RIKTLINJER FÖR BERÄKNING AV SUBVENTIONSBELOPPET I UNDERSÖKNINGAR AVSEENDE UTJÄMNINGSTULL (98/C 394/04)

A. INLEDNING

Artiklarna 5-7 i rådets förordning (EG) nr 2026/97 av den 6 oktober 1997 (1) om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen innehåller bestämmelser om beräkning av subventionsbeloppet. Syftet med detta meddelande är att mera utförligt förklara hur dessa bestämmelser skall tillämpas, vid behov med hjälp av exempel, för att klargöra den metod som kommissionen normalt kommer att använda vid beräkning av subventionsbeloppet i ärenden som avser utjämningstull, såvida inte särskilda omständigheter motiverar att avsteg görs från denna metod. Avsikten är att beräkningarna skall bli mera öppna och att uppnå större säkerhet för ekonomiska aktörer och utländska statsmakter.

Detta meddelande är inte på något sätt bindande för gemenskapens institutioner, utan innehåller riktlinjer som endast avser genomförandet av sådana undersökningar avseende utjämningstull som utförs på grundval av förordning (EG) nr 2026/97.

Kommissionen avser att vid behov uppdatera detta meddelande mot bakgrund av erfarenheter från förvaltningen av förordningen och med hänsyn till den praxis på detta område som tillämpas av våra viktigaste handelspartner.

B. BAKGRUND TILL BERÄKNINGARNA

a) Gemenskapen och dess medlemsstater är medlemmar i Världshandelsorganisationen (WTO) och är som sådana vid utförandet av undersökningar avseende utjämningstull bundna av bestämmelserna i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder (subventionsavtalet). Genom förordning (EG) nr 2026/97 genomförs de relevanta bestämmelserna i detta avtal och fastställs regler för grunderna för införande av utjämningsåtgärder mot skadevållande subventionerad import (2).

b) I enlighet med denna förordning kan sådan import omfattas av åtgärder om det till följd av en undersökning fastställs att

i) importen omfattas av en utjämningsbar subvention,

ii) importen vållar eller riskerar att vålla väsentlig skada för den gemenskapsindustri som tillverkar den likadana produkten,

iii) utjämningsåtgärder ligger i gemenskapens intresse.

c) Om åtgärder anses vara motiverade utformas de normalt som en utjämningstull eller som ett åtagande från en exportör eller från det subventionerande landets regering. Syftet med en sådan åtgärd är att motverka den skadevållande subventioneringens verkningar. Som det förklaras i artikel 15.1 i förordning (EG) nr 2026/97 gäller därför att

i) storleken på utjämningstullen inte får överstiga det belopp för utjämningsbara subventioner som fastställts,

ii) storleken på utjämningstullen bör understiga subventionsbeloppet om en sådan lägre tull är tillräcklig för att undanröja den skada som vållas gemenskapsindustrin.

I båda fallen är det helt klart nödvändigt att känna till det exakta subventionsbeloppet. Detta förutsätter att det finns en metod för att beräkna subventionsbeloppet.

I detta meddelande beskrivs en användbar beräkningsmetod. Det bör noteras att endast de åtgärder som utgör en utjämningsbar subvention omfattas av dessa rekommendationer.

C. FÖRMÅN FÖR MOTTAGAREN

Subventioner kan utformas på många sätt. I artikel 2 i förordning (EG) nr 2026/97 definieras en subvention som antingen

- ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna, eller

- någon annan form av inkomst- eller prisstöd i enlighet med artikel XVI i GATT 1994,

som innebär att en förmån därmed beviljas.

I enlighet med artikel 5 i förordning (EG) nr 2026/97 måste beräkningen av förmånen avspegla det subventionsbelopp som konstateras föreligga under undersökningsperioden och inte endast det nominella värdet av beloppet vid den tidpunkt då det överförs till mottagaren eller då de offentliga myndigheterna underlåter att driva in det eller efterskänker det.

Subventionsbeloppets nominella värde måste således räknas om till det värde som gäller för undersökningsperioden genom tillämpning av den normala marknadsräntan.

D. BERÄKNING AV SUBVENTIONEN PER ENHET/SUBVENTIONENS VÄRDE

I förordning (EG) nr 2026/97, som baseras på subventionsavtalet inom ramen för WTO, utgås från att en viktig verkan av subventionen alltid är att företagets kostnader sjunker, och detta avspeglas därför i den metod som används för att beräkna utjämningstullarnas nivå. Ändamålet med beräkningen är att få fram subventionsbeloppet per tillverkad enhet (artikel 7.1 i förordning (EG) nr 2026/97) under undersökningsperioden (se avsnitt F). När det gäller konsumentprodukter, t.ex. TV-apparater, är varje enskild produkt den relevanta enheten. I fråga om bulkprodukter, exempelvis gödningsmedel eller kemikalier, är det lämpligt att exempelvis beräkna subventionen per ton, eller i någon annan lämplig mätenhet. De typer av subvention som är enklast att beräkna är därför de som beviljas per enhet (exempel 1).

Subventionen per enhet kan omräknas till ett värde i förhållande till produktens hela värde vid gemenskapens gräns genom att subventionen per enhet uttrycks i procent av det genomsnittliga importpriset cif per enhet (före tull).

På detta sätt kan det fastställas huruvida subventionsbeloppet understiger tröskelvärdet, eftersom detta uttrycks i värde i artikel 14.5 i förordning (EG) nr 2026/97 (1 % i fråga om import från utvecklingsländer och 2-3 % i fråga om import från i-länder). Under vissa omständigheter kan det också vara lämpligt att utforma utjämningstullen som en värdetull.

E. BERÄKNING AV VISSA FORMER AV SUBVENTIONER

a) Bidrag

Inledning

När det gäller bidrag (eller motsvarande) och inget belopp återbetalas, utgörs subventionens värde av bidragsbeloppet korrigerat för eventuella skillnader mellan den tidpunkt då det mottas och undersökningsperioden, dvs. den period över vilken tillverkningen eller försäljningen fördelas.

Om bidraget bokförs som intäkt under undersökningsperioden, (dvs. beloppet fördelas i sin helhet på tillverkningen eller försäljningen under denna period,) adderas således i normala fall den ränta som skulle ha löpt under den perioden. Om bidraget däremot fördelas över en tidsperiod som är längre än undersökningsperioden läggs räntan till på det sätt som beskrivs i avsnitt F a ii.

Varje klumpsumma som överförs eller inte drivs in eller efterskänks (t.ex. befrielse från inkomstskatt eller tull, skatteavdrag, belopp som intjänas genom ett förmånligt tillhandahållande av varor eller tjänster eller genom överdrivna priser för uppköp av varor anses vara likvärdig med ett bidrag. (Se exempel I, 1 i, 3, 4 och 5).

Exempel på bidrag eller motsvarande

Vid fastställandet av det fulla subventionsbeloppet bör alla beloppen i nedanstående exempel höjas med räntan på det sätt som beskrivs i inledningen. Det totala subventionsbeloppet beror också på huruvida subventionen fördelas eller bokförs som intäkt.

i) Direkt överföring av medel

Det enklaste fallet. Subventionsbeloppet är det belopp som mottas av det berörda företaget (en subvention för att täcka rörelseförluster hör till denna kategori).

ii) Befrielse från skatter

Subventionsbeloppet är det skattebelopp som det mottagande företaget hade varit tvunget att betala enligt den tillämpliga grundskattesatsen under undersökningsperioden.

iii) Skattereduktion

Subventionsbeloppet är skillnaden mellan det skattebelopp som det mottagande företaget faktiskt betalar under undersökningsperioden och det belopp som skulle ha betalats enligt den normala skattesatsen.

(Samma metod bör tillämpas på alla andra befrielser och undantag från skyldigheter, t.ex. importtullar, sociala avgifter och avgångsvederlag.)

iv) Avskrivningar utöver plan

Avskrivningar utöver plan av tillgångar enligt ett offentligt godkänt program bör betraktas som en skattereduktion. Subventionsbeloppet är skillnaden mellan det skattebelopp som under undersökningsperioden skulle ha betalats enligt den normala avskrivningsplanen för de berörda tillgångarna och den skatt som faktiskt betalats enligt avskrivningarna utöver plan. I den mån som avskrivningar utöver plan medför lägre skatt för det berörda företaget under undersökningsperioden, föreligger det en förmån.

v) Räntesubventioner

När det gäller räntesubventioner utgörs subventionsbeloppet av den ränta som sparas in av det mottagande företaget under undersökningsperioden.

b) Lån

Grundläggande metod

i) När det gäller lån från offentliga myndigheter (och återbetalning äger rum) är subventionen skillnaden mellan det räntebelopp som betalas för lånet från de offentliga myndigheterna och den ränta som normalt skulle ha betalats för ett likvärdigt kommersiellt lån under undersökningsperioden. (Se exempel 2 i).

ii) Ett likvärdigt kommersiellt lån motsvarar vanligtvis ett lån av ungefär samma storlek och återbetalningsperiod som mottagaren skulle ha kunnat få hos en representativ privat bank som verkar på företagets hemmamarknad.

iii) I detta sammanhang bör marknadsräntan i första hand fastställas på grundval av den ränta som det berörda företaget faktiskt betalar för likvärdiga lån från privata banker. Om detta inte är möjligt bör man utgå från den ränta som företag i en liknande finansiell situation i samma sektor av ekonomin får betala för likvärdiga privata lån eller, om uppgifter som sådana lån inte är tillgängliga, den ränta för likvärdiga privata lån som betalas av företag i en liknande finansiell situation i vilken sektor som helst.

iv) Om det inte finns någon utlåningspraxis för likvärdiga kommersiella lån på det exporterande landets inhemska marknad, kan räntan på ett kommersiellt lån uppskattas på grundval av indikatorer för den ekonomiska situation som rådde under perioden (särskilt inflationstakten), och det berörda företagets situation.

v) När ett lån helt eller delvis efterges eller inte betalas tillbaka, kommer det icke återbetalda beloppet att betraktas som ett bidrag beroende på om det fanns någon garanti eller ej.

Särskilda fall

vi) Det bör noteras att anstånd med skatt, eller anstånd med någon annan finansiell skyldighet, bör betraktas som räntefria lån, och i dessa fall beräknas subventionsbeloppet enligt ovan.

vii) När det gäller bidrag som skall återbetalas, bör sådana också betraktas som räntefria lån tills de återbetalas. Om de inte återbetalas, helt eller delvis, kommer de att betraktas som bidrag snarare än räntefria lån från och med den dag då det fastställs att återbetalning inte skall ske. Från och med denna dag kommer den normala metoden för beräkning av bidrag att tillämpas. I synnerhet gäller att om bidraget skall fördelas över tiden, kommer fördelningen att påbörjas den dag då det fastställs att återbetalning inte skall ske. Subventionsbeloppet motsvarar bidragsbeloppet minus återbetalda belopp.

viii) Samma tillvägagångssätt gäller för ansvarsförbindelselån. I den mån sådana lån ges till en förmånlig räntesats, beräknas subventionen enligt i. Om det däremot fastställs att lånet inte skall återbetalas betraktas det som ett bidrag från och med den dag då det fastställs att återbetalning inte skall ske. Subventionsbeloppet utgörs av lånebeloppet minus eventuella återbetalningar.

c) Lånegarantier

i) I allmänhet gör en lånegaranti det möjligt för ett företag att låna kapital till en lägre kostnad än den normala, eftersom risken för att utlånaren inte skall få tillbaka sina pengar i någon mån minskar. Även om de offentliga myndigheterna lämnar garantin innebär det faktum att lånen erhålls till en lägre ränta än vad som annars skulle vara fallet inte att det föreligger en subvention, förutsatt att garantin finansieras på ett affärsmässigt sätt, eftersom företagets betalning för denna garanti antas kompensera för den förmånliga räntan.

ii) I denna situation anses det inte föreligga någon förmån för mottagaren, om den avgift denne betalar till garantiprogrammet är tillräckligt för att programmet skall kunna drivas på kommersiell grund, dvs. att alla kostnader täcks och en rimlig vinstmarginal uppnås. I en sådan situation förutsätts att avgiften täcker den risk som följer av att lägre ränta tas ut. Om garantiprogrammet är affärsmässigt gångbart under hela undersökningsperioden och mottagaren har betalat den relevanta avgiften, föreligger inte något finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna och således ingen subvention, även om den berörda mottagaren inte skulle kunna återbetala sina lån under perioden.

Om programmet inte är affärsmässigt gångbart, utgörs förmånen för mottagaren av skillnaden mellan de avgifter som faktiskt betalas och de avgifter som borde ha betalats för att göra programmet affärsmässigt, eller skillnaden mellan det belopp företaget betalar för det garanterade lånet och det belopp företaget skulle få betala för ett likvärdigt kommersiellt lån i avsaknad av offentlig garanti, beroende på vilket belopp som är lägst.

iii) När det gäller särskilda garantier (dvs. sådana som inte ingår i något program), bör det först fastställas huruvida de betalda avgifterna motsvarar de som tas ut hos andra företag i en liknande situation vilka omfattas av affärsmässiga lånegarantiprogram. Om detta är fallet föreligger normalt ingen subvention. Om detta däremot inte är fallet tillämpas den metod som anges i led ii ovan.

iv) Om mottagaren inte betalar några avgifter är subventionsbeloppet skillnaden mellan det belopp företaget betalar för det garanterade lånet och det belopp företaget skulle ha fått betala för ett likvärdigt kommersiellt lån utan offentlig garanti.

v) Samma beräkningsprinciper gäller för kreditgarantier, dvs. när mottagaren har en garanti för det fall att dess kunder inte betalar sina krediter.

vi) När det gäller exportkrediter och exportgarantier är givetvis bestämmelserna i OECD-överenskommelsen på detta område vägledande.

d) Offentliga myndigheters tillhandahållande av varor och tjänster

Princip

i) Subventionsbeloppet i fråga om offentliga myndigheters tillhandahållande av varor och tjänster är skillnaden mellan det pris som företagen betalar för varorna och tjänsterna och den riktiga ersättningen för varorna och tjänsterna under rådande marknadsvillkor, om det pris som betalas till de offentliga myndigheterna är lägre än detta belopp.

Den riktiga ersättningen måste normalt fastställas med hänsyn till rådande marknadsvillkor på exportlandets inhemska marknad, och beräkningen av subventionsbeloppet får endast avse den del av uppköpta varor och tjänster som används direkt i tillverkningen eller försäljningen av den likadana produkten under undersökningsperioden.

Jämförelse med privata leverantörer

ii) Först måste det fastställas huruvida samma berörda varor och tjänster tillhandahålls av både de offentliga myndigheterna och privata aktörer. Om detta är fallet, utgör de offentliga myndigheternas pris normalt sett en förmån i den mån det är lägre än det lägsta pris som någon av de privata aktörerna erbjuder det berörda företaget för en likvärdigt produkt. Subventionsbeloppet är skillnaden mellan dessa två priser.

Om det berörda företaget inte har köpt likvärdiga produkter från privata aktörer bör uppgifter inhämtas om det pris som betalas av likvärdiga företag i samma sektor av ekonomin eller, om sådana uppgifter inte är tillgängliga, i ekonomin som helhet. Subventionsbeloppet beräknas på samma sätt som ovan.

Offentliga leverantörer som har monopol

iii) Om dock de offentliga myndigheterna har monopol på att leverera den berörda varan eller tjänsten anses dessa produkter tillhandahållas till priser som understiger den riktiga ersättningen om vissa företag eller sektorer får förmånliga priser. Subventionsbeloppet är skillnaden mellan det förmånliga priset och det normala priset.

Om den berörda varan eller tjänsten används i många sektorer av ekonomin kommer en subvention endast anses selektiv om det finns bevis för att en särskild firma eller sektor får ett förmånligt pris.

Det kan hända att de uttagna styckepriserna varierar i enlighet med neutrala och objektiva kriterier, t.ex. att stora förbrukare betalar ett lägre styckepris än små förbrukare, vilket ibland är fallet vad gäller gas och elektricitet. I detta fall innebär det faktum att vissa företag får förmånligare priser än andra inte nödvändigtvis att tillhandahållandet sker till ett lägre pris än den riktiga ersättningen, förutsatt att prisstrukturen i fråga tillämpas generellt i hela ekonomin och utan att vissa sektorer eller företag får förmånliga priser. Subventionsbeloppet är i princip skillnaden mellan det förmånliga priset och det normala pris som ett motsvarande företag får betala enligt den normala prisstrukturen.

iv) Om det normala priset inte täcker leverantörens genomsnittliga totalkostnader med tillägg för en rimlig vinstmarginal (grundad på genomsnittet för den berörda sektorn) utgörs dock subventionsbeloppet av skillnaden mellan det förmånliga priset och det pris som krävs för att täcka kostnaderna och vinsten.

v) Om de offentliga myndigheterna har monopol på att leverera en vara eller tjänst med ett specifikt användningsområde, t.ex. bildrör, uppstår inte frågan om huruvida prissättningen är förmånlig, och subventionsbeloppet utgörs av skillnaden mellan det pris som betalas av det berörda företaget och det pris som krävs för att täcka leverantörens kostnader och vinstmarginal.

e) Offentliga inköp av varor

i) I det fall både de offentliga myndigheterna och privata aktörer köper varan i fråga motsvarar subventionsbeloppet den omfattning i vilken det pris för den likadana produkten som betalas av de offentliga myndigheterna överskrider det högsta pris som den privata sektorn erbjuder för ett likvärdigt inköp av samma vara.

ii) Om det berörda företaget inte har haft någon likvärdigt försäljning till privata aktörer bör uppgifter inhämtas om det pris som privata aktörer betalar till likvärdiga företag i samma sektor av ekonomin eller, om sådana uppgifter inte är tillgängliga, i ekonomin som helhet. I detta fall bör subventionsbeloppet beräknas på samma sätt som ovan.

iii) Om de offentliga myndigheterna har monopol på att köpa varan i fråga motsvarar subventionsbeloppet vad gäller de offentliga myndigheternas inköp av varor den omfattning i vilken det pris som betalas för varan överskrider den riktiga ersättningen. I detta fall motsvarar den riktiga ersättningen de genomsnittliga kostnaderna under undersökningsperioden för det företag som säljer produkten med tillägg för ett rimligt vinstbelopp, som måste fastställas från fall till fall.

Subventionsbeloppet är skillnaden mellan det pris som de offentliga myndigheterna betalar och den riktiga ersättningen enligt ovan.

f) Offentligt tillskott av kapital till företag

i) Offentligt tillskott av kapital till företag anses inte medföra någon förmån om inte investeringen kan anses strida mot sedvanlig investeringspraxis (inbegripet tillhandahållande av riskkapital) bland privata investerare i det berörda exportlandet.

ii) Offentligt tillskott av kapital medför således inte i sig själv någon förmån. Kriteriet är huruvida en privat investerare skulle ha satsat pengar i företaget i samma situation som staten sköt till kapital. På grundval av denna princip måste frågan behandlas från fall till fall med hänsyn till kommissionens praxis för bedömning av statlig stöd på detta område samt gemenskapens huvudsakliga handelspartners praxis.

iii) Om de offentliga myndigheterna köper aktier i ett företag och betalar ett pris som är högre än det normala marknadspriset för dessa aktier (med hänsyn till alla andra faktorer som kan påverka en privat investerare) utgörs subventionsbeloppet naturligtvis av skillnaden mellan dessa två priser.

vi) I de fall det inte finns någon fri marknad för handel med aktierna bör som en allmän regel hänsyn tas till de offentliga myndigheternas realistiska förväntningar i fråga om avkastning på priset för aktierna. I detta avseende utgörs det bästa beviset av en oberoende studie som visar att det är rimligt att investera i det berörda företaget. Om någon sådan inte finns ankommer det på de offentliga myndigheterna att visa på vilka grunder de bygger sina förväntningar på en rimlig räntabilitet.

v) Om det inte finns något marknadspris och kapitaltillskottet ingår som en del i ett pågående offentligt program för sådana investeringar bör inte bara analysen av företaget i fråga utan även programmets allmänna resultat under de senaste åren studeras noga. Om det visar sig att de offentliga myndigheterna får en rimlig avkastning på programmet, bör det antas att de agerar i enlighet med privata aktörers investeringspraxis i det berörda fallet. Om däremot programmet inte har genererat någon rimlig avkastning ankommer det på de offentliga myndigheterna att visa på vilka grunder de bygger sina förväntningar på en rimlig räntabilitet.

vi) Förekomsten av en subvention avgörs på grundval av den information som är tillgänglig för parterna när kapitaltillskottet görs. Om således en undersökning avser ett kapitaltillskott som gjordes ett antal år tidigare, innebär det faktum att företagets resultat var sämre än väntat inte att en subvention föreligger, förutsatt att förväntningen på en rimlig avkastning var berättigad med hänsyn till de omständigheter som var kända när kapitaltillskottet gjordes.

Å andra sidan kan det vara fråga om subvention även om företaget har uppnått en rimlig avkastning, ifall kapitaltillskottet gjordes vid en tidpunkt när utsikterna för en sådan avkastning var så osäkra att ingen privat aktör skulle ha gjort investeringen.

vii) I de fall det inte finns något marknadspris för aktierna och en subvention samt förmån föreligger, dvs. de offentliga myndigheterna inte har agerat i enlighet med privata aktörers investeringspraxis, måste hela eller en del av kapitaltillskottet betraktas som ett bidrag.

Ett beslut om att betrakta hela kapitaltillskottet som ett bidrag fattas endast i extrema fall där det fastställs att de offentliga myndigheterna inte hade för avsikt att få någon som helst avkastning på sin investering och faktiskt gav företaget i fråga ett förtäckt bidrag.

Beslutet om hur stor del av kapitaltillskottet som bör behandlas som bidrag beror på i vilken omfattning staten har agerat som en privat investerare. Detta måste fastställas från fall till fall.

g) Eftergift av skuld till de offentliga myndigheterna

Om de offentliga myndigheterna eller offentligt ägda banker efterger en skuld innebär det att ett företag befrias från sina betalningsförpliktelser, och en sådan eftergift bör således betraktas som ett bidrag. Om subventionen skall fördelas bör perioden för fördelning påbörjas vid den tidpunkt skulden efterges. Subventionsbeloppet utgörs av det resterande skuldbeloppet (inklusive upplupna räntor).

F. UNDERSÖKNINGSPERIOD FÖR BERÄKNING AV SUBVENTION - DIREKT KOSTNADS- OCH INTÄKTSFÖRING RESPEKTIVE FÖRDELNING

Subventionens storlek bör fastställas för en undersökningsperiod som normalt sett bör motsvara det mottagande företagets senaste räkenskapsår (artikel 4.1 i förordning (EG) nr 2026/97). Även om varje annan period om sex månader före undersökningens början får användas, bör det senaste räkenskapsåret föredras, eftersom detta gör det möjligt att kontrollera alla relevanta uppgifter mot verifierade räkenskaper.

Eftersom ett flertal subventioner har verkningar under många år bör de subventioner som beviljats före undersökningsperioden också granskas i syfte att fastställa hur stor del av dessa subventioner som bör hänföras till undersökningsperioden (se nedan).

i) Om subventionen beviljas per enhet, t.ex. ett skatteavdrag per exporterad enhet, utförs beräkningen per enhet normalt genom att man använder avdragets vägda genomsnittliga värde under undersökningsperioden (exempel 1).

ii) Andra typer av subventioner låter sig inte med lätthet uttryckas per enhet utan består i en total summa pengar som måste fördelas per enhet på lämpligt sätt.

I detta avseende kan följande två beräkningar behöva utföras:

- Hänförande till undersökningsperioden av den del av de subventioner som beviljats före undersökningsperioden som har verkningar under ett flertal år (artikel 7.3 i förordning (EG) nr 2026/97).

- Fördelning av det subventionsbelopp som hänförts till undersökningsperioden på varje enhet av den likadana produkten. I detta fall måste en lämplig nämnare för denna fördelning väljas ut (artiklarna 7.1 och 7.2 i förordning (EG) nr 2026/97).

a) Hänförande av ett subventionsbelopp till undersökningsperioden

i) Många typer av subventioner, t.ex. skatteincitament och förmånliga lån, är återkommande och verkan märks omedelbart efter beviljandet. Följaktligen kan det belopp som beviljats mottagaren bokföras som intäkt under undersökningsperioden. Det kostnadsförda beloppet bör normalt sett höjas med den årliga marknadsräntan, så att hela förmånen för mottagaren avspeglas, eftersom det antas att mottagaren annars hade tvingats låna detta belopp vid periodens början och återbetala det vid periodens slut.

ii) I fråga om icke-återkommande subventioner, som kan knytas till förvärv av anläggningstillgångar måste subventionens totala värde fördelas över tillgångarnas normala livslängd (artikel 7.3 i förordning (EG) nr 2026/97). Således kan subventionsbeloppet av exempelvis ett bidrag (som det antas att mottagaren använder för att förbättra sin långfristiga konkurrenskraft genom att köpa tillgångar av något slag) fördelas över den normala livslängd vid avskrivning av tillgångar som används i den berörda branschen. Normalt sett används i dessa fall metoden för linjär avskrivning. Om den normala avskrivningsperioden t.ex. är fem år kommer 20 % av bidragets värde att hänföras till undersökningsperioden (se exempel 6).

Metoden att fördela över tiden innebär att icke-återkommande subventioner som beviljats ett flertal år före undersökningsperioden fortfarande kan vara utjämningsbara, förutsatt att de har verkningar under undersökningsperioden.

Denna fördelning motsvarar begreppsmässigt en rad årliga bidrag med lika stora belopp. I syfte att fastställa förmånen för mottagaren bör den lämpliga årliga marknadsräntan läggas till varje bidrag så att förmånen av att inte behöva låna beloppen på den öppna marknaden avspeglas. Dessutom bör, i syfte att avspegla hela förmånen för mottagaren av att förfoga över en klumpsumma vid början av fördelningsperioden, subventionsbeloppet höjas med det genomsnittliga räntebelopp som mottagaren under hela fördelningsperioden kan förväntas erhålla för den icke-avskrivna delen av bidragsbeloppet.

iii) Som ett undantag till led ii, kostnadsförs i normala fall icke-återkommande subventioner som värdemässigt understiger 1 % direkt, även om de är knutna till förvärv av anläggningstillgångar.

iv) När det gäller återkommande subventioner som är knutna till förvärv av anläggningstillgångar, t.ex. befrielse från importtull på maskiner, och som gavs före undersökningsperioden, bör värdet av förmånerna från tidigare år inom avskrivningsperioden beaktas och ett lämpligt belopp hänföras till undersökningsperioden (se exempel 7).

v) Dessutom kan återkommande subventioner som beviljas i form av stora samlade belopp, före undersökningsperioden under vissa omständigheter fördelas över tiden, om det fastställs att de sannolikt kan knytas till förvärv av anläggningstillgångar och fortfarande innebär en förmån under undersökningsperioden.

vi) I de fall subventioner kostnadsförs enligt leden i och iii bör således inga av de subventioner som beviljas före undersökningsperioden beaktas. När det gäller de subventioner som fördelas över tiden enligt leden ii, iv och v måste de subventioner som beviljats före undersökningsperioden beaktas.

vii) I bilaga I finns en mer detaljerad tabell med exempel på subventioner som skall fördelas eller kostnadsföras. Tabellen tjänar endast som illustration. För vissa typer av subventioner kan en särskild undersökning behöva göras för varje enskilt fall vid beslut om kostnadsföring eller fördelning.

b) Lämplig nämnare vid fördelning av subventionsbelopp

När det subventionsbelopp som skall hänföras till undersökningsperioden har fastställts beräknas beloppet per enhet genom att subventionsbeloppet divideras med ett lämpligt belopp bestående av försäljningsvolymen för eller exporten av den berörda produkten.

i) När det gäller exportsubventioner (artikel 3.4 a i förordning (EG) nr 2026/97) utgörs den lämpliga nämnaren av exportvolymen under undersökningsperioden, eftersom sådana subventioner endast innebär en förmån för exporten (se exemplen 2 och 3).

ii) När det gäller icke exportanknutna subventioner bör den totala försäljningen (hemmamarknad plus export) normalt användas som nämnare, eftersom sådana subventioner innebär en förmån för både inhemsk försäljning och export (se exempel 4).

iii) Om subventionen endast ges för en särskild produkt bör nämnaren endast inbegripa försäljningen av den produkten. Om detta inte är fallet bör nämnaren bestå av det mottagande företagets hela försäljning.

G. AVDRAG FRÅN SUBVENTIONSBELOPPET

1. I artikel 7.1 i förordning (EG) nr 2026/97 föreskrivs att endast följande avdrag får göras från subventionsbeloppet:

i) Ansökningsavgifter eller andra kostnader som är nödvändiga för att bli berättigad till eller erhålla subventioner.

Det är viktigt att notera att det åligger exportören i det berörda landet att begära ett avdrag. I avsaknad av en sådan begäran, åtföljd av kontrollerbar dokumentation, kommer inget avdrag att beviljas.

De enda avgifter eller kostnader som i normala fall kan dras av är de som betalas direkt till de offentliga myndigheterna under undersökningsperioden. Det måste visas att denna betalning är obligatorisk för att erhålla en subvention. Betalningar till privata parter, t.ex. advokater och revisorer, som uppstår till följd av en ansökan om subvention, kan således inte dras av. Avdrag får heller inte göras för frivilliga bidrag till de offentliga myndigheterna, t.ex. gåvor.

ii) Exportskatter, tullar eller andra avgifter som tas ut vid export av en produkt till gemenskapen med särskild avsikt att utjämna subventionen.

Begäran om avdrag för dessa kostnader bör endast godtas om avgifterna i fråga togs ut under undersökningsperioden och det fastställs att de fortfarande tas ut när slutgiltiga åtgärder rekommenderas.

2. Normalt får inga andra avdrag från subventionsbeloppet göras. Hänsyn kan inte tas till subventioners skatteverkningar eller andra ekonomiska eller tidsmässiga verkningar som inte anges i detta meddelande.

EXEMPEL PÅ BERÄKNINGAR AV SUBVENTIONER

I dessa exempel görs följande antaganden:

1) Undersökningsperioden är 1996.

2) Räntan, som skall återbetalas inom ett år, är 25 %.

3) Avskrivningstiden för maskiner är fem år.

4) Importtullen på maskiner är 50 %.

5) Den likadana produkten kallas produkt X och mäts i antal ton.

6) Det finns tre tillverkare i exportlandet och var och en exporterar 100 000 ton per år. De kallas företag A, B respektive C.

7) I alla exempel uttrycks beloppen i löpande ecu. I praktiken uttrycks beloppen i exportlandets valuta, medan tullen uttrycks i ecu vid gemenskapens gräns.

a) Subventioner som beviljas per enhet av produkten

Exempel 1

i) Exportörerna av produkt X beviljas ett skatteavdrag från de offentliga myndigheterna för varje exporterat ton. Detta avdrag varierar beroende på säsongen. Under det första halvåret 1996, när 200 000 ton exporterades, uppgick avdraget till 5 ecu per ton. Under det andra halvåret, när 100 000 ton exporterades, steg avdraget till 20 ecu per ton.

Som ett vägt genomsnitt var skatteavdraget värt 10 ecu per ton under undersökningsperioden. Eftersom detta är likvärdigt med ett bidrag beräknas subventionsbeloppet genom att 25 % ränta läggs till, vilket medför att subventionsbeloppet är 12,5 ecu per ton. Med tanke på att avdragen beviljas regelbundet under årets lopp kommer företaget i praktiken inte att under hela året ha haft förmån av räntan på de flesta av transaktionerna. Om företagen lägger fram relevant bevisning kan räntan minskas med hänsyn till den vägda genomsnittliga period under vilken de förfogade över hela det beviljade beloppet. Alla tre företag, (A, B och C), drar förmån av denna subvention.

ii) När skatteavdragen varierar beroende på säsongen och det i undersökningen fastställs att det regelbundet förhåller sig så bör det vägda genomsnittliga beloppet användas. Om dock undersökningen visar att avdraget på 20 ecu per ton skulle bli permanent, bör detta belopp och inte det vägda genomsnittliga beloppet utgöra grunden för subventionsbeloppet, eftersom detta belopp utgör den faktiska förmånen för exportören i fråga om nuvarande sändningar.

b) Subventioner som kostnadsförs under undersökningsperioden

Exempel 2

Företag A - Fördelning av exportsubventioner - Företag som måste exportera hela sin tillverkning

i) Företag A får ytterligare förmåner om det exporterar alla produkter X som det tillverkar. Detta är helt klart en exportsubvention eftersom förmånerna är knutna till exportresultat. Bland annat befrias företaget från inkomstskatt. Under undersökningsperioden tillverkade och exporterade företaget 100 000 ton. Om man antar att företaget får en vinst på 4 miljoner ecu för produkt X under undersökningsperioden och att den normala skattesatsen är 25 %, blir värdet av denna befrielse 1 miljon ecu, vilket är likvärdigt med 10 ecu per ton. Eftersom för beräkningsändamål skattebefrielsen har likadana verkningar som ett kontantbidrag, bör 25 % ränta läggas till, vilket medför att värdet på subventionen är 12,50 ecu per ton.

ii) Företag A får även ett offentligt lån på 5 miljoner ecu till 5 % ränta för samma projekt, medan den normala marknadsräntan är 25 %. Eftersom lånet måste återbetalas, är subventionsbeloppet skillnaden mellan den ränta som faktiskt betalas och den normala marknadsräntan, dvs. 20 % av 5 miljoner ecu = 1 miljon ecu under undersökningsperioden. Subventionen blir därför 10 ecu per ton. Denna subvention kommer att återkomma i framtida perioder om återbetalningsperioden för lånet överstiger ett år. Subventionens exakta belopp beror på hur mycket av lånets kapitalbelopp som har återbetalats.

Exempel 3

Företag B - Fördelning av exportsubventioner - Ökning av exporten

Företag B måste inte exportera all sin tillverkning, men får från sin beskattningsbara inkomst dra av 20 % av den vinst det gör vid en ökning av exportvärdet. Detta är helt klart en exportsubvention eftersom förmånen är knuten till exportresultat, och den bör fördelas endast över företagets exportförsäljning. För beräkningsändamål är förmånen likvärdig med ett kontantbidrag.

Företag B tillverkade 200 000 ton och ökade sin export från 50 000 ton till 100 000 ton under undersökningsperioden, med ett genomsnittligt exportpris per ton på 160 ecu. Detta är likvärdigt med en ökning av exportvärdet på 50 000 × 160 ecu = 8 miljoner ecu, varav 2 miljoner ecu utgör vinst.

20 % av 2 miljoner ecu är 400 000 ecu. Om skattesatsen är 25 % minskar tillverkaren sin skatt med 100 000 ecu.

Eftersom 100 000 ton exporterades är förmånen 1 ecu per ton. Med tillägg för 25 % ränta blir subventionens värde 1,25 ecu per ton.

Exempel 4

Icke-export - Fördelning över den totala försäljningen

I stället för att få exportsubventioner får företag C en tillverkningssubvention som är selektiv för den berörda industrin och således utjämningsbar. Subventionen fördelas över företagets totala försäljning, inte bara över exporten.

i) Företag C tillverkade och sålde under undersökningsperioden 200 000 ton av produkt X, 100 000 på hemmamarknaden och 100 000 för export. Vid beräkningen av subventionsbeloppet i fråga om inhemska subventioner är endast den totala försäljningsvolymen, inte exporten, relevant.

ii) Om företaget i fråga således befriades från inkomstskatt och under undersökningsperioden fick en vinst på 4 miljoner ecu samtidigt som den normala skattesatsen är 25 %, skulle den minskade skatten på 1 miljon ecu fördelas över 200 000 enheter, vilket innebär en subvention på 5 ecu plus 25 % ränta = 6,25 ecu per ton.

Exempel 5

Förmånligt inköp av varor eller tjänster

I detta exempel antas att 1 ton gas förbrukas för att tillverka 1 ton av produkt X. Gasen levereras av ett offentligt ägt distributionsföretag, som är den enda leverantören i det berörda landet.

I avsaknad av leveranser från den privata sektorn måste förmånen värderas i förhållande till huruvida den offentliga leverantörens pris täcker kostnaderna eller om priset är förmånligt.

Det normala priset på gas till stora industriella förbrukare är 70 ecu per ton i enlighet med en prisstruktur som medger att den offentliga leverantören täcker alla sina kostnader.

I syfte att främja den berörda industrins konkurrenskraft beslöts dock 1996 att minska priset på gas enbart för denna industri till 50 ecu per ton. Detta är ett förmånligt pris eftersom andra stora industriella förbrukare fortsätter att betala 70 ecu per ton.

Alla tre företagen får denna subvention i form av skillnaden mellan 70 ecu (det normala priset) och 50 ecu (det förmånliga priset), dvs. 20 ecu plus den normala räntan på 25 % = 25 ecu per ton.

c) Subventioner som fördelas över tiden

Exempel 6

Bidrag för inköp av maskiner (anläggningstillgångar)

Företag A får ett icke-återkommande bidrag på 5 miljoner ecu för att köpa maskiner för tillverkning av en produkt på export. Förmånen av denna subvention sprids över den normala avskrivningstiden för sådana anläggningstillgångar. Om man antar att denna tid är fem år i den berörda industrin, blir det belopp som bör hänföras till ett år (och således undersökningsperioden) 1 miljon ecu, vilket är likvärdigt med 10 ecu per ton.

En klumpsumma på 5 miljoner ecu är givetvis mycket mera värd än fem årliga bidrag på vardera 1 miljon ecu. I syfte att avspegla hela förmånen för mottagaren måste det nominella beloppet på 10 ecu höjas med den genomsnittliga årliga ränta som företaget skulle kunna få för den icke avskrivna delen av bidragsbeloppet under fem år. År 1 skulle detta belopp uppgå till 25 % av 5 miljoner ecu, dvs. 1,25 miljoner ecu. År 5 skulle beloppet uppgå till 25 % av 1 miljon ecu, dvs. 0,25 miljoner ecu. Över perioden som helhet blir den genomsnittliga årliga räntan 0,75 miljoner ecu, vilket är likvärdigt med 7,5 ecu per ton.

Följaktligen är subventionsbeloppet för vart och ett av de fem åren följande:

10 ecu (nominellt belopp) plus 7,5 ecu (ackumulerad ränta) = 17,5 ecu per ton.

Detta belopp kan utjämnas under ytterligare fyra år.

Exempel 7

Befrielse från importtull på maskiner (anläggningstillgångar)

Om subventionen erhölls före undersökningsperioden, kan det årliga värdet på förmåner från tidigare år inom avskrivningstiden läggas till. I exemplet nedan har företag A beviljats befrielse från importtull på maskiner sedan 1990. Eftersom maskiner på intet sätt förbrukas vid tillverkningen av den färdiga produkten är subventionen utjämningsbar. För beräkningsändamål är minskningen av importtull likvärdig med ett bidrag. Om man antar att undersökningsperioden är 1996 och att företaget importerar maskiner för 1 miljon ecu per år, uppgår det belopp som skall hänföras till undersökningsperioden till 500 000 ecu, vilket är likvärdigt med 5 ecu per ton. Subventionsbeloppet inklusive 25 % ränta är 6,25 ecu per ton. (Se tabell 1 för en utförligare förklaring.)

(Samma fördelningsmetod kan användas för andra typer av subventioner, t.ex. lån.)

d) Totalt subventionsbelopp (ecu per ton)

>Plats för tabell>

e) Beräkning av utjämningstull

a) Om subventionsbeloppet är lägre än skademarginalen, bör det normalt utgöra grunden för utjämningstullen. Denna tull tas ut vid varornas övergång till fri omsättning och kan utformas på följande sätt:

i) En särskild tull, dvs. ett belopp per ton, vilket i ovannämnda fall innebär följande:

Företag A: 83,75 ecu, företag B: 38,75 ecu, företag C: 43,75 ecu.

ii) En värdetull, uttryckt i procent av importpriset cif före tull. Om i ovannämnda fall priset per enhet cif är 180 ecu per ton, tas följande värdetull ut:

Företag A: 46,5 %, företag B: 21,5 %, företag C: 24,3 %.

Beloppet avrundas till en decimal.

b) Tullen kommer givetvis inte att vara högre än skademarginalen, om denna är lägre än subventionsbeloppet.

(1) EGT L 288, 21.10.1997, s. 1.

(2) Dessa riktlinjer gäller även för de undersökningar avseende EKSG-produkter som utförs på grundval av kommissionens beslut av den 3 september 1998 (EGT L 245, 4.9.1998, s. 3).

BILAGA

>Plats för tabell>

Subventionen för maskiner anskaffade åren 1990 och 1991 är inte med i beräkningen för undersökningsperioden (1996). Subventionen för maskiner anskaffade från och med 1993 kan fortsätta att utjämnas tills fördelningsperioden upphör.

Tabell 2 Tabell med exempel på subventioner som skall kostnadsföras eller fördelas över tiden

>

Plats för tabell>

>Plats för tabell>