SV Europeiska unionens officiella tidning L 225/104

KOMMISSIONENS BESLUT

av den 2 juli 2008

om den åtgärd C 16/04 (f.d. NN 29/04, CP 71/02 och CP 133/05) som Grekland genomfört till förmån för Hellenic Shipyards

[delgivet med nr K(2008) 3118]

(Endast den grekiska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2009/610/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1) och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) Genom en skrivelse av den 9 september 2003 överlämnade de grekiska myndigheterna en ansökan till kommissionen från Hellenic Shipyards SA (nedan kallat HSY) om att ändra den investeringsplan för omstrukturering av företaget som kommissionen beviljat stöd till genom kommissionens beslut av den 15 juli 1997 i stödärende N 401/97 (2) (nedan kallat beslut N 401/97). Enligt den ändrade planen från november 2002 ansökte HSY och fick till slut de grekiska myndigheternas godkännande att fullfölja genomförandet av investeringsplanen senast den 30 juni 2004. Vidare har det stöd som kommissionen beviljade 1997 enligt den ändrade planen ännu inte betalats ut till HSY.

(2) Genom en skrivelse av den 31 oktober 2003 förklarade de grekiska myndigheterna att kommissionen ”upplysningsvis” underrättats om ändringarna och att de inte avsåg att göra en anmälan.

(3) Genom en skrivelse av den 18 november 2003 bad kommissionen de grekiska myndigheterna att klargöra om de hade för avsikt att bevilja eller utbetala stöd till HSY för de ändamål som anges i den ändrade investeringsplanen. I samma skrivelse påminde kommissionen de grekiska myndigheterna om att de i så fall, i enlighet med rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (3) (nedan kallad förordning (EG) nr 659/1999), måste anmäla stödet till kommissionen och inte genomföra det förrän kommissionen har fattat ett formellt beslut om detta.

(4) Genom en skrivelse av den 16 januari 2004 förklarade de grekiska myndigheterna att det stöd som de tänkte bevilja var ”befintligt stöd”, som omfattades av kommissionens godkännande från 1997, och att de grekiska myndigheterna hade behörighet att godkänna ändringar av omstruktureringsplanen, inbegripet en förlängd tidsfrist för genomförandet av planen.

(5) Genom en skrivelse av den 20 februari 2004 meddelade kommissionen de grekiska myndigheterna att den tvivlade på att ovannämnda uttalanden stämde.

(6) Genom en skrivelse av den 27 februari 2004 förklarade de grekiska myndigheterna att man fram till detta datum inte hade beviljat HSY något statligt stöd.

(7) Genom beslut K(2004) 1359 av den 20 april 2004 (4) (nedan kallat inledningsbeslutet) inledde kommissionen det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende de ändringar som gjorts av en investeringsplan som delvis finansierades genom ett investeringsstöd som beviljats genom beslut N 401/97. I inledningsbeslutet hänvisades också till flera lån och garantier som beviljats HSY av den statsägda banken Hellenic Bank of Industrial Development (nedan kallad ETVA) och till de grekiska myndigheternas underlåtenhet att tillhandahålla årliga rapporter.

(8) Efter att ha begärt och beviljats förlängd tidsfrist för att inkomma med synpunkter lämnade Grekland sina synpunkter om inledningsbeslutet i en skrivelse av den 20 oktober 2004.

(9) Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (5). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärden i fråga.

(10) Efter att ha begärt och beviljats förlängd tidsfrist för att inkomma med synpunkter lämnade HSY sina synpunkter om inledningsbeslutet i en skrivelse av den 18 oktober 2004. Synpunkterna var desamma som dem som Grekland lämnade den 20 oktober 2004. Elefsis, en grekisk konkurrent till HSY, lämnade sina synpunkter i en skrivelse av den 10 september 2004. Dessa synpunkter överlämnades till Grekland genom skrivelserna av den 16 december 2004 och den 23 december 2004, varpå Grekland svarade genom skrivelser av den 20 januari 2005 respektive den 26 januari 2005. Genom en skrivelse av den 29 mars 2005 skickade Elefsis ytterligare synpunkter till Grekland, som svarade genom en skrivelse av den 23 maj 2005.

(11) Från och med 2002 började kommissionen motta klagomål från Elefsis som påstod att HSY erhållit flera olagliga och oförenliga stödåtgärder och att HSY hade missbrukat det stöd som kommissionen beviljat. Skrivelserna var daterade den 23 maj 2002, den 28 maj 2002, den 14 augusti 2002, den 24 april 2003, den 3 februari 2004, den 4 mars 2004, den 30 juni 2004, den 8 april 2005, den 27 april 2005, den 24 maj 2005, den 10 juni 2005, den 15 juli 2005, den 28 juli 2005, den 13 september 2005, den 16 september 2005, den 21 oktober 2005, den 12 december 2005, den 23 december 2005, den 6 januari 2006, den 10 januari 2006, den 12 januari 2006, den 18 januari 2006, den 23 januari 2006, den 3 februari 2006, den 9 februari 2006, den 23 mars 2006, den 28 mars 2006, den 6 april 2006, den 20 april 2006, den 24 maj 2006 och den 2 juni 2006. Kommissionen skickade skrivelser till den klagande den 27 juni 2002, den 22 juli 2004 och den 12 augusti 2005.

(12) Klagomålen registrerades som CP 71/02 och CP 133/05.

(13) Kommissionen bad Grekland genom skrivelser av den 30 januari 2003, den 30 juli 2004, den 2 maj 2005, den 24 maj 2005, den 24 mars 2006, den 24 maj 2006 och den 29 maj 2006 att lämna upplysningar. Grekland svarade genom skrivelser av den 31 mars 2003, den 21 oktober 2004, den 17 december 2004, den 20 juni 2005, den 25 april 2006, den 30 maj 2006 och den 1 juni 2006.

(14) Kommissionen hade ett möte med de grekiska myndigheterna den 22 mars 2006 (då de grekiska myndigheterna beledsagades av företrädare för HSY och Piraeus Bank och överlämnade ytterligare dokument till kommissionen), med den klagande den 10 januari 2003, den 14 januari 2005, den 10 mars 2005, den 20 maj 2005, den 19 oktober 2005, den 8 november 2005 och den 23 mars 2006, och med Thyssen Krupp Marine Systems AG (nedan kallat TKMS) den 21 mars 2006.

(15) Genom beslut K(2006) 2983 av den 4 juli 2006 (6) (nedan kallat utvidgningsbeslutet) utvidgade kommissionen det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget till att även omfatta flera ytterligare åtgärder till förmån för HSY. I utvidgningsbeslutet slår kommissionen också fast att flera oanmälda åtgärder antingen omfattas av artikel 296 i EG-fördraget eller inte utgör stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

(16) Utvidgningen av förfarandet i ärende C 16/04 påverkar inte några andra befintliga eller kommande förfaranden om statligt stöd som rör HSY, till exempel förfarande C 40/02.

(17) Efter att ha begärt och beviljats förlängd svarsfrist svarade Grekland på utvidgningsbeslutet genom en skrivelse av den 5 oktober 2006.

(18) Kommissionens beslut att utvidga förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (7). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärden i fråga.

(19) Kommissionen har mottagit synpunkter från följande berörda parter. HSY lämnade sina synpunkter i en skrivelse av den 30 oktober 2006. Greek Naval Shipyard Holding (nedan kallat GNSH) och TKMS lämnade sina synpunkter i en gemensam skrivelse av den 30 oktober 2006. Piraeus Bank lämnade sina synpunkter i en skrivelse av den 27 oktober 2006 – och efter ett möte med kommissionen den 15 november 2007 – i en skrivelse av den 27 december 2006. Efter att ha begärt och beviljats förlängd svarsfrist lämnade Elefsis sina synpunkter i en skrivelse av den 17 november 2006.

(20) Kommissionen har genom en skrivelse av den 22 februari 2007 översänt dessa synpunkter till Grekland, som bemötte dem genom skrivelser av den 7 mars 2007 respektive den 19 mars 2007. Genom en skrivelse av den 27 april 2007 översände kommissionen bilagor till synpunkterna från tredje part till Grekland, som kommissionen inte hade skickat med i skrivelsen av den 22 februari. I skrivelsen av den 27 april 2007 ställde kommissionen också flera frågor till Grekland, som svarade genom en skrivelse av den 29 juni 2007. Genom en skrivelse av den 23 augusti 2007 ställde kommissionen frågor till HSY, som svarade genom en skrivelse av den 9 oktober 2007. Genom en skrivelse av den 13 november 2007 begärde kommissionen mer information från Grekland och översände HSY:s svar av den 9 oktober 2007. Grekland svarade genom skrivelser av den 4 december 2007 respektive den 14 december 2007. Kommissionen träffade de grekiska myndigheterna den 16 oktober 2007 och den 21 januari 2008. Kommissionen skickade fler frågor till Grekland den 12 februari 2008, varpå Grekland svarade genom en skrivelse av den 3 mars 2008.

(21) Den 8 maj 2007 hölls det ett möte mellan kommissionen, TKMS/GNSH och HSY:s advokat. TKMS/GNSH inkom med ytterligare synpunkter genom en skrivelse av den 21 juni 2007. Den 11 september 2007 översände kommissionen skrivelsen till Grekland, som inkom med synpunkter genom en skrivelse av den 11 oktober 2007. Efter ett andra möte den 9 januari 2008 mellan kommissionen och samma personer inkom TKMS/GNSH med ytterligare en skrivelse av den 18 januari 2008, som översändes till de grekiska myndigheterna genom en skrivelse av den 12 februari 2008.

(22) Kommissionen hade möte med Elefsis den 15 mars 2007 och den 7 augusti 2007. Efter det sista mötet inkom Elefsis med ytterligare synpunkter genom en skrivelse av den 8 november 2007, som översändes till Grekland genom en skrivelse av den 17 januari 2008. Grekland svarade genom en skrivelse av den 15 februari 2008.

(23) Piraeus Bank inkom med ytterligare synpunkter genom en skrivelse av den 22 oktober 2007, som översändes till Grekland genom en skrivelse av den 13 november 2007. Den 12 februari 2008 begärde Piraeus Bank ytterligare ett möte med kommissionen. Mötet ägde rum den 5 mars 2008.

(24) Enligt artikel 6 i förordning (EG) nr 659/1999 ska medlemsstaten och andra intresserade parter lämna sina synpunkter inom en månad och ”[i] vederbörligen berättigade fall får kommissionen förlänga den föreskrivna tidsfristen”. I det här fallet fortsatte parterna att inkomma med synpunkter (och att begära möten med kommissionen) efter det att tidsfristen hade löpt ut. Inledningsvis översände kommissionen dessa skrivelser till Grekland för att ge landet tillfälle att bemöta dem, vilket gav Grekland intrycket att kommissionen hade godtagit dessa skrivelser, som skickats efter det att tidsfristen på en månad hade löpt ut. Kommissionen godtog inledningsvis de berörda parternas inbjudningar till möten och godtog också under dessa möten de berörda parternas begäran om att få lov att inkomma med en skrivelse med ytterligare upplysningar om de frågor som diskuterades vid mötet. Kommissionen sade dock aldrig till de berörda parterna att de tänkte godta de skrivelser som skickades efter det att tidsfristen på en månad hade löpt ut. Kommissionen har till exempel aldrig sagt till de berörda parterna att de kunde inkomma med synpunkter i all oändlighet eller att kommissionen skulle informera dem om när den tänkte sluta att godta skrivelser.

(25) Kommissionen anser att det var motiverat att förlänga den föreskrivna tidsfristen efter en månad i det här fallet eftersom utvidgningsbeslutet omfattar ett stort antal åtgärder. För att bedöma flera av åtgärderna måste man dessutom göra komplicerade juridiska analyser och klargöra sakförhållanden som sträcker sig så mycket som tio år tillbaka i tiden.

(26) Vissa av de berörda parterna fortsatte emellertid att inkomma med skrivelser till kommissionen över ett år efter det att utvidgningsbeslutet hade offentliggjorts. Om kommissionen inte hade bestämt sig för att ignorera de synpunkter som inkom efter ett visst datum kunde det ständiga inlämnandet av synpunkter ha hindrat kommissionen från att komma fram till ett slutligt beslut inom skälig tid (8). Dessutom kom vissa av parterna inte med några nya faktauppgifter i sina skrivelser utan fortsatte att ge synpunkter på frågor som de redan hade kommenterat i tidigare skrivelser. Det får inte vara syftet med att förlänga tidsfristen för att inkomma med synpunkter.

(27) Kommissionen beslutade därför att skrivelser som mottagits efter den 5 mars 2008 (dvs. den dag då kommissionen mottog en fyrsidig skrivelse, daterad den 3 mars 2008, i vilken Grekland svarade på kommissionens skrivelse av den 12 februari 2008) skulle anses ha inkommit efter det att tidsfristen för att inkomma med synpunkter hade löpt ut. Detta gäller Elefsis skrivelser av den 7 mars 2008, den 24 april 2008 och den 2 juni 2008 (9) och GNSH/TKMS:s skrivelse av den 2 april 2008. Det innebär att dessa skrivelser inte översändes till Grekland för bemötande och inte beaktades i detta beslut.

2. KOMMISSIONENS OCH RÅDETS TIDIGARE BESLUT

(28) HSY:s anläggningar är bland de största i östra Medelhavet. Varvet ligger i Skaramanga, väster om Aten, i Attica. HSY grundades 1939 av den grekiska flottan och köptes 1957 av Niarchoskoncernen. Den långvariga krisen i sjöfartssektorn, som följde på den första oljekrisen, hade en negativ inverkan på HSY:s verksamhet. I april 1985 var situationen så kritisk att företaget lade ned verksamheten och inledde en likvidationsprocess. I september 1985 köpte den statsägda banken ETVA företaget. Verksamheten återupptogs efter försäljningen. Företagets verksamhet var dock inte tillräcklig med tanke på de stora anläggningarna och det stora antalet anställda (10).

(29) År 1990 införde rådet en särskild bestämmelse för Grekland i rådets direktiv 90/684/EEG av den 21 december 1990 om stöd till varvsindustrin (11) (nedan kallat direktiv 90/684/EEG) som gjorde det möjligt att ge driftsstöd för omstrukturering för att privatisera flera varv.

(30) År 1992 likviderades HSY på grund av sina finansiella förpliktelser och ackumulerade förluster. I november 1993, efter två misslyckade försök att sälja HSY, avbröts likvidationsprocessen. Baserat på den grekiska regeringens löfte om att dess statliga varv skulle privatiseras senast den 31 mars 1993 beviljade kommissionen den 23 december 1992 (12) en skuldavskrivning för HSY. Eftersom den grekiska regeringen hade överskridit tidsfristen som fastställts till mars 1993 inledde kommissionen den 10 mars 1994 ett förfarande (C 10/94) om missbruk av det beviljade stödet (13). Den 26 juli 1995 beslutade kommissionen (14) att avsluta förfarandet med ett negativt beslut om stödet till HSY. På begäran av den grekiska regeringen, som påstod att varvet snart skulle säljas, beslutade kommissionen dock att vänta med att meddela beslutet. Till sist informerade de grekiska myndigheterna kommissionen om att 49 procent av aktierna i HSY hade sålts till företagets anställda, och att Grekland utnyttjade möjligheten att behålla majoritetsinnehavet i ett av sina varv, vilket var berättigat av försvarsskäl enligt artikel 10.3 i direktiv 90/684/EEG. Den 31 oktober 1995 upphävde kommissionen det slutliga negativa beslutet för HSY (15). Samtidigt ökade företagets skulder och omstruktureringen hade inte genomförts. Den 8 januari 1997 utvidgade kommissionen därför det förfarande som inleddes i ärende C 10/94 (16). Sedan antogs rådets förordning (EG) nr 1013/97 av den 2 juni 1997 om stöd till vissa skeppsvarv som är under omstrukturering (17) (nedan kallad förordning (EG) nr 1013/97), bland annat HSY.

(31) Den 15 juli 1997 beviljade kommissionen stöd till HSY genom två separata beslut: — I kommissionens första beslut (18) (nedan kallat beslut C 10/94) avslutade kommissionen förfarande C 10/94 som inleddes 1994 genom att godkänna en skuldavskrivning på 54,5 miljarder grekiska drakmer (160 miljoner euro) enligt förordning (EG) nr 1013/97. — I beslut N 401/97 beviljade kommissionen, efter de grekiska myndigheternas anmälan av den 20 juni 1997, ett bidrag på 7,8 miljarder grekiska drakmer (22,9 miljoner euro) till ett investeringsprogram på 15,6 miljarder grekiska drakmer (45,9 miljoner euro) för omstrukturering av varvet.

(32) År 2001 beslutade regeringen att helt privatisera HSY. Den grekiska staten inledde ett öppet anbudsförfarande, för vilket anbudsmaterial upprättades. Den 31 maj 2002 sålde ETVA och HSY:s anställda sina aktier i HSY till ett konsortium som bestod av HDW och Ferrostaal (19) (nedan kallat HDW/Ferrostaal). Konsortiet grundade GNSH för att förvalta aktieinnehavet i HSY. HDW och Ferrostaal hade lika stora andelar i GNSH. ThyssenKrupp övertog HDW i januari 2005 (20) och förvärvade Ferrostaals aktier i GNSH i november 2005 (21). ThyssenKrupp har sedan slutet av 2005 därför ägt 100 procent av aktierna och haft full kontroll över HSY. GNSH och HSY ingår i TKMS, den del av ThyssenKrupp som är specialiserad på system för örlogsfartyg och specialiserade handelsfartyg.

(33) I augusti 2001, under anbudsförfarandet för försäljningen av HSY, antog den grekiska staten lag 2941/2001, som innehåller flera åtgärder för att kunna genomföra försäljningen av HSY. För det första ger lagen arbetstagarna incitament att lämna företaget frivilligt. För det andra övertar den grekiska staten vissa av HSY:s engångskostnader för pensioner. För det tredje gör lagen det möjligt för HSY att dra nytta av ett antal skattebefriade reserver om de kvittas mot förluster från tidigare år. För det fjärde innehåller lagen en bestämmelse om att ge ersättning till de arbetstagare som hade aktier i HSY före privatiseringen. Det innebär att den grekiska staten ska ersätta arbetstagarna för de belopp som de har investerat i HSY inom ramen för de kapitalökningar som gjorts under föregående år. Den 5 juni 2002 antog kommissionen ett dubbelt beslut (22) (nedan kallat beslut N 513/01) om flera av åtgärderna i lag 2941/2001 och som Grekland hade anmält 2001 (anmälan registrerad som N 513/01). Kommissionen beslutade att bevilja nedläggningsstöd på 29,5 miljoner euro till HSY och att inleda (ärende C 40/02) det formella granskningsförfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget när det gäller i) statens betalning av vissa engångskostnader för de anställdas pensioner och ii) överföringen av ett antal reserver till aktiekapitalet utan att betala den lagstadgade skatten på 10 procent. Kommissionen fattade den 20 oktober 2004 (23) det slutgiltiga beslutet (nedan kallat beslut C 40/02) att de båda åtgärderna utgjorde statligt stöd som inte var förenligt med den gemensamma marknaden och som måste betalas tillbaka.

3. BEDÖMNING AV ÖVERGRIPANDE FRÅGOR

(34) Detta beslut gäller sexton åtgärder. Innan kommissionen börjar bedöma dem en och en måste den klargöra vissa viktiga frågor som har betydelse för bedömningen av flera av åtgärderna.

3.1 Övergripande fråga 1: Kreditvärdighet och tillträde till den finansiella marknaden 1997–2002

(35) För att kunna bedöma de flesta av de åtgärder som är föremål för detta beslut måste kommissionen fastställa hur HSY:s ekonomiska och finansiella situation såg ut under åren 1997–2002 och om det var rimligt att anta att företaget skulle kunna bli lönsamt igen på lång sikt. Kommissionen måste också avgöra om en investerare i en marknadsekonomi skulle ha gått med på att bevilja HSY lån och garantier av det slag som staten och den statsägda banken ETVA har gjort. Dessa var de enda institutioner som försåg HSY med medel under den aktuella perioden.

(36) Kommissionen kommer att börja med att analysera situationen 1997 och sedan analysera utvecklingen fram till 2002.

3.1.1 Situationen 1997

(37) Inledningsvis är det nödvändigt att kontrollera om kommissionen i tidigare beslut redan har uttalat sig om den här frågan. För det första erinrar kommissionen om att den i beslut N 401/97 och beslut C 10/94, båda antagna den 15 juli 2007, inte ifrågasatte om den affärsplan som Grekland överlämnade var korrekt. Därmed tillstod kommissionen indirekt att HSY kunde bli lönsamt igenom om affärsplanen genomfördes. För det andra framgår det av den beskrivande delen i beslut N 401/97 att varvet ska finansiera en del av omstruktureringsplanen med hjälp av banklån på 4,67 miljarder grekiska drakmer som lånats på marknadsmässiga villkor utan statliga garantier. Genom att inte ifrågasätta om finansieringen var möjlig tillstod kommissionen att företaget borde kunna få ett lån på marknaden, åtminstone på det aktuella beloppet. Om kommissionen hade ansett att varvet inte kunde få lån på åtminstone 4,67 miljarder grekiska drakmer så borde den ha förklarat att omstruktureringsplanen inte var genomförbar och satt stopp för de stora beloppen omstruktureringsstöd (inklusive investeringsstödet). Sammanfattningsvis kan kommissionen i detta beslut inte fatta beslut som strider mot dessa båda tidigare bedömningar.

(38) Utan att motsäga ovannämnda bedömningar erinrar kommissionen dock om vilken svår situation varvet befann sig i 1996–1997.

(39) För det första framgår det av beslut N 401/97 när det gäller den fysiska infrastrukturen att den utrustning som användes på varvet var gammal och omodern och att investeringsplanen var den första investeringsplanen sedan varvet byggdes (24). Enligt beslut C 10/94 var det nödvändigt att modernisera infrastrukturen för att återskapa företagets konkurrenskraft och lönsamhet. Slutsatsen kan därför dras att ett snabbt genomförande av investeringsplanen var en förutsättning för att kunna återställa företagets lönsamhet.

(40) För det andra erkänner de grekiska myndigheterna själva när det gäller HSY:s kommersiella verksamhet och storleken på företagets orderstock att företaget inte hade undertecknat några fartygsbyggnadskontrakt när investeringsplanen presenterades, eftersom verksamheten vid varvet kännetecknades av stor osäkerhet inför framtiden och det saknades en tydlig affärsstrategi och investeringar. Den enda riktiga verksamhet som bedrevs var att färdigställa MEKO-fregatterna till den grekiska flottan (25). Eftersom orderboken var tom på skeppsbyggnadsuppdrag och eftersom varvet behövde ha en viss omsättning för att bli lönsamt i framtiden anser kommissionen att det var viktigt att snarast underteckna (dvs. ingå) lönsamma kontrakt om att bygga civila eller militära fartyg för att återställa företagets lönsamhet.

(41) För det tredje, när det gäller HSY:s finansiella situation, återfinns de viktigaste redovisningsuppgifterna i tabell 1. När det gäller företagets betalningsförmåga kan man konstatera att företaget 1997 hade ett stort eget kapital (26). Denna positiva aspekt berodde dock helt och hållet på de massiva skuldavskrivningar som staten genomförde 1996. Staten avskrev 54,52 miljarder grekiska drakmer (160 miljoner euro) i skulder för den civila verksamheten – avskrivningen godkändes genom beslut C 10/94 – och 46,35 miljarder grekiska drakmer (136 miljoner euro) i skulder för den militära verksamheten. Den till synes sunda balansräkningen som iakttogs den 31 december 1996 var något ”konstgjord” och var framför allt inte alls något bevis för att varvet hade återfått sin konkurrenskraft eller för att det hade tagit itu med orsakerna till de svåra problem som det haft de senaste tjugo åren. Om varvet inte hade genomfört omstruktureringsplanen fullt ut skulle det sannolikt gå med förlust, vilket snabbt skulle göra slut på företagets egna medel (dvs. eget kapital). Man bör komma ihåg att HSY hade likviderats två gånger under de föregående tolv åren. Sammanfattningsvis hade detta positiva egna kapital inte varit tillräckligt för att övertyga banken om att låna ut pengar till HSY till normal ränta, dvs. den ränta som banken tar ut när den lånar ut pengar till välmående företag. Tabell 1 Uppgifter om HSY:s omsättning, vinst och egna kapital 1997–2005 (miljoner EUR) 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 (27) 2004 2005 Aktiekapital 86 91 92 95 65 106 106 121 121 Eget kapital 82 88 54 17 –4 –78 –83 – 111 – 182 Omsättning 74 83 30 59 55 89 112 130 198 Vinst 7 1 –36 –42 –21 – 115 –1 –45 –71

(42) Sammanfattningsvis anser kommissionen att varvet 1997 fortfarande hade problem och ännu inte var konkurrenskraftigt men att företaget kunde förväntas bli lönsamt igen om investeringsplanen genomfördes fullt ut och i tid och om varvet snabbt lyckades ingå lönsamma skeppsbyggnadskontrakt. Eftersom möjligheten att återställa företagets lönsamhet berodde på dessa två osäkra faktorer medförde det ”särskilda risker” att låna ut pengar till HSY 1997 och åren därefter. En privat bank skulle ha gått med på att bevilja lån eller garantier till HSY men till ett pris som återspeglade den betydande risken. Enligt ett meddelande från kommissionen om metoden för fastställande av referens- och diskonteringsränta (28) är ett lämpligt kriterium för att avgöra om det föreligger statligt stöd och storleken på detta i situationer som medför ”särskilda risker” referensräntan för Grekland (dvs. Athibor plus 300 räntepunkter till och med den 31 december 2000 och femåriga Euribor plus 75 räntepunkter från och med den 1 januari 2001) plus en riskpremie på minst 400 räntepunkter (dvs. Athibor plus minst 700 räntepunkter till och med den 31 december 2000 och femåriga Euribor plus minst 475 räntepunkter från och med den 1 januari 2001). När det gäller lånegarantier kommer kommissionen att använda samma metod för att bedöma förekomsten av stöd, dvs. jämföra de totala kostnaderna för det garanterade lånet (dvs. den ränta som HSY betalade till banken plus den garantipremie som HSY betalade till borgensmannen) med de kostnader som HSY skulle ha betalat om företaget hade tecknat lånet på marknaden (dvs. referensräntan för Grekland plus minst 400 räntepunkter).

3.1.2 Utvecklingen efter 1997

(43) Som kommer att förklaras nedan kan kommissionen inte utesluta att HSY fram till den 30 juni 1999 fortfarande kunde låna av marknaden till den ränta som definierades i föregående avsnitt (29).

(44) HSY redovisade en liten nettovinst 1997 och 1998 (30). Under de här två åren lyckades företaget dock inte ingå några skeppsbyggnadskontrakt (31), vare sig för militära eller civila fartyg, vilket hade varit nödvändigt för att garantera en tillräcklig omsättning under de kommande åren och för att undvika att gå med förlust. Det första fartygsbyggnadskontrakt som varvet lyckades ingå handlade om att bygga två färjor för Strintzis. Det undertecknades först i början av 1999 (32). Det var dessutom känt redan från början att försäljningspriset var för lågt för att täcka kostnaderna och att kontraktet därför skulle innebära en förlust (33). I juli 1999 tilldelade den grekiska flottan HSY och HDW ett kontrakt om att bygga tre ubåtar. Enligt planerna skulle de tre ubåtarna byggas under en period på nästan tio år, och det totala kontraktet uppgick till omkring 350 miljarder spagrekiska drakmer (1 miljard euro), varav omkring tre fjärdedelar skulle gå till HDW som skulle leverera den maskinella utrustningen, tryckkomponenter och känsliga elektroniska system. Den första ubåten skulle dessutom byggas på HDW:s varv i Kiel (34). Därför skulle projektet inte innebära någon större omsättning eller inkomst för HSY under de första åren (35).

(45) Med tanke på att företaget inte lyckades fylla sin orderbok med lönsamma uppdrag under 1997, 1998 och de första månaderna 1999 måste ledningen och alla investerare som analyserat varvets situation senast de första månaderna 1999 ha insett att varvet inte skulle ha tillräcklig omsättning under 1999 och 2000 för att täcka kostnaderna och att varvet under de här åren skulle redovisa stora förluster som skulle reducera företagets egna kapital till ett mycket litet belopp (36). Under dessa förhållanden kunde företaget inte längre väntas bli lönsamt igen (37). Kommissionen noterar dessutom att de grekiska myndigheternas första rapport om genomförandet av investeringsplanen visade att endast en liten del av planen hade fullbordats den 30 juni 1999. Utöver de kommersiella bakslagen gick därför även moderniseringen av anläggningen långsamt (38). Kommissionen noterar slutligen att de hotande finansiella problemen ledde till en tvist mellan varvets oberoende ledningsgrupp (dvs. Brown & Root, som tillsattes i september 1996) och de anställda/aktieägarna. Ledningen insisterade till exempel på att det var nödvändigt att ytterligare skära ner på arbetsstyrkan på grund av den låga omsättningen. De fackliga ledarna motsatte sig en sådan reform och lyckades få ledningsgruppen avsatt (39). Denna incident, som ledde till diskontinuitet i företagets ledning och som visade hur svårt det var att genomföra tillräckliga reformer på varvet, var ytterligare en faktor som skulle ha avskräckt en investerare i en marknadsekonomi från att låna ut pengar till HSY.

(46) Av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att det från och med den 30 juni 1999 inte längre var rimligt att anta att företaget skulle bli lönsamt igen. Kommissionen anser därför att inga banker skulle ha gått med på att låna ut pengar till varvet från och med detta datum, inte ens till hög ränta, och att ingen bank skulle ha gått med på att bevilja en garanti, inte ens mot en hög garantiavgift. Eftersom HSY inte skulle ha fått lån eller garantier från marknaden är alla lån eller garantier som beviljats efter den 30 juni 1999 automatiskt att betrakta som stöd. Om det konstateras att garantierna är oförenliga med den gemensamma marknaden och fortfarande är utestående måste alla garantier omedelbart stoppas och alla lån omedelbart betalas tillbaka. Det räcker dock inte att betala tillbaka de lån som beviljats efter den 30 juni 1999 – enligt den ordinarie tidsplanen i låneavtalet och enligt detta beslut – för att återställa förhållandena till ursprungsläget eftersom HSY fram till återbetalningsdagen har haft tillgång till medel som företaget normalt inte skulle ha erhållit från marknaden. För att återställa förhållandena till ursprungsläget bör denna fördel, vars storlek endast kan beräknas genom att tillämpa räntan för ett högrisklån, därför också återbetalas. Kommissionen måste därför kräva att HSY återbetalar skillnaden mellan den ränta som HSY faktiskt har betalat och en ränta som teoretiskt sett vore lämplig för ett högrisklån för perioden från den dag då lånet betalades ut till HSY till den dag HSY återbetalade lånet. För att fastställa den teoretiska räntan konstaterar kommissionen att riskpremien enligt meddelandet från kommissionen om metoden för fastställande av referens- och diskonteringsränta får vara mer än 400 räntepunkter högre än referensräntan ”om ingen privat bank skulle ha accepterat att bevilja lånet i fråga”, vilket är fallet här. Kommissionen har i flera beslut ansett att en premie på minst 600 räntepunkter över referensräntan är lämplig i situationer som medför höga risker (40). Kommissionen anser att detta är miniminivån för lån i den aktuella situationen. Kommissionen kommer att tillämpa samma metod på statliga garantier som beviljats efter den 30 juni 1999: Kommissionen kommer att kräva att HSY återbetalar skillnaden mellan kostnaden för det garanterade lånet (till banken erlagd ränta plus erlagd garantipremie) och referensräntan för Grekland, plus 600 räntepunkter, för perioden från den dag då det garanterade lånet betalades ut till den dag då garantin sades upp – antingen enligt den ordinarie tidsplanen i låneavtalet eller enligt detta beslut.

(47) HSY lämnade den första Deloitterapporten för att styrka sina påståenden om att de lån och garantier som staten och ETVA hade beviljat lika gärna kunde ha beviljats av en privat bank på samma villkor (41). I avsnitt 5 i rapporten analyserar Deloitte HSY:s kreditvärdighet 1999 och under följande år. Deloitte drar slutsatsen att företaget lika gärna kunde ha lånat pengar eller erhållit garantier från andra finansinstitut utanför koncernen (dvs. som inte hade någon relation till företaget utöver de sedvanliga affärsförbindelserna) under den granskade perioden (42). Kommissionen konstaterar att Deloitte i sin rapport inte förklarar hur denna slutsats går ihop med det faktum att HSY försökt låna pengar från andra finansinstitut men misslyckats (43). Kommissionen noterar också att analysen innehåller en rad fel (44) som i väsentlig utsträckning påverkar slutsatsen.

3.1.3 Koncernanalys

(48) Samtliga lån och garantier som är föremål för detta förfarande beviljades av ETVA eller av den grekiska staten. De grekiska myndigheterna påstår att lånen och garantierna kan ses som koncerninterna transaktioner, eftersom ETVA och den grekiska staten (via ETVA) var aktieägare i HSY. Här påstår Grekland två saker: — För det första att det är normalt att ett moderbolag lånar ut pengar till ett dotterbolag till gynnsamma villkor. Den fördel som detta innebär för dotterbolaget ökar värdet på moderbolagets aktieinnehav. Även om kommissionen skulle anse att ETVA och staten beviljade lån och garantier till ett pris som understeg marknadspriset så skulle detta därför ha varit godtagbart för en investerare i en marknadsekonomi i en liknande situation. Lånen och garantierna skulle därför inte utgöra statligt stöd. — För det andra är det normalt att ett moderbolag lånar ut pengar till ett dotterbolag som befinner sig i svårigheter. Sådana lån syftar till att bevara värdet på moderbolagets aktieinnehav. Även om kommissionen skulle anse att en privat bank inte skulle ha lånat ut pengar till HSY under en viss period för att varvet befann sig i ett allför dåligt läge så skulle de lån och garantier som ETVA och staten beviljat ändå ha varit godtagbara för en privat investerare i liknande omständigheter. Lånen och garantierna skulle därför inte utgöra statligt stöd.

(49) Kommissionen anser inte att Greklands slutsatser är korrekta.

(50) För det första noterar kommissionen följande två saker. Först och främst skulle en investerare i en marknadsekonomi inte ha försatt sig i ETVA:s situation. Kommissionen erinrar till exempel om att ETVA, när det köpte HSY 1985, var en utvecklingsbank som agerade på uppdrag av regeringen för att undvika nedläggning av ett företag som hade stor betydelse för Greklands ekonomi (45). För att HSY inte skulle gå omkull gjorde ETVA 1986 ett kapitaltillskott till HSY som kommissionen ansåg utgöra statligt stöd (46). År 1995 bevarade ETVA ”ett majoritetsinnehav om 51 %” eftersom Grekland påstod att det var ”berättigat av försvarsskäl”, enligt artikel 10 i direktiv 90/684/EEG. För det andra konstaterar kommissionen att det klart och tydligt framgår att staten fram till 2002 inte har agerat som en investerare i en marknadsekonomi, med tanke på alla de åtgärder som staten har genomfört (däribland de åtgärder som ETVA har genomfört, eftersom de, vilket kommer att visas senare i detta beslut, kan tillskrivas staten) till förmån för HSY – framför allt det upprepade och omfattande statliga stödet till HSY fram till 2002. Staten har hela tiden tillhandahållit det omfattande finansiella stöd som har behövts för att HSY inte skulle gå omkull, och det har varit ytterst kostsamt. Sammanfattningsvis, eftersom staten (via ETVA) bara var aktieägare i HSY på grund av att den agerade som en offentlig myndighet som var beredd att upprätthålla HSY:s verksamhet till varje pris och eftersom den aldrig har agerat som en investerare i en marknadsekonomi som vill tjäna pengar på sitt aktieinnehav i HSY, är det inte trovärdigt att påstå att ETVA och staten agerade på ett sätt som vore godtagbart för en investerare i en marknadsekonomi, eftersom den otillräckliga ränta (eller garantiavgift) som de tog ut på den finansiering (lån och garantier) som de beviljade HSY kompenserades av en värdeökning på HSY-aktierna. Eftersom staten (inklusive ETVA) aldrig har agerat som en investerare som försöker göra en vinst, utan tvärtom gick med på att till ett högt pris se till att HSY inte gick omkull, borde Grekland och HSY åtminstone har styrkt sitt påstående med hjälp av en detaljerad analys som visar att staten och ETVA, som aktieägare i HSY, verkligen kunde räkna med en högre realisationsvinst (dvs. en värdeökning på aktierna) än de uteblivna intäkterna (dvs. den otillräckliga räntan eller den otillräckliga garantipremien). Eftersom det inte har gjorts någon sådan analys och eftersom HSY och Grekland gjorde sitt tveksamma och hypotetiska påstående utan att presentera några bevis som styrker detta avfärdar kommissionen utan ytterligare analys deras påstående att staten (inklusive ETVA) agerade som en investerare i en marknadsekonomi, eftersom den finansiering som de beviljade till gynnsamma villkor ledde till att HSY-aktierna steg tillräckligt mycket i värde för att kompensera för de uteblivna intäkterna.

(51) För det andra finns det, även om resonemanget ovan skulle avfärdas och de koncerninterna aspekterna analyseras (dvs. den potentiella värdeökningen på HSY-aktierna), tillräckligt med bevis för att de transaktioner som ETVA genomfört inte skulle ha godtagits av en investerare i en marknadsekonomi som hade haft ett aktieinnehav på 51 procent i HSY.

(52) I slutet av 1995 överfördes 49 procent av ägandet i HSY till företagets anställda. Då fastställdes också det pris som de anställda skulle betala för att köpa denna 49-procentiga andel. Under de följande åren, då ETVA och staten försåg HSY med finansiering till ett lägre pris än en privat bank (utanför koncernen) skulle ha gjort, tillföll 49 procent av HSY:s värdeökning till följd av besparingen (dvs. HSY betalade lägre ränta) de andra aktieägarna i HSY. Av den fördel (lägre ränta och garantipremier) som ETVA och staten gett HSY fick de endast tillbaka 51 procent i form av en värdeökning på aktierna i HSY. En investerare i en marknadsekonomi skulle inte ha gått med på att ge en sådan gåva till de andra aktieägarna i HSY. För att inte förlora pengar till dessa andra aktieägare skulle en investerare i en marknadsekonomi ha tagit ut en ränta som ungefär motsvarar den ränta som privata banker (utanför koncernen) skulle ha tagit ut. De grekiska myndigheternas första påstående är därför obefogat.

(53) Samma resonemang gäller för perioden efter den 30 juni 1999, då ingen privat bank skulle ha försett HSY med finansiering, eftersom risken för konkurs var alltför hög. En rationell investerare som endast äger 51 procent av ett företag skulle åtminstone ha bett de andra aktieägarna att tillhandahålla finansiering i proportion till deras aktieinnehav i HSY. Om de andra aktieägarna inte hade tillräckligt med resurser för att tillhandahålla denna finansiering skulle en rationell investerare åtminstone ha förhandlat sig till ett större aktieinnehav i HSY mot att tillhandahålla finansiering till företaget. Att förse HSY med omfattande finansiering utan samfinansiering eller utan eftergifter från de andra aktieägarna vore ungefär som att ta en mycket hög risk med sina egna pengar för att rädda värdet på någon annans aktier. En investerare i en marknadsekonomi skulle under liknande omständigheter inte ha gått med på att ge en sådan gåva till de övriga aktieägarna (47). De grekiska myndigheternas andra påstående måste därför avfärdas.

3.2 Övergripande fråga 2: Frågan om huruvida ETVA:s beteende kan tillskrivas staten

(54) Flera av de sexton åtgärder som analyserats i detta beslut beviljades inte direkt av staten. De beviljades av den statsägda banken ETVA. Frågan måste analyseras eftersom Grekland, HSY och TKMS/GNSH bestrider påståendet att åtgärderna kan tillskrivas staten, medan Elefsis och Piraeus Bank bekräftar det.

(55) Åtgärderna beviljades av ETVA mellan 1996 och 2002. Enligt rättspraxis kan sådana åtgärder bara räknas som statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget om staten kunde kontrollera ETVA och om myndigheterna har ”varit delaktiga på ett eller annat sätt i dessa åtgärder” (48).

(56) ETVA, som står för Greklands industriella utvecklingsbank, grundades 1964 efter en sammanslagning av tre organisationer (den industriella utvecklingsorganisationen, organisationen för finansiering av ekonomisk utveckling och turistkreditorganisationen). ETVA omvandlades till ett bolag genom lag 1369/1973. Sedan 1973 har det därför drivits som en statsägd bank. Grekland (49) menar att det främsta målet med ETVA som utvecklingsbank enligt bankens stadgar var att främja landets utveckling genom att finansiera produktionsverksamheter i den grekiska ekonomin (turism, industriell produktion osv.). ETVA var den enda utvecklingsbanken i Grekland. ETVA strävade därför efter att spela en avgörande roll i landets ekonomiska och regionala utveckling genom att erbjuda finansiering till företag, utveckla den regionala infrastrukturen i landet, tillhandahålla riskkapital och delta i åtgärder som var strategiskt viktiga för den grekiska ekonomin. År 1995, efter de finansiella svårigheter som uppstod till följd av denna verksamhet, blev det en viktig prioritering för den grekiska regeringen att omkapitalisera, omstrukturera och modernisera banken. Detta gjordes i form av ett femårsprogram inom ramen för lag 2359/95. Utöver regeringens kapitaltillskott på 427 miljarder grekiska drakmer var målet med omstruktureringen att tillämpa en ny strategi, ändra organisationsstrukturen och utarbeta moderna affärsmetoder som var anpassade till dagens konkurrensvillkor. Därför började ETVA, utöver utvecklingsverksamheten, även att erbjuda kommersiella banktjänster, framför allt efter 1997 (50).

(57) År 1999 beslutade staten, som ägde 100 procent av aktierna i ETVA, att notera banken på Atenbörsen och erbjöd 24 procent av sitt aktiekapital till allmänheten. Staten beslutade att gå ännu längre med privatiseringen av banken och minska statens ägande till under 50 procent. Ett anbudsförfarande inleddes, och valet föll på Piraeus Bank. Den 20 mars 2002 överfördes aktier motsvarande 57,7 procent av ETVA:s kapital till Piraeus Bank (51).

(58) När det gäller statens möjlighet att kontrollera ETVA konstaterar kommissionen att ETVA till och med slutet av 1999 ägdes helt av den grekiska staten. Staten bevarade ett majoritetsinnehav tills en majoritet av aktierna överfördes till Piraeus Bank den 20 mars 2002. Staten kunde därför kontrollera ETVA, åtminstone till och med den 20 mars 2002. Detta visar också att statliga medel var inblandade i de åtgärder som ETVA genomförde.

(59) När det gäller statens inblandning i antagandet av de olika åtgärderna konstaterar kommissionen följande: — För det första noterar kommissionen att ETVA:s ledning inte har fattat de tre viktigaste besluten när det gäller ETVA:s aktieinnehav i HSY på egen hand: Dessa beslut har fattats av regeringen och genomförts av ETVA. När ETVA köpte det konkursmässiga HSY 1985 var det ett statligt beslut (52). ETVA genomförde helt enkelt bara det statliga beslutet och gjorde snabbt ett stort kapitaltillskott till HSY, vilket kommissionen ansåg utgöra statligt stöd (53). Detta visar att förbindelsen mellan ETVA och HSY redan från början har bestått av statligt stöd till ett företag som var viktigt – för sysselsättningen och för verksamheten – för den grekiska regeringen. Det andra viktiga beslutet var ETVA:s försäljning av 49 procent av HSY:s kapital till de anställda, vilket beslutades genom lag 2367/1995 (54). Lagen innebar också att HSY tvingades genomföra omfattande omstruktureringsåtgärder (55) (och att varvet fick mycket stora belopp i stöd). Den tredje stora händelsen var privatiseringen av HSY 2001–2002 (dvs. ETVA tvingades sälja sitt återstående 51-procentiga aktieinnehav i HSY). Beslutet om privatiseringen fattades av den berörda interministeriella privatiseringskommittén genom beslut nr 14/3–1-2001, och privatiseringen skedde enligt den grekiska privatiseringslagen 2000/91. Detta upprepades ständigt i det anbudsmaterial som Alpha Finance, som var den bank som organiserade försäljningen av HSY åt staten och säljarna (ETVA och de anställda), delade ut till de intresserade investerarna/spekulanterna. Av anbudsmaterialet av den 2 april 2001 framgår också att staten ska välja ut en spekulant tillsammans med säljarna. Sammanfattningsvis fattades de tre viktiga besluten om ETVA:s aktieinnehav i HSY av staten. — Utöver statens direkta inblandning vid dessa tre tillfällen beviljade staten också mycket stora belopp i stöd mellan 1995 och 2002. Staten avskrev 54,52 miljarder grekiska drakmer (160 miljoner euro) i skulder för den civila verksamheten – avskrivningen godkändes genom beslut C 10/94 – och 46,35 miljarder grekiska drakmer (136 miljoner euro) i skulder för den militära verksamheten. Enligt beslut N 401/97 avsåg staten också att bevilja 7,8 miljarder grekiska drakmer (22,9 miljoner euro) i investeringsstöd. Under anbudsförfarandet 2001 tillämpade den grekiska staten lag 2941/2001 som innehöll ett stort belopp i finansiellt stöd för att underlätta privatiseringen av HSY (se skäl 33 i detta beslut). Som kommissionen påpekade i beslut N 513/01 åtog sig staten till exempel att betala 118 miljoner euro som incitament för att uppmuntra de anställda att frivilligt lämna företaget. Genom att bevilja omfattande och upprepade stöd signalerade regeringen tydligt att den ansåg att HSY:s överlevnad var politiskt mycket viktig (56). — Slutligen konstaterar kommissionen att staten tilldelade strategiska försvarskontrakt till HSY under de här åren, till exempel om att bygga ubåtar. Staten hade därför ett direkt intresse i att övervaka HSY:s verksamhet och se till att verksamheten kunde fortsätta på varvet.

(60) Genom att bestämma hur stort aktieinnehav som ETVA skulle ha i HSY, genom att ständigt ge HSY omfattande finansiellt stöd och genom att tilldela HSY militära kontrakt som var viktiga för Greklands säkerhet signalerade den grekiska staten signalerade mycket tydligt att den ansåg att HSY:s verksamhet hade stor betydelse och att den övervakade situationen på varvet mycket noggrant. Rent allmänt anser kommissionen att det, fram till det att ETVA privatiserades i mars 2002, inte går att ifrågasätta att ETVA:s beteende kan tillskrivas staten. Under dessa omständigheter var det omöjligt för ETVA:s ledning att utveckla en lånepolitik gentemot HSY som inte var förenlig med den politik av regelbundet stöd som regeringen antagit. Det hade framför allt varit omöjligt för ETVA att fatta beslut som skapade finansiella problem för HSY. ETVA skulle till exempel inte ha kunnat ta ut en hög ränta (dvs. ett högt påslag på interbankräntan) på de lån som banken beviljade HSY, eftersom det skulle ha förvärrat HSY:s finansiella situation, vilket hade varit politiskt oacceptabelt för regeringen. På samma sätt hade ETVA inte kunnat neka HSY ett lån som företaget behövde för att finansiera sin verksamhet (57). ETVA hade med andra ord inget annat val än att fortsätta att följa statens politik om ett kraftfullt och kontinuerligt stöd till HSY. Kommissionen drar därför slutsatsen att alla de åtgärder som ETVA genomfört till förmån för HSY (lån, garantier, kapitaltillskott osv.) automatiskt kunde tillskrivas staten, och att det för närvarande inte finns någon anledning att presentera ytterligare bevis för statens inblandning när dessa åtgärder antogs av ETVA. Sammanfattningsvis anser kommissionen att alla de olika åtgärder som ETVA genomförde kan tillskrivas staten.

(61) Här noterar kommissionen också följande faktorer som bekräftar att ETVA:s beteende kan tillskrivas staten.

(62) För det första sålde ETVA 1995 endast 49 procent – och således inte 100 procent – av HSY-aktierna till de anställda. ”Grekland anför att varvsindustrin behövs av militära skäl för att rättfärdiga att man behåller de 51 % som är tillåtna enligt artikel 10 i direktiv 90/684/EEG”. Artikel 10.3 i rådets direktiv 90/684/EEG lyder enligt följande: ”Trots vad som sägs i punkt 2 om plikten att avyttra varvet genom försäljning, skall den grekiska regeringen ha rätt att bevara ett majoritetsinnehav om 51 % i ett varv om det är berättigat av försvarsskäl” (58). Detta visar att syftet med ETVA:s 51-procentiga andel i HSY var att låta staten kontrollera HSY för att tillvarata Greklands försvarsintressen. Det är uppenbart att ETVA:s ledning i det här sammanhanget inte hade kunnat utveckla en förbindelse med HSY på kommersiella villkor. Besluten om att tillhandahålla finansiering till HSY och villkoren för denna finansiering kunde aldrig gå emot Greklands försvarsintressen. Kommissionen kan framför allt inte se hur ETVA:s ledning skulle ha kunnat neka HSY finansiering eller ha tagit ut en hög ränta på finansieringen. Om Greklands mål vidare var att tillvarata sina försvarsintressen är det rimligt att anta att regeringen i själva verket direkt övervakade alla viktiga beslut som fattades av HSY:s ledning och alla beslut som fattades av ETVA om finansieringen av HSY.

(63) För det andra kan slutsatsen dras att eftersom ETVA:s mandat som ”utvecklingsbank” definierades av staten, så kan alla åtgärder som ETVA genomförde inom ramen för detta mandat tillskrivas staten. På samma sätt kan det enligt rättspraxis vara betydelsefullt ”vilken verksamhet företaget bedriver och om denna utövas på marknaden under normala konkurrensvillkor i förhållande till privata företag” (59) för att avgöra om en åtgärd som vidtagits av ett företag ska tillskrivas staten. Här erkänner de grekiska myndigheterna att ETVA ända sedan banken grundades inte har fungerat som en vanlig kommersiell bank utan som en särskild utvecklingsbank som framför allt har varit verksam inom långfristiga krediter och som har spelat en avgörande roll för landets ekonomiska och regionala utveckling (60). Här erinrar kommissionen om att ETVA köpte HSY 1985. ETVA:s inblandning i HSY:s verksamhet utvecklades därför inom ramen för mandatet som ”utvecklingsbank” och inte inom ramen för bankens kommersiella verksamhet som inleddes så sent som 1997. Eftersom ETVA fram till dess hade varit tvunget att stödja HSY inom ramen för mandatet som ”utvecklingsbank” kunde ETVA 1997 inte plötsligt sluta förse HSY med de lån och garantier som varvet begärde och låta varvet gå i konkurs. Här erinrar kommissionen om att ETVA under 1990-talets andra hälft fick tillstånd att bedriva kommersiell verksamhet vid sidan av utvecklingsverksamheten och inte i stället för denna som måste fortsätta.

(64) För det tredje kan ”frågan om företagets organisationsform är offentligrättslig eller om det omfattas av den allmänna bolagsrätten” (61) enligt rättspraxis vara betydelsefull för att kunna visa att åtgärderna kan tillskrivas staten. Eftersom ETVA:s främsta mål som statsägd utvecklingsbank är att främja landets utveckling genom att finansiera Greklands ekonomi omfattades det inte av bankdirektiv (62). Det var först när ETVA:s aktier noterades på Atenbörsen den 12 januari 2000 som ETVA omfattades av samma tillsynsregler som gäller för kommersiella banker.

(65) För det fjärde konstaterar kommissionen att staten under perioden 1996–2002 var särskilt uppmärksam på ETVA:s verksamhet. Staten antog lag 2359/95 för att omstrukturera ETVA och tillsköt hundratals miljarder grekiska drakmer i samband med detta. År 1999 beslutade den att notera en del av kapitalet på Atenbörsen. Ett år senare beslutade den att privatisera en majoritet av ETVA:s kapital. Privatiseringen fullbordades 2002. Det visar att staten under perioden 1996–2002 var mycket intresserad av ETVA:s verksamhet. De lån och garantier som HSY fick var tillräckligt omfattande (63) för att ETVA:s ledning inte skulle ha kunnat fatta beslut om att bevilja dem utan ett godkännande eller en direkt order från ETVA:s enda aktieägare.

(66) I ovannämnda skäl har kommissionen visat dels att statliga medel var inblandade i alla de åtgärder som ETVA genomfört och dels att alla åtgärder som ETVA genomfört till förmån för HSY kan tillskrivas staten under perioden innan ETVA såldes till Piraeus Bank i mars 2002. Kommissionen kommer i sin individuella bedömning av de åtgärder som ETVA har genomfört därför inte längre att bevisa dessa båda omständigheter.

(67) Kommissionen kommer endast att återkomma till dessa båda frågor vid bedömningen av åtgärd E18c, eftersom vissa parter påstår att ETVA beviljade denna åtgärd i maj 2002, dvs. efter det att Piraeus Bank köpt ETVA.

3.3 Övergripande fråga 3: Stödåtgärder som delvis finansierar HSY:s militära verksamhet

(68) Grekland påstår i sitt svar på utvidgningsbeslutet att flera av de åtgärder som kommissionen har utrett har utgjort stöd till varvets militära verksamhet. Grekland påstår därför att de omfattas av artikel 296 i EG-fördraget och inte kan bedömas – än mindre återkrävas – enligt reglerna om statligt stöd.

(69) Kommissionen måste därför bedöma om vissa åtgärder helt eller devis omfattas av artikel 296 i EG-fördraget.

(70) Ingen av parterna i förfarandet bestrider att HSY har en civil och en militär verksamhet. Under de senaste femton åren har den huvudsakliga civila verksamheten bestått av att reparera civila fartyg. HSY har även byggt järnvägsmateriel och skrov till civila fartyg. HSY:s militära verksamhet har bestått av att bygga och reparera militära fartyg och ubåtar till den grekiska flottan.

(71) Kommissionen erinrar om att den i utvidgningsbeslutet redan har identifierat de åtgärder som enbart var avsedda att stödja varvets militära verksamhet. Kommissionen drar i utvidgningsbeslutet slutsatsen att åtgärderna helt och hållet omfattas av artikel 296 i EG-fördraget och inte omfattas av reglerna om statligt stöd. Utvidgningsbeslutet har inte bestridits i domstolen.

(72) En del av det statliga stöd som omfattas av detta beslut var inte avsett för någon särskild verksamhet, dvs. det var inte öronmärkt för att finansiera något visst projekt. Kommissionen måste därför avgöra i vilken utsträckning som detta statliga stöd har tillfallit den militära verksamheten och i vilken utsträckning det har tillfallit den civila verksamheten. Beräkningen kompliceras av att HSY inte bokförde den civila och den militära verksamheten separat. Under dessa omständigheter kommer kommissionen att basera sin analys på de båda verksamheternas relativa storlek. Den måste därför bedöma varje verksamhets relativa betydelse. Kommissionen konstaterar att allt statligt stöd (t.ex. finansiering, kapitaltillskott) som beviljats HSY (och inte varit avsett att finansiera någon särskild verksamhet) samtidigt har använts för att täcka tidigare förluster (dvs. förluster som uppstått inom ramen för tidigare kontrakt) och gett varvet möjlighet att finansiera framtida verksamheter. För att avgöra i vilken utsträckning ett visst statligt stöd har tillfallit den civila respektive den militära verksamheten anser kommissionen därför att analysen inte får begränsas till fördelningen mellan den civila och den militära verksamheten (dvs. varje verksamhets relativa betydelse) under det år då stödet gavs, utan att det är nödvändigt att beräkna den genomsnittliga fördelningen mellan de båda verksamheterna under en tillräckligt lång period. De båda verksamheternas relativa betydelse varierar kraftigt från ett år till ett annat, vilket också motiverar att man använder sig av ett genomsnitt under flera år. Ett visst år kanske därför inte är representativt för den genomsnittliga fördelningen mellan de båda verksamheterna på medellång och lång sikt.

(73) I samband med förfarandet för att återkräva det stöd som i beslut C 40/02 konstaterades vara olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden påstod Grekland att den civila verksamheten utgjorde 25 procent av HSY:s verksamhet och att den militära verksamheten utgjorde 75 procent. För att styrka detta påstående lämnade Grekland uppgifter om arbetstider och omsättning (dvs. säljvolym) för de båda verksamheterna under perioden 1997–2005 (64). Grekland har inte bestridit dessa siffror i samband med detta förfarande. Kommissionen hade dessutom genom beslut N 513/01 redan godtagit en fördelning på 25 procent för den civila verksamheten och 75 procent för den militära verksamheten, vilket inte har bestridits i domstolen. Mot bakgrund av omständigheterna ovan anser kommissionen att den civila verksamheten utgjorde 25 procent av HSY:s verksamhet och den militära verksamheten 75 procent.

(74) När det gäller HSY:s militära verksamhet har kommissionen i sina tidigare beslut hela tiden godtagit att det stöd som företaget erhållit inte omfattas av reglerna om statligt stöd (65). Kommissionen upprepade den bedömningen i punkterna 86–90 i utvidgningsbeslutet. Eftersom de åtgärder som är föremål för detta beslut beviljades HSY (dvs. hela HSY) under samma period som analyserats i tidigare beslut måste slutsatsen dras att den del av åtgärderna som har utgjort stöd till HSY:s militära verksamhet även omfattas av artikel 296 i EG-fördraget och undantas från reglerna om statligt stöd.

(75) Kommissionen kommer i sin bedömning av varje enskild åtgärd att fastställa om stödet enbart har tillfallit HSY:s civila verksamhet eller om det beviljades HSY utan att öronmärkas för något visst användningsområde (66): — Om stödet enbart tillföll den civila verksamheten anser kommissionen att artikel 296 i EG-fördraget inte är tillämplig och att hela åtgärden kan bedömas enligt artikel 87 i EG-fördraget. — Om stödet tillföll hela HSY anser kommissionen att 75 procent av det statliga stödet tillföll den militära verksamheten och omfattas av artikel 296 i EG-fördraget, eftersom 75 procent av varvets verksamhet är inriktad på militär produktion. Resterande 25 procent av det statliga stödet kan bedömas enligt reglerna om statligt stöd.

4. ÅTGÄRDERNA: BESKRIVNING, SKÄLEN TILL ATT FÖRFARANDET INLEDDES, MOTTAGNA SYNPUNKTER, BEDÖMNING OCH SLUTSATSER

(76) När det gäller synpunkterna från Grekland och tredje part konstaterar kommissionen att de består av en lång rad argument. Den klagande, Elefsis, har till exempel i sina många skrivelser till kommissionen påstått att det finns många skäl till varför åtgärderna bör anses utgöra stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden. På samma sätt har Grekland, HSY och TKMS/GNSH i sina skrivelser till kommissionen påstått att det finns många skäl till varför åtgärderna kan konstateras vara förenliga med den gemensamma marknaden.

(77) Enligt artikel 253 i EG-fördraget måste kommissionens beslut motiveras. Kommissionen är dock inte skyldig att bemöta alla de argument som parterna framför. Detta beslut kommer därför endast att uttryckligen behandla parternas huvudpunkter. Beslutet kommer inte att behandla vissa av de skäl som parterna framför om de uppenbarligen är oförenliga med fakta, om de motsäger de punkter som samma part har framfört i andra skrivelser eller om de uppenbarligen kan avfärdas utifrån de fakta och den bedömning som presenteras i detta beslut.

(78) Eftersom granskningen omfattar ett stort antal åtgärder är det viktigt att numrera dem för att underlätta behandlingen och undvika missförstånd. De fyra åtgärder som omfattas av inledningsbeslutet kommer därför att numreras som P1-P4. De tolv åtgärder som omfattas av utvidgningsbeslutet kommer att behålla de nummer som de tilldelades i det beslutet, dock med ett E framför.

4.1 Missbruk av det investeringsstöd som beviljades 1997 (åtgärd P1)

4.1.1 Beskrivning av åtgärden

(79) Genom beslut N 401/97 godkände kommissionen 7,8 miljarder grekiska drakmer (22,9 miljoner euro) i investeringsstöd, som Grekland hade anmält den 20 juni 1997. I beslutet bedömdes stödet enligt artikel 6 ”Investeringsstöd” i kapitel III ”Omstruktureringsstöd” i rådets direktiv 90/684/EEG, i vilket det står att ”Investeringsstöd får inte beviljas […] såvida det inte är kopplat till en omstruktureringsplan som inte inbegriper några ökningar av varvets fartygsbyggnadskapacitet […]. Sådant stöd får inte beviljas till fartygsreparationsvarv såvida det inte är kopplat till en omstruktureringsplan som innebär en minskning av den totala kapaciteten för fartygsreparationer”. Enligt beslut N 401/97 har det upprättats en affärsplan i syfte att återskapa varvets konkurrenskraft genom ökad produktivitet och modernisering. Den första pelaren i planen består av en omfattande omorganisation och nedskärning av personal. Antalet anställda skulle till exempel minskas till 2 000 före utgången av 1997 och flexiblare arbetsmetoder införas. Enligt beslut N 401/97 hade större delen av personalnedskärningen redan genomförts när beslutet fattades, vilket skulle bidra till att öka produktiviteten. Den andra pelaren i omstruktureringsplanen består av ett investeringsprogram, vars syfte var att ersätta gammal och omodern utrustning med ny modern teknik. I beslutet står det att varvet enligt planen skulle bli lönsamt igen när affärsplanen genomförts, dvs. senast 2000. De totala kostnaderna för investeringsprogrammet beräknades till 15,62 miljarder grekiska drakmer (45,9 miljoner euro). I den beskrivande delen av beslutet anges att programmet ska finansieras på följande sätt: 7,81 miljarder grekiska drakmer (22,9 miljoner euro) i statligt stöd, 3,13 miljarder grekiska drakmer (9,2 miljoner euro) genom att utöka aktiekapitalet och 4,67 miljarder grekiska drakmer (13,7 miljoner euro) i banklån. Kapitalökningen ska ske i enlighet med fördelningen av kapitalet, dvs. ETVA står för 51 procent och HSY:s anställda för 49 procent. I beslutet står det vidare att banklånen ska tecknas på normala marknadsvillkor utan statliga garantier. Kommissionen noterar i sin bedömning att kapaciteten för fartygsbyggnad inte har ökat men att kapaciteten för fartygsreparationer har minskat. Kommissionen noterar också att stödnivån (50 procent) ligger inom ramen för den regionala stödnivå som gäller för Grekland. Stödnivån är också berättigad med hänsyn till omfattningen av den omstrukturering som det rör sig om.

4.1.2 Skälen till att förfarandet inleddes

(80) Den brevväxling mellan Grekland och kommissionen som förgick förfarandet beskrevs i kapitel 1 ”Förfarande” i detta beslut.

(81) I inledningsbeslutet uttryckte kommissionen misstankar om att det investeringsstöd som godkänts genom beslut N 401/97 kan ha missbrukats. För det första konstaterade kommissionen att investeringsplanen endast hade genomförts i vissa delar och med betydande förseningar. De grekiska myndigheterna förlängde vid flera tillfällen tidsfristen för att genomföra investeringsplanen efter den 31 december 1999 utan att rådgöra med kommissionen. För det andra står det i beslut N 401/97 att investeringsprogrammet ska finansieras med banklån som tecknats på normala marknadsvillkor utan statliga garantier, men samtidigt tycks företaget ha fått lån från en statsägd bank till en lägre ränta än marknadsräntan, och det förefaller som om ett av lånen omfattades av en statlig garanti. För det tredje har de grekiska myndigheterna inte skickat några årliga rapporter om planens genomförande i enlighet med beslut N 401/97. På grund av dessa tre överträdelser av beslut N 401/97 förefaller det som om investeringsstödet har missbrukats.

4.1.3 Synpunkter från berörda parter

(82) Elefsis understryker att den jordbävning som åberopades för att motivera förseningen inträffade först i september 1999. Det är fyra månader innan tidsfristen för att genomföra investeringsplanen löpte ut, nämligen den 31 december 1999. I slutet av 1999 hade HSY endast genomfört en liten del av investeringsplanen. Detta visar att HSY redan hade dragit på sig betydande förseningar i genomförandet av planen innan jordbävningen inträffade och att HSY inte hade kunnat fullborda investeringsprogrammet i tid även om jordbävningen inte hade inträffat. På samma sätt genomfördes den privatisering av HSY som åberopades för att motivera förseningen långt efter utgången av 1999 och kan därför inte motivera HSY:s underlåtelse att iaktta beslut N 401/97. Slutligen påstår Elefsis att HSY har brutit mot villkoren i beslut N 401/97, eftersom HSY fick ett lån med statliga garantier och lån som inte tecknats på normala marknadsmässiga villkor. Därför ska detta ytterligare stöd, samt investeringsstödet, betalas tillbaka.

(83) HSY inkom med samma synpunkter som Grekland. Dessa sammanfattas i nästa avsnitt.

4.1.4 Kommentarer från Grekland

(84) De grekiska myndigheterna bekräftar i sin skrivelse av den 20 oktober 2004 att de inledningsvis hade bestämt att investeringsplanen skulle fullbordas senast den 31 december 1999. I december 1999 genomförde myndigheterna de första kontrollerna av planens genomförande, i fråga om HSY:s kostnader till och med den 30 juni 1999. Det visade sig att de uppgick till 2,7 miljarder grekiska drakmer (8,1 miljoner euro), vilket är 17,7 procent av de totala kostnaderna för investeringsprogrammet. Den 27 juni 2001 beviljade de grekiska myndigheterna en förlängd tidsfrist till den 31 december 2001 för att genomföra investeringen, eftersom jordbävningen den 7 september 1999 hade orsakat skador på varvets anläggningar och försenat genomförandet av investeringsplanen. Genom ett beslut av den 28 december 2001 beviljade de grekiska myndigheterna den 30 juni 2002 för andra gången en förlängd tidsfrist, eftersom företaget begärt en skrinläggning av investeringsplanen under privatiseringen som inleddes i januari 2001 (och fullbordades den 31 maj 2002). När de grekiska myndigheterna genomförde en andra kontroll i maj 2002 konstaterade de att HSY:s utgifter fram till den 31 december 2001 uppgick till 9,8 miljarder grekiska drakmer (28,9 miljoner euro) eller 63 procent av de totala investeringskostnaderna. Genom ett beslut av den 14 juni 2002 förlängdes tidsfristen på nytt till den30 juni 2004. Genom ett beslut av den 23 juli 2003 godkände myndigheterna en ändring av investeringsplanen. Vid det tillfället bad företaget om att få stryka en del av de investeringskostnader som godkänts vid den andra kontrollen. Dessa kostnader var förhandsbetalningar för investeringar som företaget hade beslutat att stryka ur investeringsplanen. Därför minskade det totala belopp som godkändes efter den andra kontrollen till 23,3 miljoner euro, eller 50,75 procent av det totala beloppet. Genom en skrivelse av den 30 juni 2004 begärde varvet en ny förlängning till den 31 december 2004. Investeringsstödet har fram till i dag ännu inte betalats ut till varvet.

(85) De grekiska myndigheterna påstår att de, när de beviljade de förlängda tidsfristerna, helt ärligt ansåg att de handlade inom ramen för kommissionens godkännandebeslut och att det rörde sig om befintligt stöd för vilket det inte krävdes någon ny anmälan. De ansåg att det var orealistiskt att inte ge möjlighet till förlängd tidsfrist för en sådan stor och omfattande investeringsplan, särskilt för ett varv som inte hade någon erfarenhet av att genomföra en sådan plan, vilket kommissionen själv konstaterat i sitt godkännandebeslut. De påstår också att de informerade kommissionen om förlängningen i november 2002. Den ändring av investeringsplanen som de godkände 2003 innebar inte någon ändring av det godkända stödets art, huvudsakliga innehåll eller syfte. Det var helt enkelt ett försök att anpassa planens innehåll till de nya förhållandena: privatiseringen av varvet, de nya oförutsedda kontrakten (ubåtar), jordbävningen 1999 och de tekniska framstegen. De grekiska myndigheterna kan inte heller se hur de förlängda tidsfristerna kunde påverka stödets huvudsakliga innehåll och därmed dess förenlighet med den gemensamma marknaden. Slutligen påstår de att kommissionen bör bedöma om förlängningen av investeringsplanen är förenlig med den gemensamma marknaden enligt punkt 52 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (67) (nedan kallade 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering). I det här fallet bör stödet anses vara förenligt med den gemensamma marknaden, eftersom den ändrade planen fortfarande skulle leda till att lönsamheten återställdes inom rimlig tid, nämligen före den 30 juni 2004. De grekiska myndigheterna påstår särskilt att förseningen inte har orsakats av företaget utan till följd av force majeure (jordbävningen 1999 och privatiseringen av företaget). Slutligen ska principen ”en enda gång” inte ha överträtts eftersom stödet beviljats som ett led i anpassningen av en befintlig omstruktureringsplan.

(86) Grekland menar att underlåtenheten att lämna årliga rapporter om genomförandet av investeringsplanen inte är en tillräckligt viktig omständighet för att förhindra att planen ändras.

4.1.5 Bedömning

4.1.5.1 Artikel 296 i EG-fördraget

(87) Innan man bedömer förenligheten med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget måste man bedöma om artikel 296 i EG-fördraget är tillämplig. Här konstaterar kommissionen följande. För det första hade Grekland anmält investeringsstödet 1997 i enlighet med förfarandet i artikel 88.3 i EG-fördraget. Genom att anmäla stödet erkände Grekland att investeringsplanen främst var inriktad på HSY:s civila verksamhet (dvs. byggnad och reparationer av fartyg), för om planen hade varit inriktad på den militära verksamheten och hade varit viktig för den nationella säkerheten kunde Grekland vid tidpunkten ha åberopat artikel 296 i EG-fördraget och hade inte behövt anmäla investeringsstödet (68). Grekland bestred inte heller kommissionens godkännandebeslut, i vilket kommissionen bedömde det anmälda stödet enligt reglerna om statligt stöd. Slutligen har Grekland inte åberopat artikel 296 i sitt svar på inledningsbeslutet. Omständigheterna ovan är tillräckliga för att dra slutsatsen att investeringsplanen inte påverkade Greklands säkerhetsintressen och att allt stöd för att finansiera investeringsplanen kan behandlas enligt reglerna om statligt stöd i artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget.

4.1.5.2 Missbruk av stödet

(88) De tre misstankar som togs upp i inledningsbeslutet kommer att analyseras en efter en.

(89) Kommissionen anser att överträdelsen av villkoret att lån måste tecknas till marknadsränta och utan statliga garantier påverkar de senare åtgärdernas, dock inte investeringsstödets, förenlighet med den gemensamma marknaden. Syftet med ett sådant villkor är att undvika att det beviljas ytterligare stöd till investeringsprogrammet (dvs. att undvika att det sammanlagda stödet överstiger den stödnivå som anges i beslut N 401/97). Som kommer att förklaras senare i detta beslut konstaterar kommissionen utifrån en annan rättslig grund att den statliga garanti som beviljats HSY utgör stöd som inte är förenligt med den gemensamma marknaden och som måste återbetalas. När det gäller lånen konstaterar kommissionen också att stöddelen måste återbetalas. Eftersom stöddelen ska återbetalas kommer förhållandena att återställas till ursprungsläget, och HSY:s finansieringskostnader kommer inte att understiga marknadsräntan. Genom dessa återbetalningar kommer syftet med villkoret i beslut N 401/97 med andra ord att uppfyllas, nämligen att undvika att det beviljas ytterligare stöd till HSY i form av finansiering till en ränta som understiger marknadsräntan. Kommissionen avvisar därför Elefsis’ påstående ovan om att såväl stöddelen i lånen och garantin som investeringsstödet som beviljats genom beslut N 401/97 måste återbetalas.

(90) Kommissionen anser att den underlåtelse att lämna årliga rapporter som nämndes i inledningsbeslutet i sig inte utgör missbruk av stödet. Det ändrar inte stödets egenskaper eller effekter, inte heller investeringsprogrammets egenskaper. Grekland har dock inte lämnat denna information i tid och har därför inte informerat kommissionen om förseningarna när de inträffade, vilket har hindrat kommissionen från att fatta ett beslut om dessa frågor vid rätt tillfälle. Underlåtelsen att rapportera innebär därför att bevisbördan faller på Grekland – Grekland måste bevisa att kommissionen skulle ha godkänt förlängningarna av tidsfristen för att genomföra investeringsprogrammet.

(91) När det gäller det försenade genomförandet av investeringsplanen, som var den främsta misstanken i inledningsbeslutet, har kommissionen dragit följande slutsats. Genom beslut N 401/97 godkände kommissionen investeringsstöd som var ”kopplat till en omstruktureringsplan”, enligt kravet i kapitel III ”Omstruktureringsstöd” i direktiv 90/684/EEG. Enligt beskrivningen av affärsplanen i beslut N 401/97 var investeringsplanen i själva verket inte bara kopplad till omstruktureringen, utan var i sig en av omstruktureringens två pelare, eftersom varvet inte hade gjort några investeringar under de föregående åren och behövde ersätta gammal och omodern utrustning med ny teknik för att återskapa företagets konkurrenskraft. I avsnitt 2.1 i de grekiska myndigheternas skrivelse av den 20 oktober 2004 bekräftar myndigheterna att syftet med investeringsprogrammet var att återskapa HSY:s konkurrenskraft genom ökad produktivitet och modernisering för att bli ett konkurrenskraftigt företag på nationell och internationell nivå. Grekland bekräftar också att syftet var att ersätta omodern och oanvänd utrustning med ny utrustning med modern teknik. Sammanfattningsvis framgår det av beslut N 401/97 och av Greklands skrivelser att investeringsprogrammet spelade en viktig roll för omstruktureringsplanen och för att återställa företagets lönsamhet (69). Eftersom det var ”kopplat till omstruktureringsplanen” och viktigt för att återställa lönsamheten är det uppenbart att det inte fick bli några större förseningar i genomförandet av investeringsprogrammet. Det var i själva verket angeläget att genomföra investeringsprogrammet för att återställa företagets lönsamhet. Sammanfattningsvis godkände kommissionen ett stöd till ett investeringsprogram som behövde genomföras inom en viss period – inte ett stöd till ett investeringsprojekt som skulle genomföras i framtiden.

(92) När det gäller den exakta tidpunkten för genomförandet av investeringsprogrammet innehöll beslut N 401/97 inte någon tidsplan. I beslut N 401/97 anges bara att varvets lönsamhet ska vara återställd när affärsplanen har genomförts 2000. De grekiska myndigheterna skriver i en skrivelse av den 20 oktober 2004 att investeringsprogrammet måste fullbordas senast den 31 december 1999 (70), i enlighet med det ministerbeslut från december 2007 då subventionen beviljades. Detta datum nämns emellertid inte i beslut N 401/97. Kommissionen drar slutsatsen att investeringsprogrammet enligt beslut N 401/97 skulle fullbordas senast vid utgången av 2000.

(93) Av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att det var viktigt att hålla sig inom den tidsfrist som fastställts till den 31 december 2000 för att omstruktureringsplanen skulle lyckas. Vidare kunde investeringar som genomfördes långt efter 2000 inte anses vara kopplade till den omstruktureringsplan som beskrivs i beslut N 401/97, vilket krävs enligt direktiv 90/684/EEG.

(94) Efter denna analys av beslut N 401/97 måste kommissionen avgöra om den skulle ha beviljat en förlängd tidsfrist för att genomföra investeringarna om Grekland hade begärt det och gett kommissionen korrekt information om förseningarna. I september 1999 skadades följande delar av varvets anläggningar i en jordbävning: väggar, tak, fönster, strukturen på tre byggnader, rör, elnät, pirer och kranbaneskenor. Grekland påstår att jordbävningen tvingade varvet att stoppa arbetet med investeringsplanen för att i stället fokusera på att reparera skadorna.

(95) Varvet förklarade att förseningen berodde på jordbävningen och bad i november 2000 om en första förlängning av tidsfristen för att fullborda investeringsprogrammet till den 31 december 2001. Frågan är om kommissionen skulle ha godtagit denna begäran om den hade fått den. Kommissionen konstaterar att den, om den hade tillämpat punkt 52 i 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering, inte skulle ha godkänt den första förlängningen av tidsfristen, eftersom den första omstruktureringsplanen som godkändes 1997 hade visat sig vara otillräcklig för att återställa företagets lönsamhet mot bakgrund av den rådande situationen i november 2000 och det vid tillfället inte fanns någon annan omstruktureringsplan som kunde återställa företagets lönsamhet. Kommissionen är dock tveksam till om den skulle ha tillämpat punkt 52 i 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering, med tanke på att stödet inte hade godkänts på grundval av dessa riktlinjer eftersom det inte rörde sig om någon ”ändring” av planens innehåll utan bara om en förlängning av tidsfristen för att fullborda investeringarna, och eftersom det i beslut N 401/97 eller i direktiv 90/684/EEG inte fanns några entydiga bestämmelser om ändring av datum för att fullborda investeringarna. Eftersom en kraftig jordbävning är en händelse som ligger utanför varvets och de grekiska myndigheternas ansvar och som är en exceptionell händelse som inte är förknippad med ekonomin och företaget så skulle kommissionen förmodligen ha ansett att det vore berättigat med några månaders försening. Det är dessutom svårt att genomföra en investeringsplan, varför det kanske kunde behövas några extra månader. Även om ett år är en betydande försening är det således rimligt att anta att kommissonen kanske hade godtagit en förlängd tidsfrist.

(96) När det gäller den andra förlängningen av tidsfristen som de grekiska myndigheterna beviljade så menade Grekland och HSY att den berodde på privatiseringen av varvet, eftersom arbetet med investeringsplanen skrinlades under privatiseringen (71). Det försenade genomförandet av investeringsprogrammet berodde med andra ord på ett medvetet beslut om att skjuta upp genomförandet. Kommissionen kan verkligen inte godkänna en förlängd tidsfrist för att genomföra investeringsprogrammet om man medvetet beslutade att stoppa genomförandet under flera kvartal. Som tidigare konstaterats var det viktigt att hålla den fastställda tidsplanen för genomförandet av omstruktureringsplanen. Kommissionen godkände stöd till en viss omstruktureringsplan som skulle genomföras vid en viss tidpunkt. Kommissionen noterar dessutom att om den hade godtagit förlängningarna av tidsfristen efter den 31 december 2001 så skulle omstruktureringsperioden ha blivit så lång att de investeringar som genomfördes efter detta datum inte skulle kunna anses vara kopplade – i den mening som avses i direktiv 90/684/EEG – till omstruktureringen som påbörjades redan 1996. Den omstruktureringsplan som godkändes 1997 var otillräcklig för att ta itu med varvets svåra finansiella situation efter 2001. Dessutom genomfördes betydande omstruktureringsåtgärder 2001–2002 som var nya och inte ingick i den omstruktureringsplan som beskrivs i beslut N 401/97 (t.ex. ytterligare nedskärningar av personal). Mot bakgrund av ovanstående omständigheter anser kommissionen att den inte hade godkänt en förlängd tidsfrist för genomförandet av investeringen efter den 31 december 2001.

(97) Sammanfattningsvis anser kommissionen att allt stöd för att täcka investeringskostnader som uppkommit efter den 31 december 2001 faller utanför beslut N 401/97.

(98) Grekland påstår att även om kommissionen skulle konstatera att stödet för att täcka vissa investeringskostnader inte omfattas av beslut N 401/97 bör stödet ändå anses utgöra omstruktureringsstöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering. Kommissionen måste därför analysera om stödet för att täcka HSY:s investeringskostnader efter den 31 december 2001 kan anses vara förenligt med den gemensamma marknaden. Kommissionen noterar att det inte råder något tvivel om att HSY var ett företag i svårigheter efter den 31 december 2001. De förluster som företaget dragit på sig under de föregående åren var till exempel så stora att det egna kapitalet var negativt. Därför borde allt stöd som företaget beviljats, och framför allt stöd för att modernisera omodern utrustning, ha betraktats som omstruktureringsstöd. Kommissionen anser dock att företaget inte följde villkoren för att få stöd i 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering. Till exempel bröt man mot principen ”en enda gång” i punkt 48 i riktlinjerna, eftersom Grekland redan hade beviljat HSY omstruktureringsstöd genom ett ministerbeslut från december 1997. Det investeringsstöd som godkändes genom beslut N 401/97 var omstruktureringsstöd enligt direktiv 90/684/EEG och beslut N 401/97. Enligt punkt 48 i 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering får undantag göras från principen ”en enda gång” under ”exceptionella och oförutsebara förhållanden”. Kommissionen kan inte se att det föreligger några exceptionella och oförutsedda förhållanden som skulle kunna motivera att omstruktureringsstöd beviljas för att täcka investeringskostnader som uppkommit efter den 31 december 2001. Jordbävningen i september 1999 kan, som tidigare konstaterats, till exempel motivera en begränsad försening i genomförandet av investeringsplanen. Den har dock inte orsakat det försenade genomförandet av investeringsplanen efter den 31 december 2001. Skrinläggningen av planen under privatiseringen uppfyller inte definitionen ”exceptionella och oförutsedda förhållanden”. Grekland påstår att principen ”en enda gång” inte har överträtts eftersom stödet har beviljats som ett led i anpassningen av en befintlig omstruktureringsplan. Kommissionen anser, vilket redan utförligt har förklarats, att den investering som genomförts efter den 31 december 2001 inte ingår i det investeringsprogram som beskrivs i beslut N 401/97. Enligt punkt 52 i 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering ska ”[d]en ändrade planen […] fortfarande leda till att lönsamheten återställs inom en rimlig tid”. Enligt den ursprungliga planen skulle varvets lönsamhet ha återställts senast 2000. Kommissionen anser därför att det jämfört med den ursprungliga planen var för sent att återställa lönsamheten i juni 2004 och att detta inte längre kan anses vara inom rimlig tid. Slutligen konstaterar kommissionen att ett godtagande av en sådan lång förlängning av omstruktureringsperioden nästan vore detsamma som att överträda principen ”en enda gång”.

(99) Sammanfattningsvis anser kommissionen att beslut N 401/97 kan anses omfatta stöd för att täcka investeringskostnader som uppkommit till och med den 31 december 2001 och i samband med det investeringsprogram som beskrivs i beslut N 401/97. Allt annat stöd omfattas inte av beslut N 401/97. Dessutom är allt annat stöd för att täcka övriga investeringskostnader som HSY har ådragit sig inte förenligt med den gemensamma marknaden. Grekland har förklarat att investeringsstödet ännu inte har betalats ut till HSY och att HSY därför inte behöver betala tillbaka något stöd.

4.2 Ett lån på 4,67 miljarder grekiska drakmer (13,72 miljoner euro) beviljades 1999 och omfattades av en statlig garanti (åtgärd P2)

4.2.1 Beskrivning av åtgärden

(100) Grekland menar att detta åttaåriga lån som uppgick till 4,67 miljarder grekiska drakmer (13,72 miljoner euro) beviljades av ETVA för att finansiera investeringsprogrammet (72). Genom ett beslut av den 8 december 1999 beviljade staten en garanti och tog ut en årlig garantiavgift på 100 räntepunkter. Lånet tecknades den 29 december 1999 och betalades ut till HSY i successiva delbetalningar från detta datum till och med den 26 oktober 2000 upp till det totala beloppet på 12,76 miljoner euro (73). Räntan var Athibor (Euribor från och med den 1 januari 2001) plus 25 räntepunkter. Den 31 maj 2002 förlängdes den statliga garantin och lånet till den 30 juni 2009, och räntan höjdes med 100 räntepunkter. Återbetalningen av kapitalet inleddes med en första delbetalning i december 2003.

4.2.2 Skälen till att förfarandet inleddes

(101) Enligt inledningsbeslutet kan den statliga garantin utgöra statligt stöd, och det är tveksamt om den är förenlig med den gemensamma marknaden. Bortsett från frågan om stödberättigande ska banklån för att finansiera investeringsprogrammet enligt beslut N 401/97 tecknas på normala marknadsvillkor utan statliga garantier. Det förefaller därför som om statliga garantier i sig vore förbjudna enligt beslut N 401/97.

4.2.3 Synpunkter från berörda parter

(102) Elefsis lämnade följande synpunkter om åtgärderna P2, P3 och P4. Elefsis erinrar om att det enligt beslut N 401/97 krävs att banklån för att finansiera HSY ska tecknas på normala marknadsvillkor utan statliga garantier. Inget av de tre lånen har bevisligen tecknats på normala marknadsmässiga villkor. För det första beviljades dessa lån från slutet av 1999 och framåt då HSY befann sig i en katastrofal finansiell situation och företaget riskerade att få sitt verksamhetstillstånd indraget. För det andra beviljades lånen vid en tidpunkt då det stod klart att HSY inte hade genomfört sin omstrukturerings-/investeringsplan och inte hade iakttagit villkoren i beslut N 401/97. För det tredje skulle HSY inte ha kunnat få lån i den privata sektorn med tanke på företagets katastrofala finansiella situation och bristen på marknadsmässig säkerhet.

4.2.4 Kommentarer från Grekland

(103) De grekiska myndigheterna (och HSY) påstår att den statliga garantin inte utgör statligt stöd och att den lämnades till normala marknadsvillkor. De baserar sin analys på följande faktorer: — Varvet hade kunnat teckna ett liknande lån hos vilken annan bank som helst genom att ställa andra former av säkerhet än en statlig garanti. Framförallt hade företaget som säkerhet kunnat erbjuda vissa fordringar i samband med stora kontrakt eller vissa inteckningar med bakomliggande tillgångar. — Den årliga garantiavgiften på 1 procent är marknadsmässig. Dessutom är den inte selektiv eftersom den grekiska staten beviljade många garantier under den här perioden, och i vissa fall var statens avgift mycket lägre. — Även om kommissionen skulle anse att garantiavgiften var lägre än marknadsräntan så handlade staten ändå som en investerare i en marknadsekonomi, eftersom den (genom ETVA) var aktieägare i HSY och skulle vinna på att företaget blev lönsamt igen till följd av genomförandet av investeringsplanen. — Det faktum att lånet, som var tänkt att finansiera en investeringsplan som hade godkänts av kommissionen, borde ha utgjort en tillräckligt stabil grund för att den långivande banken och borgensmannen skulle förvänta sig att HSY skulle kunna betala tillbaka lånet. — Lånet betalas tillbaka regelbundet och garantiavgiften betalas.

4.2.5 Bedömning

4.2.5.1 Artikel 296 i EG-fördraget

(104) Innan man bedömer förenligheten med den gemensamma marknaden enligt artikel 87 i EG-fördraget måste man bedöma om artikel 296 i EG-fördraget är tillämplig. Kommissionen noterar att HSY enligt godkännandebeslutet tvingades använda det garanterade lånet och de två andra lånen som omfattas av inledningsbeslutet (dvs. åtgärderna P3 och P4) för att finansiera investeringsprogrammet (74). Som konstaterades vid bedömningen av åtgärd P1 omfattas investeringsprogrammet inte av artikel 296 i EG-fördraget. Kommissionen anser därför att dessa tre lån, som var öronmärkta för att finansiera investeringsprogrammet, omfattas av reglerna om statligt stöd och inte av artikel 296 i EG-fördraget.

4.2.5.2 Förekomsten av stöd

(105) Det måste först kontrolleras om den statliga garantin uppfyller villkoren för att utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

(106) För att bedöma om de olika garantier som undersöks i detta beslut utgör statligt stöd kommer kommissionen att använda kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (75) (nedan kallat tillkännagivandet om garantier) som offentliggjordes i mars 2000. Tillkännagivandet innebar dock inte någon ändring av politiken utan snarare en närmare förklaring av den metod som kommissionen dittills använt för att bedöma garantier, vilket framgår av avsnitt 1.4 i tillkännagivandet. De principer som anges i tillkännagivandet om garantier kan således också användas för att bedöma de garantier som beviljats före mars 2000. I enlighet med denna slutsats använde kommissionen i inledningsbeslutet tillkännagivandet om garantier för att bedöma åtgärd P2. Grekland bestred inte den tillämpningen. Tvärtom tillämpade Grekland också tillkännagivandet för att bedöma åtgärd P2 (76).

(107) För det första måste det vara statliga medel inblandade i en åtgärd för att den ska omfattas av artikel 87.1. Så är fallet med åtgärd P2, eftersom staten genom att bevilja garantin riskerade statliga medel.

(108) För det andra måste det fastställas om åtgärden är selektiv eller inte. Grekland påstår att staten har beviljat åtskilliga garantier till andra företag och också tagit ut en premie på 1 procent. Grekland har lämnat en förteckning över dessa företag. Kommissionen anser inte att denna omständighet bevisar att åtgärden var en generell åtgärd. För att vara en generell åtgärd måste åtgärden vara öppen för alla ekonomiska aktörer som är verksamma inom en medlemsstat. I praktiken måste alla företag ha lika tillgång till åtgärden, och de får i praktiken inte minskas i omfattning, till exempel till följd av statens bestämmanderätt när det gäller att bevilja sådana åtgärder eller på grund av andra faktorer som begränsar deras praktiska effekt. Den aktuella åtgärden kan därför inte anses vara en generell åtgärd. Framförallt är det inte säkert att alla företag kunde få statliga garantier bara för att vissa företag har fått det. Grekland har inte bevisat att alla ekonomiska aktörer har lika tillgång till statliga garantier. Dessutom är alla företag som finns med i den förteckning som Grekland har presenterat statsägda företag eller företag som utför viss militär verksamhet. Det förefaller därför som om privata företag inte hade kunnat få en sådan garanti för att finansiera sin normala verksamhet. Grekland uppger faktiskt inte på vilken rättslig grund som finansministern den 8 december 1999 beslutade att bevilja garantin. Det är troligt att det är lag 2322/1995, som är en selektiv åtgärd, vilket kommer att förklaras vid bedömningen av åtgärd E12b.

(109) För det tredje måste man visa att åtgärden har haft en gynnande effekt. Enligt punkt 2.2.2 i tillkännagivandet om garantier antas det inte röra sig om stöd till långivaren eftersom garantin beviljades innan lånet beviljades och inte efteråt. Det är därför stödet till låntagaren som måste granskas, enligt punkt 2.1.1 i tillkännagivandet om garantier. Grekland påstår att åtgärden inte har gynnat HSY, eftersom HSY hade kunnat få ett liknande lån genom att till banken ställa en annan form av säkerhet än en statlig garanti. Kommissionen anser att den inte behöver undersöka om HSY hade kunnat få lånet genom att ställa en annan form av säkerhet. Kommissionen måste däremot bedöma om den faktiska transaktion som staten genomfört, nämligen att bevilja en garanti för ett lån utan att få någon säkerhet, skulle ha varit godtagbar för en investerare i en marknadsekonomi. En garanti för ett lån med säkerhet i form av panträtt i vissa tillgångar eller i form av överlåtelse av fordringar utgör en annan transaktion. Enligt avsnitt 2.1.1 i tillkännagivandet om garantier är en av de potentiella fördelarna med den statliga garantin möjligheten för låntagaren att ”ställa en lägre säkerhet”. Dessutom har kommissionen, även om den måste bedöma HSY:s möjlighet att erhålla finansiering genom att ställa en högre säkerhet, i avsnitt 3.1 i detta beslut redan dragit slutsatsen att HSY inte skulle ha kunnat få lån eller garantier från privata banker efter den 30 juni 1999, inte ens genom att erbjuda banken säkerhet. Kommissionen drar slutsatsen att den statliga garantin, eftersom den beviljades i december 1999, gynnade HSY eftersom den innebar att HSY kunde få finansiering som företaget inte hade kunnat få från marknaden.

(110) Grekland påstår också att garantiavgiften på 1 procent var marknadsmässig och att detta därför inte gynnade HSY. Kommissionen noterar att Grekland inte har lämnat några uppgifter som visar att banker på marknaden var beredda att bevilja en garanti till detta pris. Grekland har endast presenterat en förteckning över garantier som staten lämnat under samma period till samma pris. Kommissionen kan inte se hur förteckningen över statliga garantier bevisar att den garantiavgift som begärdes av HSY är förenlig med marknaden och inte utgör stöd. Framförallt kan förteckningen inte anses vara ”en statlig garantiordning [som] inte utgör statligt stöd enligt artikel 87.1” eftersom den, som garantin till HSY visar, inte uppfyller flera av villkoren i avsnitt 4.3 i tillkännagivandet om garantier. Dessutom skulle det, även om en garantiavgift på 1 procent hade varit förenlig med marknaden för andra (välmående) företag, inte automatiskt innebära att så var fallet för ett företag i svårigheter som HSY.

(111) Kommissionen har i avsnitt 3.1 i detta beslut redan avfärdat påståendet att en garantiavgift under marknadspris vore godtagbar för en privat investerare i liknande omständigheter eftersom Grekland var aktieägare i HSY.

(112) Avsnitt 3.1 visar också att det från och med den 30 juni 1999 fanns tillräckligt med information för att kunna dra slutsatsen att HSY inte hade lyckats ingå tillräckligt med fartygsbyggnadskontrakt för att återställa företagets lönsamhet och att företaget skulle gå med stora förluster 1999 och 2000. Även om det faktum att lånet skulle finansiera en investeringsplan som godkänts av kommissionen 1997 hade lugnat en potentiell långivare 1997 och 1998 hade det således inte ha lugnat en bank i december 1999 eftersom det var uppenbart att affärsplanen hade misslyckats. Greklands påstående måste därför avfärdas.

(113) Slutligen kan kommissionen, när det gäller det av Grekland framförda argumentet att lånet har återbetalats i enlighet med villkoren i avtalet, inte se hur det kan bevisa att en privat bank skulle ha beviljat det aktuella lånet. Det som har betydelse här är i stället företagets situation och den information som man hade tillgång till när garantin beviljades (77). Kommissionen konstaterar dessutom att varvet, i enlighet med de uppgifter man hade när garantin beviljades och utifrån vilka man kunde förvänta sig att varvet skulle redovisa stora förluster under de kommande åren, verkligen har redovisat stora förluster under de kommande åren och att företagets egna kapital verkligen har blivit negativt. Dessutom är det enda skälet till att HSY överlevde (och således kan betala tillbaka lånet) att staten fortsatte att ge företaget stöd.

(114) Mot bakgrund av ovanstående omständigheter anser kommissionen att åtgärderna gynnar HSY.

(115) Denna selektiva fördel snedvrider konkurrensen eftersom den innebär att HSY kunde få finansiering vid en tidpunkt då HSY befann sig i svårigheter och inte hade kunnat få finansiering från marknaden. Åtgärden bidrog därför till att hålla HSY vid liv och till att finansiera företagets verksamhet. Eftersom vissa av HSY:s konkurrenter ligger i andra medlemsstater (78) påverkar snedvridningen av konkurrensen handeln mellan medlemsstaterna (79).

(116) Garantin utgör statligt stöd eftersom den uppfyller samtliga villkor i artikel 87.1 i EG-fördraget. Eftersom den, i strid med kravet i artikel 88.3 i EG-fördraget, beviljades utan förhandsanmälan utgör den olagligt stöd.

(117) Eftersom kommissionen precis har visat att HSY har fått en selektiv fördel som snedvrider konkurrensen och handeln kommer kommissionen i sin bedömning av de återstående åtgärderna inte att upprepa analysen av om det föreligger en snedvridning av konkurrensen och handeln.

4.2.5.3 Stödets förenlighet med den gemensamma marknaden

(118) När det gäller förenligheten med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget noterar kommissionen att inga av bestämmelserna i artikel 87.2 och 87.3 b och d är tillämpliga. När det gäller förenligheten med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 a, c och e reglerades stöd till varvsindustrin från och med den 1 januari 1999 i rådets förordning (EG) nr 1540/98 av den 29 juni 1998 om fastställande av nya regler för stöd till varvsindustrin (80) (nedan kallad förordning (EG) nr 1540/98). Eftersom det garanterade lånet var avsett att finansiera en investeringsplan som ingick i en omstruktureringsplan och eftersom HSY dessutom befann sig i svårigheter bör den statliga garantin bedömas enligt artikel 5 i förordning (EG) nr 1540/98. Det är uppenbart att åtgärden inte uppfyller villkoren i den artikeln. Omstruktureringsstöd kan till exempel enligt artikel 5 ”undantagsvis betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden under förutsättning att det följer gemenskapsriktlinjerna om statligt stöd för att rädda och omstrukturera företag i svårigheter”. Tillämpliga riktlinjer då stödet beviljades var 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering som hade offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning den 9 oktober 1999 (81) och som trädde i kraft samma dag. Flera av villkoren för att godkänna stödet enligt avsnitt 3.2.2 i dessa riktlinjer är inte uppfyllda. Till exempel noterar kommissionen när det gäller villkor b, ”Stödet skall återställa lönsamheten”, att den statliga garantin finansierade en investeringsplan som ingick i en omstruktureringsplan som i december 1999 hade blivit helt otillräcklig för att återställa HSY:s lönsamhet på lång sikt. När det gäller villkor d, ”Stödet skall begränsas till vad som är absolut nödvändigt”, hade kommissionen redan genom beslut N 401/97 beslutat att statligt stöd kunde uppgå till högst 50 procent av investeringskostnaderna och att de resterande 50 procenten skulle finansieras med medel från aktieägarna och genom banklån som tecknats på marknadsvillkor. Därför kunde det inte beviljas något ytterligare stöd till investeringsplanen eftersom den maximala stödnivån på 50 procent då skulle överskridas. Den statliga garantin utgjorde också en överträdelse av principen ”en enda gång” i avsnitt 3.2.3 i 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering, eftersom kommissionen genom beslut N 401/97 hade godkänt investeringsstöd som enligt direktiv 90/684/EEG utgjorde ett slags omstruktureringsstöd. Stödet beviljades HSY genom ett ministerbeslut från december 1997 (men som beskrivs i skäl 84 i detta beslut menar Grekland att stödet ännu inte har betalats ut till HSY).

(119) Mot bakgrund av ovanstående omständigheter anser kommissionen att den statliga garantin utgör olagligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden och därför måste återbetalas. Om garantin fortfarande inte har betalats när detta beslut antas måste den statliga garantin omedelbart upphöra. Det räcker dock inte för att återställa situationen till den situation som skulle ha rått utan stöd, eftersom HSY under flera år har dragit nytta av ett lån som företaget normalt inte skulle ha erhållit utan statens ingripande. För att återställa denna fördel anser kommissionen, i enlighet med den slutsats som drogs i avsnitt 3.1 i detta beslut, att skillnaden mellan de totala kostnaderna för det garanterade lånet (ränta och garantipremie) och referensräntan för Grekland plus 600 räntepunkter måste återkrävas för de år som garantin gällde.

(120) Kommissionen anser att detta kommer att återställa situationen till den situation som skulle ha rått utan en statlig garanti. Därmed återställs överträdelsen av förbudet mot statliga garantier och finansiering till en ränta som understiger marknadsräntan enligt beslut N 401/97.

4.3 Ett lån på 1,56 miljarder grekiska drakmer (4,58 miljoner euro) beviljades 1999 (åtgärd P3)

4.3.1 Beskrivning av åtgärden

(121) År 1999 fick HSY ett lån på 1,56 miljarder grekiska drakmer (4,58 miljoner euro) från ETVA, som i säkerhet fick rätt till den första delbetalningen av investeringsstödet som beviljades genom N 401/97. Lånet tecknades den 28 juli 1999, och hela beloppet betalades ut till HSY nästa dag. Den ursprungliga löptiden var till och med den 31 mars 2001. Efter successiva förlängningar betalades lånet tillbaka den 2 augusti 2004. Räntan var Athibor (Euribor från och med den 1 januari 2001) plus 100 räntepunkter (82).

4.3.2 Skälen till att förfarandet inleddes

(122) Kommissionen anger i inledningsbeslutet att lånet kan utgöra statligt stöd och att det är tveksamt om det är förenligt med den gemensamma marknaden. Dessutom skulle det, om det v