KOMMISSIONENS BESLUT av den 29 maj 1996 om stöd, som föreslagits av Tyskland, till Buna GmbH, Sächsische Olefinwerke GmbH, Leuna-Werke GmbH, Leuna-Polyolefine GmbH och BSL Polyolefinverbund GmbH (Text av betydelse för EES) (Endast den tyska texten är giltig) (96/545/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93.2 första stycket i detta,

med beaktande av Avtalet om upprättandet av Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att, enligt ovannämnda artiklar, ha anmodat berörda parter att framföra sina synpunkter (1), och

med beaktande av följande:

I

1. Kemiindustrin, som var indelad i stora s.k. Kombinat (ett slags koncerner), var en av de viktigaste näringsgrenarna i f.d. Tyska demokratiska republiken (DDR) och sysselsatte på den tiden hela 90 000 personer. Den var koncentrerad till Leipzigområdet i det inre av Sachsen-Anhalt och Sachsen, där de fyra största koncernerna Buna, Sächsische Olefinwerke (SOW), Leuna och Chemie AG Bitterfeld sysselsatte 68 500 personer.

I juni 1990 bildade f.d. DDR:s regering privatiseringsorganet Treuhandanstalt (nedan kallat "THA"), som fortsatte sin verksamhet efter Tysklands enande. THA omvandlade de planekonomiska företagskomplexen till aktiebolag, som dock fortfarande var inbördes beroende i fråga om leveranser av råmaterial, bas- och mellanprodukter samt energi. De hinder som detta skapade för en snabb omstrukturering och privatisering av dessa bolag förvärrades av att de traditionella avsättningsmöjligheterna samtidigt föll bort.

Dessa företag var verksamma inom flera mycket varierande verksamhetsgrenar. Många produktionsanläggningar var föråldrade eller oekonomiska på grund av sin dimensionering. THA lade ned dessa anläggningar och försökte dela upp de återstående företagsgrupperna i mindre enheter som skulle vara lättare att sälja.

Av de tre företagen i Leipzigområdet Buna (i Schkopau), SOW (i Böhlen) och Leuna hade Leuna Werke GmbH den största anläggningen. Efter flera uppdelningar, bl.a. en avskiljning av dess avdelning för lågdensitetspolyetylen (LDPE) till det oberoende Leuna-Polyolefine GmbH, sammanfördes återstoden av företaget i en stor kemianläggning.

Buna var ett integrerat komplex med inriktning på klor- och olefinkemi. Av miljöskäl tvingades THA lägga ned acetylenproduktionen, vilket gjorde Buna beroende av etylenkrackningsanläggningen i Böhlen för denna viktiga råvara. SOW i Böhlen och Buna förenades via pipelines liksom även etylenkonsumenten Leuna-Polyolefine.

Till följd av det ömsesidiga beroendet mellan dessa tre produktionsanläggningar och råmaterialproduktionen vid krackningsanläggningen (olefiner) i Böhlen, som förser Bunas vidareförädling i Schkopau och Leuna-Olefine i Leuna med etylen, blev det helt nödvändigt för THA att söka privatisera verksamheten i dess helhet.

2. På grundval av detta polyolefinkoncept, och efter det att tidigare privatiseringsförsök hade misslyckats, fick banken Goldmann, Sachs & Co. i uppdrag att söka finna potentiella köpare och förhandla med dessa. Enligt den information som lämnats av Tyskland lade Dow Chemical Company (nedan kallat "Dow") fram en affärsmässigt sund plan för en fullständig omstrukturering av olefingruppen som skulle kunna skapa långsiktig lönsamhet, och i slutskedet var Dow den enda anbudsgivaren vid privatiseringen av de tre sammanförda kemiföretagen.

Aktierna i SOW och Leuna-Polyolefine övertogs av Buna inför den följande fusionen till BSL Polyolefinverbund. Den 3 och 4 april notarieregistrerades privatiseringsavtalet mellan Dow och Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (nedan kallat "BvS"), som hade efterträtt THA. Enligt detta avtal skall BvS till BSL betala betydande belopp, som ligger långt över det pris Dow skall betala för övertagandet.

3. Mellan 1990 och 1995 tog THA/BvS initiativ till och finansierade några akut nödvändiga omstruktureringsåtgärder på de tre anläggningarna samt minskade under tiden fram till januari 1995 antalet sysselsatta i de tre företagen från 26 029 till 5 820. Trots dessa ansträngningar var förlusterna fortsatt stora under denna period, och dessa förluster täcktes även av THA/BvS.

II

1. Kommissionen gjorde en allmän bedömning av THA:s interventioner i sitt beslut av den 26 september 1991 och på nytt i sitt beslut av den 8 december 1992. De interventioner som gjorts av BvS och andra institutioner som efterträtt THA granskades 1995 (beslut av den 1 februari 1995). I dessa beslut fastställde kommissionen vilka av interventionerna som kan betraktas som stöd och bedömde detta stöds förenlighet med den gemensamma marknaden. Med hänsyn till THA:s uppgift under en övergång från planekonomi till marknadsekonomi utan tidigare motsvarighet fann kommissionen att finansieringen av de bolag som ägdes av THA, innan de privatiserades, visserligen kunde utgöra stöd, men att detta stöd på vissa villkor kunde anses förenligt med den gemensamma marknaden. På samma sätt kunde en privatisering till förmån för någon annan än den högsta anbudsgivaren vid öppet infordrande av anbud eller till ett negativt pris innebära stöd. I besluten föreskrivs att stöd som beviljas av THA och BvS till finansiering och privatisering av stora företag måste anmälas enligt artikel 93.3 i Romfördraget så att en individuell bedömning kan göras. De tre företagen Buna, SOW och Leuna är alla av en storlek som gott och väl ligger över de tröskelvärden som anges i besluten.

2. Tyskland uppfyllde denna förpliktelse och underrättade kommissionen om följande interventioner, som gjorts av THA före privatiseringen:

2.1 Buna:

Kommissionen godkände de båda första anmälningarna. Det första godkännandet (stöd N 199/93 (2)) gällde garantier till ett belopp av 445,5 miljoner mark för att säkra de inledande investeringarna och infrastrukturen samt lån till ett belopp av 106,2 miljoner mark för att garantera företagets likviditet.

Ett andra godkännande (stöd N 449/93 (3)) gällde ett lån på 220,2 miljoner mark till miljö- och omstruktureringsåtgärder samt socialt godtagbara villkor vid friställandet av personal.

En tredje anmälan gällde 1 232,1 miljoner mark i garantier och 276,8 miljoner mark i lån samt en omvandling av 288 miljoner mark i garantier till ett aktieägarlån på samma belopp för att finansiera investeringar och täcka förluster under 1994 (stöd N 375/94, efter inledningen av förfarandet C 61/94 (4)). Kommissionen godkände omvandlingen av garantierna till aktieägarlån och även ett lån på 259,4 miljoner mark och garantier på sammanlagt 131,5 miljoner mark för att garantera företagets likviditet och finansiera miljöinvesteringar men inledde förfaranden enligt artikel 93.2 i Romfördraget beträffande återstående 1 143 miljoner mark i investeringsstöd.

2.2 SOW:

Kommissionen godkände garantier på 142,7 miljoner mark och ett lån på 92,2 miljoner mark för att SOW skulle kunna uppfylla obligatoriska miljökrav samt till investeringar, infrastruktur och täckande av förluster under 1993 till följd av alltför stor personaltäthet (stöd N 466/93 (5)).

När Tysklands regering anmälde ytterligare garantier på 266,7 miljoner mark och lån på sammanlagt 400,1 miljoner mark till förlusttäckning för 1994 och finansiering av miljöinvesteringar, beslutade kommissionen att inte göra invändningar mot förlusttäckning med 92,2 miljoner mark och 45,2 miljoner mark i stöd för att uppfylla obligatoriska normer men att inleda förfaranden enligt artikel 93.2 i Romfördraget beträffande 529,1 miljoner mark i investeringsstöd i form av 261,7 miljoner mark i garantier och 267,4 miljoner mark i lån (stöd N 376/94, efter inledningen av förfarandet C 62/94 (6)).

2.3 Leuna:

Kommissionen beslutade att inte göra invändningar mot 30,1 miljoner mark i garantier för finansieringen av miljöinvesteringar men inledde förfaranden enligt artikel 93.2 i Romfördraget beträffande ett aktieägarlån på 146,3 miljoner mark för att täcka förluster under första halvåret 1993 och garantier på sammanlagt 405,8 miljoner mark, varav 230,5 miljoner mark för finansiering av investeringar och 175,3 miljoner för täckande av förluster under andra halvåret 1993 (stöd NN 103/93, efter inledningen av förfarandet C 4/94 (7)).

Förfarandet utvidgades till att även omfatta en garanti för investeringskrediter för 1994, vilken beviljades vid en senare tidpunkt och uppgick till 266,2 miljoner mark. Samtidigt godkände kommissionen att de löpande garantierna på detta stadium omvandlades till ett aktieägarlån och avslutade förfarandet beträffande aktieägarlån på sammanlagt 321,6 miljoner mark, som hade använts för att täcka förluster under 1993 (stöd NN 56/94, ingår i C 4/94 (8)).

3. Kommissionen inledde det första av de förfaranden som redovisas ovan beträffande investeringsstöd till Leuna, eftersom den konstaterade att THA:s insatser för en privatisering av detta företag ännu inte hade nått framgång. Kommissionen instämde i att Buna, SOW och Leuna var inbördes beroende företag som aldrig skulle kunna privatiseras var för sig och begärde att en ekonomiskt sund privatiseringsplan, som omfattade alla de tre företagen, skulle utarbetas. Under förfarandets gång, och som en del av anmälan av det tredje stödet till Buna (stöd N 375/94) och det andra stödet till SOW (stöd N 376/94), överlämnade Tyskland en sådan privatiseringsplan. Kommissionen medgav att planen i sig var konsekvent och baserad på flera studier av utomstående experter men fruktade fortfarande att stödet endast skulle tjäna till att bevara, eller till och med att skapa, ohållbara företagsstrukturer som skulle göra det omöjligt för THA att finna någon köpare och som skulle skapa ett fortsatt stödberoende. Förfaranden inleddes därför beträffande det ytterligare stöd till Buna och SOW, som föreslogs av THA, och oberoende konsulter fick i uppdrag att utföra undersökningar för att bistå kommissionen i dess bedömning. Kommissionen intog samma ståndpunkt vid bedömningen av det andra stödet till Leuna (NN 56/94).

Under tiden för dessa förfaranden framförde Tyskland som sin åsikt att hållbara ekonomiska förutsättningar kunde uppnås och visade, som tidigare redovisats, detta med en gemensam privatiseringsplan. Tyskland underströk även att om genomförandet av de nödvändiga omstruktureringsinvesteringarna fördröjdes, skulle detta förlänga den tid företagen gick med förlust och därmed öka den totala omfattningen av stödet. Tyskland betonade även företagens extraordinära belägenhet till följd av Tysklands tidigare delning.

Inga synpunkter lämnades av tredje part under det ursprungliga förfarandet beträffande stödet till Leuna. Under de förfaranden som inleddes beträffande stödet till Buna och SOW mottog kommissionen kommentarer från tre andra kemikalietillverkare och ett nationellt kemiindustriförbund. Dessa anmärkningar, som stödde kommissionens ståndpunkt vid inledningen av förfarandet och även framhöll att ytterligare stöd skulle komma att ges för privatiseringen av företagen (se nedan), överlämnades till Tyskland för kommentar.

4. I maj 1995 underrättade Tyskland kommissionen om det stöd som ingick i privatiseringen av Buna, SOW och Leuna-Polyolefine (stöd N 467/95). Kommissionen underrättades även om vissa brådskande investeringar i Buna och SOW som måste genomföras utan dröjsmål och vilkas finansiering blockerades under förfarandena C 61/94 och C 62/94. Kommissionen fick slutligen information om saneringen av Bunas och SOW:s balansräkningar per den 31 december 1994 (stöd NN 2/95 och NN 3/95). I juni 1995 beslutade kommissionen att utvidga förfarandena C 4/94, C 61/94 och C 62/94 till att även omfatta det stöd som beviljats inom ramen för privatiseringen. (Detta stöd specificeras i kapitel III.) Kommissionen hyste framför allt tvivel om att dess principiella inställning till omstruktureringsstöd skulle respekteras i fråga om långsiktig ekonomisk hållbarhet i företagen, undvikande av snedvridning av konkurrensen och begränsning av stödet till ett nödvändigt minimum.

Kommissionen kunde avsluta förfarande C 61/94 beträffande 67,7 miljoner mark till brådskande miljöinvesteringar i Buna och förfarande C 62/94 beträffande 173,1 miljoner mark till brådskande miljöinvesteringar i SOW. Kommissionen kunde även godkänna THA:s avstående från sin skuldfordran på Buna per den 31 december 1994, uppgående till 1 441,4 miljoner mark, och på SOW, uppgående till 312 miljoner mark. Ytterligare avståenden på 191,1 miljoner mark för Buna och 74 miljoner mark för SOW samt kapitaltillskott till dessa företag, uppgående till 151 respektive 61 miljoner mark, fogades till de belopp som omfattades av förfarandena C 61/94 och C 62/94 (9). Detta beslut meddelades Tyskland genom skrivelse av den 14 juli 1995.

Under de utvidgade förfarandena lämnade Tyskland upplysningar genom skrivelser av den 30 juni, 14 juli, 8 augusti, 29 augusti, 5 september, 7 september och 10 oktober 1995 samt vid sammanträden som ägde rum den 23 juni, 10 juli, 16 augusti och 30 augusti 1995.

En annan medlemsstat och tre företag i andra medlemsstater lämnade skriftlig information under de utvidgade förfarandena till stöd för kommissionens ställningstagande som redovisats i den skrivelse genom vilken förfarandet utvidgades. Dessa anmärkningar överlämnades till Tyskland för kommentar. Även Dow lämnade skriftlig information och deltog i det andra och det tredje av de sammanträden som redovisats ovan.

III

1. Det notarieregistrerade privatiseringsavtalet mellan BvS och Dow av den 3 och 4 april 1995 innehåller en fullständig redogörelse för de medel som BvS ställer till förfogande för privatiseringen av BSL. Dessa sammanfattades som följer i offentliggörandet av utvidgningen av förfarandet (10):

>Plats för tabell>

Den samlade finansieringen, bortsett från de ej slutgiltigt fastställda kostnadsersättningarna, uppgick därför till potentiellt 11 597,5 miljoner mark, när förfarandet utvidgades. Privatiseringsavtalet innehåller suspensatoriska klausuler om kommissionens godkännande enligt rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (11) och enligt artikel 93 i Romfördraget.

2. Förfarandet omfattar även följande stöd:

2.1 En garanti till Leuna för 266,2 miljoner mark i investeringar under första halvåret 1994 och ett aktieägarlån på 230,5 miljoner mark till investeringar under 1993.

2.2 Det stöd till SOW på 529,1 miljoner mark i form av 261,7 miljoner mark i garantier för investeringskredit och 267,4 miljoner mark i räntebärande lån, beträffande vilket kommissionen hade inlett förfarande enligt artikel 93.2 i slutet av 1994 (jfr kapitel II:2.2), ingår i det belopp som täcks av avståendet från utestående fordran i samband med privatisering (tredje posten i sammanfattningen i punkt 1).

2.3 Samma gäller de 1 143 miljoner mark i investeringsstöd till Buna (jfr kapitel II:2.1), för vilka fordringsrätten likaledes frånträddes i samband med privatiseringen.

2.4 De delar i saneringen av balansräkningen för Buna och SOW per den 31 december 1994 som kommissionen inte godkände före privatiseringen uppgår till 477,1 miljoner mark (jfr kapitel II:4). Detta belopp omfattas även av avståendet från fordran i samband med privatiseringen.

3. Under förfarandet anmälde Tyskland förklaringar och vissa ändringar av omstruktureringsplanen som påverkar stödbeloppet i samband med privatiseringen på följande sätt (jämfört med vad som var fallet då förfarandet inleddes):

- Konsultarvodena på 44 miljoner mark utgör inte stöd till något av företagen. De skall betraktas som interna kostnader inom BvS i samband med privatiserings- och avtalsarbetet.

- Kostnaden för ersättningar för miljöskador har maximerats till en miljard mark. Om detta tak skulle överskridas till följd av miljöskador som orsakats efter den 1 juli 1990, skall Tyskland underrätta kommissionen om detta i god tid enligt artikel 93.3 i Romfördraget.

I sina allmänna beslut om THA:s och BvS' interventioner, som redovisas i kapitel II punkt 1, fastställde kommissionen att ersättningar för miljöskador som orsakats före den 1 juli 1990 inte utgör stöd. Kommissionen intog ståndpunkten att företagen i de nya förbundsdelstaterna inte kan ställas till ansvar för den förorening av miljön som de orsakat under det tidigare DDR-systemet, då de inte hade någon som helst möjlighet att påverka sådana frågor. Kommissionen är ense med Tyskland om att den långt största delen av de föroreningar som orsakats av BSL:s anläggningar inträffade före den 1 juli 1990, och att därför huvuddelen av beloppet en miljard mark inte utgör stöd. Kommissionen godtar även Tysklands uppfattning att det inte är möjligt att kvantitativt ange det resterande belopp som inte utgör stöd.

- Beträffande den eventuella, ej slutgiltigt fastställda ytterligare kostnaden för den alternativa pipeline som upptagits i den ursprungliga anmälan har Tyskland förklarat att ingen sådan ytterligare kostnad kommer att uppstå. Om något ytterligare stöd ändå skulle komma att krävas, kommer kommissionen att underrättas i god tid enligt artikel 93.3 i Romfördraget.

- Enligt Dows investeringsprogram, som fastställs i avtalet, skall BvS finansiera investeringar upp till ett belopp av 3 436 miljoner mark. I detta belopp ingår dock ett belopp på 201,5 miljoner mark till investeringar som godkänts av kommissionen enligt tidigare beslut. Under förfarandet tillkom ytterligare investeringar på 459 miljoner mark i omstruktureringsprogrammet samt ytterligare investeringsstöd till följd av detta med 384 miljoner mark. Å andra sidan avfördes 150 miljoner mark till byggandet av en anilinfabrik från den del av Dows affärsplan som skall finansieras av BvS. Utöver detta skall ett belopp som skall tilldelas enligt olika stödprogram i Tyskland, som godkänts av kommissionen, undantas från de belopp som skall rymmas inom det investeringsstöd som får beviljas av BvS. Även om besluten ännu inte har fattats, förutser två förbundsdelstater att 483 miljoner mark skall ges i stöd enligt program som godkänts av kommissionen (12).

Då hänsyn tagits till detta, omfattar förfarandet investeringsstöd inom ramen för Dows investeringsprogram med upp till 2 985,5 miljoner mark, vars förenlighet med den gemensamma marknaden måste undersökas av kommissionen.

Efter de ändringar som gjorts av Tyskland omfattar omstruktureringsprogrammet följande investeringar:

>Plats för tabell>

Ett investeringsbelopp på 2,65 miljarder mark är garanterat genom en bestämmelse i avtalet om en straffavgift på 20 % av skillnaden mellan detta belopp och ett eventuellt lägre belopp för de faktiskt genomförda investeringarna.

- Kostnaderna för de pågående projekt som inletts av BvS och som inte ingår i den plan som lämnats av Dow kommer till skillnad från tidigare beräkningar endast att uppgå till 245 miljoner mark. Med undantag av 33,8 miljoner mark i Buna och 16,4 miljoner i Leuna har detta belopp godkänts genom tidigare beslut.

- På kommissionens begäran meddelade Tyskland att eventuell ersättning till Dow på upp till 70 miljoner mark vid upphävande av avtalet skulle anmälas särskilt om detta skulle inträffa.

- Beträffande det inte slutgiltigt fastställda kostnadsstödet för ström och ånga meddelade Tyskland kommissionen att detta stöd skulle uppgå till 162 miljoner mark som en del av likviditetstäckningen utöver 804 miljoner mark som är nuvärdet för de ersättningar för energi- och uppvärmningskostnader som föreskrivs i artikel 15 i privatiseringsavtalet. Efter flera diskussioner meddelade Tyskland kommissionen att man skulle omförhandla avtalet med Dow i syfte att minska likviditetstäckningen med 162 miljoner mark och avlägsna klausulen om ersättningar för ström- och ångkostnader.

- Tyskland underrättade även kommissionen om att avståendet från utestående fordran den 1 juni 1995 med hänsyn till att kommissionen endast hade godkänt en del av det begärda avståendet per den 31 december 1994 skulle uppgå till 1 466,55 miljoner mark.

- Tyskland underrättade kommissionen om att ersättningen för strukturella brister efter omstruktureringen på 440,5 miljoner mark skulle minskas till 96 miljoner mark för driften av ett miljöövervakningssystem.

4. Detta innebär att det sammanlagda beloppet för det återstående stöd till BSL som omfattas av förfarandet uppgår till maximalt 9 556,22 miljoner mark. I detta ingår en miljard mark för miljöskadestånd som till större delen inte utgör stöd. De inte slutgiltigt fastställda betalningarna har tagits upp med maximikostnaden.

5. Det förekommer konkurrens mellan kemikalietillverkare och handel med produkterna mellan medlemsstater, vilket är väl dokumenterat i handelsstatistiken. BSL kommer inte bara att fortsätta tillverkningen av några av de mellanprodukter som produceras av Buna, SOW och Leuna utan också tillverka nya derivat som en del av den nya produktionsorganisationen efter omstruktureringen. Planens påverkan på Dows kapacitet i fråga om de olika produkterna och dess marknadsandel redovisas i kapitel IV punkt 6.5.

Ekonomiskt stöd till företag stärker deras ställning i förhållande till deras konkurrenter inom gemenskapen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Om sådant stöd ges måste det anses snedvrida konkurrensen med de andra företagen.

I artikel 92.1 i Romfördraget och artikel 61.1 i EES-avtalet fastslås principen att stöd med vissa där angivna egenskaper är oförenligt med den gemensamma marknaden.

IV

1. Av de i artikel 92.2 angivna undantagen från principen att stöd med de egenskaper som anges i artikel 92.1 är oförenligt med den gemensamma marknaden är de som tas upp i punkterna a och b inte tillämpliga i detta fall på grund av stödets art och syfte, och de har heller inte i något sammanhang åberopats av Tyskland.

2. Tyskland har dock hänvisat till artikel 92.2 c i fråga om stöd som beviljats vissa områden i Förbundsrepubliken Tyskland i den utsträckning sådant stöd är nödvändigt för att uppväga de ekonomiska nackdelar som uppkommit genom Tysklands delning. Även om Tyskland har varit enat sedan den 3 oktober 1990 kan det hävdas att ekonomin i de nya förbundsdelstaterna fortfarande lider av följderna av den tidigare delningen, som t.ex. förluster av traditionella leverantörer och avnämare samt kvarstående brister i transportinfrastrukturen. Kommissionens ståndpunkt är att undantaget i artikel 92.2 c måste tolkas restriktivt, särskilt i fråga om behovet av stödet, som därför måste begränsas till ett nödvändigt minimum för att uppväga de specifika återstående nackdelar som uppkommit genom den tidigare delningen. Svårigheter för företag i f.d. DDR till följd av att de efter enandet konfronteras med konkurrenter inom gemenskapen och EES kan inte tolkas som nackdelar som uppkommit genom Tysklands tidigare delning. Sådant stöd bör snarare bedömas på grundval av undantagen i artikel 92.3 a och 92.3 c, som behandlas i det följande. Kommissionen noterar även att Tyskland visserligen åberopar artikel 92.2 c i fråga om det stöd som beskrivs i kapitel III men inte på ett övertygande sätt har visat att detta stöd, helt eller delvis, är begränsat till vad som är nödvändigt för att uppväga de ekonomiska nackdelar som uppkommit genom Tysklands tidigare delning (jfr även punkt 8.2 nedan).

3. I artikel 92.3 i Romfördraget beskrivs de fall då stöd kan betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden. Förenligheten med fördraget måste bedömas i ett sammanhang som omfattar hela gemenskapen och EES och inte endast en enskild medlemsstat. För att bevara en väl fungerande gemensam marknad och beakta principerna i artikel 3 f måste de undantag från principen i artikel 92.1 som anges i artikel 92.3 tolkas restriktivt vid varje undersökning av stödprogram eller enskilda stödåtgärder.

Undantaget får i synnerhet endast tillämpas om kommissionen finner att, om stödet inte beviljades, marknadskrafterna ensamma eller andra offentliga åtgärder än stöd inte skulle kunna åstadkomma att mottagarna handlade så att något av de eftersträvade målen kunde uppnås.

Om man tillämpar undantagen på fall av stöd som inte bidrar till att uppnå ett sådant mål, eller där stödet inte är nödvändigt för detta syfte, innebär det att man ger oskäliga fördelar till industrier eller företag i vissa medlemsstater samt påverkar handeln mellan medlemsstaterna och snedvrider konkurrensen utan att detta är berättigat med hänsyn till det gemensamma intresset på det sätt som avses i artikel 92.3.

4. Villkoren för undantag enligt artikel 92.3 b uppfylls inte i detta ärende. Visserligen har Tysklands enande haft negativa effekter på Tysklands ekonomi, men dessa är inte i sig tillräckliga för att artikel 92.3 b skall kunna tillämpas på ett stödprogram eller ens ett enskilt stöd i ett särskilt fall, eftersom det måste föreligga en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi som skall bedömas i ett gemenskapssammanhang. Det senaste tillfälle då kommissionen fann att ett stödprogram avhjälpte en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi var då stöd godkändes under år 1991 till ett privatiseringsprogram i Grekland (13). I detta beslut påpekade kommissionen att privatiseringsprogrammet ingick som en integrerad del i de åtaganden som lämnats enligt rådets beslut 91/136/EEG (14) för en återhämtning inom hela den nationella ekonomin. Detta skiljer sig klart från situationen i Tyskland.

Inte heller kan stödet betraktas som stöd till ett viktigt projekt av gemensamt europeiskt intresse, och Tyskland har inte heller framfört några argument för att så skulle vara fallet.

5. Undantagen i artikel 92.3 a beträffande stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning och i artikel 92.3 c beträffande stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner skulle kunna utgöra den rättsliga grunden för granskningen av om de aktuella stödåtgärderna är förenliga med den gemensamma marknaden.

Kommissionen beslutade i januari 1994 att de nya förbundsdelstaterna skulle räknas till de områden som är i behov av stöd enligt artikel 92.3 a (stöd 464/93), och detta förhållande beaktas i vederbörlig utsträckning i detta beslut.

Vad gäller frågan om undantagen i artikel 92.3 c kan vara tillämpliga bör det erinras om att kommissionen i sina beslut beträffande THA och dess efterträdare, som behandlas i kapitel II, tog i beaktande att THA:s uppgift att stödja omvandlingen av en planekonomi till en marknadsekonomi saknar tidigare motsvarighet i gemenskapens historia. Kommissionen beaktade även i vederbörlig utsträckning de allvarliga sociala och ekonomiska problemen i de fem nya förbundsdelstaterna och Östberlin.

Kommissionen noterar att de aktuella företagen och företagsdelarna var klart olönsamma 1990 på grund av det stora antalet föråldrade anläggningar och de höga driftskostnaderna. Integreringen av produkter och produktionsprocesser och anläggningarnas inbördes beroende gjorde att den enda möjligheten att bevara en kemisk industri på platsen var att Bunas, SOW:s och Leuna LDPE:s kärnverksamheter privatiserades som en sammanhängande polyolefinverksamhet, och att de övriga verksamheterna avskildes och privatiserades separat. Det stod redan från början klart att stora investeringar skulle krävas och att verksamheten under de första åren skulle gå med förluster som ingen privat investerare skulle vara villig att stå för ensam. Dow var den enda investerare som efter flera infordringar av anbud lämnade en sammanhängande plan för en fullständig privatisering av polyolefinverksamheten med utsikter till lönsamhet på längre sikt och som därför var villig att fortsätta den omstrukturering som THA och BvS hade inlett.

Kommissionen anser att det investeringsstöd och den förlusttäckning som THA tog initiativ till och BvS fortsatte, innan privatiseringen ägde rum, och som behandlas i detta förfarande, bör bedömas tillsammans med det omstruktureringsstöd som skall tilldelas enligt det privatiseringsavtal Dow utarbetat. För båda dessa stödkategorier kräver kommissionen att det skall finnas en tillfredsställande omstruktureringsplan. Den privatiseringsplan som lämnats av Dow och som bygger på den befintliga kracknings- och klorkapaciteten och syftar till en längre kedja av olefinbaserade verksamheter med stigande förädlingsvärde beskrevs i punkt II i utvidgningen av förfarandet (15).

Kommissionen beslutade att låta oberoende konsulter analysera Dows affärsplan och dess grundförutsättningar, och konsulterna fann dessa hållbara. I detta beslut har kommissionen i vederbörlig utsträckning beaktat de anlitade konsulternas grundliga rapport.

Konsulterna bekräftade att Dow är en lämplig partner till BSL på grund av sin erfarenhet och sitt kunnande inom klorproduktion samt framställning av olefiner och olefinderivat. Dow kan dessutom skapa betydande samordningsvinster i marknadsföringen och företagets interna behov av anilin och akrylestrar är till stor fördel för BSL.

6. Investeringar

6.1 Koncentrationen av krackningskapaciteten till Böhlen och ökningen av klorkapaciteten till en konkurrenskraftig nivå, som ligger till grund för Dows planer, hade skett på uppdrag av THA och BvS före privatiseringen. Det återstående problemet med att säkerställa tillförseln av råmaterial till krackningsanläggningen till konkurrenskraftiga priser löstes genom planen att bygga en pipeline från Rostock till Böhlen. Detta krävde även ny lagringskapacitet för etylen samt nya pipelines för transport av saltvatten och propylen till Buna.

6.2 I fråga om derivaten var efterfrågan inte tillräcklig för hela den befintliga etylen-, propylen-, klor- och bensenkapaciteten på de anläggningar som kunde uppgraderas. Endast butadienkapaciteten kunde utnyttjas i full utsträckning. Eftersom transporter till andra anläggningar skulle medföra höga kostnader, analyserade Dow möjligheterna, bl.a. genom att skapa nya anläggningar, att uppnå balans i produktionen och förädlingen av viktiga råmaterial med lägsta möjliga logistikkostnader samtidigt med att tillräcklig hänsyn togs till BSL:s och Dows viktigaste befintliga verksamhetsområden. Att på ett helt integrerat sätt kunna vidareförädla slutprodukterna från det första förädlingsstadiet är nyckeln till konkurrenskraft för en produktionsanläggning i inlandet, vilket är en åsikt som även delas av konsulterna. Endast för fasta slutprodukter som gummi, PVC och polyetylen är det vanligt med landtransporter på mellan 20 och 50 mil, och detta skall enligt den nya planen ske även vid BSL. Med hänsyn till kriterierna vinstoptimering under en period som satts till 13 år och minimering av kostnaderna (för kapital, drift och försäljning) har Dow enligt konsulterna föreslagit en optimal organisation av de tre företagsanläggningarna. Knappast något av de planerade projekten kan brytas ut ur affärsplanen utan att äventyra målet att uppnå lönsamhet efter omstruktureringen. Endast nödvändigheten av anilinproduktionen och dealkyleringsanläggningen i samband med denna skulle enligt konsulterna kunna ifrågasättas. Anilinanläggningen ifrågasattes även av en tredje part inom ramen för förfarandet.

Dow påpekade för sin del under förfarandet att anilinproduktionen i Böhlen är en grundläggande och nödvändig del av dess affärsplan. Man uppgav även att hela BSL:s anilinproduktion kommer att krävas för Dows egna behov i Stade. Dow förväntade sig inte någon anilinförsäljning till tredje part och avsåg att fortsätta köpa anilinet till sin MDI-produktion i Estareja i Portugal från Anilina de Portugal, som således inte skulle komma att påverkas.

Tyskland påpekade, då kommissionen begärde dess synpunkter på anilinproduktionen, att allt det anilin som skall produceras i Böhlen kommer att transporteras till Dows MDI-anläggning i Stade i Niedersachsen. Eftersom anilin är ett bensenderivat, skulle man i princip kunna överväga att transportera bensen till Stade och bygga en anilinanläggning där. Tyskland påpekade dock att bensen är mer explosivt än anilin och tillhör kategori 3 av de ämnen som är skadliga för grundvattnet, medan anilin tillhör den mindre farliga, om än fortfarande skadliga, kategori 2. Det högre förädlingsvärdet hos anilin gör att det är mer ekonomiskt med långa transporter av detta ämne än av bensen. Vidare finns det tillgång till ammoniak, som är nödvändigt vid anilinproduktion, på närmare avstånd från Böhlen än från Stade. Alternativen till anilinproduktionen, som t.ex. produktion av fenol, skulle inte vara möjliga på grund av bristen på propylen och därför att en enhet för fenolproduktion inte skulle ta till vara det väte som produceras. Det skulle inte heller vara meningsfullt att sälja bensenet till andra konsumenter, eftersom det inte finns någon lokal efterfrågan på denna produkt, som därför skulle behöva transporteras till Rotterdam eller ännu längre.

Konsulterna fann Tysklands och Dows argument giltiga, i så måtto att varje alternativ till anilinanläggningen skulle vara ekonomiskt mindre attraktivt och resultera i ett minskat kassaflöde med därmed sammanhängande följder för projektets lönsamhet.

Kommissionen instämde i de anlitade konsulternas åsikt att dealkylerings- och anilinanläggningarna är en grundläggande och nödvändig del av Dows affärsplan men även i att det inte är helt nödvändigt att anilinanläggningen byggs i Böhlen, även om alternativa lokaliseringar skulle vara mindre ekonomiskt attraktiva. Kommissionens slutsats var att nödvändigheten av stöd, utöver de befintliga regionala stimulansåtgärderna i Tyskland, inte hade styrkts på ett övertygande sätt för anilinanläggningen i Dows affärsplan.

Genom en skrivelse av den 10 oktober 1995 underrättade Tyskland kommissionen om att man skulle undanta kostnaden för anilinanläggningen, 150 miljoner mark, från den del av Dows affärsplan som skulle ges stöd av BvS. Inom ramen för privatiseringen skulle därför inget investerings- eller likviditetsstöd tilldelas för byggandet av en anilinanläggning.

Kommissionen noterar att kostnaden för anilinanläggningen hade uppskattats till 227 miljoner mark i bilaga 7 till privatiseringsavtalet. Skillnaden mellan detta belopp och de 150 miljoner mark som Tyskland har avfört från planen kan delas upp i följande poster:

- 27 miljoner mark till en salpetersyraanläggning.

- 35 miljoner mark till en nitrobensenanläggning.

- 15 miljoner mark till en avloppsreningsanläggning.

Såväl salpetersyra- som nitrobensenanläggningen är nödvändiga för förädling av bensen till nitrobensen, som i sin tur kan förädlas till anilin. Detta är det enda syftet med dessa båda anläggningar. Kommissionens åsikt är att Tyskland inte har kunnat visa att de båda anläggningarna är nödvändiga och av grundläggande betydelse för industrikomplexet mot bakgrund av att anilinanläggningen har undantagits från Dows affärsplan. Följaktligen har inte tillräcklig motivering lämnats för de 62 miljoner mark i investeringsstöd som Tyskland avser att bevilja dessa anläggningar.

I fråga om avloppsreningsanläggningen finner kommissionen att denna kan utnyttjas av flera andra anläggningar än dem som ingår i anilinproduktionen. Kommissionen godtar därför nödvändigheten av denna del av stödet, dvs. 15 miljoner mark.

Inom ramen för förfarandet ifrågasatte en tredje part även investeringen i VCM- och PVC-anläggningarna.

Kommissionen finner att uppgraderingen av PVC-anläggningen, till en beräknad kostnad av 46 miljoner mark, inte kommer att öka den nominella produktionskapaciteten. Kommissionen noterar också att denna kapacitet på 125 000 ton/år, enligt konsulternas prognoser, endast kommer att svara för 1,9 % av kapaciteten för PVC-anläggningarna i Västeuropa år 2000 och att kapacitetsutnyttjandet under de kommande tio åren beräknas överstiga 89 %.

Inte heller investeringen i VCM-anläggningen innebär att ytterligare kapacitet tillkommer. Buna hade en relativt stor och konkurrenskraftig VCM-anläggning med en kapacitet på 330 000 ton/år innan dess krackningsanläggning för acetylen lades ned. Genom denna nedläggning skapades obalanser mellan kapaciteten för klorproduktion och VCM-kapaciteten. Genom investeringen i en kompletterande EDC-linje kommer den mycket låga driftsnivån på VCM-anläggningen att upphöra. Kommissionens konsulter anser att denna balans är mycket viktig för att säkerställa en hållbar ekonomi för klorkedjan. Kommissionen konstaterar att Dow/BSL väntas svara för 4,8 % av VCM-kapaciteten i Västeuropa år 2000 och att kapacitetsutnyttjandet väntas överstiga 89 % under de närmaste tio åren.

6.3 Kommissionens slutsats är att investeringsprogrammet består av sinsemellan beroende delar, som var och en är nödvändig för att skapa det integrerade, ekonomiskt hållbara industrikomplex som föreslås av Dow. Ingen av dessa delar kan uteslutas eller ändras utan att äventyra komplexet som helhet.

6.4 Kommissionen har även sett på den kapacitetsutveckling som investeringsprogrammet ger upphov till.

1990, när THA inledde omstruktureringen av de aktuella företagen, var olefinkapaciteten i de nya förbundsdelstaterna som följer:

>Plats för tabell>

Sedan 1990 har denna olefinkapacitet minskat till 450 kt/år genom nedläggningen av krackningsanläggningarna i Leuna och Buna (dvs. en minskning med 37,5 %), trots att samtidigt kapaciteten för krackningsanläggningen i Böhlen ökades med 120 kt/år. Vidare kommer den samlade krackningskapaciteten (C2 C4 och sekundära krackningsprodukter) att minskas med 12 % från 918 till 808 kt/år. På grund av tillförseln av råmaterial (LPG, propan, butan) har vidareförädlingsanläggningarna mindre tillgång till aromater och pyrolysbensin. Denna kapacitetsminskning är en viss motvikt i konkurrenternas intresse till snedvridande verkningar av stödet.

I Buna har de äldre, mindre effektiva och mer förorenande, anläggningarna lagts ned. Andra produktionsenheter kommer att läggas ned senare, t.ex. den befintliga etylenoxidanläggningen (100 kt/år) samt anläggningarna för propylenoxid (40 kt/år) och expanderad polystyren (12 kt/år).

Den planerade kapacitetsökningen för derivat är, som tidigare redovisats, nödvändig för att förädla råmaterialet och därigenom skapa och vidmakthålla konkurrenskraft för företaget. Det är en ofrånkomlig konsekvens av det integrerade koncept som Dow föreslår. I huvudsak gäller detta en ökning av bensenkapaciteten från 75 till 122 kt/år och produktion av natriumhydroxid samt tillförande av ny kapacitet genom nya anläggningar för produktion av LLDPE (210 kt/år), PP (200 kt/år), VCM/EDC (300 kt/år), akrylsyra (90 kt/år), akrylester (93 kt/år), (oxi)klor och anilin (130 kt/år). Som tidigare redovisats har anilinanläggningen uteslutits från den investeringsplan som ges stöd från BvS.

Genom byggandet av en ytterligare oxikloreringslinje kan hela kapaciteten utnyttjas hos de befintliga anläggningarna för klor och VCM.

Byggandet av den nya LLDPE-anläggningen med Dows egen teknik ersätter den HDPE-anläggning som THA hade planerat för att uppnå balans mellan etylenkapaciteten i Böhlen och förädlingskapaciteten i Leuna och Buna. Dows alternativ är bättre anpassat till produktområdet.

Ett behov att uppnå balans fanns för propylen samt för tillgång och efterfrågan på etylen. Detta bör kunna uppnås genom byggandet av polypropylen- och akrylsyraanläggningarna. För att även integrera akrylsyraproduktionen i produktionen av derivat avser Dow att komplettera med en ytterligare anläggning för akrylsyraestrar.

I Dows program ingår även att den befintliga anläggningen för aromater ersätts med nya C5 C9-anläggningar och en anläggning för destillering av pyrolysbensin för att maximera bensenproduktionen. Halva bensenproduktionen kommer att förbrukas av den nya anilinanläggning som undantogs från den affärsplan för Dow som skall ges stöd från BvS.

Med denna nya kapacitet kommer Dow att på plats kunna vidareförädla alla produkter från det första förädlingsstadiet, nämligen etylen, propylen, butadien och klor, som, trots att de kan tillverkas till konkurrenskraftiga priser, skulle förlora sin konkurrenskraft genom att de endast skulle kunna transporteras till andra anläggningar till en hög kostnad. Den organisation Dow har valt befriar de produkter som skall släppas ut på marknaden från detta betydande logistiska handikapp genom att tillföra dem ett förädlingsvärde. Organisationen gör produkterna konkurrenskraftiga genom att bästa möjliga integration uppnås. Om en länk skulle avlägsnas från denna kedja skulle kapacitet i det första förädlingsstadiet stå outnyttjad eller också skulle produkten behöva transporteras till andra anläggningar, vilket skulle undergräva konceptet.

Kommissionen har också undersökt om kapacitetsökningen och tillförandet av ny kapacitet kommer att leda till överkapacitet på gemenskapsmarknaden eller ske inom områden där det redan finns strukturell överkapacitet. Kommissionens åsikt är att ingen av anläggningarna kommer att skapa överkapacitet, och dess konsulter väntar sig inte heller att någon strukturell överkapacitet skall uppstå inom något av de aktuella produktområdena, möjligen med undantag av anilin. Som tidigare redovisats kommer inte anilinanläggningen att ta emot stöd enligt privatiseringsavtalet.

Konsulterna förväntar sig följande efterfrågetillväxt i Västeuropa mellan 1994 och 2000 och följande kapacitetsutnyttjande under år 2000:

>Plats för tabell>

Inte heller har någon tredje part under förfarandets gång visat att det aktuella stödet skulle bidra till att skapa eller utvidga kapacitet inom områden med strukturell överkapacitet.

6.5 Kommissionen har även undersökt den planerade rationaliseringens och omstruktureringens effekter på den europeiska marknaden för petrokemiska produkter:

>Plats för tabell>

Kommissionen har undersökt fusionens förenlighet med den gemensamma marknaden enligt rådets förordning (EEG) nr 4064/89 och beslutat att inte göra invändningar (16).

6.6 De investeringar i pågående projekt, utom ramen för de 3 816 miljonerna mark i Dows ursprungliga affärsplan, som THA och BvS hade påbörjat tidigare och som skulle kunna tas med i Dows plan uppgår till 245 miljoner mark för Bunas och SOW:s del. Detta belopp består av 70 miljoner mark i inköps- och byggnadskostnader för investeringar som är oförenliga med Dows plan, 159,6 miljoner mark för anläggningen för EPS (expanderad polystyren) och oxiklorering samt anläggningen för produktion av omättade polyestrar och dispersionsanläggningen till ett belopp av 14,1 miljoner mark. Med undantag av ett belopp på 33,8 miljoner mark, som kommissionen ännu inte hade godkänt, hade dessa belopp godkänts av kommissionen genom tidigare beslut (jfr kapitel II:2.2 3). I Leuna-Polyolefine hade 16,4 miljoner mark ännu inte godkänts av kommissionen. För att förbereda privatiseringen, skapa säkerhet för de anställda och miljön samt minska driftskostnaderna för föråldrade och oekonomiska anläggningar hade THA och BvS påbörjat omstruktureringen redan innan man funnit någon investerare. Dessa åtgärder begränsades till ett nödvändigt minimum.

6.7 Kommissionen har även prövat om hela det aktuella investeringsstödet är faktiskt nödvändigt för att projektet skall kunna genomföras med hänsyn till att investeringsstöd även kommer att tilldelas inom olika program för regional utveckling.

Eftersom flera olika andra slag av stöd kommer att tilldelas projektet, bör frågan om hela investeringsstödet är nödvändigt inte bedömas isolerat. Det förefaller lämpligare att först granska motiven för varje slag av stöd och därefter bedöma om stödpaketet är nödvändigt i sin helhet.

6.8 Beträffande 684,5 miljoner mark i investeringsstöd enligt privatiseringsavtalet behöver förenligheten med den gemensamma marknaden inte bedömas i detta beslut. I detta belopp ingår 201,5 miljoner mark till investeringar vilkas finansiering genom lån och garantier redan har godkänts av kommissionen genom tidigare beslut. Vidare konstaterar kommissionen att 483 miljoner mark av det föreslagna investeringsstödet kan ersättas med stöd inom regionala program för investeringsstöd som godkänts av kommissionen. Kommissionen är medveten om att förbundsdelstaterna Sachsen-Anhalt och Sachsen ännu inte har fattat slutgiltigt beslut om stöd. Kommissionens åsikt är dock att investeringsstöd i stödregioner i första hand bör tilldelas inom stödprogram som godkänts av kommissionen för detta ändamål. Kompletterande stöd, som det som tilldelas av BvS, bör inte ersätta sådana stödprogram.

6.9 Kommissionen har också övervägt möjligheten av att Dow kan ha överskattat det nödvändiga investeringsbeloppet för omstruktureringen. Kommissionen konstaterar att investeringsstöd bara kommer att ges för faktiskt genomförda investeringar. Med hänsyn till att BvS kommer att betala ut en bonus på 20 % till BSL för den del av det potentiella bidraget som inte tas i anspråk kan dock Dow ha intresse av att presentera överdimensionerade planer. I detta sammanhang konstaterar kommissionen att dess konsulter är av uppfattningen att Dows uppskattningar faktiskt är i högsta laget. De antar att uppskattningarna av kostnaderna för anläggningarna har gjorts med 10 20 % marginal, men medger även att det finns en allmän tendens inom kemiindustrin att uppskattningar av investeringskostnader görs med bred marginal.

I detta avseende påpekade Tyskland att den aktuella investeringen inte skall ske på tidigare outnyttjad mark utan måste integreras i ett befintligt anläggningskomplex med stort inbördes beroende under pågående produktion, vilket skulle kunna öka investeringskostnaden. Den svåra integreringen av enskilda, inbördes beroende element medför risker som knappast kan beräknas på planeringsstadiet.

Beräkningsmarginaler måste användas vid planeringen av anläggningar av detta slag som använder mycket komplicerad processteknik och kan påverkas av okända faktorer. För att exakt kunna kontrollera de faktiska kostnaderna har BvS infört följande kontrollmekanismer i privatiseringsavtalet:

- Enligt artikel 8.3.1 i privatiseringsavtalet skall BvS överlämna sina kapitalbidrag enligt följande: För perioden mellan dagen mellan det ekonomiska övertagandet och den 31 december 1995 skall BvS till BSL överföra 250 miljoner mark till specifika enskilda projekt.

- För varje år från och med 1996 som omstruktureringen pågår skall BSL senast den 7 november föregående år till BvS lämna en investeringsbudget med beskrivning av alla budgeterade investeringar under denna budgetperiod och dessas art, kostnad och finansiering samt en förklaring och motivering, kvantitativt och kvalitativt, av eventuella betydande avvikelser från återuppbyggnadsprogrammet. Investeringsbudgeten skall innehålla en finansieringsanalys med uppgift om vilka belopp som skall tillföras av BvS och exakta uppgifter om överföringsdatum för alla belopp samt en uppdaterad projektplan för återuppbyggnadsprogrammet.

- Enligt artikel 8.3.2 i privatiseringsavtalet skall BSL till BvS tillsammans med kapitalbudgeten senast den 7 november varje räkenskapsperiod lämna en preliminär investeringsrapport med uppgift om vilka belopp som faktiskt utnyttjats under de första tre fjärdedelarna av räkenskapsperioden och de belopp som är planerade att utnyttjas under återstoden av räkenskapsperioden. Eventuella mellanskillnader mellan kapitalbidragen från BvS och de belopp som använts till de projekt som upptas i den preliminära investeringsrapporten skall kompenseras genom avräkning mot de kapitalbidrag som BvS skall betala under den följande räkenskapsperioden.

- Vidare skall BSL för varje räkenskapsperiod tillsammans med årsredovisningarna lämna en investeringsrapport som innehåller en detaljerad redogörelse för genomförandet av de investeringar som tagits upp i kapitalbudgeten och de belopp som faktiskt utnyttjats för dessa investeringar. Investeringsrapporten skall granskas av BSL:s revisorer. Eventuella mellanskillnader mellan de belopp som upptas i den preliminära investeringsrapporten för räkenskapsperioden och beloppen i denna investeringsrapport skall kompenseras genom avräkning mot de kapitalbidrag som BvS skall betala under den följande räkenskapsperioden.

- Enligt artikel 8.3.3 i privatiseringsavtalet skall BSL på grundval av investeringsrapporterna utarbeta en slutlig rapport inom tre månader efter utgången av omstruktureringsperioden.

- Enligt artikel 13.2 i privatiseringsavtalet skall BSL:s årsbudget tillsammans med investeringsbudgeten och det uppdaterade återuppbyggnadsprogrammet föreläggas aktieägarna (däribland BvS) på bolagets årsstämma i november för slutgiltigt godkännande som bindande underlag för genomförandet av programmet och för investeringsbudgeten för nästa räkenskapsperiod.

- Enligt artikel 14.2.1 i privatiseringsavtalet skall BSL efter utgången av varje kvartal till sina aktieägare (däribland BvS) för granskning överlämna en kvartalsrapport som bl.a. innehåller kapitalbudgetställningen med uppgift om investeringar med de medel som tilldelats av BvS.

- Revisionen av BSL:s årsredovisningar skall utföras gemensamt av en revisor som utsetts av Dow och en revisor som utsetts av BvS (artikel 14.2.2).

- Enligt artikel 14.4 i privatiseringsavtalet skall Bundesrechnungshof ha rätt att utföra en särskild revision av varje räkenskapsperiod enligt paragraf 104.1.3 jämförd med paragraferna 88 ff., Bundeshaushaltsordnung.

Kommissionen finner att BvS har upprättat de mekanismer som behövs för en omfattande, detaljerad och fortlöpande kontroll av investeringarna i sin egenskap av aktieägare och finansiär av den nödvändiga investeringen.

Slutligen har BvS infört en kompletterande kontrollmekanism genom sitt bonussystem. Allmänt sett anser kommissionen att en bonus som stimulerar till att begränsa investeringarna och därmed det stöd som är kopplat till dessa investeringar till ett nödvändigt minimum är en lovvärd åtgärd. Mot den bakgrunden har kommissionen inga principiella invändningar mot denna bonus, så mycket mindre som BSL enligt privatiseringsavtalet är skyldigt att återinvestera bonusbetalningarna i petrokemikomplexet. Kommissionen kan dock inte godta att bonus betalas då det planerade investeringsbeloppet underskrids med mindre än 10 %, vilket enligt kommissionens konsulter är ett minimum för övervärderingen av investeringskostnaden. En bonus på 20 % kan därför endast betalas ut om investeringsbeloppet minskas med över 10 %.

Kommissionen har i detta sammanhang även beaktat den förklaring som Tyskland lämnat angående tolkningen av bilaga 8.3.4 till privatiseringsavtalet och som utesluter möjligheten av att bonus betalas till BSL för det stöd på 483 miljoner mark som BvS inte behöver betala på grund av att betalningar sker inom ramen för stödprogram som redan godkänts av kommissionen (jfr föregående punkt 6.8).

7. Likviditetstäckning

7.1 Enligt artikel 9 i privatiseringsavtalet skall BvS kompensera BSL för eventuellt ackumulerat underskott i likviditetsbudgeten under omstruktureringsperioden med hela beloppet upp till maximalt 2 650 miljoner mark. BvS skall dessutom lämna kompensation med halva beloppet för eventuellt ackumulerat underskott i likviditetsbudgeten utöver 2 650 miljoner mark upp till maximalt 3 650 miljoner mark. Den högsta betalning som kan komma att krävas av BvS i detta avseende skulle alltså vara 3 150 miljoner mark, och i detta fall skulle även Dow bidra med 500 miljoner mark.

Enligt artikel 15.3.1 i privatiseringsavtalet skall en del av beloppet för likviditetstäckning användas för att subventionera det energipris BSL skall betala. Under förfarandet specificerade Tyskland denna del av stödet till 162 miljoner mark. Som utförligare redovisas i punkt 8 i detta kapitel, är kommissionens åsikt att en subventionering av energikostnaderna, även under begränsad tid, inte har samband med den omstrukturering som genomförs, och att sådant stöd i princip är en form av driftsstöd som inte är förenligt med den gemensamma marknaden. Som redovisas i kapitel III:3 beslutade Tyskland under förfarandets gång att dra tillbaka denna del av stödet och meddelade att privatiseringsavtalet skulle ändras i enlighet med detta. De föreslagna stödtak som anges ovan minskas därigenom med 162 miljoner mark från 2 650 till 2 488 miljoner mark respektive från 3 150 till 2 988 miljoner mark.

7.2 Kommissionen har undersökt denna ersättning, sedd i relation till omstruktureringsprogrammet. Mot bakgrund av sina erfarenheter av andra fall av omstruktureringsstöd finner kommissionen att en omstruktureringsplan på fem år som kan förlängas till sju, om oförutsedda omständigheter skulle inträffa, omfattar en förhållandevis lång tid. Det aktuella ärendet innefattar dock betydande investeringar i flera länkar av produktionskedjan, och detta på tre olika anläggningsorter, vilket skapar problem med tidsplaneringen för att undvika flaskhalsar i produktionsprocessen. Under dessa omständigheter är en omstruktureringsperiod på fem år motiverad. Om oförutsedda omständigheter skulle inträffa som gör det nödvändigt att förlänga omstruktureringsperioden utöver fem år, skall detta anmälas i god tid till kommissionen enligt artikel 93.3 i Romfördraget.

Den komplicerade karaktären hos den omstrukturering som avses ovan medför också betydande risker för extraordinära förluster under omstruktureringsperioden. Särskilt skulle en fördröjning av byggandet av en pipeline till Rostock innebära kraftigt ökade transportkostnader under väntetiden. Andra betydelsefulla faktorer som kan leda till förluster under omstruktureringstiden är kostnaden för övertaligheten, eftersom antalet anställda skall minskas gradvis från 5 600 den 1 juni 1995 till 2 200 den 1 juni 1999, och den bristande lönsamheten i driften av de befintliga anläggningarna fram till dess att dessa har förbättrats eller ersatts. Dow skall stå för alla risker utöver vad som ersätts genom likviditetstäckningen.

7.3 Kommissionen har även undersökt om det finns någon risk för att BSL på konstlad väg kommer att öka sina förluster för att få ut största möjliga del av den potentiella likviditetstäckningen, om BSL skulle kunna överföra delar av ersättningen till sitt moderbolag Dow och om BSL skulle kunna använda ersättningen för att sälja sina produkter till otillbörligt låga priser.

Kommissionen noterar att privatiseringsavtalet innehåller bestämmelser om ett system med kvartalsrapporter och om revisionen av BSL:s årsredovisningar. Vidare skall BSL till BvS lämna årliga rapporter om sina ekonomiska relationer med Dow och bolag som ägs av Dow. Bundesrechnungshof skall ha rätt att utföra en särskild revision. Kommissionen noterar även att privatiseringsavtalet ger en stimulans till BSL att inte utnyttja hela likviditetstäckningen upp till maximala 2 650 miljoner mark genom en bonus på 33 % av det outnyttjade beloppet vid utgången av omstruktureringsperioden.

I artikel 10 i privatiseringsavtalet med tillhörande bilagor, som i sin helhet överlämnats till kommissionen, återfinns villkoren för hur produkter, tjänster, licenser, tekniskt bistånd och lån skall göras tillgängliga mellan bolagen. Dessa affärsvillkor har en ovanlig uppläggning, men de är inte helt ovanliga mellan närstående bolag, och denna synpunkt delas även av kommissionens konsulter. Det marknadsförings- och försäljningsavtal som ingår som bilaga i privatiseringsavtalet innehåller klausuler som utesluter möjligheten av att Dow, i sin egenskap av BSL:s marknadsförings- och försäljningsagent, skulle kunna sälja BSL:s produkter till otillbörligt låga priser.

8. Energi

8.1 I artikel 15.1 i privatiseringsavtalet anges att de nuvarande avtalen för ström och ånga mellan Buna och Veba Kraftwerke Ruhr AG samt Kraftwerk Schkopau GmbH (gemensamt betecknade VKR) måste omförhandlas och ändras i betydande utsträckning. För tiden fram till dess att dessa förändringar har uppnåtts, och i den utsträckning förändringarna inte skulle bli tillräckliga för att BSL skall kunna drivas lönsamt, innehåller avtalet fyra klausuler enligt vilka BSL:s inköpspris för ström och ånga skall subventioneras av BvS: Artikel 15.3 innehåller bestämmelser om en, inte kvantitativt angiven, subvention av kostnaderna för ström och ånga under omstruktureringsperioden utöver den likviditetstäckning som behandlas i punkt 7 i detta kapitel, artikel 15.4 ger möjlighet för vilken omförhandling skall krävas till en ytterligare subventionering av kostnaderna för ström och ånga under tiden efter omstruktureringen fram till och med den 31 december 2014, enligt artikel 15.3 i förening med artikel 9 skall en, inte kvantitativt angiven del, av den likviditetstäckning som behandlas i punkt 7 i detta kapitel även användas för att subventionera energikostnaderna och artikel 15.5 innehåller bestämmelser om ytterligare kostnader för ångdrift.

8.2 I sin skrivelse av den 14 juli 1995 om utvidgande av förfarandet och inom ramen för detta förfarande hävdade kommissionen att den inte kunde finna någon motivering för ett sådant stöd. Energiavtal förhandlas fram mellan enskilda företag utan att det finns tillgång till statligt stöd för att täcka mellanskillnaden mellan vad energiköparen är beredd att betala och det belopp leverantören önskar erhålla. Tyskland har vidare inte på ett övertygande sätt visat att ett sådant stöd till energikostnaderna är en följd av omstruktureringsprocessen, eller att det ens står i samband med denna. Inte heller skulle ett sådant stöd kunna betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden med stöd av undantaget i artikel 92.2 c i Romfördraget, eftersom energisubventionerna inte krävs för att uppväga eventuella nackdelar som orsakats av Tysklands tidigare delning. Denna åsikt stöds av förhållandena i det aktuella ärendet, eftersom de nuvarande energiavtalen slöts efter Tysklands enande. VKR:s kraftverk i Schkopau byggdes även efter enandet, och Buna och Leuna fanns redan före Tysklands delning.

8.3 Under förfarandet uttalade Tyskland att inget stöd skulle beviljas enligt artikel 15.4 i privatiseringsavtalet. De övriga tre, ej slutgiltigt fastställda, beloppen för energistöd som beskrivs i punkt 8.1 preciserades av Tyskland enligt följande: Den del av likviditetstäckningen som skall användas för att subventionera energikostnaderna enligt artikel 15.3 och 9 i privatiseringsavtalet skulle uppgå till 162 miljoner mark. Den ytterligare ersättning för kostnader för ström och ånga som avses i artikel 15.3 och 15.5 i privatiseringsavtalet skulle ha ett nuvärde av 804 miljoner mark. Det samlade energistödet skulle därigenom uppgå till 966 miljoner mark.

8.4 Efter långvariga diskussioner, i vilka även Dow och VKR deltog, gick Tyskland med på att dra tillbaka sitt förslag och omförhandla privatiseringsavtalet så att artikel 15.3 och 15.5 helt skulle utgå och taken för likviditetstäckningen sänkas med 162 miljoner mark i syfte att helt avlägsna ersättningen.

Kommissionens slutsats är att dessa ändringar, som den kommer att kunna kontrollera i det omförhandlade privatiseringsavtalet, till fullo tar hänsyn till kommissionens ursprungliga invändningar.

9. Strukturella brister

9.1 Enligt artikel 9.2 i privatiseringsavtalet skall BvS till BSL göra en förskottsbetalning av 440,5 miljoner mark, som skall bokföras som kapitalbidrag och användas för att kompensera kvarvarande strukturella brister efter omstruktureringsperioden.

9.2 Kommissionen hade två invändningar mot detta stöd: Den första invändningen gällde att stöd skulle komma att krävas för att uppväga vissa nackdelar efter det att omstruktureringen hade avslutats. Detta skulle leda till slutsatsen att det omstrukturerade BSL fortfarande inte skulle vara ekonomiskt hållbart och att det under dessa omständigheter skulle vara tveksamt om stödpaketet som helhet skulle vara förenligt med den gemensamma marknaden. Den andra invändningen gällde att stöd avsett för tiden efter den femåriga omstruktureringsperioden skulle betalas ut i början av denna omstrukturering och därigenom ge BSL ränteintäkter på beloppet under fem år.

9.3 Inom ramen för förfarandet lämnade Tyskland en motivering till 96 miljoner mark av de 440,5 miljonerna. Dessa gäller kostnaderna för att driva ett miljöövervakningssystem efter omstruktureringsperioden. Detta belopp och motiveringen av det beskrivs mer ingående i punkt 12 av detta kapitel.

En motivering lämnades även för kostnaden för byggandet av ett hjälpångpannesystem som ursprungligen uppgick till 129 miljoner mark. Under förfarandet klargjorde Tyskland att denna kostnad är en investeringskostnad snarare än en driftskostnad, och att den inte ingår i det investeringsbelopp som anges i den ursprungliga anmälan, trots att denna investering skulle ske under omstruktureringsperioden. Efter diskussioner med kommissionen beslutade Tyskland att öka beloppet för omstruktureringsinvesteringar med 172 miljoner mark. På samma sätt ersattes de återstående 215,5 miljonerna mark av förskottsbetalningen med ytterligare investeringar i kracknings- och bensenanläggningarna, byggande av propantankar och en styrenanläggning till ett belopp av 286 miljoner mark. Den ytterligare investeringen kommer att ersätta de driftskostnader som annars skulle bli nödvändiga efter omstruktureringsperioden. Taket för investeringsstödet kommer i enlighet med detta att höjas med 384 miljoner mark.

9.4 Kommissionen anser att det finns en betydande skillnad mellan stöd till finansiering av investeringar i samband med en omstrukturering som leder till lönsam drift och driftsstöd som är avsett som bidrag till driftskostnaderna under en längre tid. Enligt gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för att rädda och omstrukturera företag i svårigheter (17) kan det första, men inte det andra, av dessa slag av stöd betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden, om vissa villkor är uppfyllda.

9.5 Kommissionens slutsats är att endast 96 miljoner i stöd kvarstår av de 440,5 miljoner mark som var avsedda att uppväga strukturella nackdelar. Detta stöds förenlighet med den gemensamma marknaden granskas i punkt 12 nedan. Det återstående beloppet på 344,5 miljoner mark kommer inte att utdelas i sin ursprungliga form, men ett motsvarande belopp kommer att ges som investeringsstöd, vars förenlighet med den gemensamma marknaden granskas i punkt 6 ovan. Inget av dessa belopp kommer att ges som förskottsbetalning, såvida de inte först diskonterats till nuvärdet (jfr även punkt 13 nedan).

10. Sociala kostnader och ansvarsförbindelser

10.1 Som redovisats i punkt 7.2 i detta kapitel kommer BSL att minska sin personalstyrka från 5 600 till lägst 2 200 fram till den 1 januari 1999. Enligt privatiseringsavtalet är Dow skyldigt att behålla 1 800 arbetstillfällen fram till år 2003. För den friställda personalen har en social åtgärdsplan utarbetats med en budget på 110 miljoner mark. Med tillämpning av punkt 3.2.5 i gemenskapens tidigare nämnda riktlinjer för statligt stöd för att rädda och omstrukturera företag i svårigheter ställer sig kommissionen positiv till sådant stöd.

10.2 BvS förbinder sig att ansvara för högst 110 miljoner mark som kan krävas av rättsliga motiv som inte uttryckligen regleras genom privatiseringsavtalet (se artikel 29 i privatiseringsavtalet). 10 miljoner mark av detta belopp är den högsta nivån för risken för rättsliga kostnader till följd av den friställning av personal som redovisas ovan.

Kommissionen noterar att beloppet 110 miljoner mark inte är ett bidrag till BSL eller Dow utan snarare en garanti mot okända fordringar, vilket inte är ovanligt vid företagsöverlåtelser. Kommissionen godtar att detta är ett oeftergivligt villkor för privatiseringen och därigenom för att omstruktureringen skall kunna ske.

11. Avstående från fordran

11.1 Tyskland har genom tidigare meddelanden (jfr II:4) underrättat kommissionen om tidigare avståenden från fordringar. För att omstruktureringen skall kunna genomföras på ett framgångsrikt sätt enligt Dows affärsplan anses det nödvändigt att helt avstå från långfristiga fordringar senast från och med överlåtelsedagen (den 31 maj 1995). I sitt beslut av den 25 november 1992 om THA:s verksamhet påpekade kommissionen att ju längre ett företag ägs av THA och ju högre dess skulder till eller mot garanti av THA är, ju mindre sannolikt är det att en köpare kan påträffas som är villig att överta dessa skulder eller garantier. Lånen och garantierna utvecklas så småningom till stöd. I det aktuella ärendet återspeglar de avståenden från fordringar på lån, som ursprungligen beviljades enligt gemenskapslagstiftningen, de omständigheter som kommissionen erkände 1992. För att ge företagen möjlighet att återskapa sin långsiktiga lönsamhet måste Tyskland avstå från sina krav på återbetalning av lånen. Detta var det enda sättet att förhindra att den börda som orsakats av omvälvningarna inom den kemiska industrin i f.d. DDR mellan 1990 och 1995 skulle bli ohållbar.

Kommissionen påpekar även i detta sammanhang att det inte finns någon skillnad, i fråga om kontroll av stöd, mellan fallet att BSL övertas skuldfritt till ett lämpligt pris och fallet att företaget säljs med sina skulder till ett negativt pris. Den högre skuldsättningen i det senare fallet skulle dock skapa ett mer negativt kassaflöde och i motsvarande utsträckning högre stödbelopp under omstruktureringsperioden.

Avståendet från fordringar den 31 maj 1995 gällde ett belopp på 765,98 miljoner mark för Buna och 700,54 miljoner mark för SOW, dvs. sammanlagt 1 466,52 miljoner mark.

11.2 Kommissionen har även undersökt om avståendet enligt artikel 3 i privatiseringsavtalet försätter BSL i ett förmånligare läge än andra kemiföretag i Europa i allmänhet och i Tyskland i synnerhet och om samtliga fordringar avståtts. Tyskland har i detta sammanhang uttalat att det inte föreligger någon fullständig avskrivning av skulderna, eftersom avståendet endast gäller enskilda lån, och andra skuldförbindelser till följd av pågående operationer inte efterskänks. Avståendet sker samtidigt med att BSL:s positiva arbetande kapital per samma dag helt tas i anspråk.

Efter avståendet kommer förhållandet bolagskapital/samlade tillgångar i BSL att vara 33 %, vilket är lägre än Bundesbanks senaste uppgifter för denna sektor (1991) som visar på ett genomsnitt i Tyskland på 39 %. Det tyska kemiindustriförbundet har beräknat att genomsnittet under 1994 var 36,5 %. Enligt balansjämförelser som gjorts av Goldman Sachs varierar förhållandet bolagskapital/samlade tillgångar bland europeiska och amerikanska konkurrenter mellan 32 och 42 %. Förhållandet bolagskapital/samlade tillgångar är följaktligen inte mer fördelaktigt i BSL än hos dess konkurrenter.

En andra metod att mäta den proportionella betydelsen av avskrivningen av BSL:s skuld är att beräkna förhållandet mellan företagens finansiella kostnader och deras omsättning. Kommissionen noterar att BSL:s räntebörda kommer att motsvara 2 % av den projekterade omsättningen, medan genomsnittet för industrin inom denna sektor i Tyskland enligt Bundesbank var 1,3 % 1991 och 1,6 % 1992. Konkurrenterna inom gemenskapen hade 1994 en genomsnittlig räntebörda på 1,6 %.

I BSL:s räntebörda på 2 % ingår finansieringen av den första delen av inköpspriset (300 miljoner mark) men inte den kommande återförsäljningen av de återstående 20 procenten av aktierna och inte heller Dows bidrag till investeringarna och betalningar för likviditetstäckning.

Kommissionens slutsats är att BSL genom avståendet från fordringarna inte försätts i ett fördelaktigare läge än sina konkurrenter. Kommissionen påpekar även att Dow kunde ha valt att i stället endast köpa tillgångarna i de tre företagen, varvid skuldförbindelserna skulle ha kvarstått hos BvS.

11.3 Som redovisats i kapitel II punkt 3 ovan utvidgade kommissionen förfarandet i artikel 93.2 beträffande stöd till Leuna för att säkerställa lika behandling som i fråga om stöden till Buna och SOW, eftersom alla de tre företagen omfattades av samma omstruktureringsplan. Leuna-Polyolefine GmbH avskildes skuldfritt från Leuna, som behöll skuldförbindelserna. I det stöd som omfattas av förfarandet ingår en garanti på 266,2 miljoner mark för investeringar under första halvåret 1994 och ett aktieägarlån på 230,5 miljoner mark för investeringar under 1993. Av detta stöd avser 33,8 miljoner mark investeringar i Leunas LDPE-rörelse, varav 17,4 miljoner mark drogs tillbaka, vilket innebär att ett belopp på 16,4 miljoner med Leuna-Polyolefine GmbH som verklig förmånstagare fortfarande återstår att utreda.

Återstoden av garantin och aktieägarlånet på sammanlagt 462,9 miljoner mark till Leuna-Werke GmbH krävdes för genomförandet av planer på att privatisera avskilda delar av företaget, som t.ex. Leuna-Tenside GmbH (70 anställda), Leuna-Katalysatoren GmbH (157 anställda) och Leuna Chemtec GmbH (92 anställda). Åtgärderna för att underhålla anläggningen och för att uppfylla lagstadgade miljö- och säkerhetskrav begränsades till vad som var helt nödvändigt, vilket innebar en stabilisering av produktionen utan att någon ny kapacitet skapades.

I sitt beslut av den 18 september 1991 om THA:s verksamhet, som behandlas i kapitel II punkt 1, fastställde kommissionen att THA kan bevilja lån och garantier till sina företag, innan de privatiseras, för att de skall kunna fortsätta med sina verksamheter. Kommissionen beslutade 1991 att sådana lån och garantier kan betraktas som förenliga med den gemensamma marknaden, om de begränsas till ett nödvändigt minimum för att säkerställa företagens fortbestånd. Som angivits ovan var de åtgärder som vidtogs för att förbereda en privatisering och för att förhindra miljömässiga och andra skador helt nödvändiga. Eftersom de inte heller ökade kapaciteten finner kommissionen att de är förenliga med den gemensamma marknaden med stöd av sina beslut av år 1991 och 1992 om THA:s verksamhet samt av år 1995 om de institutioner som efterträtt THA.

11.4 Enligt punkt 3.2.2 iii i gemenskapens tidigare nämnda riktlinjer om statligt stöd för att rädda och omstrukturera företag i svårigheter måste man, om sådant stöd används för att skriva av skulder till följd av tidigare förluster, anmäla eventuella skattemässiga fördelar som är knutna till förlusterna.

12. Rivningskostnad och miljöåtgärder

12.1 Artikel 21 i privatiseringsavtalet innehåller bestämmelser om fullständig ersättning från BvS för skador på miljön som orsakats av föroreningar som förelåg före dagen för den ekonomiska överlåtelsen eller som inträffar under omstruktureringsperioden till följd av verksamheter som bedrivits minst sedan dagen för den ekonomiska överlåtelsen, utan att den kostnad detta kommer att medföra för BvS på något sätt kvantitativt anges. Under förfarandet meddelade Tyskland kommissionen att beloppet, enligt de beräkningar som för närvarande kan göras, inte kommer att överstiga en miljard mark och att man kommer att underrätta kommissionen enligt artikel 93.3 i Romfördraget, om detta tak skulle visa sig vara för lågt. Enligt artikel 21.11 i privatiseringsavtalet skall den miljöförorening som avses ovan utredas av en expert som skall utses gemensamt av avtalsparterna.

Som redovisats i kapitel III punkt 3 ovan utgör huvuddelen av denna miljard mark inte stöd, och den återstod som faktiskt utgör stöd kan inte anges kvantitativt. Kommissionen är även införstådd med att det var praktiskt omöjligt för företagen i de nya förbundsdelstaterna att den 1 juli 1990 i ett slag anpassa sina anläggningar till de standarder som gällde i de gamla förbundsdelstaterna. THA och därefter BvS lade ned de mest förorenande anläggningarna och gjorde de nödvändiga investeringarna för att anpassa de återstående anläggningarna till obligatorisk standard, vilket redovisas i kapitel II punkterna 2, 3 och 4, men detta krävde tid, och under anpassningsperioden fortsatte föroreningarna. Kommissionen finner det motiverat att i ett sådant läge göra avsteg från principen att förorenaren skall betala, som fastställs i artikel 130r.2 i Romfördraget, i enlighet med gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljövård (18), som i punkt 3.4 tillåter driftsstöd av miljöskäl under vissa, noga definierade, omständigheter.

12.2 Djupt belägna klor- och kvicksilverföroreningar i marken på Bunas anläggning utgör ett bestående hot mot grundvattnet. Det är därför nödvändigt att utveckla och under mycket lång tid tillämpa ett övervakningssystem för att hantera denna risk. Utvecklingskostnaden för ett sådant system beräknas till 75 miljoner mark. Utvecklingen och driften av systemet under omstruktureringsperioden kommer att ges stöd genom den likviditetstäckning som behandlas i punkt 7 ovan. Driftskostnaden för systemet efter omstruktureringen beräknas till 96 miljoner mark, diskonterat till nuvärdet, och tas upp i punkt 9.3 ovan. Kommissionen noterar att övervakningssystemet har utformats uteslutande för att hantera den kvicksilverförorening som uppstått tidigare och som nu har upphört. Under dessa omständigheter instämmer kommissionen i att beloppet 96 miljoner mark inte kommer att påverka driften av BSL och att det därför kan betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden.

12.3 Under omstruktureringsperioden kommer BSL att fullständigt montera ned, riva, utrymma och avlägsna alla föråldrade eller överflödiga anläggningar och all föråldrad eller överflödig utrustning och egendom inom hela sitt område. Enligt artikel 22.5 i privatiseringsavtalet skall BvS ersätta BSL för detta upp till ett belopp av högst 750 miljoner mark.

Kommissionen noterar att de flesta byggnaderna är kraftigt förorenade och att arbetet med rivningen av dem även omfattar uppgrävning av förorenad mark. Kommissionen finner att dessa rivningsåtgärder, som redan inletts av THA och BvS, är en nödvändig förutsättning för att omstruktureringen skall kunna ske. Som anges i punkt 12.1 ovan finns det i detta fall goda skäl att göra avsteg från principen att förorenaren skall betala och tillåta statlig finansiering av rivningsarbetet, vilket dessutom inte påverkar BSL:s egen verksamhet.

12.4 Kommissionen har även undersökt om BSL skulle kunna göra någon vinst på försäljning av mark efter saneringen. Kommissionen noterar att varje sådan försäljning till ett pris av över en miljon mark skulle kräva godkännande av BvS under den tid detta organ är aktieägare. Vidare skulle eventuella inkomster av sådan försäljning under omstruktureringsperioden minska den likviditetstäckning som ges av BvS. Kommissionen beaktade även Tysklands försäkran att Dow inte har några avsikter att sälja mark som tillhör BSL utan önskar bevara ett grönt bälte omkring produktionsanläggningarna.

13. Allmänna synpunkter

13.1 Kommissionens konsulter delar i sin rapport Tysklands uppfattning att den omstruktureringsplan som utarbetats av Dow kommer att skapa lönsamhet i BSL. Kommissionens ursprungliga farhågor att fortsatt driftsstöd skulle komma att krävas efter omstruktureringen har därför visat sig ogrundade.

Å andra sidan gav kommissionen även sina konsulter i uppdrag att ange om stödpaketet till BSL, som beskrivs i punkterna 6 12 ovan, skulle gå utöver ett nödvändigt minimum för att skapa lönsamhet i BSL. Med stöd av likviditetsprognoser, som utarbetats med flera olika beräkningsmetoder, kom konsulterna till slutsatsen att satsningen föreföll kunna bli mer än genomsnittligt lönsam för Dow, och att Dows egna bidrag därför skulle kunna ökas med 380 760 miljoner mark för att nå fram till vad som kan betraktas som genomsnittlig lönsamhet.

Kommissionen påpekar att dessa beräkningar byggde på det ursprungliga stödpaketet, i vilket ingick det energistöd på 966 miljoner mark som beskrivs i punkt 8 och det stöd på 150 miljoner mark till en anilinanläggning som behandlas i punkt 6. Kommissionen framhåller även att detta stöd på sammanlagt 1 116 miljoner mark nu inte kommer att beviljas. Med hänsyn till att beloppet för det avförda energistödet kommer att delas mellan BSL och dess energileverantör VKR med andelar som skall bli föremål för förhandlingar mellan de båda företagen kommer kommissionen till slutsatsen att BSL:s egna bidrag kommer att öka till ett belopp över det ovan angivna intervallet och att dess och därmed även Dows lönsamhet inte kommer att bli påtagligt bättre än dess konkurrenters. Kommissionen påpekar även i detta sammanhang att det finns många dolda risker till följd av projektets mycket ovanliga natur och att Dow, trots alla ansträngningar som gjorts av THA och BvS för att nå fram till en privatisering, var det enda företag som var villigt att ta över Buna, SOW och Leuna. Kommissionen instämmer därför i sina konsulters åsikt att man mycket snabbt skulle kunna nå en punkt där Dow inte längre skulle ha något intresse av affären.

Vid inledningen av förfarandet hade kommissionen även uppfattningen att det sammantagna stödbeloppet skulle bli mycket högt, såväl i absoluta tal som i förhållande till det antal arbetstillfällen som skulle bevaras. I detta sammanhang konstaterar kommissionen att BvS skulle ha varit tvunget att stå för sociala kostnader och ansvarsförbindelser (jfr punkt 10), avstående från fordran (jfr punkt 11) och miljö- och rivningskostnader (jfr punkt 12) även om företagen hade lagts ned omedelbart. Miljö- och rivningskostnaderna och i synnerhet de sociala kostnaderna skulle till och med bli betydligt högre vid en omedelbar nedläggning.

13.2 Kommissionen har även granskat det pris på 250 miljoner mark som Dow skall betala för de återstående 20 procenten av aktierna i BSL, om man utnyttjar sin option att köpa dessa från BvS. På denna punkt uppgav Tyskland att BvS och Dow hade förhandlat fram detta fasta pris på grundval av p/e-talet i jämförbara företag, extrapolerat till det omstrukturerade BSL. Kommissionen noterar att priset 250 miljoner mark ligger inom den övre delen av det intervall som beräknats på detta sätt och att en årlig ränta på 8 % kommer att läggas till efter det att omstruktureringsprogrammet avslutats. Kommissionens slutsats är att priset inte innebär något ytterligare stöd.

13.3 Slutligen har kommissionen även undersökt om Dows bidrag till omstruktureringen är tillräckligt stort. Kommissionen noterar att om hela det stöd som beskrivs i de föregående punkterna 6 12 betalas ut kommer Dow, enligt vad som framgår, att bidra med följande belopp:

- 300 miljoner mark i inköpspris för 80 % av aktierna i BSL,

- 250 miljoner mark i inköpspris för återstående 20 % av aktierna,

- 380 miljoner mark i investeringar (minimum),

- 75 miljoner mark i ytterligare investeringar,

- 500 miljoner mark i bidrag till täckning av likviditetsunderskott.

Detta innebär sammanlagt 1 505 miljoner mark. Skulle Dow besluta att genomföra sin avsikt att bygga en anilinanläggning och de nödvändiga anläggningarna för att komplettera denna, skulle man själv behöva finansiera denna investering på 212 miljoner mark.

Med hänsyn till detta ansenliga belopp och till det resultat som redovisas i punkt 13.1 ovan, nämligen att stödet har begränsats till ett nödvändigt minimum för att omstruktureringen skall lyckas, är kommissionens åsikt att Dows bidrag är tillräckligt stort. I denna slutsats har kommissionen även tagit hänsyn till de olika operativa riskerna under omstruktureringsperioden, som mycket väl kan medföra att de ändrade tak för likviditetstäckningen som anges i punkt 7 kan komma att överskridas, vilket i så fall skulle leda till ytterligare betalningar från Dow. Även Dows åtaganden att driva anläggningarna i Buna och Böhlen och de övriga anläggningar som anges i privatiseringsavtalet under klart angivna perioder efter avslutandet av omstruktureringsprogrammet innebär en risk, så mycket mer som sanktioner i avtalet har kopplats till dessa åtaganden. Som redovisats i punkt 6.4 ovan kommer ingen kapacitetsökning att ske utöver vad som är helt nödvändigt för att göra projektet ekonomiskt hållbart.

13.4 Kommissionen har även tagit hänsyn till att stödet garanterar en industriell bas med alla de positiva återverkningar detta får för sysselsättningsnivån och regionens utveckling. Enligt artikel 8.4 i privatiseringsavtalet skall Dow och BSL överväga att göra investeringar på 1 250 miljoner mark utöver investeringarna inom omstruktureringsprogrammet fram till år 2010 för att säkerställa långsiktig konkurrenskraft, tillväxt och ekonomisk hållbarhet för petrokemikomplexet. Enligt information som lämnats av Tyskland har Dow gjort sitt bästa för att locka tillverkare inom angränsande områden, särskilt i fråga om syntetmaterial, till dessa industriområden. Flera tillverkare har redan undertecknat avsiktsförklaringar om att utveckla områdena tillsammans med Dow.

Om privatiseringen däremot skulle misslyckas, skulle grunden för den kemiska industrin i de nya förbundsdelstaterna försvinna. Som redovisats ovan var Dow den enda intressent som var villig att genomföra THA/BvS' privatiseringsplan inklusive dess omstruktureringsplan för de tre företagen. Eftersom företagen ännu inte är konkurrenskraftiga och man inte kan förvänta sig att finna andra investerare, skulle man bli tvungen att lägga ned företagen, eftersom de inte kan subventioneras under obegränsad tid. En sådan nedläggning skulle åtminstone äventyra de andra företag och produktionsverksamheter i de nya förbundsdelstaterna som är beroende av petrokemikomplexets produkter. Detta gäller bl.a. Domofin NV:s kaprolaktamproduktion som är beroende av leveranser, särskilt av väte, från Leuna, Stickstoffwerke Piesteritz AG, som ingår i vätesamarbetet Leuna, Buna, Bitterfeld och levererar en del av sin produktion, bl.a. ammoniak, till petrokemikomplexet, samt raffinaderiet Leuna 2000.

Vid sina överväganden har kommissionen även tagit hänsyn till att de nya förbundsdelstaterna tillhör de regioner som är i behov av regionalt stöd enligt artikel 92.3 a i Romfördraget och att stödet i fråga kommer att främja den ekonomiska utvecklingen i Sachsen och Sachsen-Anhalt.

13.5 Kommissionen har vid sin bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden av stödet till BSL tagit full hänsyn till de problem utan tidigare motsvarighet som de nya förbundsdelstaterna står inför. Kommissionen har vid upprepade tillfällen erkänt dessa problems betydelse i sina allmänna beslut om det stöd som tilldelats av THA och BvS och som behandlas i kapitel II punkt 1 i detta beslut.

I detta sammanhang fäster kommissionen uppmärksamheten vid följande: På grundval av det polyolefinkoncept som anmälts till kommissionen genom skrivelse av den 21 juni 1994 och efter det att tidigare privatiseringsförsök hade misslyckats, fick Goldman, Sachs & Co. i uppdrag att söka efter och förhandla med potentiella köpare genom en öppen och villkorslös infordran av anbud. 1994 erbjöd THA tre potentiella investerare en avsiktsförklaring (letter of intent) efter presentationer och konkreta förhandlingar. Två av de tre intresserade parterna förkastade avsiktsförklaringen, eftersom de endast var intresserade av vissa delar av produktionen. Dow undertecknade en avsiktsförklaring i september 1994. Enligt de upplysningar som lämnats av Tyskland var det endast denna investerare som presenterade ett fullbordat koncept för en fullständig privatisering av ett olefinkomplex bestående av alla de tre företagen (Leuna dock endast till viss del), som gav utsikter till hållbarhet på lång sikt. Av en rapport som Tyskland överlämnade till kommissionen om Goldman, Sachs & Co:s insatser för privatiseringen framgår att Dow i slutskedet var den enda anbudsgivaren för privatiseringen av de tre förenade kemiföretagen (BSL).

Kommissionen konstaterar att den omstruktureringsplan för BSL, som Dow har utarbetat, uppfyller de krav som anges i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd för att rädda och omstrukturera företag i svårigheter: Den ekonomiska hållbarheten kommer att återställas, otillbörlig snedvridning av konkurrensen till följd av stödet undviks, stödet är strängt begränsat till det minimum som krävs för att genomföra omstruktureringen och är förknippat med fördelar i ett gemenskapsperspektiv, köparen lämnar betydande bidrag av egna resurser till omstruktureringsplanen, inga investeringar som inte krävs för omstruktureringen stödfinansieras, stödet till den finansiella rekonstruktionen inte kommer att på ett otillbörligt sätt minska de finansiella kostnaderna för företaget och att omstruktureringsplanen kommer att genomföras i sin helhet och övervakas av kommissionen.

I detta sammanhang konstaterar kommissionen att de tre tidigare företagen Buna, SOW och Leuna genom omstruktureringsplanen kommer att utvecklas till ett hållbart, integrerat industrikomplex. Stödpaketet har ändrats inom ramen för förfarandet och kontrollerats av kommissionens konsulter och består i sin nuvarande utformning av ett nödvändigt minimum för att uppnå målet för planen. De stödbelopp som saknade tillfredsställande motivering eller gick utöver ett nödvändigt minimum har avförts. Samtidigt som olefinkapaciteten kommer att minskas, kommer kapacitet för vissa vidareförädlingsprodukter att öka, skapas eller ersätta annan produktkapacitet. Kommissionen har kontrollerat att varje sådan kapacitetsökning är en grundläggande och nödvändig del i det integrerade konceptet, och att ingen sådan ökning kommer att skapa överkapacitet. Det enda tveksamma inslaget, anilinanläggningen med tillhörande installationer, har avförts från de investeringar som kommer att ges stöd. Förutom att säkerställa sysselsättning inom själva BSL kommer omstruktureringen även att få till följd att sysselsättning bevaras och skapas i denna region, som omfattas av artikel 92.3 a, såväl före som efter produktionsledet. Kommissionen finner, av de skäl som här redovisats, att stödet har sammanhängande verkningar i gemenskapens intresse, och dess slutsats är att de positiva effekterna av stödet är mer betydande än de negativa effekterna för konkurrenterna.

V Slutsatser

1. Av de olika interventioner som omfattas av förfarandet finner kommissionen att 44 miljoner mark för BvS' interna konsultkostnader inte utgör stöd till de aktuella företagen. En stor del, som dock inte exakt kan bestämmas kvantitativt, av miljöersättningen på en miljard mark utgör inte heller stöd.

2. Kommissionen har fastställt att maximalt 9 556,22 miljoner mark utgör nytt stöd till BSL och uppfyller kravet i artikel 92.1 i Romfördraget och artikel 61.1 i EES-avtalet. Kommissionen har även fastställt att 462,9 miljoner mark utgör nytt stöd till Leuna-Werke AG.

3. Av stödet till BSL är följande poster förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 92.3 a och c i Romfördraget, förutsatt att villkoren i punkt 4 uppfylls:

- Högst 2 985,5 miljoner mark i investeringsstöd av de 3 436 miljoner mark som upptas i privatiseringsavtalet, plus 50,2 miljoner mark för investeringar som ligger utanför Dows program, minus 62 miljoner mark till anläggningarna för salpetersyra och nitrobensen (jfr IV:6).

- Högst 2 988 miljoner mark av 3 150 miljoner mark i bidrag till likviditetstäckning under omstruktureringsperioden (IV:7).

- Högst 220 miljoner mark i stöd till sociala åtgärder (IV:10).

- Avstående från fordran för ett belopp av 1 466,52 miljoner mark (IV:11).

- Den återstående delen av en miljard mark till miljökostnader och 750 miljoner mark till rivningskostnader (IV:12), plus 96 miljoner mark till driften av ett miljöövervakningssystem.

Även stödet på 462,9 miljoner mark till Leuna-Werke har befunnits vara förenligt med den gemensamma marknaden, förutsatt att villkoren i punkt 4 uppfylls.

4. Följande villkor måste uppfyllas för att det stöd som anges i punkt 3 skall vara förenligt med den gemensamma marknaden:

- Privatiseringsavtalet skall ändras genom införande av de ändringar av investeringsstödet som beskrivs i kapitel IV punkt 6, däribland uteslutandet av anläggningarna för anilin, salpetersyra och nitrobensen från de investeringar som skall ges stöd. Artikel 8.3.4 i privatiseringsavtalet skall ändras så att bonus för inbesparade investeringskostnader inte kan ges för de första tio sparade procenten, enligt kapitel IV punkt 6.9.

- Privatiseringsavtalet skall även ändras så att det inte omfattar några ersättningar för att avhjälpa strukturella brister efter omstruktureringsperioden (jfr IV:9) utöver 96 miljoner mark till driften av det miljöövervakningssystem som behandlas i kapitel IV punkt 12.2.

- Artikel 15.3 och 15.5 i privatiseringsavtalet skall utgå i enlighet med vad som anges i kapitel IV punkt 8.

- Privatiseringsavtalet skall även ändras genom införande av en skyldighet till förhandsanmälan enligt artikel 93.3 i Romfördraget i följande fall som tas upp i detta avtal: Ytterligare kostnader vid alternativ sträckning av pipeline, miljökostnader utöver en miljard mark och ersättningar till Dow vid hävande av avtalet.

- Om omstruktureringen fördröjs av skäl som ligger utanför Dows, BSL:s eller dessas dotterbolags kontroll och ansvar och om Dow och BvS i ett sådant fall skulle besluta att förlänga omstruktureringsperioden med upp till ytterligare två år enligt artikel 7 i privatiseringsavtalet, skall denna förlängning anmälas till kommissionen enligt artikel 93.3 i Romfördraget. Privatiseringsavtalet skall ändras även i detta avseende.

- För att undvika tilldelande av stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden skall alla skattemässiga fördelar, som beviljas på grund av tidigare förluster som ersatts enligt punkt 3.2.2 iii i gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för att rädda och omstrukturera företag i svårigheter, anmälas till kommissionen.

- Ett exemplar av det ändrade avtalet skall överlämnas till kommissionen inom en månad efter det att det ingåtts.

- Halvårsrapporter skall överlämnas till kommissionen om utvecklingen av omstruktureringen och om de stödbelopp som faktiskt tilldelats inom de olika stödposterna, så att kommissionen kan kontrollera att bestämmelserna i detta beslut iakttas. Dessa rapporter skall lämnas under den första sexmånadersperioden av det år som följer på rapportperioden. I samma syfte önskar kommissionen även erhålla de investeringsrapporter som avses i artikel 8 i privatiseringsavtalet, de årliga revisionsberättelser som avses i artikel 14.2.4 i privatiseringsavtalet och den slutrapport som avses i artikel 8.3.3 i privatiseringsavtalet. Om kommissionen skulle finna att stöd har tilldelats för andra ändamål än de som omfattas av privatiseringsavtalet i dess ändrade lydelse, eller om stödet på något annat sätt missbrukas, eller om stöd tilldelas utöver vad som medges i detta beslut, kan kommissionen med stöd av artikel 93 i Romfördraget besluta att sådana stödbelopp skall återbetalas inklusive ränta från och med utbetalningsdagen.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Av det nya stöd som Tyskland avser att bevilja BSL Olefinverbund GmbH finner kommissionen att följande belopp är förenliga med den gemensamma marknaden:

>Plats för tabell>

Dessutom är även ett stöd på 462,9 miljoner mark till Leuna-Werke AG förenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 2

Tyskland skall säkerställa att privatiseringsavtalet mellan Dow Chemical Company, Buna GmbH, Sächsische Olefinwerke GmbH, Leuna-Polyolefine GmbH och Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben ändras. Följande punkter skall ändras, införas eller utgå:

1. Privatiseringsavtalet skall ändras så att kostnaderna för anläggningarna för anilin, salpetersyra och nitrobensen, uppgående till 212 miljoner mark, avförs från BvS' kapitalbidrag enligt artikel 8.3 i privatiseringsavtalet, och så att ett ytterligare stödbelopp på 384 miljoner mark införs avseende ytterligare investeringar på 459 miljoner mark. Artikel 8.3.4 i privatiseringsavtalet skall ändras så att någon bonus inte kan betalas för de första tio inbesparade procenten av den investeringskostnad som fastställs i privatiseringsavtalet.

2. Privatiseringsavtalet, särskilt dess artikel 9.2, skall ändras så att betalningar inte kan ske för att uppväga strukturella brister efter omstruktureringsperioden utöver de 96 miljoner mark som är avsedda för driften av ett miljöövervakningssystem.

3. Artikel 15.3 och 15.5 i privatiseringsavtalet skall utgå.

4. Privatiseringsavtalet skall även ändras genom införande av en skyldighet till förhandsanmälan enligt artikel 93.3 i Romfördraget i följande fall som tas upp i detta avtal: Ytterligare kostnader vid alternativ sträckning av pipeline, miljökostnader utöver en miljard mark, förlängning av omstruktureringsperioden så att den omfattar mer än fem år och ersättningar till Dow vid hävande av avtalet.

5. Tyskland skall säkerställa att inga skattemässiga fördelar kan erhållas på grund av avskrivna tidigare förluster.

Artikel 3

1. Ett exemplar av det ändrade avtalet skall överlämnas till kommissionen senast en månad efter undertecknandet.

2. Alla avvikelser från det ändrade avtalet och varje tilldelande av skattemässiga fördelar till följd av tidigare förluster skall anmälas till kommissionen enligt artikel 93.3 i Romfördraget.

Artikel 4

1. Tyskland skall överlämna halvårsrapporter till kommissionen om utvecklingen av omstruktureringen och om de stödbelopp som faktiskt tilldelats inom de olika stödposterna, så att kommissionen kan kontrollera att bestämmelserna i detta beslut iakttas. I dessa rapporter skall även all bonus anges som betalats för inbesparade investeringskostnader enligt artikel 8.3.4 i privatiseringsavtalet. Dessa rapporter skall lämnas under den första sexmånadersperioden av det år som följer på rapportperioden.

2. Tyskland skall även till kommissionen överlämna de årliga investeringsrapporter som avses i artikel 8 i privatiseringsavtalet, de revisionberättelser som avses i artikel 14.2.4 i privatiseringsavtalet och den slutrapport som avses i artikel 8.3.3 i privatiseringsavtalet inom en månad efter det att varje sådan rapport färdigställts.

Artikel 5

Tyskland skall avstå från att bevilja något ytterligare stöd till Buna GmbH, Sächsische Olefinwerke GmbH, Leuna-Werke GmbH, Leuna-Polyolefine GmbH eller BSL Polyolefinverbund GmbH till förmån för den omstruktureringsplan som omfattas av detta beslut.

Artikel 6

Tyskland skall inom två månader från dagen för delgivning av detta beslut underrätta kommissionen om de åtgärder som vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 7

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 29 maj 1996.

På kommissionens vägnar

Karel VAN MIERT

Ledamot av kommissionen

(1) EGT nr C 203, 8.8.1995, s. 6.

(2) EGT nr L 203, 8.8.1995, s. 6.

(3) 1. Inledande av förfarandet:

- EGT nr C 113, 5.5.1995, s. 5 (Buna).

- EGT nr C 113, 5.5.1995, s. 13 (SOW).

- EGT nr C 206, 26.7.1994, s. 10 (Leuna).

2. Utvidgande av förfarandet:

- EGT nr C 203, 8.8.1995, s. 6 (Buna, SOW, BSL).

- EGT nr C 227, 1.9.1995, s. 8 (Leuna).

(4) Ej offentliggjort i EGT.

(5) Ej offentliggjort i EGT.

(6) EGT nr C 113, 5.5.1995, s. 5.

(7) EGT nr C 322, 30.11.1993, s. 14.

(8) EGT nr C 113, 5.5.1995, s. 13.

(9) EGT nr C 206, 26.7.1994, s. 10.

(10) EGT nr C 227, 1.9.1995, s. 8.

(11) EGT nr L 395, 30.12.1989, s. 1 (ändring: EGT nr L 257, 21.9.1990, s. 13).

(12) Land Sachsen-Anhalt (345 miljoner mark) och Freistaat Sachsen (138 miljoner mark).

(13) Stöd NN 11/91, kommissionens beslut av den 31 juli 1991.

(14) EGT nr L 66, 13.3.1991, s. 22.

(15) EGT nr C 203, 8.8.1995, s. 6.

(16) EGT nr C 148, 15.6.1995, s. 4.

(17) EGT nr C 368, 23.12.1994, s. 12.

(18) EGT nr C 72, 10.3.1994, s. 3.