte har fastställt systemets påstådda negativa inverkan på handeln inom gemenskapen och konkurrensen, när det gäller den verksamhet som faktiskt bedrivs av försäljningsbolagen enligt de amerikanska bestämmelserna för sådana bolag. Enligt Belgien upprätthåller kommissionen en sammanblandning mellan en legitim internationell skattekonkurrens och olagliga nationella åtgärder till förmån för multinationella företag. Kommissionen skall mer allmänt inte ha tagit hänsyn till hur konkurrensen mellan multinationella företag baserade i EU påverkas av att medlemsstaternas gällande skattesystem inte har harmoniserats.

(29) Belgien hävdar dessutom att kommissionen inte har visat hur det fasta påslaget på 8 procent enligt kostnadsplusmetoden och uteslutningen av vissa kostnader för beräkningen av beskattningsbara vinster i Belgien enligt samma metod skulle ha kunnat göra den beskattningsbara vinsten mindre än den skulle ha blivit med den sedvanliga metoden för internprissättning, som generellt tillämpas på kontrollerade transaktioner.

(30) Belgien hävdar också att syftet med både det belgiska och det amerikanska systemet för försäljningsbolagen är att gynna de amerikanska exportföretagen. Detta system skulle därför inte kunna påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna, utan endast mellan Förenta staterna och gemenskapen. Därför menar Belgien, vilket nämnts tidigare, att kommissionen tidigare uttryckligen måste ha bortsett från systemets alla negativa konkurrenseffekter, när det gäller handeln och konkurrensen inom gemenskapen.

Avsaknad av selektiv karaktär

(31) Belgien anser slutligen att systemet i fråga inte är selektivt, eftersom den särskilda rättsliga grunden i form av en skrivelse från 1984 blev ogiltig när den amerikanska kongressen år 2000 avskaffade systemet för försäljningsbolag i utlandet.

(32) Även om systemet fortfarande kan tillämpas i mycket få vissa tidigare ruling-beslut fanns den enda rättsliga grunden för att utfärda dessa beslut i artikel 182.1.3 e i den kungliga förordningen om verkställande av artikel 342.2 i inkomstskattelagen från 1992. Detta är den allmänna skatterätten och den omfattar alla fasta driftställen i Belgien under utländska bolag. Därför kan systemet inte vara selektivt.

(33) Belgien menar vidare att det är motiverat att använda en specialmetod för att fastställa beskattningsunderlaget för amerikanska filialer, eftersom det är omöjligt att beräkna den beskattningsbara vinsten hos ett fast driftställe enligt den analytiska metoden, då det saknas relevant bokföring vid dessa driftställen.

(34) Slutligen, också detta enligt Belgien, är det berättigat att utesluta vissa kostnader (för reklam, säljfrämjande åtgärder, varutransporter och kreditexponering) från beräkningen enligt kostnadsplusmetoden för amerikanska filialer, eftersom denna typ av verksamhet är begränsad i filialerna. Dessa verksamheter bygger på affärstransaktioner som ekonomiskt kan tillskrivas de utländska närstående enheter som filialerna gör affärer med. Eftersom fördelen tillkommer transaktionens andra part bör filialerna inte skatta för de vinster som uppkommer, i enlighet med principen om affärsmässighet. I det avseendet menar Belgien att skattesystemet för de amerikanska filialernas belgiska verksamhet inte skiljer sig från det normala skattesystem som tillämpas på andra kontrollerade gränsöverskridande affärstransaktioner.

Slutsatser

(35) Den belgiska regeringen anser att även om skattesystemet i form av ruling betraktades som ett statligt stöd, vilket det dock inte är, skulle kommissionen hur som helst inte kunna kräva att mottagarna betalar tillbaka eventuella förmåner, enligt principen om berättigade förväntningar. Det skulle dessutom vara omöjligt att beräkna och kräva återbetalning av eventuella förmåner som beviljats skattebetalare som inte är belgiska medborgare, då de inte lyder under belgisk lag. Det vore därför lämpligt att avstå från att kräva tillbaka det förmodade stödet.

V. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN

(36) I skrivelsen om det inledda formella förfarandet påpekade kommissionen att de amerikanska dotterbolagen gagnas av sättet att beräkna vinstpåslaget på berättigade kostnader. Dessa berättigade kostnader avser bara en begränsad del av dotterbolagens transaktioner. Den marginal som räknats fram på grundval av en sats på på 8 procent tycks dessutom bli betydligt mindre än den vinst som normalt sett genereras av försäljningsbolagens verksamheter.

(37) Efter att ha gått igenom de belgiska myndigheternas synpunkter vidhåller kommissionen sin ståndpunkt, som redovisades i skrivelsen av den 12 april 2002 om det inledda formella förfarandet(11). Enligt kommissionen utgör systemet i fråga ett statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget.

Preliminära synpunkter

(38) Kommissionen tillbakavisar Belgiens uppfattning att skattesystemet för amerikanska försäljningsbolag i Belgien knappast har någon betydelse eftersom det inte finns sådana dotterbolag i Belgien och eftersom de försäljningsbolag som är filialer beskattas på samma sätt som alla andra fasta driftställen under utländska bolag i Belgien. Dessa argument föranleder kommissionen att framföra följande synpunkter.

(39) Bortsett från det faktum att dotterbolagen och filialerna har olika rättsliga grunder behandlas de mycket lika när det gäller bolagsbeskattning. Det faktum att det inte finns några amerikanska försäljningsbolag i form av dotterbolag i Belgien gör det dessutom inte möjligt att dra några slutsatser om systemets karaktär. Systemet skulle faktiskt uteslutande kunna gynna filialer och på dessa grunder utgöra ett otillåtet stöd.

(40) Kommissionen tillbakavisar de belgiska myndigheternas uppfattning att kommissionen underförstått skulle ha godkänt det skattesystem som tillämpas på verksamheten i amerikanska försäljningsbolag i Belgien. Argumentet att kommissionen indirekt skulle ha noterat att det belgiska systemet existerar genom att svara på den nämnda parlamentsfrågan år 1985 påverkar enligt kommissionens mening inte beskrivningen av åtgärden. En subjektiv bedömning från kommissionens sida får enligt rättspraxis inte avgöra om ett stöd är olagligt eller befintligt(12).

(41) Systemet infördes 1984 och började gälla 1985, dock utan att det hade föranmälts till kommissionen. Åtgärden genomfördes således på ett olagligt sätt. Systemet kan därför utgöra ett olagligt stöd, om det sammantaget uppfyller de fyra kriterier som redovisas nedan.

Fördel

(42) Det första kriteriet är att åtgärden måste ge mottagarna en fördel som minskar de kostnader som normalt belastar deras budget. Enligt punkt 9 i meddelandet från kommissionen(13) kan en sådan fördel ges genom olika former av skattelättnader för företaget, bland annat genom en minskning av beskattningsunderlaget.

(43) Kommissionen upprepar sin bedömning att åtgärden skiljer sig avsevärt från den metod som används för vinstberäkning för jämförbara skattskyldiga som gör liknande gränsöverskridande affärstransaktioner. Därmed utgör åtgärden en fördel för amerikanska försäljningsbolag i form av filialer och dotterbolag, eftersom den minskar deras beskattningsbara vinster på följande sätt.

(44) När det amerikanska systemet för utländska försäljningsbolag infördes gjorde Förenta staterna bedömningen att bolagens befrielse från amerikansk skatt skulle få grönt ljus från GATT, eftersom de ekonomiska verksamheter som genererar vinsten äger rum utanför Förenta staterna. Enligt den amerikanska lagstiftningen var det således ett krav att försäljningsbolagen bedrev en ekonomisk verksamhet i huvudsak som oberoende utländska företag. WTO:s panel ansåg dock att systemet i fråga utgjorde en subvention, eftersom det ledde till att Förenta staterna avstod från skatteintäkter jämfört med när det amerikanska allmänna skattesystemet tillämpades på inkomster från dotterbolag i utlandet. Denna grupp kom dessutom fram till att GATT borde förbjuda denna subvention, för eftersom den gick till exporter kunde åtgärden endast gynna en utländsk verksamhets inkomster från exportvaror, "export property"(14).

(45) Kommissionen noterar att skattefördelarna för försäljningsbolag i utlandet enligt det amerikanska systemet framför allt rör bolagens icke-skattepliktiga inkomster från utrikeshandel (exempt foreign trade income). Med "exempt foreign trade income" avses den andel av bruttoinkomsten från ett amerikanskt försäljningsbolags utländska verksamhet som beräknas enligt en av de särskilda administrativa reglerna för internprissättning (administrative pricing rules)(15). De icke-skattepliktiga inkomsterna från utrikeshandel omfattar följande:

- Försäljning och uthyrning av varor som införskaffats av ett amerikanskt försäljningsbolag i utlandet för en part som står under samma kontroll som detta bolag (normalt det amerikanska bolag som kontrollerar försäljningsbolaget).

- Förmedlingstjänster som hänger samman med denna försäljning eller uthyrning av varor.

- Alla andra tjänster som har ett samband med denna försäljning och uthyrning.

(46) Med hänvisning till det amerikanska systemet konstaterar kommissionen att verksamheten i ett försäljningsbolag eller dess belgiska filial innebär försäljning eller uthyrning av varor som kommer från Förenta staterna och som införskaffats från ett närstående bolag i samma grupp. Dessutom tillhandahålls alla slags tjänster som hänger samman med denna försäljning och uthyrning.

(47) Enligt systemet i fråga tillämpas ett fast vinstpåslag på 8 procent enbart på filialens eller dotterbolagets direkta berättigade kostnader för att få fram det beskattningsbara resultatet. I detta system ingår inte direkta kostnader för reklam, säljfrämjande åtgärder, varutransporter och kreditexponering. Belgien hävdar att dessa kostnader direkt belastar de utländska kontrollerade enheter som filialen eller dotterbolaget gör affärer med.

(48) Kommissionen noterar först och främst att man med ett fast vinstpåslag på 8 procent kan underskatta nivån på lönsamheten för filialen eller dotterbolaget, i förhållande till den marginal som skulle ha uppnåtts vid en liknande affärstransaktion av samma eller ett annat företag med en icke-kontrollerad partner. Enligt riktlinjerna i OECD:s rapport om kostnadsplusmetoden bör en rimlig marginal läggas på de direkta och indirekta kostnaderna för en leverantör av varor eller tjänster i samband med en kontrollerad affärstransaktion. På så sätt uppnås en lämplig vinst med hänsyn till funktioner, utnyttjade tillgångar, riskexponering och villkor på marknaden. Med ett vinstpåslag på 8 procent drar kommissionen slutsatsen att man inte tar hänsyn till alla möjliga faktorer för att fastställa vinsten på lämpligt sätt och att man därför, i vissa fall, kan underskatta den beskattningsbara vinsten för amerikanska filialer eller dotterbolag.

(49) För det andra noterar kommissionen att en del av försäljningsbolagets inkomst från en utländsk verksamhet endast undantas från amerikansk skatt om "den ekonomiska processen för dessa transaktioner äger rum utanför Förenta staterna". Enligt avsnitt 924 b 1 B i interninkomstlagen från 1986 uppfylls detta villkor endast om det amerikanska försäljningsbolaget deltar i förfrågningar eller förhandlingar som leder till försäljning av exportvaror eller till att ett återförsäljningskontrakt ingås. Dessutom skall försäljningsbolaget ha minst 50 procent av de direkta kostnaderna för dessa transaktioner utanför Förenta staterna. Enligt avsnitt 924 e i interninkomstlagen från 1986 avser direkta kostnader 1) reklam och säljfrämjande åtgärder, 2) hantering av kundordrar och leveransorganisation, 3) varutransporter, 4) fakturering och inkassering, samt 5) ansvar för kreditexponering. Kommissionen anser att dessa verksamheter kan generera stora inkomstflöden för leverantören. Att dessa verksamheter utesluts när kostnadsplusmetoden används innebär en artificiell minskning av det beskattningsbara resultatet. Kommissionen vill särskilt understryka likheten mellan de verksamheter som uttryckligen tillskrivs ett amerikanskt försäljningsbolag i utlandet på grundval av faktiska kostnader enligt avsnitt 924 e i interinkomstlagen från 1986 och de kostnader som enligt det belgiska systemet uttryckligen utesluts från beräkningen av resultatet för filialen och dotterbolaget. Kommissionens slutsats är att systemet i praktiken undandrar den större delen av inkomsterna hos amerikanska filialer och dotterbolag i Belgien från skatt, genom att inte ta hänsyn till nämnda kostnader.

(50) Kommissionen bekräftar således sin bedömning att systemet ger amerikanska försäljningsbolag - filialer och dotterbolag - en fördel i form av en minskning av det beskattningsbara resultatet för belgisk bolagsbeskattning.

Statliga medel

(51) Det andra kriteriet är att skattefördelen måste beviljas av staten eller med hjälp av statliga medel. En minskning av de beskattningsbara vinsterna för företag, enligt kostnadsplusmetoden och en fast sats på 8 procent som tillämpas på vissa berättigade kostnader, leder till lägre skatter för mottagarna och därmed till förlorade skatteintäkter för den belgiska statskassan.

(52) Kommissionen kan inte godta de belgiska myndigheternas argument att systemet skulle öka skatteintäkterna på grund av att amerikanska filialer eller dotterbolag etableras i Belgien. I sin analys nämner kommissionen endast de skatteintäkter som den belgiska staten skulle ha inkasserat om filialerna och dotterbolagen hade beskattats enligt den belgiska allmänna skatterätten. Genom att tillämpa systemet i fråga tar man i praktiken ut en lägre skatt från de amerikanska försäljningsbolag som verkar i Belgien än den skatt som normalt tas ut på den belgiska verksamheten i utländska bolags filialer och dotterbolag. Enligt punkt 10 i kommissionens meddelande är detta likvärdigt med en förbrukning av statliga medel i form av skatteutgifter.

Effekter på konkurrensen och handeln

(53) Det tredje kriteriet är att åtgärden i fråga måste påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. Belgien kritiserade kommissionen för att den i sin skrivelse av den 12 april 2002(16) inte närmare angav vilka negativa effekter systemet skulle få på konkurrensen med tanke på syftet med de amerikanska bestämmelserna för försäljningsbolag i utlandet, dvs. att ge amerikanska exportbolag en fördel.

(54) Konkurrensen påverkas när en åtgärd förstärker ett företags ställning i förhållande till konkurrerande företag, enligt punkt 11 i meddelandet. Ovanstående analys av det amerikanska systemet för försäljningsbolag i utlandet visar tydligt att Belgiens tillämpning av kostnadsplusmetoden inom systemets ramar leder till att en lägre beskattningsbar inkomst fastställs än vid andra jämförbara kontrollerade transaktioner i Belgien. Det framgår också att amerikanska filialer eller dotterbolag kan bedriva verksamhet inom områden som reklam, säljfrämjande åtgärder, varutransporter och kredittjänster. På alla dessa områden är konkurrensen hård inom gemenskapen. Ruling-systemet för amerikanska försäljningsbolag i Belgien ger förmånstagarna en fördel i form av minskat beskattningsunderlag, vilket stärker ställningen för filialerna och dotterbolagen samt den företagskoncern de tillhör, till nackdel för deras konkurrenter.

(55) Nämnda kriterium är dessutom också uppfyllt om det stödmottagande företaget bedriver en ekonomisk verksamhet som är föremål för handel mellan medlemsstaterna, vilket också förklaras i punkt 11 i kommissionens meddelande. De amerikanska filialer och dotterbolag som gynnas av ett minskat beskattningsunderlag enligt det särskilda ruling-systemet tillhör med nödvändighet internationella företagskoncerner som bedriver internationell handel, bland annat inom gemenskapen. Kommissionen drar slutsatsen att systemet ger en fördel till vissa medlemmar i koncernen och därmed stärker marknadsställningen för den koncern som förmånstagarna tillhör, i förhållande till andra koncerner som också är aktiva inom handeln i gemenskapen.

Selektiv karaktär

(56) Det sista kriteriet är att åtgärden måste vara specifik eller selektiv i det att den gynnar "vissa företag eller viss produktion". De belgiska myndigheterna hävdar att ruling-systemet för amerikanska försäljningsbolag i Belgien inte skiljer sig från det system som tillämpas på alla andra utländska bolags dotterbolag eller filialer i Belgien, eftersom den skrivelse som lade grunden till systemet inte längre är tillämplig. Systemet skulle därför inte vara specifikt. Enligt Belgien är det således kostnadsplusmetoden i kombination med ett fast vinstpåslag på 8 procent som avgör den lägsta beskattningsbara inkomsten av affärsverksamheten i ett utländskt bolag etablerat i Belgien (enligt artikel 182.1.3 e i den kungliga förordningen om verkställande av artikel 342.2 i inkomstskattelagen från 1992), oavsett om denna verksamhet bedrivs av amerikanska eller andra utländska bolags dotterbolag eller filialer. Att vissa direkta kostnader utesluts - som kostnader för reklam, säljfrämjande åtgärder, varutransporter och kreditexponering - från beräkningen enligt kostnadsplusmetoden av det beskattningsbara resultatet hos amerikanska försäljningsbolag (dotterbolag eller filialer) skulle motiveras av att kostnaderna för dessa verksamheter ger inkomster för det närstående bolaget, och att de därför bör beskattas enligt rätten i det land där detta närstående bolag är etablerat. Filialens eller dotterbolagets verksamhet i Belgien anses vara rent administrativ och av underordnad betydelse, medan kostnaderna för reklam, säljfrämjande, varutransporter och kreditexponering kan tillskrivas gruppens utländska enheter.

(57) Efter att ha gått igenom Belgiens argument noggrant vill kommissionen bekräfta sin uppfattning att ruling-systemet för de amerikanska försäljningsbolagens belgiska verksamhet är ett specifikt system som endast tillämpas på dem, och det av följande skäl.

(58) Om en skattskyldig inte kan bevisa sin beskattningsbara inkomst för skattemyndigheterna skall myndigheterna, enligt den belgiska allmänna skatterätten (artikel 342.1 i inkomstskattelagen från 1992), beräkna denna inkomst genom att jämföra med tre andra liknande skattskyldiga. De skall vara jämförbara när det gäller investerat kapital, omsättning, antal anställda och andra relevanta faktorer. I ett sådant fall (när skattskyldiga inte kan bevisa sin beskattningsbara inkomst för skattemyndigheterna) får särskilda regler utfärdas genom en kunglig förordning för fastställande av lägsta beskattningsbara inkomst för utländska bolag med verksamhet i Belgien (artikel 342.2 i inkomstskattelagen från 1992). I artikel 182.1.3 e i den kungliga förordningen om verkställande av artikel 342.2 i inkomstskattelagen från 1992 fastställs den lägsta beskattningsbara inkomsten för utländska bolag som utför tjänster som inte beskattas någon annanstans till 10 procent av deras bruttoomsättning på denna tjänsteverksamhet.

(59) Kommissionen noterar också att det särskilda skattesystemet för de amerikanska försäljningsbolagens verksamhet i Belgien inte är berättigat med hänsyn till artikel 182.1.3 e i den kungliga förordningen om verkställande av artikel 342.2 i inkomstskattelagen från 1992. Enligt schablonberäkningen i artikel 182.1.3 e i den kungliga förordningen är det tillåtet att fastställa ett beskattningsbart minimum till minst 10 procent enligt återförsäljningsprismetoden (resale-minus method) i stället för att lägga ett fast vinstpåslag på 8 procent enligt kostnadsplusmetoden.

(60) Som nämnts ovan har skattemyndigheterna befogenhet att justera det redovisade resultatet för skattskyldiga i Belgien, både enligt belgisk nationell rätt och enligt skatteavtal som ingåtts av Belgien. Detta gäller både fristående företag och fasta driftställen under utländska bolag när resultatet härrör från kontrollerade transaktioner med utländska beskattningsbara enheter och inte följer principen om affärsmässighet.

(61) Kommissionen medger att osäkerheten kring fastställandet av en marknadsmässig vinst har medverkat till att det har utvecklats en metod för förhandsbeslut om ruling i Belgien, enligt artikel 345.1 i inkomstskattelagen från 1992. Syftet har varit att försäkra sig om att vissa kontrollerade transaktioner följer principen om affärsmässighet. Denna allmänna ruling-metod är förenlig med principerna i OECD:s rapport från 1995, som tillåter kostnadsplusmetoden för indirekt vinstbestämning under förutsättning att hänsyn tas till den skattskyldiges funktioner, utnyttjade tillgångar, riskexponering och särskilda marknadsvillkor.

(62) Genom att fastställa det beskattningsbara resultatet till ett belopp som beräknats enligt kostnadsplusmetoden med ett fast påslag på 8 procent anser kommissionen att man inte uppnår en vinst som tar hänsyn till faktorer som ingår i en analys av affärsmässigheten, såsom den skattskyldiges funktioner, utnyttjade tillgångar, riskexponering och marknadsvillkor. Kommissionens slutsats är att systemet för amerikanska försäljningsbolag med verksamhet i Belgien är ett specifikt skattesystem som skiljer sig från den allmänna skatterätten som tillämpas på alla andra utländska bolags dotterbolag eller filialer i Belgien.

Motivering med hänsyn till systemets karaktär och allmänna struktur

(63) Belgien hävdar också att systemet omfattar alla utländska bolag i Belgien som inte kan fastställa sitt beskattningsbara resultat på ett analytiskt sätt. Denna beskrivning skulle motivera en särskild metod för resultatberäkning.

(64) Att det är omöjligt att fastställa vinsten på ett analytiskt sätt är dock inte unikt för amerikanska försäljningsbolag som är filialer eller dotterbolag. Kommissionen noterar att ett sådant bolag enligt amerikansk lagstiftning måste vara organiserat eller ha ett kontor i ett land med ett skatteavtal för informationsutbyte med Förenta staterna, i likhet med Belgiens avtal(17). Bolaget måste dessutom föra löpande bokföring i detta land. Eftersom försäljningsbolagets verksamhet måste avgränsas med en separat bokföring för att få amerikanska skatteförmåner borde denna bokföring användas för att fastställa bolagets vinster i den belgiska verksamheten inför de belgiska skattemyndigheterna.

(65) Enligt kommissionen är det inte motiverat att Belgien utesluter vissa kostnader - som kostnader för reklam, säljfrämjande åtgärder, varutransporter och kreditexponering - från beräkningen av den beskattningsbara vinsten enligt kostnadsplusmetoden. Som nämnts ovan avser dessa kostnader affärsmässiga verksamheter som normalt bedrivs av en filial eller ett dotterbolag för att bolagsgruppen till viss del skall kunna befrias från amerikansk skatt på försäljningsbolagets vinster.

(66) Till skillnad från vad Belgien hävdar blir vinsterna från dessa verksamheter normalt sett inte beskattade enligt rätten i det land där affärspartnern till försäljningsbolaget i Belgien är etablerad. Enligt kommissionen leder uteslutningen av ovan nämnda kostnader från vinstberäkningen till att motsvarande vinster varken beskattas i Belgien eller Förenta staterna. Detta är inte motiverat med hänsyn till principerna i internationell skatterätt, vilka anges i artikel 7.1 i OECD:s modellavtal för skatter:

"Vinsterna hos ett företag från en avtalsstat får endast beskattas i denna stat, om inte företaget bedriver sin verksamhet i den andra avtalsstaten genom ett fast driftställe i denna andra stat. Om ett företag bedriver sin verksamhet på det sättet skall företagets vinster beskattas i den andra staten, men endast i den utsträckning vinsterna kan tillskrivas detta fasta driftställe."

Kommissionen noterar dessutom att samma principer tillämpas i den belgiska nationella rätten: bolag som är etablerade i landet skall betala belgisk skatt på sina internationella inkomster, medan bolag etablerade i andra länder med verksamhet i Belgien skall betala skatt på sina inkomster från belgiska källor.

När det gäller vinsten hos ett amerikanskt försäljningsbolag som är ett dotterbolag drar kommissionen slutsatsen att beskattningsrätten tillhör den stat där dotterbolaget är etablerat, nämligen Belgien. När det gäller vinsten hos ett amerikanskt försäljningsbolag som är en filial tillfaller beskattningsrätten filialens stat, dvs. återigen Belgien. En annan fördelning av beskattningsrätten, som Belgien föreslår, skulle utgöra ett undantag både från den belgiska skatterätten och från skatteavtal som ingåtts av Belgien. Kommissionen avvisar därför Belgiens motivering som grundas på det faktum att landet inte skulle ha rätt att beskatta försäljningsbolagens belgiska verksamhet, och bekräftar således sin uppfattning att systemet i fråga är specifikt.

Överensstämmelse

(67) De belgiska myndigheterna har inte bestridit kommissionens bedömning, som formulerades i en skrivelse av den 12 april 2002(18). Enligt denna bedömning kan man i det här fallet inte tillämpa något av undantagen i artikel 87.2 och 87.3 i fördraget, dvs. när ett statligt stöd kan anses vara förenligt med den inre marknaden. Kommissionen bekräftar därför sin bedömning, som kan sammanfattas på följande sätt.

(68) I den utsträckning skattesystemet för amerikanska försäljningsbolag etablerade i Belgien utgör ett statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget finns det anledning att pröva om systemet är förenligt med de undantag som anges i artikel 87.2 och 87.3.

(69) Undantagen i artikel 87.2 i fördraget är inte tillämpliga i det här fallet. De avser stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser och stöd som ges till näringslivet i vissa områden i Förbundsrepubliken Tyskland.

(70) Undantaget i artikel 87.3 a i fördraget tillåter stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning. Det är inte heller tillämpligt.

(71) Systemet kan inte heller anses syfta till att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller avhjälpa en allvarlig störning i den belgiska ekonomin, enligt artikel 87.3 d i fördraget. Syftet är inte heller att främja kultur och bevara kulturarvet, enligt samma artikel.

(72) Systemet för de amerikanska försäljningsbolagens belgiska verksamhet måste vidare prövas mot bakgrund av artikel 87.3 c i fördraget. Enligt denna artikel tillåts stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. De skatteförmåner som ges inom ramen för systemet i fråga är inte förenade med att investeringar genomförs eller att arbetstillfällen eller specifika projekt skapas. De minskar helt enkelt de kostnader som de berörda bolagen normalt sett har i sin verksamhet. Förmånerna bör därför betraktas som ett statligt driftstöd, vars effekter upphör så snart stödet upphör. Enligt kommissionens praxis kan sådana stöd inte betraktas som stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner.

Slutliga synpunkter på beskrivningen av systemet som statsstöd

(73) Kommissionen bekräftar bedömningen i sin skrivelse av den 12 april 2002(19), som innebär att systemet för amerikanska försäljningsbolags belgiska verksamhet är oförenligt med den inre marknaden. Som nämnts ovan började systemet i fråga gälla 1984 utan att det hade föranmälts till kommissionen. Därför anses det vara ett olagligt statligt stöd.

Berättigade förväntningar

(74) När ett olagligt beviljat statsstöd konstateras vara oförenligt med den gemensamma marknaden måste mottagaren betala tillbaka stödet. Efter det att stödet har återbetalats bör marknadsställningen före stödutbetalningen återupprättas så långt det är möjligt. I artikel 14.1 i förordning (EG) nr 659/1999 anges dock följande: "Kommissionen skall inte återkräva stödet om detta skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten." Enligt EG-domstolens rättspraxis och kommissionens beslutspraxis gäller att ett återkrav av stöd står i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten om en stödmottagare efter det att kommissionen har vidtagit åtgärder med rätta kan anta att stödet hade beviljats enligt gemenskapsrätten.

(75) I sin dom i målet Van den Bergh och Jurgens(20) fastslog domstolen följande:

"Enligt domstolens rättspraxis får en ekonomisk aktör hävda principen om skyddet av berättigade förväntningar om en institution har gett anledning till ogrundade förhoppningar. När en försiktig och förnuftig ekonomisk aktör kan förutse att gemenskapen kommer att anta en rättsakt som påverkar aktörens intressen får han eller hon inte åberopa denna princip när denna rättsakt har antagits."

(76) Belgien har åberopat principen om berättigade förväntningar hos dem som gynnas av ett skattesystem som har funnits sedan 1984 och som kommissionen, enligt Belgien, år 1985 ansåg hade minimala effekter på sysselsättningen i gemenskapen och därmed på konkurrensen i allmänhet(21). Belgien har meddelat att man redan nu är beredd att avskaffa systemet så snart Förenta staterna har anpassat sig helt efter WTO:s beslut, och i vilket fall som helst senast den 31 december 2003.

(77) Enligt artikel 14.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 tar kommissionen hänsyn till exceptionella omständigheter som gör det berättigat att inte kräva tillbaka stöd som beviljats olagligt till stödordningens förmånstagare, om ett återkrav skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten, till exempel respekten för berättigade förväntningar. I det här ärendet noterar kommissionen att systemet för amerikanska försäljningsbolags verksamhet i Belgien har stora likheter med det system som Belgien införde med den kungliga förordningen nr 187 av den 30 december 1982 om skattebehandling av samordningscentra. Dessa två system rör verksamheter inom en och samma företagskoncern och inom båda används kostnadsplusmetoden för att fastställa beskattningsunderlaget. I sitt beslut av den 2 maj 1984 bedömde kommissionen att detta stöd inte utgjorde ett stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget (nu artikel 87.1). Detta beslut offentliggjordes inte, men det faktum att kommissionen inte gjorde några invändningar mot systemet för samordningscentra i Belgien nämndes både i den fjortonde konkurrensrapporten och i ett svar på en parlamentsfråga(22).

(78) Mot denna bakgrund noterar kommissionen att den fattade sitt beslut om systemet för samordningscentra i Belgien innan systemet för de amerikanska försäljningsbolagens verksamhet i Belgien trädde i kraft. Kommissionen anser därför att systemets förmånstagare gjorde rätt i att inte se systemet som ett stöd under den period de omfattades av detta system. Detta gör att kommissionen inte kan kräva tillbaka stöd som kan ha utbetalats.

(79) När det gäller det faktum att Belgien är berett att avskaffa systemet senast den 31 december 2003 anser kommissionen att principen om berättigade förväntningar gäller alla företag som omfattades av systemet innan det formella undersökningsförfarandet inleddes och alla stöd som eventuellt har beviljats dessa företag fram till slutet av det budgetår då förfarandet förklaras avslutat.

VI. SLUTSATSER

(80) Kommissionen konstaterar att Belgien olagligt har genomfört, i strid med artikel 88.3 i fördraget, ett skattesystem i form av ruling för den kommersiella verksamheten i amerikanska försäljningsbolag, såsom det har tillämpats av de belgiska skattemyndigheterna sedan januari 1985. Kommissionen drar slutsatsen att skattelättnaderna enligt detta system utgör ett statligt stöd som inte omfattas av något undantag från förbudet mot sådana stöd och att systemet därför är oförenligt med den gemensamma marknaden.

(81) Kommissionen drar även slutsatsen att de företag som omfattades av detta system gjorde rätt i att anse att det inte utgjorde ett stöd när de gagnades av systemet. Kommissionen kräver följaktligen inte att stödet återbetalas.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det stödsystem som Belgien har infört i form av ett särskilt ruling-system som tillämpas på kommersiella verksamheter i amerikanska försäljningsbolag (US Foreign Sales Corporations) i Belgien är oförenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 2

Belgien är skyldigt att avskaffa det stödsystem som avses i artikel 1 från och med det första taxeringsår som följer efter delgivningen av detta beslut.

Artikel 3

Belgien skall inom två månader efter delgivningen av detta beslut informera kommissionen om vilka åtgärder landet vidtagit för att rätta sig efter beslutet.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Konungariket Belgien.

Utfärdat i Bryssel den 24 juni 2003.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 30, 8.2.2003, s. 21.

(2) EGT C 2, 6.1.1998, s. 1.

(3) EGT C 384, 10.12.1998, s. 3.

(4) Se fotnot 1.

(5) Enligt det amerikanska systemet räknas inte inkomsten från en utländsk verksamhet (foreign trade income) i ett försäljningsbolag i utlandet till inkomsterna hos det amerikanska bolag som kontrollerar detta försäljningsbolag, även om denna inkomst betraktas som en beskattningsbar inkomst enligt underavsnitt F i inkomstskattelagen från 1986. Inkomsten i fråga skall närmare bestämt, enligt avsnitt 954 d-e i inkomstskattelagen, normalt sett betraktas som en inkomst i form av förmodad utdelning för det amerikanska bolag som sköter kontrollen och därför beskattas som utländsk inkomst (foreign base company income) från ett kontrollerat bolag i utlandet (CFC).

(6) US Pub. L. No. 106-519 (2000). Den ordning som ersatte systemet för försäljningsbolag i utlandet, Extraterritorial Income Act, förklarades senare oförenlig med WTO:s regler av WTO-panelen och överprövningsorganet.

(7) Se särskilt artikel 26 i inkomstskatteavtalet mellan Förenta staterna och Belgien, undertecknat i Bryssel den 9 juli 1970, om bestämmelser för informationsutbyte.

(8) Se särskilt artiklarna 5 och 7 i inkomstskatteavtalet mellan Förenta staterna och Belgien, som nämnts tidigare, med rubrikerna "fasta driftställen" respektive "företagsvinster".

(9) Se svaret som De Clerq gav den 10 juni 1985 å kommissionens vägnar på den skriftliga frågan nr 1664/84 från Marijke Van Hemeldonck - EGT C 197, 5.8.1985, s. 6.

(10) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.

(11) Se fotnot 1.

(12) Se EG-domstolens dom i mål C-295/97, Piaggio, Rättfallssamling 1999, s. I-3735.

(13) Se fotnot 3.

(14) Enligt det amerikanska systemet för försäljningsbolag i utlandet avses med exportvaror 1) varor som tillverkats, producerats, odlats eller utvunnits i Förenta staterna av en annan part än försäljningsbolaget i utlandet, 2) varor som i huvudsak innehas för försäljning eller uthyrning inom ramen för försäljningsbolagets normala verksamhet i utlandet, 3) varor som säljs eller hyrs ut för att förbrukas, användas eller disponeras direkt utanför Förenta staterna, enligt avsnitt 927 a 1 i interninkomstlagen från 1986. Dessutom får inte mer än 50 procent av exportvarans värde grunda sig på material eller beståndsdelar som importerats till Förenta staterna, avsnitt 927 a 1 C i interninkomstlagen från 1986 och regelavsnitt 1.927 a-1T e.

(15) Enligt den amerikanska lagstiftningen skall de inkomster hos amerikanska försäljningsbolag i utlandet som kommer från kontrollerade transaktioner för försäljning, uthyrning och tjänster beräknas på grundval av ett av följande tre system för fastställande av priser mellan företag a) metoden för sammantagen beskattningsbar inkomst, b) bruttointäktsmetoden, c) prissättning enligt principen om affärsmässighet. Den metod som ger den högsta beskattningsbara inkomsten för försäljningsbolaget skall väljas. Befrielse från amerikansk skatt gäller om den "skattebefriade inkomsten från utländsk källa" anses vara en inkomst från en utländsk källa som inte har en faktisk koppling till en verksamhet som bedrivs i Förenta staterna.

(16) Se fotnot 1.

(17) Se fotnot 7.

(18) Se fotnot 1.

(19) Se fotnot 1.

(20) EG-domstolens dom i mål C-265/85, Van den Bergh och Jurgens BV mot kommissionen, Rättfallssamling 1987, s. 1155, punkt 44.

(21) Se fotnot 9.

(22) Skriftlig fråga nr 1735/90, EGT C 63, 11.3.1991.