Kommissionens beslut

av den 13 juni 2000

om att förklara en företagskoncentration förenlig med den gemensamma marknaden och med EES-avtalet

(Ärende COMP/M.1673 - VEBA/VIAG)

[delgivet med nr K(2000) 1597]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2001/519/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 57.2 a i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1310/97(2), särskilt artikel 8.2 i denna,

med hänvisning till kommissionens beslut av den 4 februari 2000 om att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha gett berörda parter tillfälle att inkomma med synpunkter på kommissionens invändningar,

efter att ha hört Rådgivande kommittén för koncentrationer(3), och

av följande skäl:

(1) Den 14 december 1999 inkom till kommissionen, i enlighet med artikel 4 i förordning (EEG) nr 4064/89 (nedan kallad koncentrationsförordningen), en anmälan om en planerad företagskoncentration, enligt vilken VEBA Aktiengesellschaft och VIAG Aktiengesellschaft har för avsikt att gå samman i den mening som avses i artikel 3.1 a i koncentrationsförordningen.

(2) Den 4 februari 2000 beslutade kommissionen, i enlighet med artikel 6.1 c i koncentrationsförordningen och artikel 57 i Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet), att inleda ett formellt förfarande rörande detta fall.

(3) Den rådgivande kommittén diskuterade den 24 maj 2000 utkastet till det här beslutet.

I. PARTERNA OCH KONCENTRATIONSPLANEN

(4) VEBA är en diversifierad koncern med verksamhet inom områdena elektricitet, naturgas, olja, kemikalier, telekommunikation, vatten, avfallshantering, stålhandel, logistik och fastighetsförvaltning. Genom sitt dotterföretag PreussenElektra AG (nedan kallat PreussenElektra) är koncernen verksam på alla nivåer inom elsektorn. PreussenElektra är ett av de största sammanlänkade elföretagen i Tyskland vars traditionella distributionsområde omfattar de nordliga delstaterna Schleswig-Holstein, Niedersachsen och stora delar av Hessen. Vid tiden för den tyska återföreningen övertogs Vereinigte Energiewerke AG (VEAG) dessutom av PreussenElektra samt RWE och Bayernwerk AG, som ägs av VIAG, tillsammans med de andra västtyska sammanlänkade elföretagen. PreussenElektra har i vart fall tillsammans med RWE och Bayernwerk AG kontrollen över VEAG. VEBA-koncernen har dessutom andra dominerande ägarandelar utanför sitt sammanlänkade leveransområde, bl.a. i regionala distributionsföretag i de nya tyska delstaterna (e.dis och Avacon).

(5) VIAG är ett konglomerat med internationell verksamhet inom områdena el, naturgas, kemikalier, telekommunikation, förpackningar, vatten, avfallshantering, aluminium, stålhandel och logistik. Verksamheterna på energiområdet är samlade i koncernföretaget Bayernwerk AG (nedan kallat Bayernwerk), som även det är ett av de stora tyska sammanlänkade elföretagen. Även Bayernwerk är verksamt på alla nivåer inom elsektorn. Dess traditionella nät- och distributionsområde omfattar större delen av den sydliga delstaten Bayern. Förutom VEAG (se skäl 4), kontrollerar Bayernwerk - tillsammans med Southern Energy Beteiligungsgesellschaft, som tillhör det amerikanska företaget Southern Company - också Berliner Kraft- und Licht (BEWAG) AG. Även det östtyska regionala distributionsföretaget TEAG, vars sammanlänkade leveransområde ligger utanför Bayernwerks, tillhör VIAG-koncernen.

(6) Parterna planerar att slå samman VIAG, som överlåtande part, med VEBA, som övertagande part, enligt § 2.11 i omvandlingslagen (Umwandlungsgesetz). Det rör sig därför om en koncentration i rättslig mening.

II. SAMMANSLAGNINGEN

(7) VEBA och VIAG är två hittills av varandra oavhängiga företag som planerar att gå samman. Det rör sig följaktligen om en sammanslagning i den mening som avses i artikel 3.1 a i förordningen om kontroll av företagskoncentrationer.

III. GEMENSKAPSDIMENSIONEN

(8) Räkenskapsåret 1998 hade parterna en global omsättning på mer än 5 miljarder euro(4) (VEBA 42,8 miljarder euro, VIAG 25,1 miljarder euro). VEBA:s omsättning i hela gemenskapen (33,5 miljarder euro) överstiger liksom VIAG:s (18,2 miljarder euro) 250 miljoner euro. Av VEBA:s totala försäljning i gemenskapen 1998 härrörde två tredjedelar från Tyskland. Ingen enskild medlemsstat stod enligt VIAG:s egna uppgifter för mer än två tredjedelar av detta företags totala försäljning i gemenskapen. Den anmälda sammanslagningen har därför en gemenskapsdimension.

IV. BEDÖMNING ENLIGT ARTIKEL 2 I KONCENTRATIONSFÖRORDNINGEN

(9) Båda parter har verksamhet på många olika affärsområden. Man kan anta att sammanslagningen leder till att VEBA/VIAG får en dominerande marknadsställning inom elsektorn i Tyskland (A) och att företagens respektive dominerande marknadsställning inom kemisektorn förstärks (B). På andra områden kan man inte förvänta någon uppkomst eller förstärkning av en dominerande ställning på marknaden. Det gäller särskilt sektorerna gas (C) och stålhandel (D).

A. EL

(10) Sammanslagningsplanen leder till att ett marknadsdominerande duopol bestående av VEBA/VIAG och RWE uppstår på marknaden för förbunden eldistribution, som definieras som omfattande hela Tyskland.

1. Relevant produktmarknad

(11) Kommissionen har i tidigare beslut(5) skilt på följande relevanta produktmarknader inom elsektorn: Produktion, dvs. produktion av el i kraftverk, överföring, dvs. transport av el genom högspänningsledningar, distribution, dvs. transport av el genom medel- och lågspänningsledningar, samt leveranser, dvs. leveranser av el till slutanvändare. I ett annat beslut(6) urskildes ytterligare en produktmarknad inom elsektorn, handel med el, dock utan att denna marknad slutgiltigt definierades.

(12) I kommissionens hittillsvarande beslut har man bedömt framför allt marknadsförhållandena i de brittiska och franska elsektorerna. I senare beslut, som gällt koncentrationer på den tyska marknaden, har man till största delen kunnat lämna frågan om definitionen av marknaden öppen. För att definiera marknaden är det viktigt att beakta elsektorns struktur, som vittnar om hur leverantörs- respektive kundsidan är sammansatta.

(13) Den tyska elsektorn är vertikalt strukturerad med överregionala företag, regionala elleveransföretag (regionalleverantörer) och lokala distributionsföretag (särskilt kommunala kraftverk).

(14) Den el som de sammanlänkade elföretagen producerar levereras liksom den som elimportörerna inför genom nät med extra hög och hög spänning (380/220 kV), det s.k. överföringsnätet, till olika kundgrupper. Genom överföringsnätet försörjs förutom regionala leverantörsföretag även större kommunala kraftverk, elhandlare och större industriella specialkunder, som tar sin el direkt på denna spänningsnivå.

(15) De sammanlänkade elföretagen är dessutom på grund av sin vertikala integration verksamma på alla efterföljande marknader genom koncernföretag (se skäl 16 f.).

(16) De regionala leverantörsföretagen försörjer genom lågspänningsledningar (mindre än 20 kV) och delvis även medelspänningsledningar (20-110 kV) såväl kommunala kraftverk som slutkunder. I denna verksamhet fungerar de till största delen som distributörer av den el som de sammanlänkade elföretagen producerar. De producerar även själva el i liten omfattning, som dock säljs till deras egna kunder genom låg- och medelspänningsledningar.

(17) På den lägsta distributionsnivån försörjer kommunala kraftverk uteslutande slutkunder genom lågspänningsledningar. Även de kommunala kraftverken producerar delvis själva el, som dock främst används för att täcka de egna behoven. Det rör sig till övervägande del om el från kraftvärmeanläggningar. Frågan i vilken mån denna marknadsnivå eventuellt bör uppdelas efter kundkategori kunde i kommissionens tidigare beslut lämnas öppen(7). Det finns dock skäl att anta att det, åtminstone vid leveranser till småkunder(8) (hushåll, hantverk och jordbruk med anslutningseffekter på mindre än 30 kW och en årlig elförbrukning på mindre än 30 MWh) genom lågspänningsnät och till industriella kunder med specialavtal genom nät med medelspänning och högre, råder olika marknadsförhållanden och att dessa därför bör hänföras till olika relevanta produktmarknader.

(18) Handeln med el sker på en marknad som är under uppbyggnad, och som blev möjlig först då kunderna genom avregleringen gavs möjlighet till fritt val. Med elhandel menas köp och försäljning av el för egen räkning och på egen risk. El handlas på alla spänningsnivåer. Förutom de oberoende handlarna utan egen produktionskapacitet och utan egna nät är följaktligen även sammanlänkade elföretag, andra kraftverksoperatörer och elimportörer verksamma på leverantörssidan och delvis även på kundsidan. Agenturverksamhet, dvs. förmedling av el vid bensinstationer och butikskedjor, utan försäljningsrisk (som bärs av producenten) räknas inte som handel.

(19) De elleveranser på marknaden för förbunden eldistribution som beskrivs ovan (skäl 14) utgör, med hänsyn till produktens egenskaper (dvs. spänningsnivån) och de särskilda kundgrupperna med intresse av dessa, en egen marknad. Denna marknad omfattar (i Tyskland) elproduktion på förbundsnivå samt elimport, som levereras genom ledningar med extra hög och hög spänning till olika kundgrupper, som regionala distributörer, större kommunala verk, elhandlare och stora industriella specialkunder. Nedan skall denna marknad undersökas. I den mån parterna har verksamhet på efterföljande marknader beaktas effekterna av sammanslagningen på dessa marknader inom ramen för bedömningen av effekterna på konkurrensen på marknaden för förbunden eldistribution.

2. Geografiskt relevant marknad

(20) Den relevanta geografiska marknaden utgörs av ett område, där konkurrensvillkoren är tillräckligt homogena och de ifrågavarande företagen uppträder som leverantörer eller avnämare av varor eller tjänster, och som kan särskiljas från omkringliggande områden.

(21) I sin anmälan utgår parterna från att elleveranser på marknaden för förbunden eldistribution omfattar hela gemenskapen. Denna uppfattning motiveras bland annat med att EG:s eldirektiv skapat enhetliga ramvillkor för produktionen. Även den omständigheten att kunder i Europeiska unionen enligt parternas uppfattning i allt högre utsträckning övergått till anbudsinfordringar som omfattar hela gemenskapen och att överföringsnäten i de viktigaste kontinentala medlemsstaterna är förbundna med varandra genom UCTE-nätet(9) talar för att den relevanta marknaden är större än den nationella.

2.1 Marknaden är inte större än den nationella

(22) Kommissionen har dock genom sina undersökningar kommit fram till att elleveranser på marknaden för förbunden eldistribution inte är större än den nationella marknaden. Det beror främst på att länkkapaciteten, dvs. kopplingsstationerna till grannländerna, är begränsad och att importen därför redan på grund av de tekniska begränsningarna är liten. exempelvis var importandelen av den tyska elförsörjningen 1998 enligt uppgift i anmälan 38,5 TWh, eller 8 %. Enligt beräkningar från European Transmission Systems Operators (ETSO)(10) uppgick importen till Tyskland under tiden 1 oktober 1998-30 september 1999 till cirka 28 TWh. Vid en elförbrukning på 479,0 TWh skulle importkvoten därmed uppgå till knappt 6 %. Den verkliga importkvoten torde enligt kommissionens uppskattning vara ännu lägre, eftersom en del av den elenergi som importeras till Tyskland inte står till förfogande för den tyska marknaden. Det gäller transitel, som endast transporteras genom Tyskland och levereras till andra målländer. Exempelvis levererar franska EdF genom det tyska nätet för förbunden eldistribution och Schweiz till italienska ENEL. Med tanke på de höga importbarriärerna är följaktligen marknaderna för elleveranser på marknaden för förbunden eldistribution på sin höjd nationella.

(23) Utländska producenter är beroende av kapacitetstillgång vid länkarna för att kunna exportera till den tyska marknaden. Enligt uppgifter från marknadsaktörer är dock denna kapacitet synnerligen begränsad. I översikten nedan visas den nominella kapaciteten hos de enskilda länkar som står till förfogande för import till Tyskland.

Tabell: Kopplingskapacitet från utlandet (Källa: UCPTE, 1998)

>Plats för tabell>

(24) Den aritmetiska summan av de enskilda överföringskapaciteterna hos alla länkar mellan Tyskland och utlandet uppgår följaktligen till cirka 46,0 GW. Enligt uppgifter från parterna inkluderar denna nominella kapacitet ännu inte nätförbindelserna mellan Luxemburg och Tyskland.

(25) Till och med parterna själva antar dock inte att denna aritmetiska överföringskapacitet motsvarar den fysikaliska verkligheten och att den kapacitet hos länkarna för import av el till Tyskland som beräknas så står till förfogande i full utsträckning. De antar i stället att de efterföljande näten medger en största importvolym på omkring 15 GW vid en given tidpunkt. Som orsak till den klart lägre effektiva importkapaciteten anger parterna de ringflöden av el (loop flows) som uppkommer då överföringar sker samtidigt på annat håll.

(26) Med beaktande av det fysikaliska belastningsflödet har man på internationell nivå utarbetat en plan, som inbegriper upplysning om fria överföringstvärsnitt mellan länder(11). Enligt dessa beräkningar, som från tysk sida har gjorts av RWE AG på uppdrag av Deutsche Verbundgesellschaft, finns det en maximal importöverföringskapacitet på 13,4 GW.

(27) De flesta av de tillfrågade marknadsaktörerna ansåg dock att denna beräknade maximala överföring är för hög. På grund av oundvikliga ringflöden samt problem med att bevara spänning och stabilitet ligger den högsta möjliga importkapaciteten enligt de flesta marknadsaktörers uppfattning mellan 7 och 10 GW. De tillfrågade marknadsaktörerna påpekade dessutom att länkarnas kapacitet också genom långsiktiga avtal i hög utsträckning reserverats för de sammanlänkade elföretagen, som äger länkarna. T.ex. är länken vid den tysk-danska gränsen, som på tysk sida sköts av PreussenElektra, redan blockerad till 50 % genom långsiktiga avtal. Av den kapacitet som enligt uppgifter från parterna uppgår till 1200 MW bjuds endast 500 MW ut genom ett auktionsförfarande.

(28) Parterna hävdar att länkarna skulle avlastas genom samtidig import och export av el, så att kapacitet motsvarande nettot av importen och exporten står till förfogande. Den mätning som UCPTE gjort visar dock tydligt att nettot av energiflödet i en länk alltid går tydligt i en riktning, vilket innebär att det uppenbarligen finns antingen ett export- eller ett importöverskott. Ytterligare elleveranser är i varje fall uteslutna med avseende på storleken och riktningen av nettot, eftersom länkens kapacitet är utnyttjad på denna nivå. Exempelvis exporteras för närvarande vissa mängder el till Tyskland, medan importen från Tyskland till Frankrike är mycket liten, eftersom den rättsliga ram som behövs för en avreglering ännu inte föreligger. I Nederländerna är elpriset för närvarande högre än i Tyskland. Därför levereras el från Tyskland till Nederländerna, men inte tvärtom. Även de övriga länkarna domineras av export eller import, vilket innebär att det knappast sker någon avlastning av länkarna.

(29) Det är tänkbart att exporten och därmed avlastningen av länkarna till förmån för import av el kommer att öka i framtiden, i synnerhet då avregleringen av elmarknaderna i grannländerna fortskrider. En sådan exportökning är dock beroende av flera faktorer. För närvarande är det dock, på grund av bristen på konkreta hållpunkter beträffande den framtida utvecklingen, för tidigt att räkna med en sådan ännu oviss utveckling i samband med detta koncentrationsförfarande.

(30) Till detta kommer att import från framför allt utländska elleverantörer ytterligare försvåras av att en transportavgift för gränsöverskridande elleveranser, den s.k. T-komponenten på 0,125 pf/kWh, måste betalas om den transporterade elmängden inte kan kvittas (se punkt 2.4).

(31) Följaktligen visar inte endast den låga importkvoten, utan även länkarnas begränsade importkapacitet och de ytterligare kostnaderna (även kostnader för utnyttjande av länkarna), att den geografiskt relevanta marknaden absolut inte går utöver den nationella.

2.2 För bedömningen av effekterna på konkurrensen antas att marknaden är nationell: Marknaden kommer under förutsebar framtid inte vara mindre än den nationella

(32) Med tanke på att många energileveransföretag, trots att de rättsliga möjligheterna föreligger, ännu inte levererar till några kunder i konkurrenternas tidigare skyddade distributionsområden kan det ifrågasättas om marknaden för förbunden eldistribution ännu är nationell. Före avregleringen av elmarknaderna begränsades alla energileveransföretags verksamhet till det egna försörjningsområdet. På motsvarande sätt var marknaden för förbunden eldistribution ur geografisk synvinkel inte större än den kundkrets som produktionsföretaget kunde nå genom sitt överföringsnät.

(33) I beslut från senare tid(12), där man undersökt effekterna av koncentrationer på redan avreglerade elmarknader, har kommissionen funnit tecken på att produktionen av elenergi i Tyskland skulle kunna utgöra en nationell marknad, men lämnat den exakta avgränsningen av denna öppen. kommissionen anser att marknaden för förbunden eldistribution inom en nära framtid kommer att utvecklas till en nationell marknad i Tyskland. Avgörande för detta är de ramvillkor som skapats för transitering av el genom tredje parts nät samt andra faktorer på marknaden (se punkterna 2.3 och 2.4).

2.3 Ramvillkor för transitering

(34) Den tyska lagen om nyreglering av energirätten(13) har medfört en liberalisering och avreglering av elmarknaderna. Genom lagen införlivas direktiv 96/92/EG (nedan kallat direktivet om den inre marknaden för el) i nationell rätt. I Tyskland sker ingen begränsning till kunder av en särskild storleksklass, vilket är tillåtet enligt artikel 19 i direktivet. Tvärtom öppnas genom lagen konkurrens om alla kundgrupper, inklusive slutanvändare i alla storleksklasser. Enligt tysk rätt undantogs områdesavtal, s.k. avgränsningsavtal, och exklusiva ledningsrätter i s.k. koncessionsavtal med kommunerna, från förbudet mot konkurrensbegränsande avtal (§ 103, 103a GWB a.F.). Denna bestämmelse upphävdes den 29 april 1998 genom lagen om energihushållning (Energiewirtschaftsgesetz n.F., EnWG).

(35) Leveranser till tredje part inom de tidigare slutna distributionsområdena möjliggörs på två sätt, antingen genom extra ledningar och kablar eller genom transitering.

(36) För att garantera en icke-diskriminerade transitering föreskrivs i direktivet om den inre marknaden för el att nätverksamheten skall avskiljas organisatoriskt samt i bokföring och balansräkning(14). En möjlighet är att överlåta ägandet av nätet till ett eget driftsföretag och lämna driften av nätet till ett oberoende företag eller att organisatoriskt och bokföringsmässigt åtskilja nätdriften från produktion och distribution. Den tyska lagstiftaren har valt det sistnämnda alternativet.

(37) Det allmänna kravet på transitering, med stöd av § 6 i EnWG, grundar sig på begreppet om tillgång till nätet på grundval av förhandlingar. Enligt § 6.1 i EnWG skall företag som driver energileveransnät ställa näten till andra företags förfogande på villkor som inte är ofördelaktigare än de villkor de faktiskt eller kalkylmässigt ställer i jämförbara fall, för tjänster inom det egna företaget eller till närstående eller associerade företag. Förutom vid kapacitetsbrist är i enskilda fall vägran att medge transitering möjlig enligt lagen om ändring av energihushållningslagen för att skydda el som genereras av brunkol (skyddsklausulen för brunkol enligt artikel 4 § 3 i lagen om ändring av energihushållningslagen), för att skydda el från kraftvärmeverk (§ 6.3 i EnWG) och dessutom enligt klausulen om ömsesidighet (artikel 4 § 2 i lagen om ändring av energihushållningslagen).

(38) I § 6.2 i EnWG anges att förbundsministeriet för ekonomi (Bundesministerium für Wirtschaft, BMWi) med godkännande av förbundsrådet genom förordning kan bestämma utformningen av avtalen enligt § 6.1 i EnWG och fastställa kriterier för transiteringsavgifter. BMWi har dock inte utnyttjat detta bemyndigande, eftersom ministeriet föredragit en frivillig uppgörelse med de berörda branschorganisationerna framför statlig reglering. Genom branschavtal I från maj 1998 lade branschorganisationerna BDI, VIK och VDEW grunden för avtal genom fria förhandlingar mellan företag inom elsektorn och deras kunder. Branschavtal I löpte ut hösten 1999. Sedan januari 2000 är branschavtal II i kraft med en löptid på två år.

(39) Enligt kommissionens uppfattning(15) gör enskilda bestämmelser i branschavtal II det svårt för marknadsaktörer att verka på hela den tyska marknaden som exempelvis oberoende elhandlare i jämförelse med de stora elleveransföretagen. Enligt avtalet delas Tyskland upp i två handelszoner. Zone Nord omfattar VEAG:s, PreussenElektras, VEW:s, HEW:s och BEWAG:s överföringsnät, medan Zone Süd omfattar dem för EnBW, RWE och Bayernwerk. Om el levereras från den ena till den andra zonen eller till/från utlandet påläggs en transportavgift, den s.k. T-komponenten, på 0,125 pf/kWh (för den inre handelsgränsen 0,25 pf/kWh), om den transporterade elmängden inte kan kvittas. Kvittning innebär avräkning av den mängd som förs över gränsen i en riktning mot den mängd som förs över i den andra riktningen. Det relevanta nettot fastställs för varje utjämningsområde. Flera företag kan leverera till och hämta el från detta utjämningsområde.

(40) Dessutom gör avräkningssättet för utjämningsenergi det svårt för marknadsaktörerna att bedriva verksamhet i hela Tyskland. Detta begrepp avser den elenergi, som ett sammanlänkat elföretag ställer till förfogande då kundernas efterfrågan varierar (se skäl 122).

(41) Bristerna i branschavtal II ändrar dock inte prognosen att marknaden i en nära framtid kommer att vara nationell. I synnerhet kan man inte tala om skilda geografiska marknader, vare sig i form av tidigare distributionsområden eller i form av de två handelszonerna. De nämnda inslagen i branschavtal II kommer dock att beaktas vid bedömningen av effekterna på konkurrensen.

2.4 Ytterligare faktorer

(42) Undersökningen av det föreliggande fallet har visserligen visat att transitering av elenergi för närvarande sker endast i begränsad omfattning. Särskilt med tanke på att eldistributionsföretagen nu endast i ringa utsträckning tillämpar transiteringsbestämmelserna i branschavtal II råder det fortfarande osäkerhet bland marknadsaktörerna om proceduren vid förfrågningar om transiteringar. Förfrågningar om transitering krävs åtminstone fortfarande där branschavtal II ännu inte genomförts. På motsvarande sätt levereras elenergi till kunder utanför de tidigare sammanlänkade leveransområdena ännu till största delen genom ombud. Enligt kommissionens undersökning levereras el till kunder utanför de tidigare sammanlänkade leveransområdena i en storleksklass på cirka 90 GWh genom ombud, endast i storleksordningen omkring 60 GWh transiteras el till kunderna. I det typiska fallet sker leveranser genom ombud genom att den nya leverantören visserligen har den direkta kundrelationen och följaktligen sluter ett avtal om elleveranser med kunden, medan den el som behövs köps "på orten" av den lokala leverantören i en separat affärstransaktion. En del marknadsaktörer har framhållit att marknaden är i omvandling och att leveranser genom ombud endast under en övergångstid ersätter möjligheten till transitering. Så fort branschavtal II genomförts överallt kommer det enligt flera marknadsaktörers uppfattning att vara möjligt att sälja producerad el genom transitering i hela landet.

(43) Fastän den nationella konkurrensen - på grund av det långsamma genomförandet av branschavtal II (liksom den fördröjda behandlingen av ansökningar om transitering, som lett till att branschavtal I tillämpas i stället för branschavtal II) - ännu i dag medför att energidistributörer till största delen inskränker sin verksamhet till sina distributionsområden, har man genom detta avtal dock skapat de första viktiga förutsättningarna för en marknad som omfattar hela Förbundsrepubliken. Till grund för sin bedömning av den föreliggande koncentrationen utgår kommissionen därför från att marknaden är nationell, åtminstone för förbunden eldistribution. I hur hög utsträckning en fungerande konkurrens kan uppstå eller fortleva på denna marknad - även med hänsyn till de angivna ramvillkor som måste vara uppfyllda och den strukturförändring som uppkommer genom den aktuella koncentrationen - är en fråga som kommer att bedömas ur konkurrensrättslig synvinkel.

(44) Begränsningarna av transiteringsmöjligheterna genom privilegierad transitering av el från brunkol - som anges i artikel 4 § 3 i lagen om ändring av lagen om energihushållning - eller fastställandet av en nordlig och en sydlig handelszon genom branschavtal II (se nedan) leder inte till en geografisk uppdelning av den tyska marknaden för förbunden eldistribution längs de på så sätt faktiskt existerande gränserna. Visserligen utgör skyddsklausulen för VEAG:s brunkolsel ett rättsligt stöd för att avvärja transitering på de nya delstaternas område. Tillämpningen av klausulen har dock varit föremål för flera anhängiggjorda processer. Det finns dessutom skäl att anta att klausulen är svår att tillämpa i praktiken.

(45) Även inrättandet av börserna i Frankfurt och Leipzig, där fysisk handel med el kommer att äga rum för hela landet, tyder på att en nationell marknad håller på att uppstå. Handeln vid börsen har ännu inte inletts på grund av det fördröjda godkännandet av branschavtal II, som ses som en viktig förutsättning för möjligheten till nationella leveranser av el. Handeln vid båda börserna skall påbörjas senast i höst i år. Även handeln på elbörserna kommer under en övergångstid att stöta på allvarliga hinder på grund av en del bestämmelser i branschavtal II (se bedömningen av effekterna på konkurrensen), som dock med tiden kommer att förlora i betydelse.

(46) Utgångspunkten för bedömningen nedan är därför en marknad för förbunden eldistribution som omfattar hela Förbundsrepubliken Tysklands territorium.

3. Konkurrensrättslig bedömning

(47) Man kan anta att koncentrationen leder till att VEBA/VIAG och RWE får en dominerande ställning på marknaden för förbunden eldistribution som omfattar hela Förbundsrepubliken Tysklands territorium.

3.1 Nuvarande marknadsstruktur

3.1.1 Den tyska marknaden för förbunden eldistribution är redan i dag mycket koncentrerad och konkurrenspotentialen begränsas av flera andra faktorer.

(48) Den övervägande andelen av all el produceras i Tyskland av de åtta sammanlänkade elföretagen. Till dessa räknas de energileverantörer som har såväl egen elproduktionskapacitet som egna nät med extra hög och hög spänning, s.k. överföringsnät. Följande sammanlänkade elföretag är verksamma i Tyskland: RWE, VEBA (PreussenElektra), VIAG (Bayernwerk), VEW, EnBW, BEWAG, HEW och VEAG. De är organiserade i Deutsche Verbundgesellschaft. Elföretagens nät är förbundna med varandra och med högspänningsnäten i grannländerna. Leveranser av el till andra sammanlänkade elföretag regleras genom branschavtal. I den gränsöverskridande handeln, som omfattar hela Europa, kompenseras ett eventuellt bortfall av ett kraftverk och därmed bortfall av elleveranser genom motsvarande avtal med sammanlänkade elföretag i angränsande länder. Vid sidan av dessa verkar dessutom elimportörer på marknaden, som säljer el till sina kunder direkt från marknaden för förbunden eldistribution.

(49) I tabellen nedan ges en översikt av de sammanlänkade elföretagens marknadsandelar på marknaden för förbunden eldistribution.

Tabell: Marknadsandelar på marknaden för förbunden eldistribution - läget före koncentrationen

>Plats för tabell>

(50) I tabellen ovan har marknadsandelarna för förbunden eldistribution beräknats på grundval av den el som de sammanlänkade elföretagen producerade 1998. Visserligen utgör elproduktionen som sådan inte en marknad, utan en industriell verksamhet. Den el som de sammanlänkade elföretagen producerar förs vidare till nästa led i marknaden och i viss mån även till andra sammanlänkade elföretag. Avnämare i produktionsledet är framför allt eldistributörer, stora industriföretag som specialavtalskunder och på senare tid även elhandelsföretag. De elmängder som de sammanlänkade elföretagen producerar och som förs vidare till dessa avnämare utgör följaktligen samtidigt grundvalen för beräkningen av konkurrenternas andelar av marknaden för förbunden eldistribution. Med denna metod beaktas visserligen inte elimporten, men såsom ovan förklarats utgör importen dock endast en marginell del av den el som avsätts i Tyskland. Dessutom levereras importerad el till allra största delen till de sammanlänkade elföretagen, som i sin tur säljer den till sina kunder på marknaden för förbunden eldistribution. Man kan anta att de importerade elmängderna motsvarar de sammanlänkade elföretagens respektive storlek. Under förfarandet har detta inte heller bestridits av parterna eller av tredje part. De marknadsandelar som anges ovan skulle därför inte förändras väsentligt om man tog med elimporten i beräkningen.

(51) RWE är enligt detta det ledande sammanlänkade elföretaget, med en andel på 33,1 % av elleveranserna på marknaden för förbunden eldistribution, och ligger för tillfället klart före VEBA, som har en andel på 21,2 %. Andra sammanlänkade elföretag, inklusive VIAG, producerar klart mindre elenergi och inget av dem har en marknadsandel som överstiger 13 %.

(52) På samma sätt har RWE och VEBA även beträffande uppgifterna om den installerade kraftverkskapaciteten ett tydligt försprång framför de andra sammanlänkade elföretag som är verksamma på marknaden för förbunden eldistribution (se tabellen nedan: Produktionskapacitet i Tyskland). Med en installerad kraftverkskapacitet på 19,8 GW har RWE en knapp ledning framför VEBA (17,5 GW), men dubbelt så stor som därpå följande företag, VIAG. De övriga sammanlänkade elföretagen har en installerad kraftverkskapacitet som inte i något fall överstiger 10 GW.

Tabell: Produktionskapacitet i Tyskland exklusive industrin och Deutsche Bahn

>Plats för tabell>

(53) För att förtydliga strukturen på totalmarknaden för el lämnade parterna i anmälan uppgifter om elförsäljningen till slutkunderna. Enligt dessa uppgifter uppgick den totala elförsäljningen 1998 till 479,0 TWh (230 TWh till specialkunder, 249 TWh till tariffkunder). Parterna fördelade denna försäljning på de sammanlänkade elföretag som verkar i Tyskland genom att bestämma ursprunget till de försålda elmängderna, utan att beakta vilket företag på vilken marknadsnivå, t.ex. regionala distributionsföretag eller kommunala kraftverk, som innehade det direkta kundavtalet. De uppgifter som parterna presenterat och som grundar sig på statistik från den tyska föreningen för elverk (Vereinigung Deutscher Elektrizitätwerke e.V., VDEW) motsvarar därför inte de egentliga marknadsandelarna, men kan dock förtydliga de enskilda eldistributionsföretagens betydelse sammantaget på alla marknadsnivåer och belysa den tyska elsektorns struktur. Uppgifterna ger den bild av elförsäljningen till slutförbrukarna som återges i tabellen nedan.

Tabell: Elförsäljningen på hela marknaden i Tyskland - läget före koncentrationen

>Plats för tabell>

(54) Enligt denna beräkningsmetod är RWE ledande, med en andel på över 30 % av den sålda mängden. Som jämförelse uppnår endast VEBA (21,4 %) och VIAG (12,4 %) andelar av den totala mängden såld el som klart överstiger 10 %. Av de övriga sammanlänkade elföretagen uppnår endast EnBW en andel på 9,3 % av den sålda elen. RWE:s, VEBA:s och Bayernwerks (VIAG) starka ställning inom elförsäljningen, som klart överstiger deras andel av elproduktionen, beror även på deras goda förbindelser med slutförbrukarna i den nya tyska delstaterna, där dessa företag verkar genom regionala distributionsföretag, som i dagsläget framför allt distribuerar el som VEAG producerar. Elimporten, som endast utgör en marginell del av den el som säljs i Tyskland, kommer till övervägande del de sammanlänkade elföretagen till godo.

(55) Vidare måste man beakta ägarstrukturen i företagen VEAG och BEWAG, som i tabellen framträder som självständiga leverantörer. Det sammanlänkade elföretaget BEWAG kontrolleras gemensamt av Southern Company och VIAG. VEBA, VIAG och RWE behärskar tillsammans VEAG(16). I enlighet med detta måste man vid bedömningen av parternas marknadsställning beakta att varken VEAG eller BEWAG konkurrerar med de sammanlänkade elföretag som har del i kontrollen av dem.

(56) Beträffande VEAG finns ytterligare en aspekt att beakta, i första hand med avseende på konkurrensen mellan VEBA, VIAG och RWE. Av de sistnämnda kan man inte förvänta att de skall konkurrera med VEAG, eftersom de då skulle kunna förlora alla sina investeringar i detta företag. I praktiken innebär detta att man med avseende på VEAG:s traditionella distributionsområde i östra Tyskland inte heller kan räkna med någon inbördes konkurrens mellan VEBA, VIAG och RWE.

(57) I förhållande till den totala elproduktionen i Tyskland, inklusive industrins egen produktion, står de åtta sammanlänkade elföretagen för cirka 71 % av all el som produceras i Tyskland. Man måste dock beakta att den el som industrin producerar till största delen förbrukas av företagen själva och därför i bästa fall står till den fria marknadens förfogande endast i begränsad utsträckning. Försäljning av egenproducerad el skulle kräva uppbyggnad av en distributions- och kundtjänstorganisation, vilket för de flesta industriföretag skulle vara olönsamt på grund av de begränsade säljbara mängderna. Eftersom den el som produceras av industriföretag till stor del förbrukas av producenterna själva, kan dessa elmängder inte räknas till den fria marknaden. En begränsning gäller även för den el som produceras av energidistributörerna. Ungefär 10 % av den el som produceras i Tyskland härrör från de omkring 700 regionala och lokala energidistributörerna. På så sätt kan de täcka en del av sitt eget behov och minska sitt beroende av de sammanlänkade elföretagen. Med tanke på de investeringar som krävs för att bygga upp en distributionsorganisation och de begränsade säljbara kvantiteterna kommer de dock i bästa fall att uppträda som marknadsaktörer i begränsad skala.

(58) Slutligen måste man konstatera att marknaden visserligen tycks tillåta konkurrens, såsom händelserna efter påbörjandet av avregleringen ger anledning att anta, men att en rad faktorer ändå begränsar konkurrenspotentialen. Dessa faktorer undersöks närmare i samband med bedömningen av koncentrationen. Här bör särskilt följande faktorer framhållas: Produktens homogena karaktär och insynen i den (mycket koncentrerade) marknaden (se punkt 3.2.2.1), de sammanlänkade elföretagens starka ställning i de tidigare avgränsade områdena och möjligheten att orientera konkurrensbeteendet i enlighet med den ursprungliga uppdelningen (se punkt 3.2.2.4), den obetydliga tillväxt av efterfrågan som kan förväntas och efterfrågans ringa elasticitet (se punkterna 3.2.2.5 och 3.2.2.6), hindren för tillträde till marknaden (se punkt 3.2.3.4), de sammanlänkade elföretagens ägarandelar i leverantörer på efterföljande marknadsnivåer samt utformningen av branschavtal II (se punkterna 3.2.3.5 och 3.2.3.6).

3.1.2 Högspänningsöverföringsnätet, som likaså är av betydelse för konkurrensen på marknaden för förbunden eldistribution, kontrolleras till mer än 80 % av de fyra största elproducenterna

(59) Åtta företag äger tillsammans 93 % av överföringsnätet i Tyskland. RWE samt VEBA och VIAG förfogar över 52 % av högspänningsnätet, och mer än 81 % om man även räknar med VEAG, som kontrolleras av dessa företag. På så sätt kontrollerar de till stor del de resurser som krävs för elkonkurrens genom transitering genom tredje parts nät. Till detta kommer att redan VEBA och VIAG genom läget för sina nät täcker ett sammanhängande område från Skandinavien till Alperna, och genom sin delkontroll av det östtyska VEAG även alla de nya delstaterna. Eftersom de dessutom äger länkarna som knyter samman de olika högspänningsnäten med de efterföljande högspänningsnäten i grannländerna, förfogar de över större delen av den infrastruktur som deras konkurrenter är beroende av för kunna ta sig in på marknaden. Betydelsen av nättillgångarna, särskilt mot bakgrund av branschavtal II, behandlas utförligare nedan (se punkt 3.2.3.3).

Tabell: Överföringsnät i Tyskland (Källa: VDEW, 1997)

>Plats för tabell>

3.2 Effekterna av koncentrationen: Uppkomst av ett duopol med dominerande ställning på marknaden

(60) Kommissionen har gjort en bedömning och kommit fram till att den anmälda koncentrationsplanen skulle leda till en gemensam marknadsdominerande ställning för de båda ledande leverantörerna VEBA/VIAG samt RWE på den tyska marknaden för förbunden eldistribution.

(61) Den tyska marknaden för förbunden eldistribution har flera kännetecken som vid en förstärkning av koncentrationen genom sammanslagningen av VEBA och VIAG är ägnade att leda till ett medvetet parallellt beteende från VEBA/VIAG:s och RWE:s sida och därmed till att en kollektiv dominerande ställning uppkommer på marknaden. Den föreliggande koncentrationen leder till uppkomsten av två i hög grad vertikalt integrerade block, som i alla avseenden kommer att ha ett stort försprång framför konkurrerande marknadsaktörer. Detta försprång blir ännu tydligare om den planerade sammanslagningen av RWE och VEW genomförs.

(62) Den 30 december 1999 anmälde RWE och VEW sin plan att slå samman företagen till Bundeskartellamt, som är den myndighet som ansvarar för granskningen. Beslut om planen kommer att fattas vid ungefär samma tid som beslut fattas om VEBA:s och VIAG:s koncentrationsplan. Eftersom företagen enligt uppgift från Bundeskartellamt gjort åtaganden på elområdet och det följaktligen är både tänkbart och sannolikt att sammanslagningen godkänns inom den tid som avsatts för bedömningen, måste denna ändring av marknadsstrukturen beaktas vid bedömningen av effekterna på konkurrensen av VEBA:s och VIAG:s koncentrationsplan.

(63) Det avgörande, enligt kommissionens uppfattning, är dock inte om sammanslagningen av RWE och VEW kommer till stånd eller inte. Förvärvet av VEW skulle naturligtvis stärka RWE:s ställning och därmed även hela duopolets ställning. Det nya företaget skulle även som duopolmedlem ha ett litet försprång framför VEBA/VIAG. Detta försprång är dock för litet för att tillbakavisa konstaterandet att ett marknadsdominerande duopol kommer att uppstå. RWE hade redan ensam en ställning som kan jämföras VEBA/VIAG:s. VEW kommer att stärka RWE:s ställning ytterligare. Storleksmässigt skulle dock VEBA/VIAG och RWE även efter en sammanslagning av RWE och VEW vara jämförbara.

3.2.1 Koncentrationen på den tyska marknaden för förbunden eldistribution leder till uppkomsten av två ungefär likvärdiga block, som kommer att ha ett stort försprång före övriga leverantörer

(64) VEBA/VIAG och RWE kommer att ha ungefär lika stora marknadsandelar, dvs. försäljning på marknaden för förbunden eldistribution i Tyskland, liksom likartad kraftverkskapacitet. Deras samlade ställning är på båda områdena mycket överlägsen andra konkurrenters. Detta tyder på att det finns ett gemensamt intresse av ett samordnat beteende som begränsar konkurrensen. Ett aggressivt konkurrensbeteende skulle vid likvärdig styrka påverka bådas intäkter, utan att försäljningsvolymerna skulle öka väsentligt. Genom ett fredligt samordnat beteende undgår man inte endast alla dessa nackdelar, utan möjliggör även för symmetriska oligopol att uppnå en ungefär likvärdig vinstmaximering för alla deltagare. VEBA/VIAG:s och RWE:s jämnstarka marknadsställning tyder på att en sådan situation föreligger även i det aktuella fallet.

(65) I tabellen nedan ges en översikt av de sammanlänkade elföretagens ställning på den relevanta produktmarknaden efter sammanslagning.

Tabell: Marknadsandelar på marknaden för förbunden eldistribution (elproduktion på marknaden för förbunden eldistribution) - läget efter sammanslagningen

>Plats för tabell>

(66) Av tabellen ovan framgår att VEBA/VIAG kommer att ha en marknadsandel på 36,3 %. I denna uppgift ingår BEWAG:s marknadsandel på 2,8 %, eftersom BEWAG, såsom förklarades ovan, delvis kontrolleras av VIAG (och efter sammanslagningen av VEBA/VIAG). Tillsammans kommer VEBA/VIAG och RWE att ha en marknadsandel på 69,4 %. Eftersom VEAG dessutom redan i dag kontrolleras gemensamt av VEBA, VIAG och RWE, bör även VEAG:s andel av marknaden räknas till duopolet. De båda blocken har enligt detta en gemensam marknadsandel på 81,5 %. Om man med tanke på den planerade sammanslagningen lägger till VEW:s marknadsandel, blir den kumulerade marknadsandelen för duopolet 86,8 %.

(67) För elförsäljningen på hela den tyska marknaden blir resultatet efter sammanslagningen såsom anges i tabellen nedan.

Tabell: Elförsäljningen på hela marknaden i Tyskland - läget efter sammanslagningen

>Plats för tabell>

(68) Tabellen ovan visar att duopolet kommer att ha en andel på 77,2 % av den totala elförsäljningen i Tyskland.

(69) I tabellen nedan visas produktionskapaciteten i Tyskland efter sammanslagningen.

Tabell: Produktionskapacitet i Tyskland - läget efter sammanslagningen

>Plats för tabell>

3.2.2 På grund av flera strukturella faktorer kan man efter sammanslagningen inte längre räkna med någon väsentlig konkurrens mellan VEBA/VIAG och RWE

(70) VEBA/VIAG och RWE kommer i framtiden inte att konkurrera i någon väsentlig utsträckning. För detta talar följande marknadskaraktäristika, som i hög grad gynnar ett oligopolistiskt samordnat beteende.

3.2.2.1 El är en homogen produkt, som bjuds ut på en transparent marknad

(71) Elektricitet är en homogen produkt som inte behöver någon teknisk vidareutveckling. Homogena produkter har till skillnad från heterogena produkter samma fysiska eller subjektiva egenskaper. Priset är den viktiga konkurrensparametern, som avgör kundens val mellan flera olika elleverantörer. Andra parametrar som kvalitet, forskning, service, leverantörens tillförlitlighet etc. är av underordnad betydelse för anskaffningsbeslutet. För övrigt råder en tendens till ytterligare standardisering av den el som handlas. Detta sker exempelvis inom ramen för Central European Power Index (se följande skäl).

(72) Marknaden kännetecknas av en hög grad av öppenhet med avseende på produktionskostnader och försäljningspriser. Exempelvis finns det en mängd publikationer med sammanställningar av de aktuella elpriserna hos de elleverantörer som verkar i Tyskland(17). Trots skillnader i fråga om prisets beståndsdelar, t.ex. pris per kWh, års- eller månadsavgift och olika löptider för avtalen och för uppsägningar från kundens sida, ger dessa översikter en snabb orientering och en möjlighet för kunden att identifiera det gynnsammaste erbjudandet. De nämnda publikationerna och elpriskalkylatorerna riktar sig visserligen i första hand till slutförbrukare, men även för kunder på marknaden för förbunden eldistribution är marknadspriserna tillräckligt kända. De sammanlänkade elföretagen försöker själva att främja öppenhet på marknaden(18). Exempelvis har PreussenElektra tillsammans med Dow Jones och andra marknadsaktörer utvecklat Central European Power Index (CEPI). CEPI är ett index som återspeglar prisnivån på PreussenElektras område. Med hjälp av det skall elmarknaden göras mer öppen. Parterna har dessutom uttryckligen påpekat att kunder med specialavtal ofta visar upp prisanbud från konkurrenter för att få gynnsammare leveranspriser av ett företag. Även branschorganisationer erbjuder sina medlemmar prisjämförelser. Ytterligare öppenhet på marknaden skapas genom att VEBA/VIAG och RWE tack vare sin vertikala integration kan skaffa sig en god bild av alla leverantörer på producentmarknaden. Produktionskostnaderna liksom kostnaderna för nätanvändning, vilka bestämmer de rörliga kostnaderna och därmed i hög grad anbudspriserna, är således kända i hela branschen, åtminstone för de vertikalt integrerade företagen.

(73) Om priset är den viktigaste konkurrensparametern på en koncentrerad marknad, är det riktigt att det inledningsvis leder till intensiv konkurrens. Detta ökar emellertid samtidigt marknadsaktörernas intresse att undvika konkurrens, eftersom varje gång ett företag erbjuder lägre priser än konkurrenten, medför det att den egna vinstmarginalen minskar. Vid hemlig konkurrens är läget annorlunda, då ingen marknadsaktör kan vara säker på hur deras anbud mottas. I sådana situationer är ett företag mer benäget att vidta konkurrenskraftiga åtgärder för att vinna en order. Det faktum att prismässiga åtgärder slår lika hårt mot alla marknadsaktörer är en faktor som på medellång sikt kan dämpa priskonkurrensen. Det gäller åtminstone relationerna mellan företag med jämförbara marknadsandelar och kostnadsstrukturer (dvs. jämförbar vedergällningsförmåga) (se punkt 3.2.2.2 om kostnadsstrukturerna i det aktuella fallet).

(74) Sänkningen av elpriserna, som enligt uppgifterna i anmälan ligger i storleksordningen 10-50 % sedan avregleringen, motsäger inte denna hypotes. Den visar visserligen att priskonkurrens är möjlig på den tyska elmarknaden. Sänkningen måste dock ses i sitt eget särskilda sammanhang. För det första står marknaden i dag i den första fasen av avregleringsprocessen, då företagen positionerar sig på den marknad som beskrivs ovan. Denna fas är begränsad i tiden. För det andra har denna sänkning skett inom ramen för den marknadsstruktur som rådde före företagskoncentrationen. Just en sådan marknadsstruktur som skulle bildas efter den föreliggande sammanslagningen skulle tydligt försvaga konkurrenspotentialen och därmed incitamenten för priskrig mellan VEBA/VIAG och RWE.

3.2.2.2 Till följd av att VEBA/VIAG och RWE har likartade kraftverksbestånd och en rad gemensamt drivna storkraftverk har de även jämförbara kostnadsstrukturer

(75) Ett framtida samordnat beteende gynnas dessutom av att VEBA/VIAG och RWE har en likartad företagsstruktur. De är vertikalt integrerade genom alla led i elsektorn. De är finansiellt jämbördiga och har till storleken jämförbara överföringsnät samt kraftverksbestånd, som täcker alla belastningsområden, såsom framgår av tabellen nedan. Andra sammanlänkade elföretag är däremot på grund av sin begränsade kapacitet antingen på grundbelastningsområdet eller på områdena för medel- och toppbelastning beroende av inköp av elenergi från andra producenter på de belastningsområden där de är underrepresenterade.

Tabell: Kraftverksbestånd enligt belastningsområde (VDEW-Statistik: Leistung und Arbeit, 1998)

>Plats för tabell>

(76) Endast 25 % av den el som produceras i Tyskland härrör från gemensamt ägda kraftverk, som drivs av flera sammanlänkade elföretag. Många kraftverk på grundbelastningsområdet, särskilt kärnkraftverk, drivs gemensamt av de sammanlänkade elföretagen VEBA/VIAG och RWE.

Bland VEBA/VIAG:s och RWE:s gemensamt ägda kraftverk finns följande:

- Kernkraftwerke Grundremmingen Betriebsgesellschaft mbH, Grundremmingen: Detta företag driver block B och C vid kärnkraftverket Grundremmingen. Den el som produceras ägs av aktieägarna RWE Energie AG och Bayernwerk i proportion till deras respektive ägarandelar på 75 % och 25 %.

- KNG Kraftwerks- und Netzgesellschaft mbH, Rostock: Företaget driver ett stenkolskraftverk i Rostock, i vilket RWE Energie AG, VEBA och Bayernwerk äger andelar om respektive 24,6 %, 24,6 % och 21,1 %. VEAG förfogar över den el som produceras och är också delägare i företaget.

- Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH: KLE GmbH driver kärnkraftverket Emsland, av vilket RWE Energie AG äger 12,5 % och VEBA också 12,5 %. Företaget kontrolleras av majoritetsägaren VEW Energie AG (som äger 75 % av aktierna). Delägarna får del av den el som produceras i proportion till sina respektive ägarandelar.

- Bayerische Wasserkraftwerke AG: Lech-Elektrizitätswerke AG, ett företag inom RWE-koncernen, och Bayernwerk äger direkt och indirekt 50 % av företaget, vilket driver vattenkraftverket i Bayern. Företaget kontrolleras av Bayernwerk. Rätten till den producerade elen tillkommer till största delen delägarna.

- Rhein-Main-Donau AG: Företaget, som driver vattenkraftverk vid Rhein-Main-Donau-kanalen, ägs till 22,5 % (indirekt) av Lech-Elektrizitätswerke AG som är ett koncernföretag i RWE-koncernen, medan 77,49 % ägs av Bayernwerk som kontrollerar företaget. Lech-Elektrizitätswerke äger dessutom 40 % av ett dotterföretag till RMD, Mittlere Donau-Kraftwerke AG.

- Untere Iller AG: Företaget driver vattenkraftverk. Det ägs till 40 % av Lech-Elektrizitätswerke och till 60 % av Bayernwerk AG.

- Hochtemperatur Reaktor Gesellschaft mbH: Företaget har ingen affärsverksamhet, utan drivs i studiesyfte. Det ägs av RWE Energie AG till 20,3 % och av företag i VEBA-koncernen till 36,5 %.

(77) Förutom de jämförbara kraftverksbestånden har de båda företagsgrupperna dessutom på ett liknande sätt, genom de på lång sikt reserverade länkar som koncernerna äger, säkerställt importkapacitet från utlandet genom långfristiga leveransavtal.

3.2.2.3 Mellan VEBA/VIAG och RWE finns förbindelser som kan främja ett samordnat beteende

(78) VIAG har ett direkt ägande i det sammanlänkade elföretaget VEW, vilket innebär att VIAG genom den planerade sammanslagningen av RWE och VEW skulle få ett direkt ägande i RWE/VEW.

(79) Dessutom har båda företagsgrupperna följande gemensamma ägarandelar:

- VEAG AG: Det sammanlänkade elföretaget VEAG producerar el av brunkol i de nya tyska delstaterna. RWE Energie AG äger 26,25 % av VEAG, VEBA äger 26,25 % och Bayernwerk äger 22,5 %. Dessa tre ägare kontrollerar gemensamt VEAG. De övriga ägarandelarna är fördelade på de andra sammanlänkade elföretagen VEW, EnBW, BEWAG och HEW. Samtidigt driver VEAG överföringsnätet i de nya delstaterna. prisåtgärder från en oligopolmedlems sida skulle på grund av de resulterande kundförlusterna vara till nackdel för det gemensamt ägda företaget och därmed även för denna oligopolmedlems intäkter från det gemensamt ägda företaget. En enskild oligopolmedlem kan nämligen inte ensam bestämma VEAG:s politik (se även skäl 56).

- LAUBAG AG: De sju västtyska sammanlänkade elföretagen har ägarandelar i LAUBAG enligt följande: PreussenElektra 30 %, Bayernwerk 15 %. Dessutom har BBS-Braunkohle-Beteiligungsgesellschaft mbH 55 % av ägarandelarna. Av BBS äger Energiebeteiligungs-Holding (bestående av BEWAG, HEW, VEW och EVS, som hör till EnBW) 18,2 %, Rheinbraun AG, ett dotterföretag till RWE, 71,8 % och RWE Energie 10 %. LAUBAG är den största brunkolsproducenten i Östtyskland och bildar som leverantör till VEAG ekonomiskt en enhet tillsammans med VEAG.

- Rhenag Rheinische Energie AG: Rhenag ägs till 54,1 % av RWE Energie AG och till 41,3 % av Thüga AG, ett företag i vilket VEBA-koncernen har en andel på 56,29 %. Rhenag sysslar främst med gasdistribution, men vid sidan av detta även eldistribution som regional distributör. Dessutom har företaget flera mindre ägarandelar i kommunala kraftverk, som förutom gas även distribuerar el. VEBA-koncernen är i proportion till sin ovan nämnda ägarandel intresserat av hur detta dotterföretag till RWE utvecklas. Koncernen är representerad i Rhenags styrelse och har därmed privilegierad tillgång till information om företagets affärspolicy.

- Dessutom finns gemensamma ägarandelar i STEAG och envias ägarandelar i kommunala kraftverk i delstaten Sachsen.

STEAG AG: har framför allt verksamhet inom elproduktion av stenkol och säljer denna el nästan uteslutande till RWE Energie AG och VEW Energie AG. STEAG ägs till 26 % av Gesellschaft für Energiebeteiligung mbH, som i sin tur ägs av RWE Energie AG till 49,7 % och VEBA, som direkt och indirekt äger 50,3 %. Huvudägare i STEAG är RAG AG, med en ägarandel på 71,5 %.

Företaget envia, som ingår i koncernen RWE, har flera minoritetsandelar i kommunala kraftverk i delstaten Sachsen, på samma sätt som Thüga, ett företag i VEBA-koncernen.

- Ytterligare gemensamma ägarandelar finns i kraftverk på grundbelastningsområdet, i vilka både VEBA/VIAG och RWE har rätt till den producerade elen. För den gemensamma driften av dessa kraftverk krävs dock knappast omröstning bland de företag som handhar driften. Tvärtom är kraftverk i grundbelastningsområdet i kontinuerlig drift, vilket innebär att det inte krävs någon omröstning bland de företag som sköter driften om start eller stopp av kraftverket. Snarare tar alla driftsföretag ut elenergi i enlighet med den kapacitet som är reserverad för dem. Lika liten är betydelsen av de gemensamt ägda kraftverken, åtminstone på grundbelastningsområdet, för möjligheten att få insyn i den andra duopolpartens affärspolicy.

3.2.2.4 Möjligheten att fortsätta dela upp kunderna enligt de tidigare områdesmonopolen främjar ett samordnat beteende

(80) Ända fram till avregleringen var VEBA/VIAG och RWE - som alla tyska sammanlänkade elföretag - under flera decennier genom lag skyddade monopol på ett mot angränsande distributörer avgränsat distributionsområde. Det mångåriga bruket av slutna distributionsområden främjar ett samordnat beteende i den meningen att ett passande beteendemönster står till förfogande. Alla sammanlänkade elföretag har liksom tidigare på sina respektive traditionella distributionsområden en ledande ställning som klart överstiger 50 %. På motsvarande sätt underlättar förekomsten av de gamla avgränsningsområdena den typ av samordnat beteende från de sammanlänkade elföretagens sida som nämns ovan.

3.2.2.5 Den obetydliga tillväxt av efterfrågan som förväntas minskar ytterligare incitamenten till en aktiv konkurrens mellan duopolmedlemmarna

(81) I prognoserna antas en liten ökning av efterfrågan på el. Enligt en undersökning från IEA(19) kommer elförbrukningen att öka långsamt. I IEA:s prognos anges en årlig ökning av elförbrukningen på 1 % mellan 1992 och 2010, och en ökning på 0,7 % mellan 2010 och 2020. Prognosen om en långsam efterfrågeökning delas av alla marknadsaktörer, inklusive parterna.

(82) Stabila efterfråge- och andra konkurrensbetingelser främjar möjligheten till samordnade anbudsstrategier. Medan en kraftig strukturomvandling i regel medför att samordningen blir betydligt svårare och beteendet hela tiden måste anpassas och omprövas, krävs detta inte vid stabila marknadsförhållanden. Under marknadsförhållanden som endast förändras obetydligt är det möjligt att relativt enkelt anpassa sig. Med stabila marknadsförhållanden kommer konkurrensinriktade åtgärder att huvudsakligen rikta sig mot befintliga marknadsaktörer, eftersom nya kunder knappast kan vinnas. Den etablerade försäljningsnivån kan eventuellt omfördelas mellan de etablerade leverantörerna. De etablerade leverantörerna kommer därför att försvara sina försäljningsandelar och befintliga kundförbindelser. I detta läge torde man föredra de långsiktiga fördelarna av att undvika en effektiv konkurrens framför de fördelar som på kort sikt kan uppnås genom en aggressiv konkurrens. Den obetydliga ökningen av efterfrågan som kan förutses, gynnar således ett samordnat beteende från VEBA/VIAG:s och RWE:s sida mot bakgrund av den rådande graden av koncentration på marknaden.

3.2.2.6 Den obetydliga priselasticiteten med avseende på efterfrågan gynnar likaså ett samordnat beteende

(83) Med priselasticitet förstås kundernas förmåga och beredskap att övergå till ersättningsprodukter eller avstå från att köpa då leverantörer höjer priset på en efterfrågad produkt över konkurrensnivån. En låg priselasticitet gynnar samordnat beteende i ett oligopol, eftersom det då kan hända att en märkbar prishöjning över konkurrensnivån leder till ökade intäkter trots en minskad försäljning.

(84) Uppskattningar som gjorts av marknadsaktörer tyder på att det på kort sikt föreligger en mycket låg priselasticitet på den ifrågavarande marknaden, vilket gör ett oligopolistiskt beteende sannolikt. Kunderna har endast få alternativ. Medan andra produkter kan ersättas eller avstås från, gäller detta inte el, eftersom möjligheterna till egen produktion eller byte till andra energikällor är begränsade, förenade med höga kostnader och dessutom tidskrävande. Parterna har i huvudsak accepterat denna redogörelse. De hävdar endast att kunderna vid höga elkostnader kan övergå till att bygga små anläggningar för egen produktion. Dessa kan dock i bästa fall ersätta en liten del av kundernas behov på marknaden för förbunden eldistribution. Att bygga större kraftverk är däremot mycket kostnadskrävande och tar i regel lång tid.

3.2.2.7 VEBA/VIAG och RWE möts inte av något väsentligt marknadsinflytande på efterfrågesidan

(85) Marknaden för förbunden eldistribution är mycket koncentrerad på leverantörssidan. 79,8 % av den installerade kraftverkskapaciteten innehas av de åtta tyska sammanlänkade elföretagen. De levererar nästan 100 % av elmängderna på marknaden för förbunden eldistribution. Av denna kvantitet står VEBA/VIAG och RWE för 81,5 % respektive 86,8 % (med beaktande av sammanslagningen REW/VEW).

(86) Kunderna, som främst utgörs av regionaldistributörer (cirka 80), kommunala kraftverk och stora industriella kunder, har inget inflytande på marknaden. Det beror för det första på att efterfrågesidan är mycket splittrad med en mängd kunder på högspänningsnivån. Hotet om att byta leverantör är därför inte ägnat att framkalla något betydande konkurrenstryck. I sitt svar på invändningarna hänvisar parterna till den samlade efterfrågestyrka, som utgörs av bland annat de "talrika inköpskooperationerna" som bildats av många vidaredistributörer. Det stämmer visserligen att en del företag i samband med avregleringen utnyttjat möjligheten att bilda samköpsföreningar. Man kan även anta att en samlad efterfrågan leder till fördelaktigare priser än separat efterfrågan från enskilda företag. De befintliga samköpsföreningarna omfattar dock endast en del av efterfrågan, som för övrigt inte närmare anges av parterna. Att sådana sammanslutningar bildats pekar dessutom på att enskilda kunder inte har en tillräckligt stark marknadsställning för att i någon nämnvärd utsträckning kunna påverka priserna. Liksom tidigare har koncentrationen på leverantörssidan inte någon motsvarighet på efterfrågesidan. Bara antalet regionala distributörer uppgår till åttio, och till detta kommer ytterligare kunder. De regionala distributörerna och de kommunala kraftverken har dessutom hittills inte haft några betydande incitament för att inta en hård hållning i prisförhandlingar. I sina traditionella distributionsområden har de liksom tidigare en stark ställning och kan låta sina kunder betala höga inköpspriser som löpande kostnader.

(87) En ytterligare omständighet som måste beaktas är att företagen på produktionsnivån i betydande utsträckning är delägare i företag på efterföljande marknadsnivå, antingen som majoritets- eller minoritetsägare. Då det är fråga om majoritetsandelar finns det ingen risk för leverantörsbyte. Även då det rör sig om minoritetsandelar utnyttjas möjligheten till ett sådant byte i praktiken mycket sällan (se punkt 3.2.3.5).

3.2.2.8 Sammanfattning

(88) VEBA/VIAG och RWE kommer att vara klart dominerande i förhållande till sina konkurrenter i fråga om alla marknadsparametrar, dvs. såväl marknadsandelar som produktionskapacitet och nätverk. Båda dessa företagsgrupper kommer att ha en jämförbar marknadsställning och enligt kommissionens bedömning kommer de efter sammanslagningen inte längre att ha något intresse av att konkurrera inbördes.

(89) På grund av de framtida symmetriska marknadspositionerna och duopolmedlemmarnas verksamhetsstruktur som i hög grad sammanfaller, produktens homogenitet, marknadens öppenhet, den låga priselasticiteten för och den stagnerande totala efterfrågan på el samt de befintliga inbördes förbindelserna kan man inte räkna med någon priskonkurrens från någon oligopolmedlem, eftersom en sådan snabbt skulle bli känd och inte särskilt framgångsrik på grund av den andra oligopolmedlemmens vedergällningsförmåga.

(90) Den prissänkning som åtföljde avregleringen och den priskonkurrens som kan iakttas även mellan de tre marknadsledande företagen motsäger inte denna analys (se skäl 74).

3.2.3 Duopolen VEBA/VIAG och RWE samt RWE/VEW möts inte av någon betydande extern konkurrens

(91) Efter sammanslagningen kommer VEBA/VIAG och RWE inte att vara utsatta för någon betydande konkurrens, vare sig från andra produktionsföretag eller från handelsföretag. Förutom den begränsade konkurrens som andra producentföretag erbjuder och de begränsade möjligheterna till inträde på marknaden är de rättsliga villkoren för att bedriva verksamhet på den tyska marknaden i allmänhet ofördelaktiga.

3.2.3.1 Duopolet har såväl en extremt stor marknadsandel som förbindelser med alla andra sammanlänkade elföretag utom EnBW, vilket stärker duopolets marknadsställning

(92) För att kunna uppskatta i vilken mån de andra sammanlänkade elföretagen förmår begränsa spelrummet för duopolets beteende, måste man även undersöka de båda företagsgruppernas andelar i en rad av dessa konkurrenter.

- VEAG/LAUBAG: Det bör inledningsvis påpekas att VEAG inte kan anses vara konkurrent till duopolet. RWE Energie AG äger 26,25 % av företaget, VEBA 26,25 % och Bayernwerk 22,5 %. De övriga ägarandelarna är fördelade på de andra sammanlänkade elföretagen VEW, EnBW, BEWAG och HEW. Såsom redan förklarats ovan (punkt 4) kontrolleras VEAG gemensamt av RWE, VEBA och VIAG. LAUBAG är den största brunkolsproducenten i östra Tyskland och bildar som leverantör till VEAG ekonomiskt en enhet tillsammans med VEAG. De sju västtyska sammanlänkade elföretagen äger andelar i LAUBAG såsom ovan redan förklarats (se punkt 3.2.2.3).

VEAG producerar el nästan uteslutande av östtysk brunkol och är beroende av leveranser från LAUBAG, som i sin tur är beroende av duopolet. Duopolet har därför ett betydande inflytande på VEAG:s produktionskostnader. på grund av att företaget till övervägande del producerar el av brunkol är det dessutom i dag knappast i stånd att täcka medelbelastnings- och toppbelastningsområdena med den egna produktionskapaciteten. På kundsidan är VEAG beroende av de sju östtyska regionala distributörerna, som i sin tur alla ägs av något västtyskt sammanlänkat elföretag.

- BEWAG: Det sammanlänkade elföretaget producerar el i Berlin. Företagets ägs till cirka 26 % av Southern Company respektive VIAG, medan VEBA har 23 % av kapitalet och 20 % av rösterna. Det kontrolleras för närvarande av VIAG och Southern Company. BEWAG har inget kraftverk på grundbelastningsområdet och är därför beroende av extra inköp av el på detta område.

- HEW: VEBA har en direkt ägarandel på 15,4 % i HEW och indirekt 15,4 % genom Sydkraft, av vilket VEBA äger 17,6 %. HEW är ett mindre sammanlänkat elföretag med obetydlig produktionskapacitet och ett litet överföringsnät. Alla dess kraftverk i grundbelastningsområdet drivs gemensamt med det konkurrerande företaget PreussenElektra. Vattenfall, med en andel på 25,1 %, och staden Hamburg har genom gemensamt utnyttjande av sina ägarandelar skaffat sig kontroll över HEW(20). Trots att HEW kontrolleras gemensamt av Vattenfall och Hansestadt Hamburg, har VEBA som minoritetsägare med representation i styrelsen insyn i HEW:s viktiga beslut och strategi. Ägarandelen ger VEBA möjlighet att få uppgifter om prisstrategin samt eventuella leveransmängder och leveranspriser, som t.ex. skall levereras genom VEBA:s länkar till Danmark. Tills vidare kan man inte räkna med någon förstärkning av HEW:s ställning i konkurrensen, t.ex. genom leveranser av el som produceras i Skandinavien till gynnsamma priser, förutom ett tillskott av finansiell styrka. Avgörande för detta är att HEW:s högspänningsnät inte har några förbindelser till utlandet, vilket innebär att företaget har samma begränsningar för sin tillgång till importerad el i stor skala som gäller för utländska leverantörers elexport till den tyska marknaden (se ovan). För leveranser till sitt intresseföretag HEW är Vattenfall beroende av fri kapacitet hos länkarna mellan Tyskland och Danmark eller Sverige. På den tyska sidan handhas förbindelsen mellan Tyskland och Danmark av duopolmedlemmen PreussenElektra. I länkarna finns det dock fri kapacitet endast i begränsad utsträckning, vilket betyder att Vattenfall endast kan förse HEW med försumbara mängder el. Dessutom kan länkkapaciteten till Sverige utnyttjas i jämförelsevis mycket begränsad utsträckning.

- VEW: Även i VEW har VIAG (direkta och indirekta) ägarandelar. Liksom i fråga om HEW har VIAG genom sitt ägande en styrelsepost och därigenom tillgång till privilegierad information om VEW:s affärspolicy. VEW kommer dessutom att upphöra att fungera som självständig leverantör på marknaden efter den planerade sammanslagningen med RWE.

(93) EnBW är för närvarande den enda leverantören på marknaden för förbunden eldistribution, som inget annat sammanlänkat elföretag har någon ägarandel i. EdF:s förvärv av en minoritetspost i EnBW är ännu på planeringsstadiet. Genom att tillsammans med en annan ägare utnyttja sin minoritetspost planerar EdF att tillsammans med denna ägare få kontroll över EnBW. Mellan EnBW och duopolet finns det dock förbindelser på området för drift av kraftverk.

(94) Även med beaktande av EdF:s starka resurser finns det ingen grund för påståendet att EnBW effektivt skulle kunna begränsa duopolets spelrum. För det första kan man räkna med att EnBW avstår från aggressiv konkurrens på duopolområdet, som täcker nästan hela Tyskland, på grund av att det saknas andra starka externa konkurrenter, och anpassar sig till duopolmedlemmarnas beteende. Detta ligger nära till hands med tanke på vedergällningsförmågan hos de marknadsledande sammanlänkade elföretagen som ingår i duopolet. För det andra kan de tänkbara utökade leveranserna av prisgynnsam el från EdF knappast komma till stånd på grund av den begränsade länkkapaciteten.

(95) Utöver detta har VEBA/VIAG och RWE ägarandelar i elproducerande företag i grannländerna, som ger dem rätt till produktionskapacitet. Denna kapacitet kan de utnyttja åtminstone i begränsad utsträckning genom de länkar de kontrollerar. exempelvis äger RWE en andel på 40,31 % i SEO, som driver ett pumpkraftverk. I Nederländerna äger PreussenElektra 87 % av EZH, ett av de fyra stora produktionsföretagen. PreussenElektra äger dessutom 10 % av det schweiziska BKW, Bayernwerk och EnBW äger vardera 24,5 % av Watt AG, som genom import redan verkar på den tyska marknaden. RWE och EdF äger i sin tur vardera 20 % av Motor-Columbus, som har en andel på 56,5 % av ATEL. BKW, Watt och ATEL äger cirka 23 % av kapaciteten för elproduktion i Schweiz.

(96) VEBA/VIAG och RWE kommer följaktligen efter sammanslagningen att vara ledande med stor marginal före närmaste konkurrent. Dessa sammanlänkade elföretags ställning är ännu svagare än vad som framgår av marknadsandelarna, eftersom VEBA/VIAG och RWE äger betydande andelar av de flesta konkurrenterna. Man kan därför inte förvänta sig någon effektiv konkurrens från dessa sammanlänkade elföretag.

3.2.3.2 Duopolet kommer att kontrollera den utan jämförelse största delen av den installerade produktionskapaciteten och nästan hela den outnyttjade produktionspotentialen

(97) Efter sammanslagningen kontrollerar VEBA/VIAG cirka 30 % av den totala produktionskapaciteten i Tyskland. VEBA/VIAG och RWE har tillsammans en andel på cirka 50 % av produktionskapaciteten. Om man dessutom beaktar VEW:s, VEAG:s och BEWAG:s kapacitet skulle duopolet efter den planerade sammanslagningen av RWE och VEW kontrollera mer än två tredjedelar av den totala installerade produktionskapaciteten (se ovan).

(98) Såsom förklarats ovan (skäl 57) står den av industrin producerade elen endast i begränsad omfattning till förfogande för den fria marknaden. Likaså används den el som produceras av regionala och lokala energidistributörer i första hand för att täcka de egna behoven. Av betydelse för konkurrenssituationen är därför i första hand andelen av den installerade produktionskapaciteten på marknaden för förbunden eldistribution. Här kommer duopolet att kontrollera cirka 60-65 % (inbegripet VEW) av den totala kapaciteten.

(99) I detta sammanhang är det också av betydelse att det finns ett nära, historiskt betingat samband mellan produktion och nät. På grund av detta samband tillåter den befintliga nätarkitekturen inte att alla kraftverk i ett sammanlänkat leveransområde ersätts med leveranser utifrån. sammanlänkade elföretag förfogar därför i viss utsträckning över oersättlig produktionskapacitet och har därmed även garantier för en viss försäljning. Ju större den produktionskapacitet som ingår i de befintliga näten blir på grund av sammanslagningen, desto större blir även den elförsäljning som av infrastrukturskäl undandras konkurrensen.

(100) Om man dessutom betraktar företagens kraftverksbestånd finner man att den outnyttjade produktionskapaciteten respektive överkapaciteten för alla belastningsområden ligger i händerna på duopolets medlemmar. Nedan ges en översikt av överkapaciteten i de enskilda produktionsföretagen på marknaden för förbunden eldistribution.

Tabell: Outnyttjad produktionskapacitet bland kraftverksbestånden enligt belastningsområde (VDEW-statistik: Leistung und Arbeit, 1998)

>Plats för tabell>

(101) Parterna har hävdat att VEBA/VIAG och RWE inte har någon överkapacitet i grundbelastningsområdet, men har inte styrkt detta påstående på något sätt.

(102) Det står duopolets medlemmar fritt att lämna den nämnda överkapaciteten outnyttjad eller till och med att minska den för att stabilisera prisnivån.

(103) Under den muntliga utfrågningen hävdade parterna att denna överkapacitet skulle stimulera konkurrensen. Under den klart största delen av en referensperioden skulle det finnas ett större intresse av att utnyttja kapaciteten än att höja priset.

(104) Det har dock inte överlämnats något skriftligt underlag för detta påstående. Kommissionen kan därför inte kontrollera de kalkyler som presenterats. Dessutom utgår parterna i sin argumentation från att duopolets produktionskapacitet skall förbli konstant. De utelämnar då möjligheten för duopolet att utvidga sitt samordnade beteende till nedläggning av kapacitet.

3.2.3.3 Duopolet kommer att kontrollera den klart största delen av överföringsnätet i Tyskland.

(105) VEBA/VIAG och RWE ensamma kommer utan beaktande av VEW och det av företagen kontrollerade VEAG att kontrollera 52 % av det tyska överföringsnätet. Deras konkurrenter är tvungna att använda detta nät för att kunna konkurrera med dem. Dessutom täcker överföringsnätet i sin helhet största delen av Förbundsrepubliken Tysklands territorium.

Tabell: Överföringsnät i Tyskland (Källa: VDEW, 1997)

>Plats för tabell>

(106) Dessutom ger nätets omfattning och äganderätten till kopplingsstationerna inom Tyskland och till länkarna duopolmedlemmarna även möjlighet att få ett tydligt informationsförsprång framför konkurrenterna.

(107) Genom äganderätten till och driften av kopplingsstationerna/länkarna samt nätet får de sammanlänkade elföretagen uppgifter om konkurrenternas belastningsflöden och leveransmängder samt om kundernas belastningsprofiler. Nätdriften är visserligen organisatoriskt avskild från elhandeln och eldistributionen. Det finns dock tecken på att känsliga uppgifter, som rör konkurrenter till sammanlänkade elföretag, i enskilda fall läckt från nätdriften till de sammanlänkade elföretagens distributionsavdelningar. Dessa påståenden från konkurrenternas sida framfördes också vid utfrågningen.

(108) En ytterligare fördel, som äganderätten till överföringsnätet ger duopolmedlemmarna gentemot deras konkurrenter, är metoderna för avräkning av regler- och utjämningsel, så som de fastställts i branschavtal II (se punkt 3.2.3.6).

(109) Allmänt kan konstateras att överföringsnätet i Tyskland inte drivs av ett oberoende företag. I stället ägs och drivs nätet av respektive sammanlänkat elföretag. Visserligen har de sammanlänkade elföretagen överlåtit driften av nätet till för detta ändamål bildade dotterföretag. Därmed har de uppfyllt minimikraven i direktivet om den inre marknaden för el och på administrativ nivå och i redovisningen skilt driften av överföringsnätet från sin verksamhet som elproducenter och elleverantörer (s.k. "management unbundling" och "unbundling of accounts"). Men eftersom denna åtgärd inte innebär någon ekonomisk separation och nätdriften liksom elproduktionen och elleveranserna förblir i samma vertikalt integrerade koncern, finns liksom tidigare möjlighet att diskriminera de konkurrenter, som är beroende av transitering. Vid tillgång till nätet genom förhandlingar finns det möjlighet att med hjälp av en blandkalkyl, där man tar ut höga transiteringsavgifter och motsvarande låga elleveranspriser, negativt påverka konkurrenternas, särskilt elhandlares, konkurrensmöjligheter till förmån för de egna produktionsföretagen. Med en sådan konstellation finns det föga incitament att tillämpa transparenta tariffer, som kan prövas med avseende på förhållandet till kostnaderna och till reglerna i branschavtal II om transitering. Detta gäller särskilt då - såsom fallet är om den planerade företagskoncentrationen genomförs - den helt dominerande delen av ett nationellt nät behärskas av endast två koncerner, av vilka man såsom visats kan förvänta ett samordnat beteende. Såtillvida måste man även betänka att de båda blocken också är verksamma på efterföljande marknadsnivåer, att de där håller undan konkurrenter genom bristande insyn i priserna och att de kan använda dessa intäkter för att konkurrera på marknaden för förbunden eldistribution.

3.2.3.4 Det finns betydande hinder för tillträde till marknaden, såväl för inrättande av ny kapacitet som för import. Den endast i begränsad omfattning möjliga importen, som dessutom till största delen sker genom de länkar som kontrolleras av duopolmedlemmarna, kan inte begränsa duopolets spelrum

(110) Potentiella leverantörer kan inte effektivt hota parternas ställning på marknaden. Anledningen till detta är de stora hindren för tillträde till den tyska marknaden.

(111) Tillträde till marknaden för förbunden eldistribution i Tyskland kräver betydande investeringar. De utgör till stor del icke återvinningsbara kostnader, dvs. investeringar som är till nytta endast för en produktmarknad och saknar värde för andra verksamheter på andra marknader. Till dessa hör på produktionsplanet investeringar i kraftverk. Även efter avregleringen av den tyska elmarknaden är tillträde till marknaden på produktionsplanet förenat med betydande kostnader och tidsåtgång på grund av de investeringar i kraftverk som krävs. på grund av den lagstiftade rätten till transitering krävs dock inte längre uppbyggnad av ett eget överföringsnät, eftersom produktionsföretag har möjlighet att utnyttja andra marknadsaktörers överföringsnät på icke-diskriminerande villkor. Eftersom VEBA/VIAG och RWE äger den största delen av produktionskapaciteten i Tyskland, löper varje inträde på marknaden risken att duopolmedlemmarna sätter in sin överkapacitet för att med lägre priser tränga ut nykomlingen från marknaden. Detta försvårar de facto även inträdet på marknaden för elhandlare.

(112) Tillträde till marknaden är följaktligen också efter avregleringen förenat med höga kostnader, vilket innebär att det liksom tidigare finns stora hinder för tillträde till den tyska marknaden för förbunden eldistribution. Detta illustreras av det faktum att tillträde till marknaden på produktionsnivån hittills i regel skett genom deltagande som ägare i befintliga produktionsföretag. Exempelvis har svenska Vattenfall en ägarandel i det sammanlänkade elföretaget HEW. Finska Fortum har övertagit elverket Wesertal. Tillträde till marknaden genom uppbyggnad av egen produktionskapacitet tillhör däremot undantagen. Kommissionen känner endast till få fall där leverantörer försöker vinna insteg på marknaden genom uppbyggnad av egen produktionskapacitet. Till exempel har Fortum byggt ett kraftverk i de nya delstaterna för att förstärka sin egen elproduktionsbas i Tyskland. Även amerikanska NRG Energy är delägare i ett kraftverk.

(113) Dessutom måste man framhålla att möjligheten till import av el är begränsad, eftersom endast en obetydlig länkkapacitet står till förfogande. Under de närmaste åren kan man inte räkna med en utbyggnad av länkkapaciteten på grund av kostnaderna för detta och det tillståndsförfarande som krävs åtminstone vid oförändrade politiska ramvillkor. Såsom parterna framhöll vid utfrågningen uppgår enbart byggnadstiden för luftledningar till upp till två år. Och då har man ännu inte beaktat tillståndsförfarandet hos myndigheterna och den analys av belastningen på de efterföljande näten som krävs.

(114) Sammanfattningsvis kan man konstatera att hindren för tillträde till marknaden för förbunden eldistribution är utpräglat sotra. Storleken på de investeringar som behövs samt den bristande möjligheten till tillträde från utlandet på grund av länkarnas begränsade kapacitet begränsar konkurrensen för företagsgrupperna VEBA/VIAG och RWE. I betraktande av de båda blockens enorma resurser, den vedergällningsförmåga som detta ger dem och det stora försprånget de har framför övriga marknadsaktörer kan man inte räkna med aggressiv konkurrens från faktiska eller potentiella leverantörer, som effektivt skulle kunna kontrollera de båda företagsgruppernas spelrum.

3.2.3.5 Duopolmedlemmarna har genom sina många ägarposter i andra företag en stark ställning på de efterföljande marknaderna, som gör att de kan säkra sin försäljningsbas till nackdel för sina konkurrenter

(115) VEBA/VIAG:s och RWE:s ställning på marknaden säkerställs dessutom genom talrika ägarandelar i företag i efterföljande marknadsled. Dessa ägarandelar ger duopolmedlemmarna ett betydande inflytande på de ifrågavarande företagens inköpsbeteende, så att båda företagsgrupperna kan säkra sin försäljningsbas och därmed samtidigt markant försämra avsättningsmöjligheterna för sina konkurrenter. Nedan ges en översikt av duopolmedlemmarnas ägarandelar i andra företag.

Tabell: Ett urval av ägarandelar som de sammanlänkade elföretagen VEBA, VIAG, RWE och VEW innehar i regionala distributionsföretag och kommunala kraftverk

>Plats för tabell>

(116) I många fall rör det sig om majoritetsandelar i distributionsföretag, och då kan respektive duopolmedlem i egenskap av dominerande företag direkt diktera deras anskaffningsbeslut. Även i de fall medlemmarna har minoritetsposter kan de emellertid utöva ett betydande inflytande på inköpspolicyn i de företag de har en ägarandel i.

(117) Majoritetsägarna i dessa intresseföretag är en eller flera kommuner som i regel har politiskt utsedda representanter i företagens styrelser. Intresset för företagandet finns dock uteslutande hos elproduktionsföretagen, som innehar minoritetsandelarna. Duopolmedlemmarnas andel i distributionsföretag och deras representation i deras styrelser har på grund av den särskilda kompetens inom energi- och företagsekonomi som finns inom PreussenElektra, Bayernwerk och RWE följaktligen större tyngd än vad som framkommer av respektive ägarandelar och den kvantitativa representationen i företagens styrelser.

(118) Energi- och företagsekonomiskt expertkunnande tillförs i hög grad företaget genom respektive sammanlänkat elföretag. Mellan de sammanlänkade elföretagen och det ifrågavarande företaget finns i regel ett leveransavtal, som täcker hela det regionala distributionsföretagets eller det kommunala verkets behov av el utifrån. kommissionens undersökningar har visat att distributionsföretag, i vilka ett sammanlänkat elföretag finns med som ägare, hittills knappast utnyttjat de chanser som avregleringen bjuder och förblivit trogna sina tidigare leverantörer. Det är därför svårt för andra marknadsaktörer, som importörer, elhandlare och andra distributionsföretag, att värva denna kundgrupp. De minoritetsposter som särskilt VEBA/VIAG och RWE har i företag på distributionsnivån förstärker följaktligen ytterligare duopolets ställning och bereder andra marknadsaktörer extra svårigheter att få fotfäste på den tyska marknaden.

(119) Under sådana omständigheter har parterna stora möjligheter att utöva inflytande på många regionala och lokala distributörers elanskaffningsplaner. Till och med om konkurrenter i framtiden i Tyskland skulle ha betydande elproduktionskapacitet, skulle de vara tvungna att avsätta sin el i en mycket begränsad konkurrens med duopolmedlemmarna. På grund av de nämnda regionala och lokala distributörernas starka förbindelser till de sammanlänkade elföretagen saknar konkurrenter till duopolmedlemmarna på produktionsnivån tillräcklig tillgång till marknaden, som skulle göra det möjligt för dem att starta en seriös och framför allt allomfattande konkurrens. Detta återverkar på elförsäljningen på marknaden för förbunden eldistribution, eftersom produktion av el i större mängd i konkurrens med duopolmedlemmarna inte är ekonomiskt rationellt utan tillräckliga möjligheter att sälja den producerade elen.

3.2.3.6 Utformningen av branschavtal II, särskilt med avseende på T-komponenten och utjämningsenergin, ger duopolet ytterligare fördelar framför konkurrenterna

(120) Även bestämmelserna i branschavtal II, som till intentionen innebär en tydlig förbättring i förhållande till bestämmelserna i branschavtal I, innehåller en del element som skapar allvarliga hinder för transitering särskilt för konkurrenter till de sammanlänkade elföretagen och tjänar på så sätt till att ytterligare konsolidera och förstärka de marknadsledande sammanlänkade elföretagens ställning.

(121) Exempelvis måste utländska leverantörer fortsätta att betala T-komponenten på 0,125 pf/kWh så snart elenergin förs in på Förbundsrepubliken Tysklands territorium. T-komponenten tas dessutom ut inom Tyskland (0,25 pf/kWh) av alla elhandlare och elproducenter, som inte kan prestera ett balanserat leveransnetto mellan den nordliga och den sydliga handelszonen. Enligt uppgifter från tillfrågade elhandlare kan betalningen av T-komponenten under vissa förutsättningar leda till att deras vinstmarginal sjunker till noll. Endast de företag, som kan kvitta den el de levererar mot el som överskrider handelszonsgränsen i motsatt riktning, slipper betala T-komponenten. Duopolmedlemmarna har i det avseendet betydande fördelar. VEBA och VIAG kommer att förfoga över ett vidsträckt distributionsområde, som omfattar båda handelszonerna. RWE finns för närvarande visserligen endast i en handelszon (liksom VEW), men har ändå i egenskap av stort sammanlänkat elföretag en privilegierad ställning vid kvittning mot andra sammanlänkade elföretag som verkar i den andra handelszonen. Efter den planerade sammanslagningen kommer distributionsområdet för de sammanslagna företagen också att täcka båda handelszonerna. Däremot har mindre sammanlänkade elföretag liksom elhandlare relativt sett större svårigheter att kvitta sina elleveranser.

(122) Bestämmelserna i branschavtal II ger duopolmedlemmarna ytterligare fördelar genom avräkningsmetoderna för utjämningsenergi. Slutförbrukarnas energikonsumtion varierar och i samband med långfristiga leveranser förekommer det att mer eller mindre energi tas ut än vad som avtalats. Av reglertekniska skäl måste nettot, dvs. antingen över- eller underskottet, utjämnas av nätoperatörerna för deras respektive reglerområde. Det betyder att utjämningsenergi köps eller säljs. Branschavtal II omfattar i princip systemtjänster, som behövs för överföring och distribution av elenergi och som bestämmer kvaliteten på elförsörjningen, som t.ex. krav på utjämningsenergi upp till en variationsmarginal på +/-5 %. Extra betalningar krävs så snart en standardmarginal på +/-5 % av referensvärdet överskrids. Mot betalning av ett högre transiteringspris kan kunden även välja en större marginal på +/-10 %. Utjämningsenergin kan i allmänhet endast ställas till förfogande av operatörerna av överföringsnäten i deras respektive reglerområden eller av de leverantörer som driver ett kraftverk i det utjämningsområde till vilket el levereras. Det pris som operatörerna av överföringsnäten tar för att tillhandahålla utjämningsenergi är enligt uppgifter från marknadsaktörer enligt branschavtal II till övervägande del högre än det pris som kalkylerades enligt branschavtal I. Enligt uppgift från tillfrågade marknadsaktörer överstiger priset för tillhandahållande av utjämningsenergi enligt branschavtal II klart de därmed sammanhängande kostnaderna. Det faktum att utjämningsenergi kontinuerligt finns i beredskap för eventuella behov ingår i relativt hög utsträckning i kalkylen. exempelvis medför ett enstaka överskridande av toleransmarginalen på 5 % belopp som bygger på antagande om ett månadslångt överskridande. Det kan särskilt belasta leverantörer med relativt små försäljningskvantiteter. Elhandlare riskerar att på grund av denna beräkningsmetod gå miste om sin vinstmarginal.

(123) Duopolmedlemmarna belastas däremot knappast av priserna för utjämningsenergi. Det beror främst på att de på grund av sin framträdande ställning på marknaden och stora försäljningsvolymer betydligt lättare kan balansera försäljningsvariationer inom sina utjämningszoner, så att de får väsentligt lägre kostnader för utjämningsenergin. Till detta kommer att de sammanlänkade elföretagen som i egenskap av operatörer av överföringsnät är de främsta leverantörerna av utjämningsenergi enligt uppgift från marknadsaktörer för det mesta ställer utjämningsenergi till förfogande i form av utjämning in natura. De sammanlänkade elföretagen levererar enligt parterna energi till varandra i begränsad utsträckning, i vart fall vid oönskat energiutbyte och vid stopp i kraftverk, så att det inte uppstår några kostnader för utjämningsenergi. Konkurrenter som inte är sammanlänkade är ofta beroende av leveranser av utjämningsenergi från de sammanlänkade elföretagen. De är av förklarliga skäl särskilt beroende av duopolmedlemmarna, i synnerhet som de täcker en stor del av Förbundsrepubliken Tysklands territorium.

(124) I branschavtal II finns vidare inga bestämmelser om styrning av överbelastning i samband med flaskhalsar i det tyska elnätet. Det förekommer därför att operatörerna av överföringsnäten prioriterar förfrågningar om överföringar från den egna koncernen med åberopande av nätrelaterade säkerhetshänsyn och tekniska svårigheter och endast erbjuder konkurrenterna att utnyttja ledig restkapacitet.

(125) Därmed inverkar utformningen av nätanvändningen negativt på de konkurrenter till duopolmedlemmarna som inte har något eget överföringsnät. VEBA/VIAG:s och RWE:s dominerande ställning på marknaden säkerställs på så sätt även genom formerna för användning av deras överföringsnät.

3.2.3.7 Kontrollen av den ojämförligt största delen av produktionskapaciteten, överföringsnätet och kopplingskapaciteten till grannländerna ger duopolet ett avgörande inflytande över den elhandel som följer med avregleringen

(126) Inte heller de elhandlare som redan verkar på marknaden kan enligt den information kommissionen nu förfogar över begränsa det spelrum som marknadsstrukturen ger parterna.

(127) Efter avregleringen av den tyska elmarknaden 1998 har alla kunder möjlighet att fritt välja elleverantör. Denna situation har lett till att det växt fram en handel, dels på producentsidan, dels genom oberoende elhandlare. De befintliga sammanlänkade elföretagen har till övervägande del utvidgat sin handel utöver sina traditionella sammanlänkade leveransområden. Oberoende elhandlare som Enron, Fortum och Vasa Energy har trätt in som nya aktörer på marknaden. De har hittills koncentrerat sin verksamhet på kortfristiga spotleveranser och med några få undantag inte kunnat sluta några långfristiga leveransavtal. Deras egen elproduktionskapacitet är försumbar och de är därför beroende av tillgång till outnyttjad kapacitet.

(128) Enligt en del marknadsaktörer är det en grundläggande förutsättning för en elhandelsmarknad, som skall kunna utöva ett avgörande inflytande på duopolmedlemmarnas möjlighet att bestämma priserna, att det finns tillräcklig likviditet på marknaden. Den överkapacitet som finns och som står till de oberoende elhandlarnas förfogande ligger - såsom ovan beskrivits - till övervägande del i händerna på VEBA/VIAG och RWE. Dessa har därmed en stor frihet när det gäller prissättning, eftersom andra producenter inte helt kan täcka efterfrågan. De båda företagsgrupperna kan följaktligen bestämma hur mycket el oberoende elhandlare på den tyska marknaden får samt varaktigt kontrollera prisutvecklingen.

(129) Detsamma gäller handeln på de tyska elbörserna, som avser att inleda sin verksamhet till hösten i år. Enligt LPX:s uppfattning är en förutsättning för en fungerande börs, som skall kunna uppfylla den viktiga prissättningsfunktionen, att handeln på börsen skall uppgå till mellan 15 % och 25 % av den fysiska förbrukningen i landet. Med tanke på den höga graden av koncentration av produktionskapaciteten till VEBA/VIAG och RWE skulle båda dessa grupper kunna utöva ett avgörande inflytande på börsens framgångsutsikter och på så sätt även på sina konkurrenter och deras vinster.

4. Slutsats

(130) Sammanfattningsvis har kommissionen dragit slutsatsen att sammanslagningen av VEBA och VIAG i hög grad skulle försämra strukturen på den tyska marknaden för förbunden eldistribution. Konkurrensen skulle försvagas På ett avgörande sätt genom uppkomsten av ett duopol (VEBA/VIAG och RWE samt RWE/VEW). På grund av sin dominerande ställning på marknaden och tillgång till resurser som kraftverk, överföringsnät och nätkopplingsstationer skulle duopolet i hög grad kunna avskärma den tyska marknaden från konkurrens och dessutom stoppa uppkomsten av en fungerande marknad för elhandel. sammanslagningen skulle följaktligen leda till uppkomsten av en gemensam dominerande ställning.

B. KEMI

(131) VEBA är verksamt på kemiområdet genom sina dotterföretag Degussa-Hüls AG och VEBA OEL AG (petrokemi). VIAG-koncernens verksamhet på kemiområdet finns i dotterföretaget SKW Trostberg AG och dess dotterföretag Goldschmidt AG. Kommissionens slutsats är att företagskoncentrationen kommer att leda till en dominerande ställning på marknaderna för natrium-dicyanamid och cyanurklorid.

B.1. NATRIUM-DICYANAMID

1. Relevant produktmarknad

(132) Natrium-dicyanamid (NDC) är en produkt av vätecyanid/klorcyan. Det uppkommer genom syntes av (de mycket giftiga) ämnena klorcyan och cyanamid. På grund av att klorcyan är utomordentligt farligt framställs NDC i närheten av produktionen av klorcyan.

(133) NDC används främst som en förprodukt för framställning av de verksamma ämnena polyhexametylenbiguanid (PHMBG), klorhexidin och proguanil PHMBG som används för konservering och sterilisering på det tekniska området. Den kvantitativt viktigaste användningen är som klorfri bassängbiocid. Dessutom används PHMBG i livsmedelsindustrin, t.ex. inom köttförädling och ölbryggeri för att rengöra kärl och ledningar, eftersom ämnet är icke-toxiskt och inte angriper packningarna. Inom oljeindustrin tillförs PHMBG vid tryckprövningar av rörledningarna, eftersom det dödar oönskade organismer, dock ej svavelnedbrytande bakterier som tillsätts mycket svavelhaltig olja. Klorhexidin är ett desinficeringsmedel som används på människor och på djur som ingår i den mänskliga näringskedjan, t.ex. inom humanmedicinen i kirurgin och inom veterinärmedicinen för juverdesinficering, inom kosmetikaindustrin och i vätskor för rengöring av kontaktlinser. Proguanil är ett malariamedel. Vidare används NDC inom agrokemin, t.ex. i herbicider.

(134) Kunderna förklarade samstämmigt och utan att det bestrids av parterna att NDC för dem är nyckelförprodukt, som inte kan ersättas av någon annan förprodukt. Till och med om det inom överskådlig tid skulle finnas tillgång till en annan förprodukt, skulle användningen av en sådan kräva stora omställningar inom produktionen, och för såväl de hittills med NDC tillverkade produkterna som för alla vidare användningar skulle det krävas en ny registrering som både tar lång tid och är kostsam. Kommissionen utgår därför från att NDC bör anses vara den relevanta produktmarknaden.

2. Geografiskt relevant marknad

(135) Parterna grundar sina argument på att marknaden för NDC är global. Detsamma anser de tillfrågade företagen. Därför bör marknaden antas vara global.

3. Bedömning av effekterna på konkurrensen

3.1 Nuvarande marknadssituation

(136) I dag framställs NDC i större mängder av endast två företag i världen, Degussa och SKW. Parterna nämner även Avecia Ltd, Manchester (förenade kungariket). Detta företag arbetar dock med en produktionsmetod som inte ger upphov till isolerad NDC, utan en mellanprodukt (HMBDA), ur vilken klorhexidin och PHMBG sedan utvinns. Denna mellanprodukt framställs endast av Avecia och kan inte köpas på marknaden, eftersom företaget inte bedriver någon handel med HMBDA. Det schweiziska företaget Lonza AG (Lonza) tillverkade NDC fram till 1998, men upphörde sedan med produktionen av NDC och säljer sedan dess en artikel, som det köper från(21). Parterna räknar med att Lonza skall återuppta produktionen under andra halvåret.

(137) SKW framställer NDC i en anläggning, vars kapacitet ökats från [...] ton (1996) till [...] ton (1999). Degussa framställer NDC i en anläggning för produktion av flera olika produkter och anger att den tillgängliga årskapaciteten för NDC uppgår till cirka [...] ton. Degussa använder NDC för framställning av klorhexidin som klorhexidinbas och som klorhexidin-digluconat. [...] köper en följdprodukt av NDC av Degussa, hexa-metylenbiscyanoguanidin (HMBCG), och vidareförädlar denna till klorhexidinbas och klorhexidinsalter. [...] köper emellertid också NDC.

(138) Parterna uppskattar att hela världsproduktionen av NDC ligger mellan cirka 900 och cirka. 1300 ton per år. I denna uppskattning ingår en kvantitet på cirka [...] till [...] ton per år, som hänförs till Avecia. Parterna bortser då från det faktum att Avecia inte tillverkar isolerat NDC. De uppskattningar av producenter i Asien som parterna gjort, har inte bekräftats genom kommissionens egna undersökningar

(139) Efter avdrag för den produktionsmängd som parterna uppskattat för Avecia från deras uppskattning av världsproduktionen återstår högst en mängd på [...] ton per år. Det motsvarar i stort sett parternas sammanlagda produktion 1998 på cirka [...] ton. För övriga företag återstår enligt parternas uppskattning av produktionen högst en kvantitet på mindre än [...] ton. Om man utgår från en världsproduktion på cirka [...] ton har SKW en andel på cirka [50-60] % och parterna andel på [< 100] %. Om man drar av parternas produktion för eget behov får man en marknadsvolym på cirka [...] ton. Av denna har SKW en andel på [...] ton eller [60-70] %.

(140) Degussa hävdar att företaget inte aktivt marknadsför NDC, utan tillverkar ämnet för användning inom koncernen vid framställningen av klorhexidin. Under de senaste åren har det dock vid enstaka tillfällen förekommit hjälpleveranser till [...]. Då har Degussa delvis skött de fysiska leveranserna direkt till [...] kunder.

(141) Det finns för närvarande två leverantörer av NDC; Lonza och SKW. SKW täcker enligt en försiktig uppskattning mer än två tredjedelar av marknaden. Mot den bakgrunden måste man anta att SKW har en dominerande ställning på marknaden.

(142) Genom Lonza har kunderna i alla fall en viss möjlighet att bemöta överdrivna priskrav från SKW med minskade beställningar. I detta sammanhang begränsas dock Lonzas verksamhet på marknaden av Degussas beredskap att sälja NDC. Degussa bidrar å sin sida till försörjningen av marknaden genom de nämnda leveranserna till Lonza. Före sammanslagningen kunde Degussa också ses som en potentiell konkurrent på den berörda marknaden.

(143) De företag som har behov av större mängder av NDC är med undantag av AstraZeneca uteslutande små eller medelstora företag. AstraZeneca använder NDC för att framställa proguanil, som marknadsförs under namnet Paludrin, och behöver för detta ändamål jämförelsevis små mängder.

3.2 Effekterna av företagskoncentrationen

(144) Genom sammanslagningen bortfaller först Degussa som potentiell konkurrent, som innan dess även har kontakter med Lonzas kunder. Den nya, marknadsdominerande enheten skulle dessutom inte längre ha något intresse att leverera till Lonza, dess enda konkurrent. Åtminstone ur denna synvinkel innebär sammanslagningen en ytterligare försvagning av Lonza som konkurrent. Dessutom måste man beakta att Degussa redan har verksamhet på efterföljande marknadsled (klorhexidin) och är en potentiell konkurrent på marknaden för PHMBG, eftersom ämnet HMBCG, som Degussa framställer, kan vidareutvecklas till såväl klorhexidin som PHMBG. Degussa/SKW skulle kunna avgöra om det globalt sett är mer fördelaktigt att använda NDC själva i stället för att sälja denna produkt. I det förstnämnda fallet skulle konkurrenterna till Degussa på den efterföljande marknaden för klorhexidin kunna finna att leveranserna av NDC till dem till stor del var stoppade eller fördyrade på ett sätt som varaktigt skulle försvaga deras konkurrenskraft.

3.2.1 Parternas argumentation beträffande Lonzas eventuella återkomst på marknaden

(145) Den av parterna diskuterade möjligheten att Lonza skulle gå in på marknaden med egen produktion ändrar inte bedömningen av effekterna på konkurrensen av den föreliggande sammanslagningen. Utan sammanslagningen skulle Lonza, med tanke på de mängder som företaget själv producerar, bortfalla som kund till Degussa. Det skulle innebära ett incitament för Degussa att sälja sin produktion på annat håll, i konkurrens med SKW. En sådan konkurrens skulle dock förhindras av sammanslagning, och SKW:s dominerande ställning (som genom antagandet om Lonzas försäljningsvolym på [...] ton per år inte under några omständigheter kan ifrågasättas(22)) skulle på så sätt förstärkas.

3.2.2 Man kan inte räkna med att andra konkurrenter skall tillkomma på marknaden

(146) Det synes inte heller som om parterna vid en markant prishöjning skulle hotas av konkurrenter. För närvarande skulle endast Avecia kunna komma i fråga. Men till och med om Avecia skulle vilja avsätta NDC på den fria marknaden, skulle företaget först vara tvunget att i hög grad ställa om sin produktion för att kunna utvinna isolerat NDC. I detta sammanhang måste man beakta att Avecia köper den cyanamid som behövs för framställning av HMBDA av [...]. Eftersom cyanamid inte är stabilt, kan Avecia inte skaffa det över hur långa avstånd som helst, vilket gör det svårt för företaget att vända sig till en annan leverantör.

4. Slutsats

(147) Av ovan nämnda skäl drar kommissionen slutsatsen att sammanslagningen kommer att leda till en varaktig förstärkning av en dominerande ställning på marknaden för NDC.

B.2 CYANURCHLORID

1. Relevant produktmarknad

1.1 Beskrivning av produkten cyanurklorid och dess fyra väsentliga användningssätt.

(148) Cyanurklorid (CC) är en kemisk förprodukt som framställs ur vätecyanid. Det rör sig om en kemikalie med enkel struktur, som sedan lång tid inte längre skyddas av patent. Vid sidan av vätecyanid är klorgas den viktigaste grundsubstansen för att framställa CC.

(149) CC är en bulkprodukt. Den levereras i form av pulver eller smälta. I övrigt förekommer ingen högre grad av produktdifferentiering. Förutom priset är endast produktkvaliteten (renhet och i pulverform även rinnförmågan) och förpackningsformen av betydelse som konkurrensfaktorer. Den senare är viktig inte enbart med avseende på förpackningarnas storlek. CC klassificeras som ett "mindre farligt" ämne, vilket medför att myndigheterna ställer vissa villk