Kommissionens beslut

av den 10 juli 2002

om den stödordning som Finland genomfört till förmån för captiveförsäkringsbolag i landskapet Åland

[delgivet med nr K(2002) 2410]

(Endast de finska och svenska versionerna är giltiga)

(Text av betydelse för EES)

(2002/937/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av Avtalet om europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter(1),

och av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Genom skrivelse EUEC020-284 av den 15 juli 1998 (registerad under nummer SG A/38452), underrättades kommissionen av Finland om stödordningen för så kallade captiveförsäkringsbolag i landskapet Åland. Eftersom åtgärden trädde i kraft redan 1993 och Finlands anmälan därmed kom för sent, kunde anmälan inte anses giltig enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. Genom skrivelser av den 15 oktober 1998, 5 februari 1999 och 2 juni 1999 lämnade Finland ytterligare uppgifter till kommissionen. Den 13 juli 2000 skickade kommissionen ytterligare en skrivelse till Finland (D/53912) och begärde en bekräftelse på att den berörda statliga stödåtgärden aldrig hade tillämpats. Finland svarade genom skrivelse EUEC096-217 av den 25 augusti 2000 (A/37109) och bekräftade att den berörda stödåtgärden inte hade tillämpats sedan den trädde i kraft.

(2) Genom en skrivelse av den 11 juli 2001 (SG 2001 D/289763) underrättade kommissionen Finland om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende detta stöd. Finland lämnade synpunkter i skrivelse EUEC206-94 av den 9 augusti 2001.

(3) Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidningEuropeiska gemenskapernas officiella tidning(2). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.

(4) Kommissionen har inte mottagit några synpunkter från berörda parter.

II. DETALJERAD BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

1. Bestämmelserna i stödordningen

(5) Stödåtgärden i fråga infördes i Finland av landskapet Åland för att tillämpas på det landskapets territorium. En ändring av kommunalskattelagen för landskapet Åland trädde i kraft den 9 december 1993 (ÅFS 109/93). Enligt ändringen kan captiveförsäkringsbolag som uppfyller vissa villkor erhålla en skatteförmån jämfört med den normala beskattningen av samfund och samfällda förmåner. Vid den tidpunkt då ändringen gjordes var skatteförmånen 10 procentenheter. Captiveförsäkringsbolag betalade en lägre sammanlagd samfundsskatt i stället för den skatt på 25 % som normalt gällde vid den tidpunkten.

(6) Den nettoförmån som åländska captiveförsäkringsbolag erhållit ändrades 1995, 1996 och 1998, vilket berodde på att de berörda myndigheterna beslutade att ändra den normala samfundsskattesatsen.

(7) Denna ändring och påföljande justeringar är föremål för detta beslut.

2. Villkor

(8) Ursprungligen kunde åländska captiveförsäkringsbolag, enligt ändringen av den 9 december 1993, få del av skatteförmånen endast om följande villkor var uppfyllda:

a) bolagets samtliga aktier eller andelar ägs av en och samma utländska ägare.

b) endast bolagets ägare eller dess dotterbolag får verka som försäkringstagare i bolaget.

c) bolagets löpande drift handhas av ett aktiebolag som bedriver anmälnings- eller tillståndspliktig näringsverksamhet i landskapet Åland.

3. Ändringar av den ursprungliga åtgärden av betydelse för detta stödärende

(9) Åtgärden ändrades första gången 1995 (ÅFS 82/95) för att i dess tillämpningsområde inbegripa captiveförsäkringsbolag med inhemska ägare vilka tidigare inte kunnat omfattas av åtgärden.

(10) 1996 höjdes den finska samfundsskatten till 28 %. Den förmån som captiveförsäkringsbolagen tidigare hade åtnjutit höjdes då (den andra ändringen) från 10 till 11,2 procentenheter (ÅFS 40/96).

(11) Vid den tredje ändringen 1998 (ÅFS 82/95) sänktes skatteförmånen till 10 procentenheter (den tredje ändringen). Därmed ändrades samfundsskattesatsen för captiveförsäkringsbolag på Åland till 18 %. Åtgärden har inte ändrats ytterligare.

III. GRUNDER FÖR ATT INLEDA FÖRFARANDET ENLIGT ARTIKEL 88.2 I EG-FÖRDRAGET

(12) När kommissionen vid sin preliminära bedömning enligt artikel 6 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget(3) granskade de uppgifter som Finland lämnat om ändringarna 1995, 1996 och 1998, övervägde den om åtgärden kunde utgöra ett oanmält statligt stöd. De betänkligheter kommissionen hade berodde främst på att de ändringar som gjorts efter det att Finland anslöt sig till Europeiska unionen var ändringar som skall anmälas enligt artikel 88.3 i EG-fördraget.

(13) Eftersom åtgärden föreföll utgöra driftsstöd, ifrågasatte kommissonen att den var förenlig med den gemensamma marknaden. Enligt kommissionens fasta praxis kan sådant stöd inte anses underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner.

(14) På dessa grunder inledde kommissionen förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget.

IV. SYNPUNKTER FRÅN FINLAND

1. Bakgrund

(15) Finland lämnade synpunkter i skrivelse EUEC206-94 av den 8 augusti 2001 (registrerad under nummer SG (2001) A/9179 den 13 augusti 2001).

(16) Finland betonade att Ålands självständighet fastställs i grundlagen och är erkänd i internationell lagstiftning, vilket framgår av att den erkänns i protokoll nr 2 till anslutningsakten.

(17) Enligt 18 § punkt 5 i självstyrelselag för Åland (1144/1991) har Åland lagstiftningsbehörighet i fråga om landskapet tillkommande tilläggsskatt på inkomst och tillfällig extra inkomstskatt, landskapet tillkommande närings- och nöjesskatter, grunderna för avgifter till landskapet och kommunerna tillkommande skatter.

(18) Den åländska skatteåtgärden antogs som en del av den kommunala beskattningen och infördes i 4 §a i kommunalskattelagen för landskapet Åland (ÅFS 37/93).

(19) Enligt Finland baseras den åländska ekonomin på ett begränsat antal sektorer. Eftersom landskapet består av öar, finns det strukturproblem som påverkar de åländska företagens konkurrenskraft. Försäkringstjänster och finansiella tjänster är sektorer som passar Åland väl, eftersom nackdelarna med att vara en öregion inte är lika stora i dessa sektorer.

(20) De finska myndigheterna betonade att 1993, när åtgärden trädde i kraft, var det lågkonjunktur på Åland och arbetslösheten var hög.

(21) Enligt Finland var ändringen 1995, som bestod i att utöka åtgärdens tillämpningsområde till att omfatta även andra än utländska ägare, av mindre betydelse, dess konsekvenser var på nationell nivå och den innebar inte att skatteåtgärdens status som befintligt stöd ändrades (om kommissionen anser att den utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget).

(22) Slutligen beskrev Finland detaljerat de justeringar av den ursprungliga ändringen som gjordes 1996, då skattelättnaden uppgick till 11,2 procentenenheter, och 1998, då skattelättnaden återställdes till 10 procentenheter.

(23) Ändringar av den sedvanliga bolagsskatten som införts efter 1998 har indirekt påverkat den skatt som captiveförsäkringsbolagen skall betala. På grundval av skatteåtgärden i fråga är ett sådant bolag skyldigt att betala samfundsskatt på 19,3975 % under beskattningsåret 2001.

2. Finlands bedömning av åtgärdens stödkaraktär

(24) Finland betonar att Åland skall betraktas som en separat jurisdiktion på de berörda områdena, eftersom det är det åländska lagtinget som har exklusiv lagstiftningsbehörighet.

(25) För det första hävdar Finland att den lägre skatten för captiveförsäkringsbolag inte snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller en viss sektor och inte heller påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Åtgärden påverkar inte konkurrensen mellan försäkringsbolag, eftersom de bolag som får ta del av skatteförmånen endast kan försäkra sina ägare eller dotterbolag. Enligt Finland påverkas inte konkurrensen på försäkringsmarknaden, eftersom ett captiveförsäkringsbolag normalt återförsäkrar sig självt på den marknaden.

(26) Finland hävdar att varje fysisk eller juridisk person, oberoende av verksamhetsområde, kan komma i fråga för skattelättnaden om de äger ett captiveförsäkringsbolag genom vilket de försäkrar sina risker. Den sänkta samfundsskatten gäller endast om ett captiveförsäkringsbolag, enligt de bestämmelser som gäller företag, försäkrar sina ägare eller dotterbolag. Den åtgärd som är tillämplig på sådana företag utgör därmed endast en företagsbeskattningsåtgärd.

(27) För att man skall vara berättigad till skatteförmånen skall det finnas nära band mellan captiveförsäkringsbolaget och dess ägare och de skall därför betraktas som en enda enhet. Finland hävdar att eftersom den ekonomiska fördelen av skatteåtgärden tillkommer ägarna av ett captiveförsäkringsbolag och de kan vara verksamma i vilken sektor som helst, skall skatteåtgärden anses vara av allmän karaktär och inte betraktas som en åtgärd som påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

(28) Enligt Finland kan den åtgärd som tillämpas på Åland inte anses vara selektiv, eftersom det inte ställs några krav när det gäller den sektor där ägarna är verksamma.

(29) Finland hävdar också att åtgärden inte är selektiv ur regional synvinkel, eftersom landskapet Åland är självständigt och utgör en annan jurisdiktion än resten av Finland.

3. De finländska myndigheternas bedömning av frågan om förenlighet med fördraget

(30) Om kommissionen skulle beteckna åtgärden som ett stöd, anser Finland med hänsyn till förenligheten med fördraget att, undantagsbestämmelserna i artikel 87.3 c i EG-fördraget utesluter att skatteåtgärden utgör ett oförenligt statligt stöd, åtminstone när det rör sig om ett captiveförsäkringsbolag med säte utanför Mariehamn, som efter den 1 januari 1998 inte har kunnat omfattas av undantaget för regionalt stöd i den artikeln. Kommissionen skall enligt Finland ta hänsyn till att Åland består av en grupp öar och behöver diversifiera sin ekonomi.

(31) Finland hävdar vidare att det är nödvändigt att beakta artikel 158 i EG-fördraget där det betonas att gemenskapen skall sträva efter att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna eller öarna. Samma sak gäller den förklaring om öregioner som bifogas Amsterdamfördraget. Hänsyn måste även tas till punkt G i rådets resolution av den 1 december 1997 om en uppförandekod för företagsbeskattning(4), i vilken det anges att särskild uppmärksamhet kommer att ägnas åt de speciella omständigheterna och svårigheterna i regionerna i de yttersta randområdena och på mindre öar. Åland består av ett oräkneligt antal små öar med en dåligt balanserad företagsverksamhet som begränsas av det faktum att regionen utgör en ögrupp. Den lägre skattesatsen för captiveförsäkringsbolag på Åland gynnar företagsutvecklingen i detta landskap.

(32) På grundval av ovanstående argument anser Finland att den skatteåtgärd som tillämpas på captiveförsäkringsbolag på Åland inte utgör statligt stöd och, om den skulle anses som statligt stöd, att detta inte skulle vara oförenligt med den gemensamma marknaden.

(33) Finland framhöll slutligen att eftersom skatteåtgärden ännu inte har tillämpats på något faktiskt fall kommer frågan om återkrav inte att bli aktuell, för det fall kommissionen beslutar att åtgärden utgör oförenligt statligt stöd.

V. BEDÖMNING AV STÖDET

1. Tillämplighet vad avser artikel 87.1 i EG-fördraget

(34) Enligt artikel 87.1 i EG-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

(35) För att en åtgärd skall anses som förbjudet stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget, måste den uppfylla följande fyra kriterier:

a) Stödet måste ge stödmottagarna en fördel som innebär att de normala kostnaderna för den verksamhet de bedriver minskar.

b) Fördelen måste ges med hjälp av statliga medel.

c) Åtgärden måste påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna.

d) Åtgärden måste vara specifik eller selektiv i det att den gynnar "vissa företag eller viss produktion".

Kommissionen har därför granskat åtgärden mot bakgrund av de villkor som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget enligt följande:

(36) För det första vad beträffar kriteriet att "stödet måste ge stödmottagarna en fördel": En lägre skattesats innebär en förmån för ett företag genom att företaget därigenom kan behålla en större andel av sin vinst, antingen för utdelning till sina delägare eller aktieägare eller för återinvestering, och ger därför stödberättigade företag en fördel.

(37) Enligt punkt 9 i kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag(5) kan fördelen i beskattningshänseende ges genom olika former av skattelättnader, särskilt genom nedsättning av skattebeloppet.

(38) Detta kriterium uppfylls genom den befrielse från skyldighet att betala full samfundsskatt som gäller för captiveförsäkringsbolag i landskapet Åland, såväl för captiveförsäkringsbolagen själva som de koncerner i vilka dessa ingår.

(39) För det andra vad beträffar kriteriet "som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är": Beviljandet av skattelättnad innebär en förlust av skatteintäkter som enligt punkt 10 i kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag är likvärdigt med förbrukning av statliga medel i form av skatteutgifter.(6) Såsom fastställts av domstolen är denna princip också tillämplig på stöd som beviljas av regionala eller lokala organ i medlemsstaterna.(7).

(40) I det aktuella fallet beviljas skattelättnaden av de åländska myndigheterna. Kriteriet i form av statliga medel kan därför anses vara uppfyllt.

(41) För det tredje vad beträffar kriteriet att stödet snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen - i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna har domstolen vid upprepade tillfällen slagit fast att handeln inom gemenskapen skall anses påverkad från och med det ögonblick det stödmottagande företaget bedriver en ekonomisk verksamhet som innefattar handel mellan medlemsstaterna.

(42) De finländska myndigheterna åberopar att den lägre skattesats som är tillämplig på captiveförsäkringsbolag i landskapet Åland inte snedvrider konkurrensen, eftersom stödmottagarna försäkrar sina ägare eller sina dotterbolag och därför inte konkurrerar med varandra. Finland hävdar dessutom att ingen snedvridning av marknaden förekommer, eftersom captiveförsäkringsbolagen träder in på återförsäkringsmarknaden.

(43) Kommissionen anser i detta sammanhang att stödets påverkan på handeln mellan medlemsstaterna är oberoende av i vilket syfte stödet har beviljats.(8).

(44) Enligt de finländska myndigheterna påverkas inte konkurrensen på försäkringsmarknaden, eftersom ett captiveförsäkringsbolag i allmänhet återförsäkrar sig självt på denna marknad. Kommissionen anser att försäkringsmarknaden är en öppen marknad och försäkringar är därför föremål för handel inom gemenskapen.

(45) Kommissionen anser att captiveförsäkringsbolagen utjämnar riskerna på försäkringsmarknaden genom intern återförsäkring. I det avseendet utgör inte återförsäkring av dotterbolag en separat försäkringsmarknad, eftersom dotterbolag normalt kan försäkras genom andra bolag som verkar på den öppna marknaden. Den omständigheten att försäkringsgivaren är ett captiveförsäkringsbolag är i den meningen irrelevant.

(46) Konkurrensen mellan medlemsstaterna påverkas, eftersom åtgärden gynnar bildandet av captiveförsäkringsbolag i landskapet Åland och de koncerner i vilka dessa ingår, vilka verkar inom sektorer där handel mellan medlemsstaterna äger rum.

(47) Den omständigheten att försäkringsgivaren är ett captiveförsäkringsbolag hindrar inte att handeln mellan medlemsstaterna påverkas, oberoende av om det gäller bolaget självt eller den koncern i vilken bolaget ingår.

(48) För det fjärde vad beträffar kriteriet att "stödet gynnar vissa företag eller viss produktion": De finländska myndigheterna hävdar att eftersom den ekonomiska förmånen av skatteåtgärden tillfaller captiveförsäkringsbolagets ägare och inga krav ställs på i vilken sektor ägarna skall vara verksamma, måste skatteåtgärden anses vara allmän.

(49) När förmånerna av den aktuella skatteåtgärden granskas framgår det att en åtgärd kan vara selektiv antingen på grund av att den beviljas som ett undantag från allmänna skattebestämmelser som fastställs genom lagar eller andra författningar eller på grund av skatteförvaltningens skönsmässiga praxis.

(50) I det föreliggande fallet anser kommissionen att åtgärden är specifik eller selektiv genom att den uteslutande gynnar captiveförsäkringsbolag som första förmånstagare till skattelättnaden när de nödvändiga villkoren är uppfyllda.

(51) Genom åtgärden utestängs försäkringsbolag som normalt försäkrar fristående företag från att verka på just denna marknad på samma villkor som captiveförsäkringsbolag. Villkor fastställs i åtgärden som knappast kan uppfyllas av andra bolag vars verksamhet består i att försäkra fristående närstående bolag.

(52) Selektivitetskriteriet uppfylls vidare genom den omständigheten att de villkor som gäller för att tillämpa åtgärden implicit kräver viss ekonomisk styrka och därför endast kan tillämpas på bolag som ingår i koncerner av tillräckligt betydande storlek. Det utestänger därigenom dessutom andra (ägare) försäkringsbolag som verkar inom olika sektorer från skattelättnaden. Bildandet av ett captiveförsäkringsbolag innebär att den koncern med vilken försäkringsavtal kommer att ingås är tillräckligt stor för att ha en omsättning som gör det möjligt att täcka de fasta kostnaderna och att gå med vinst. Man kan t.ex. knappast föreställa sig att en koncern inom textilsektorn bestående av tre företag med tio anställda vardera skulle kunna ha råd att bilda ett captiveförsäkringsbolag. Det kan knappast betvivlas att de fasta kostnaderna i fråga inte skulle kompenseras av den premievolym som koncernens tre företag betalar. Av dessa orsaker är åtgärden huvudsakligen utformad för koncerner som är tillräckligt stora för att ha råd att bilda captiveförsäkringsbolag.

(53) Kommissionen anser att landskapet Ålands åtgärd utgör ett driftsstöd till stödmottagarna i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Det är därför nödvändigt att avgöra om ett sådant stöd är förenligt med den gemensamma marknaden med stöd av undantagen i artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget.

2. Bedömning av om åtgärden utgör olagligt stöd

(54) Åtgärden trädde i kraft för första gången 1993 vid en tidpunkt då Finland ännu inte var medlem av Europeiska unionen. Enligt artikel 1 b i i rådets förordning (EG) nr 659/99 skulle en sådan stödordning kunna betecknas som ett befintligt stöd. Som tidigare angivits genomfördes dock två ändringar 1995 och 1996.

(55) Den första ändringen 1995 bestod i att öka stödordningens förmånstagare till att omfatta sådana företag med säte på Åland som ursprungligen var utestängda från stödförmånerna. Eftersom denna ändring medförde en utvidgning av den befintliga ordningen, skulle kommissionen ha underrättats om den i enlighet med artikel 88.3 i EG-fördraget. Ändringen kunde emellertid inte påverka situationen för företag som inte hade sitt säte i landskapet Åland, vilken förblev oförändrad. Den första ändringen utgjorde således en enskild händelse som inte ändrade den ursprungligen befintliga ordningen, som endast var tillämplig på företag som inte hade sitt säte i landskapet Åland. År 1995 var det bara det faktum att ordningen tillämpades på företag med säte i landskapet Åland som var att anse som olagligt stöd.

(56) Den andra ändringen genomfördes år 1996 och bestod i en ökad samfundsskattelättnad för både företag med och utan säte på Åland som uppgick till 11,2 procentenheter mot 10 procentenheter tidigare. Det kan tveklöst sägas att denna ändring innebar att en större fördel gavs enligt stödordningen och att den därför utgjorde en händelse som kommissionen borde underrättas om enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. Vad beträffar ändringen 1995 måste frågan om ändringens enskilda karaktär behandlas. I motsats till 1995 års ändring gällde 1996 års ändring inte endast vissa av stödmottagarna som tidigare, och den utgjordes inte heller av ett undantag från en annan typ av skatt än den skatt som ordningen redan avsåg, dvs. samfundsskatten. Kommissionen anser att en sådan ändring inte kan skiljas från den ursprungliga ordningen för captiveförsäkringsbolag från 1993. Resultatet av 1996 års ändring är höjda förmåner för förmånstagarna i en omfattning som är omöjlig att fastställa. Den ökade skattelättnaden, om den så bara är en procentenhet, kan ha en multiplikatoreffekt som inte kan specificeras. Multiplikatoreffekten uppkommer genom att den ökade skattelättnaden leder till ökad konkurrenskraft i de företag som är förmånstagare. Omfattningen av denna ytterligare snedvridning kan inte mätas och ändringen kan därför inte klart avskiljas från resten av stödordningen.

(57) Av dessa skäl kan 1996 års ändring inte anses vara en klart enskild händelse, eftersom effekterna av stödordningen ändrades, vilket medförde en ny stödordning, som kommissionen skulle ha underrättats om enligt artikel 88.3 i EG-fördraget.

(58) Stödordningen för captiveförsäkringsbolag blev därför ett olagligt stöd vid den tidpunkten. Den omständigheten att stödordningen ändrades igen 1998 och återställdes till den form den hade 1993 (med en förmån som begränsades till 10 procentenheter) medför inte att den skall anses ha återgått till att vara befintligt stöd. Den uteblivna anmälan av den andra ändringen medförde att åtgärden klart kunde anses olaglig och en ändring av en stödordning, även om den sker för att göra denna mera lik en tidigare stödordning, kan inte återge stödordningen ställning som befintligt stöd. Att inget företag har omfattats av stödordningen till dags dato ändrar inte på det förhållandet att ändringarna av den ursprungliga stödordningen från 1993 borde ha anmälts vid två tillfällen, 1995 och 1996.

3. Stödåtgärdens förenlighet med EG-fördraget

(59) Åtgärder som omfattas av artikel 87.1 i EG-fördraget är i regel oförenliga med den gemensamma marknaden såvida de inte är berättigade till undantag enligt artikel 87.2 eller 87.3. Undantag är endast tillämpliga när det kan visas att marknadskrafterna, utan stöden inte ensamma skulle räcka för att förmå stödmottagarna att handla på ett sådant sätt att ett av målen i undantagen kan uppfyllas.

(60) I detta fall kan det konstateras att undantagen i artikel 87.2 i EG-fördraget inte kan tillämpas, eftersom stödet inte är avsett för något av de ändamål som räknas upp i de ifrågavarande bestämmelserna.

(61) Enligt artikel 87.3 a anses ett stöd förenligt med den gemensamma marknaden när det är avsett att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning. Kommissionen anser att landskapet Åland inte utgör ett sådant område och denna bestämmelse är således inte tillämplig.

(62) Vad beträffar de undantag som anges i artikel 87.3 b och 87.3 d, är det aktuella stödet inte avsett att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt intresse eller avhjälpa en allvarlig störning i Finlands ekonomi, och det är inte heller avsett att främja kultur eller bevara kulturarvet.

(63) Slutligen är det nödvändigt att undersöka om stödet i fråga kan omfattas av det undantag i artikel 87.3 c där det fastställs att stöd kan anses som förenligt med den gemensamma marknaden om det underlättar utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

(64) När det gäller captiveförsäkringsbolag som är registrerade utanför Mariehamn och som efter den 1 januari 1998 inte har varit berättigade till undantag för regionalstöd enligt artikel 87.3 c, hävdar Finland att undantagsbestämmelserna i denna artikel utesluter att skatteåtgärderna utgör ett oförenligt statligt stöd.

(65) Finland hävdar vidare att artikel 158 i EG-fördraget måste beaktas och att detsamma gäller för förklaringen om öregioner i Amsterdamfördraget.

(66) När det gäller artikel 158 i EG-fördraget anser kommissionen att gemenskapen skall utveckla och fortsätta sina insatser för att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen för att främja en harmoniserad utveckling på alla plan.

(67) I det berörda fallet anser kommissionen att åtgärden är begränsad till captiveförsäkringsbolag och att den på grund av sina egenskaper inte omfattas av undantaget i artikel 87.3 c i EG-fördraget, där det fastställs att stöd kan anses som förenligt med den gemensamma marknaden om det underlättar "utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset".

(68) I vart fall utesluter inte en bedömning enligt artikel 158 i EG-fördraget en bedömning enligt artikel 87.3 c eftersom den sistnämnda avser att slå vakt om en övergripande harmoniserad utveckling, vilket ligger i linje med syftet i artikel 158 i EG-fördraget.

(69) Dessutom hävdar de finska myndigheterna att det också är nödvändigt att beakta punkt G i rådets resolution av den 1 december 1997 om en uppförandekod för företagsbeskattning(9), där det fastställs att särskild uppmärksamhet kommer att ägnas åt de speciella omständigheterna och svårigheterna i regionerna i de yttersta randområdena och på mindre öar. I detta avseende bör det påminnas om att de kriterier som används vid en bedömningen enligt uppförandekoden för företagsbeskattning av en åtgärds skadliga effekter inte är relevanta vad gäller åtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden.

(70) Kommissionen hävdar att man måste skilja mellan investeringsstöd och driftsstöd för att kunna bedöma om den berörda stödåtgärden är förenlig med den gemensamma marknaden. De regler som gäller captiveförsäkringsbolag på Åland är inte relaterade till en investering eller skapande av sysselsättning, och utgör en bestående befrielse från kostnader som dessa bolag normalt måste täcka när de bedriver sin dagliga affärsverksamhet.

(71) Följaktligen hävdar kommissionen att den berörda stödåtgärden utgör driftsstöd.

(72) Driftsstöd är i princip förbjudet. Kommissionen godkänner för närvarande sådant stöd endast i undantagsfall och på vissa villkor, till exempel för vissa stöd till förmån för miljöskydd(10) samt i regioner, däribland de mest avlägsna regionerna, som beviljas undantag enligt artikel 87.3 a under förutsättning att stödet är vederbörligen motiverat och att dess nivå står i proportion till de handikapp som det är avsett att kompensera(11).

(73) Om undantag beviljas på grundval av regionala kriterier måste kommissionen särskilt se till att åtgärderna i fråga avser verkliga regionala handikapp. Kommissionen anser att det inte finns verkliga regionala handikapp för verksamheter där de ytterligare kostnaderna har liten effekt, till exempel transportkostnader för försäkringsverksamhet.

(74) Åtgärden utgör driftsstöd och leder inte till några betydande förbättringar i form av regional utveckling, eftersom dess positiva effekter kommer att upphöra så snart som åtgärden dras in och effekterna därför är tidsbegränsade. Eftersom åtgärden särskilt avser captiveförsäkringsbolag anser kommissionen inte att den kompenserar några verkliga regionala handikapp på Åland i form av ytterligare kostnader. Det kan tilläggas att ordningen, på grund av den ekonomiska verksamhetens karaktär, inte gynnar den ekonomiska utvecklingen i regionen i någon väsentlig utsträckning.

(75) Kommissionen hävdar att eftersom driftsstödet i det berörda fallet inte omfattas av något av undantagen i artikel 87.3 a, b eller c i fördraget skall stödet anses vara oförenligt med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.1.

4. Återkrav av stöd

(76) I samband med att det formella förfarandet inleddes uppmanades de finska myndigheterna och berörda parter att inkomma med synpunkter på eventuella berättigade förväntningar som är av det slaget att de skulle kunna utgöra ett hinder för återkrav av stöd, om stödet i fråga skulle ha definierats som olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden. Eftersom inga företag har beviljats stöd sedan den berörda stödordningen trädde i kraft är frågan om återkrav inte aktuell.

VI. SAMMANFATTNING

(77) När det gäller de upplysningar som de finska myndigheterna tillhandahållit kommissionen och de åtgärder som omfattas av beslutet att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget konstaterar kommissionen följande:

(78) Finland har olagligt genomfört skatteåtgärder för captiveförsäkringsbolag i landskapet Åland enligt 1995 och 1996 års ändringar i strid med artikel 88.3 i EG-fördraget.

(79) Kommissionen konstaterar också att åtgärden till förmån för captiveförsäkringsbolag i landskapet Åland inte uppfyller några av de kriterier som fastställs i artikel 87.3 a, b eller c i EG-fördraget. Åtgärden är således oförenlig med den gemensamma marknaden enligt dessa bestämmelser.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det statliga stöd som Finland har genomfört till förmån för så kallade captiveförsäkringsbolag i landskapet Åland (ÅFS 109/93 med påföljande ändringar) är oförenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 2

Finland skall upphäva den stödordning som avses i artikel 1.

Artikel 3

Finland skall inom två månader efter tillkännagivandet av detta beslut, underrätta kommissionen om alla åtgärder som vidtagits för att följa det.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Republiken Finland.

Utfärdat i Bryssel den 10 juli 2002.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 309, 1.11.2001, s. 4.

(2) Se fotnot 1.

(3) EGT C 83, 27.3.1999, s. 1

(4) EGT C 2, 6.1.1998. s. 2.

(5) EGT C 384, 10.12.1998, s. 3.

(6) Vad gäller begreppet "skatteutgifter", se Tax expenditures. Recent experiences, OECD. Paris, 1996; se även Stanley S. Surrey, Tax incentives as a device for implementing government policy: A comparison with direct government expenditures, Harvard Law Review, volym 83, nr 4, s. 705-738.

(7) Jfr mål 248/84, Tyskland mot kommissionen Rec. 1987, 4013.

(8) Jfr mål 173/73 Italien mot kommissionen, Rec. 1976, s. 709. Punkt 13.

(9) Se fotnot 4.

(10) Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd (EGT C 72, 10.3.1994, s. 3).

(11) Riktlinjer för statligt stöd för regionala ändamål (EGT C 74, 10.3.1998, s. 9).