Kommissionens beslut

av den 7 maj 2002

om godkännande av företagets RAG Aktiengesellschaft förvärvande av kontrollen över företagen Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH

(Mål COMP/EGKS.1350 - RAG/Saarbergwerke/Preussag Anthrazit II)

[delgivet med nr K(2002) 1436]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2003/36/EKSG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 66.2 i detta,

med beaktande av parternas anmälan i en skrivelse av den 13 november 1997, och

av följande skäl:

(1) I en skrivelse av den 13 november 1997 meddelade RAG Aktiengesellschaft, Essen, ("RAG") i enlighet med artikel 66.1 i EKSG-fördraget att man planerade att ta över alla andelar i företagen Saarbergwerke AG, Saarbrücken, ("SBW") och Preussag Anthrazit GmbH, Ibbenbüren, ("Preussag". Detta skulle leda till att de tre sista återstående tyska stenkolsproducenterna slogs ihop. Köpesumman för SBW uppgick till 2 tyska mark, varav 1 mark skulle betalas till Tyskland och 1 mark till Förbundsstaten Saarland, dvs. till de båda parter som hittills varit aktieägare.

(2) I sitt beslut av den 29 juli 1998 (mål IV/EGKS.1252 - RAG/Saarbergwerke/Preussag Anthrazit) (nedan kallat "beslut av den 29 juli 1998") godkände kommissionen RAG:s övertagande av SBW och Preussag i enlighet med artikel 66 i EKSG-fördraget, eftersom RAG förpliktat sig att avyttra SBW:s stenkolsimportverksamhet, dvs. Saarberg Coal International GmbH ("SCI") och att skilja försäljningen av kol som utvunnits i Tyskland från försäljningen av importerat kol.

(3) Koncentrationen har genomförts. I enlighet med de förpliktelser som RAG ingått har SCI sålts till en oberoende fransk köpare.

(4) Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt har i sitt beslut av den 31 januari 2001 i mål T-156/98 (RJB Mining/kommissionen)(1) upphävt kommissionens beslut av den 29 juli 1998 i dess helhet. Förstainstansrätten ansåg att kommissionen inte undersökt huruvida SBW:s sammanlagda tillgångar som överförts till RAG motsvarar det pris på 2 mark som betalats, eller om RAG därigenom underförstått erhållit statliga medel. Visserligen är kommissionen inte skyldig att i detta fall i förväg fatta ett formellt beslut om huruvida det påstådda statliga stödet (dvs. stöd som skall ha betalats ut i samband med övertagandet) är förenligt med gemenskapslagstiftningen. Däremot ansåg förstainstansrätten att kommissionen inom ramen för en konkurrensbedömning i enlighet med artikel 66.2 i EKSG-fördraget är skyldig att undersöka huruvida, och i förekommande fall i vilken utsträckning, koncentrationsenhetens ekonomiska, och därmed marknadsrelaterade position stärkts genom det ekonomiska stöd som ett eventuellt statligt stöd i form av ett lågt köppris utgör(2).

(5) Den 8 november 2001 lämnade de berörda företagen in alla relevanta uppgifter för en ny granskning av den anmälda koncentrationen.

I. PARTERNA

(6) Före koncentrationen var RAG främst verksamt inom utvinning och försäljning av stenkol samt inom förädling av kokskol till masugnskoks. Dessutom var RAG delaktigt i flera internationella gruvföretag och är verksamt inom elproduktion, kemi- och plastindustrin, avfallshantering och miljötjänster, gruvteknik och fastighetshandel.

(7) Vid koncentrationen 1998 ägdes RAG:s aktier av fyra företag (delvis via samriskföretag med aktiedelägare): VEBA AG, VEW AG, Thyssen-Krupp-Stahl AG och Arbed SA. För närvarande är följande företag delägare i RAG: E.ON AG (som är efterföljare till VEBA) (37,1 %), RWE AG (som är efterföljare till VEW) (30,2 %), Thyssen-Krupp-Stahl (12,7 %), Montan-Verwaltungsgesellschaft mbH (ett gemensamt företag ägt av E.ON och Thyssen-Krupp-Stahl) (10 %), samt förvaltningsföretaget Verwaltungsgesellschaft RAG Beteiligung mbH (ett gemensamt företag som ägs av Arbed SA och RAG) (10 %).

(8) SBW var främst verksamt inom följande områden: kolutvinning i Tyskland, koksproduktion, elproduktion, fjärrvärme, miljöskydd, handel och tjänster (i synnerhet kolhandel, oljetransport och oljeförsörjning) samt gummitillverkning. SBW ägdes till 74 % av Tyskland och till 26 % av förbundsstaten Saarland.

(9) Preussag var också verksamt inom utvinning och försäljning av stenkolsprodukter. Företagets övriga verksamhetsområden var värmeproduktion och vattenförsörjning. Företaget hade också en gruva i Ibbenbüren. Det ägdes till 100 % av gruppen Preussag AG.

II. ÅTGÄRDEN

(10) Den anmälda åtgärden omfattas av en överenskommelse som allmänt kallas för "kolkompromissen", och som kom till stånd den 13 mars 1997 mellan den gamla Förbundsrepubliken Tyskland, Förbundsstaterna Nordrhein-Westfalen (NRW) och Saarland, det tyska industriarbetarförbundet Bergbau und Energie samt de tre ovan nämnda företagen (nedan kallad "kolkompromissen"). Överenskommelsen gick ut på att sammanföra de tre företagens (RAG, SBW och Preussag) gruvverksamhet under ett gemensamt tak, RAG. Enligt parternas och Tysklands uppgifter skulle koncentrationen och de statliga stöd som beviljades i samband med denna, leda till att den politiskt önskade anpassningsprocessen inom den tyska stenkolsgruvbranschen genomfördes på att socialt acceptabelt sätt och att en långsiktigt livsduglig och effektiv gruvbransch skulle kunna garanteras även för tiden efter 2005. Enligt kolkompromissen skall 10 eller 11 av de 17 gruvor som fanns 1997 behållas på längre sikt, med en årsproduktion på 30 miljoner ton och cirka 36000 arbetsplatser.

(11) Inom ramen för kolkompromissen har Tyskland åtagit sig att betala ut offentligt stöd till kommande nedläggningar av gruvor till ett belopp av 2,5 miljarder mark (åtagandebemyndiganden), utöver RAG:s övertagande av Tysklands och Saarlands andelar i Saarbergwerke. Från och med 1998 slogs dessa medel samman med de medel som Tyskland och Nordrhein-Westfalen tillhandahåller för främjandet av försäljningen av inhemskt kraftverkskol och koks, och ett gemensamt tak fastställdes. De statliga stöden till den tyska stenkolsgruveindustrin, som 1997 uppgick till sammanlagt 10,5 miljarder mark, skulle stegvis minskas till 5,5 miljarder mark år 2005. Utöver Tysklands och Nordrhein-Westfalens bidrag tillhandahålls sedan 2001 årligen [...](3) från intäkterna från RAG:s icke-kolverksamhet. [...]*. Utbetalningen av ytterligare statliga stöd skulle endast ske på villkor att RAG övertog Tysklands och Saarlands andelar i SBW.

III. KONCENTRATIONEN, KOMMISSIONENS BEHÖRIGHET

(12) I sitt beslut av den 29 juli 1998 fastställde kommissionen att RAG genom övertagandet av alla företagsandelar i SBW och Preussag får ensam kontroll över dessa företag. Under tiden har denna koncentration ägt rum i enlighet med anmälan. Man måste därför utgå ifrån att den anmälda åtgärden utgör förvärv i enlighet med artikel 1 i den höga myndighetens beslut nr 24-54 av den 6 maj 1954 om en förordning avseende rekvisit för kontroll över ett företag i enlighet med artikel 66.1 i fördraget(4) och därför utgör en koncentration enligt artikel 66.1 i EKSG-fördraget.

(13) I sitt beslut av den 29 juli 1998 hade kommissionen dessutom fastställt att RAG, SBW och Preussag på grund av sin verksamhet inom handel med stenkol och stenkolsprodukter måste anses vara företag i enlighet med artikel 80 i EKSG-fördraget i förening med bilaga I till det fördraget. I den utsträckning som parterna även säljer kol till privata hushåll och småföretag omfattas detta inte av artikel 80 i EKSG-fördraget. Beträffande effekterna inom hushålls- och småföretagssektorn och koncentrationsparternas icke-gruvrelaterade verksamhet gjordes en anmälan till den federala kartellbyrån som godkände åtgärderna i början av 1998.

(14) Kommissionen hade dessutom fastställt att koncentrationen måste förhandsgodkännas, eftersom de berörda företagens årsproduktion (cirka 48 miljoner ton stenkol) överstiger den högsta mängd som anges i artikel 1.1 a i beslut nr 25-67 av den 22 juni 1967 med en förordning om befrielse från kravet på förhandsgodkännande enligt fördragets artikel 66.3(5), senast ändrat genom kommissionens beslut nr 3654/91/EKSG(6). Kommissionens beslut har inte ifrågasatts i detta avseende. Därför krävs ingen ytterligare bedömning av kommissionens behörighet, och man kan utgå från tidpunkten för den ursprungliga anmälan(7).

IV. KONKURRENSBEDÖMNING ENLIGT ARTIKEL 66.2

(15) Eftersom förstainstansrätten den 31 januari 2001 upphävde kommissionens beslut av den 29 juli 1998 krävs en ny konkurrensbedömning med beaktande av förstainstansrättens dom. Till skillnad från frågan om huruvida den anmälda koncentrationen omfattas av kontrollen av företagskoncentrationer enligt EKSG-fördraget kan man vid denna nya konkurrensbedömning inte utgå från datumet för den ursprungliga anmälan, utan från datumet för detta beslut(8). Kommissionen måste därför undersöka huruvida koncentrationen, utgående från dagens marknadsförhållanden och de berörda företagens nuvarande marknadsposition, samt från en eventuell förbättring av RAG:s finansiella styrka i enlighet med artikel 66.2 i EKSG-fördraget, leder till att de berörda företagen får möjlighet att

a) bestämma priserna, kontrollera eller begränsa produktion och distribution eller förhindra verklig konkurrens på en betydande del av de marknader som berörs av koncentrationen, eller

b) kringgå de konkurrensregler som följer av tillämpningen av EKSG-fördraget, till exempel genom att skaffa sig en falsk konstlad undantagsställning som leder till betydande fördelar i fråga om tillträde till försörjningskällor och marknader.

A. DEN TYSKA KOLPOLITIKEN: ALLMÄN BAKGRUND

(16) Tidigare präglades den tyska stenkolssektorn av omfattande statliga subventioner, importbegränsningar och köpgarantier inom ramen för det s.k. århundradefördraget (Jahrhundertvertrag) och stålverksfördraget (Hüttenvertrag). Den 31 december 1995 löpte dock århundradefördraget och lagen om tullkvoter för fasta bränslen (Zollkontingentsgesetz) ut. Stålverksfördraget sades upp 1999.

(17) I dag grundas ramvillkoren för den tyska stenkolssektorn i huvudsak på kolkompromissen. I denna har ett tak satts för stöd till gruvindustrin. Stöd får endast utbetalas till användningen av stenkol inom elproduktion och i stålindustrin. Tyskland har åtagit sig att begränsa stödet till vad som är absolut nödvändigt, och att endast ge stöd till utvinning som levereras till elindustrin eller till gemenskapens kol- och stålindustri. Enligt kolkompromissen får det statliga stödet till kol som levereras till elindustrin användas till att utjämna skillnaden mellan utvinningskostnaderna i tyska gruvor och genomsnittspriset för importer till Tyskland. Genomsnittspriset för importkol fastställs varje år, och det faktiska försäljningspriset beräknas utgående från det fastställda importpriset, varvid hänsyn även tas till transportkostnader. Vid försäljning till stålindustrin får stödet användas till att utjämna skillnaderna mellan det genomsnittliga priset för importkol i gemenskapen och de faktiska produktionskostnaderna. I båda fall begränsas stödbeloppen av en maximigräns.

(18) Enligt kolkompromissen skall den inhemska utvinningen minskas från ursprungligen cirka 47,5 miljoner ton 1996 till cirka 30 miljoner ton 2005. Det statliga kolstödet skall minskas från 10,5 miljarder mark 1997 till sammanlagt 5,5 miljarder mark 2005. Kolkompromissen sågs senast över år 2000. Därvid fastställdes att mängden utvunnet kol redan 2002 skulle ligga under 29 miljoner ton. Under 2000 utvanns [30-40]* miljoner ton. För år 2000 uppgick driftsstödet till 3,8 miljarder mark (2001: 3,8 miljarder), stödet till utvinningsminskning till 3,1 miljarder mark (mot 1,9 miljarder 2001), stödet till bibehållandet av schaktpersonalen till 71 miljoner mark (67 miljoner 2001) och stödet till oförutsedda utgifter till 2,1 miljarder mark (2,7 miljarder 2001)(9). Stödens struktur har ändrats avsevärt sedan 1999. Försäljningsstödets andel av det sammanlagda stödbeloppet, som 1999 fortfarande uppgick till 91 %, sjönk under 2001 till 66 %. Däremot ökade stödandelen för oförutsedda utgifter som inte har att göra med den löpande produktionen. Minskningen av stöden kommer minst att fortsätta till 2005.

(19) Genom stålverksfördraget, som slöts för första gången i samband med grundandet av RAG år 1969, var den tyska stålindustrin i stor utsträckning förpliktad att köpa inhemskt kokskol. Kommissionen hade godkänt denna överenskommelse fram till slutet av 1997 genom beslut 89/248/EKSG av den 30 mars 1989 om godkännande av överenskommelser om Ruhrkohle AG:s leverans av fasta bränslen till sex stålverk(10), i enlighet med artikel 65 i EKSG-fördraget. Överenskommelsen ändrades 1998 genom att man bland annat upphävde eller minskade de exklusiva anskaffningsförpliktelserna. 1998 avslutade kommissionen sitt förfarande enligt artikel 65 i EKSG-fördraget avseende stålverksfördraget med en administrativ skrivelse(11). 1999 löpte Hüttenvertrag ut och ersattes med bilaterala avtal med de enskilda stålproducenterna. Dessa avtal, som högst löper fram till 2005, omfattar inte längre några exklusivklausuler, anskaffningsförpliktelser som är beroende av det sammanlagda behovet eller avtal om mest gynnade parter.

B. RELEVANTA PRODUKTMARKNADER

(20) I sitt beslut av den 29 juli 1998 fastställde kommissionen att koncentrationen i huvudsak berör sektorerna försäljning av stenkol och stenkolsprodukter. Detta grundas på följande argument:

(21) Försäljningen sker till industrin (elindustrin, stålföretag och annan industri) samt till privathushåll och småföretag. försäljningen till privathushåll och småföretag omfattas inte av EKSG-fördraget och har därför inte tagits upp i beslutet.

(22) Den största andelen stenkol som används för industriella ändamål (inbegripet stål- och elproduktionen) levereras direkt av utvinnaren eller importören till slutanvändaren. Inom detta marknadssegment spelar storhandlare ingen roll, och behöver därför inte heller behandlas i det följande.

(23) De viktigaste stenkolsanvändarna har ingen möjlighet att på kort sikt ersätta detta bränsle med något annat. Kraftverk byggs för en viss energikälla, och på kort sikt kan man alltså inte ersätta stenkol med exempelvis naturgas. Inom stålindustrin har koks dessutom en särskild metallurgisk funktion som inte kan ersättas med andra råvaror.

(24) Visserligen skulle man kunna dela upp stenkolsförsäljningen till industrin i tre skilda kategorier, nämligen försäljning till elindustrin, till stålindustrin och till övrig industri (socker-, cement- eller pappersindustri). Men eftersom alla tre marknadssegment berörs av samma faktorer är en enskild granskning av varje segment inte nödvändigt för bedömningen av detta ärende.

(25) Sedan beslutet av den 29 juli 1998 har inga förändringar inträtt som motiverar en avvikande bedömning. Därför skall den relevanta marknaden även för detta beslut anses vara försäljningen av stenkol och stenkolsprodukter.

C. RELEVANTA GEOGRAFISKA MARKNADER

(26) I sitt beslut av den 29 juli 1998 utgick kommissionen från att den relevanta geografiska marknaden för stenkol och stenkolsprodukter var Tyskland. Detta grundades främst på att det inhemska stenkolet subventionerades mycket kraftigt (se avsnitt A, skäll 16ff), vilket bland annat leder till att hela produktionen avsätts i Tyskland och täcker en stor del av Tysklands sammanlagda behov av stenkolsprodukter. Dessutom medför tyskt stenkol vissa fördelar för de tyska företagen, jämfört med importerat kol: Genom att gruvorna ligger i närheten behöver företagen inte lägga upp så stora lager av kol, det tyska kolet har mycket homogena egenskaper, och företagens anläggningar är inställda på tyskt stenkol. Dessutom finns det ett starkt politiskt och samhälleligt tryck på företagen att köpa tyskt stenkol. Därför kunde man utgå ifrån att företagen alltid skulle föredra tyskt stenkol, så länge priset med hjälp av stöd hålls på samma nivå som för importerat stenkol.

(27) Mycket riktigt låg marknadsandelen för subventionerat stenkol 1997 på [65-75 %]* av den sammanlagda omsättningen av stenkolsprodukter i Tyskland, varvid [90-100 %]* gick till el- och stålproduktion. Med tanke på dessa förhållanden, som gav konkurrerande importörer ytterst små möjligheter i Tyskland, definierade kommissionen i sitt beslut av den 29 juli 1998 en avskild relevant geografisk marknad för Tyskland.

(28) Stödsystemet medför dessutom att inget tyskt stenkol förs ut till marknader utanför Tyskland. Den direkta följden är att tyska stenkolsproducenter endast kan anpassa sitt pris till genomsnittspriset för importerat stenkol när de säljer till den tyska el- och stålindustrin. Men eftersom totalbeloppet som står till förfogande för stöd är begränsat, begränsas även möjligheterna att sälja tyskt stenkol till världsmarknadspriser. Med tanke på den fortfarande mycket stora skillnaden mellan de tyska produktionskostnaderna och världsmarknadspriset (cirka [120-250]* mark per ton) finns det inget incitament att sälja stenkol i utlandet utöver de mängder som subventioneras.

(29) Parternas aktualiserade uppgifter för åren 1998-2001 visar dock att det subventionerade stenkolets betydelse i förhållande till den tyska totala marknaden har minskat stadigt. Importerna, som 1997 fortfarande låg på en andel av cirka [25-35 %]* av den totala marknaden, hade år 2000 enligt parternas uppgifter redan ökat till [40-50 %]* av den totala marknaden. Man kan utgå ifrån att denna andel kommer att fortsätta att öka, eftersom de nuvarande subventionsreglerna föreskriver en fortsatt kraftig minskning av den inhemska produktionen och dess försäljning minst fram till 2005.

(30) Allt detta innebär att den tyska marknaden för stenkol och stenkolsprodukter fortfarande uppvisar specifika egenskaper som ur konkurrenshänseende skiljer den från andra geografiska regioner. Men samtidigt ser det ut som om den tyska stenkolsmarknaden håller på att utvecklas till en marknad som är integrerad i den internationella stenkolshandeln. För detta besluts syften är det emellertid inte nödvändigt att exakt definiera den relevanta marknaden, eftersom det även om man utgår från en marknad som är begränsad till Tyskland inte finns några invändningar mot koncentrationen.

D. KONKURRENSRÄTTSLIG BEDÖMNING

(31) I sitt beslut av den 29 juli 1998 grundade kommissionen sina invändningar (som undanröjdes genom parternas åtaganden) främst på risken för att koncentrationen skulle medföra att parternas dåvarande starka position på marknaden för subventionerat tyskt stenkol skulle utvidgas till den fria marknaden. Med tanke på det nuvarande marknadsläget och en rad strukturella förändringar som har ägt rum sedan kommissionens beslut av den 29 juli 1998 anser inte kommissionen att det i dag längre finns någon anledning för oro i detta avseende (se avsnitt 1, skäl 32ff). Med tanke på det låga priset för SBW kan man inte heller säga att det finns risk för att en förbättrad ekonomisk position skulle kunna snedvrida konkurrensen (se avsnitt 2, skäl 47ff).

1. PARTERNAS POSITIONER PÅ DEN TYSKA STENKOLSMARKNADEN

a) RAG:s position

(1) Inhemskt (tyskt) stenkol

(32) Efter att ha tagit kontroll över SBW och Preussag har RAG blivit Tysklands enda stenkolsproducent. Men man måste tänka på att försäljningen av tyskt stenkol av ovan nämnda skäl (skäl 16ff) följer den (sjunkande) stödnivån, eftersom avsättningen av tyskt stenkol är begränsad till vad som möjliggörs av de tillgängliga stödmedlen. Därigenom har koncentrationsparternas försäljning av inhemskt stenkol sjunkit kraftigt (från 67,6 miljoner ton år 1994 till 32,7 miljoner ton år 2001). Denna tendens kommer att fortsätta, eftersom den bestäms av de planerade stödminskningarna. Koncentrationen av RAG och SBW ändrar ingenting i detta avseende: På grund av de höga produktionskostnaderna kan tyskt stenkol omöjligt konkurrera med importer utan statligt stöd, vilket innebär att koncentrationen inte har någon inverkan på produktion eller försäljning av tyskt stenkol.

(2) Den totala marknaden/importerat kol

(33) Under de senaste åren har stenkolsförbrukningen sjunkit ständigt, både i Tyskland och i gemenskapen, och man kan utgå ifrån att denna tendens kommer att fortbestå. Förbundet för tyska stenkolsimportörer - Verein Deutscher Steinkohleimporteure - förutsäger exempelvis att efterfrågan i Tyskland kommer att ligga på 60 miljoner ton för 2010). Detta beror främst på att man föredrar andra, miljövänligare och billigare energikällor, och på att den tyska stålproduktionen minskar. Koncentrationsparternas andel av den totala marknaden, bestående av inhemskt stenkol och importerat kol, har minskat sedan 1994, samtidigt som den sammanlagda marknadsvolymen också minskat (se tabell 1). RAG, SBW och Preussag sålde sammanlagt 70,8 miljoner ton stenkol under 1994, men endast 43,6 miljoner ton under 2001.

Tabell 1

Stenkolsförsäljningen i Tyskland

[...]*

(34) I fråga om marknadsandelar har parterna fortfarande en stark position på den totala marknaden, men andelen har klart minskat. Vid granskningen av marknadsandelarna måste man komma ihåg att SBW:s importhandel inte (längre) berörs av koncentrationen, eftersom RAG avyttrade detta segment 1999. Därför kommer vi nedan även att utgå ifrån siffror utan SBW:s importverksamhet när vi diskuterar den specifika utvecklingen av de olika företagssegment som berörs av koncentrationen. År 1994 låg parternas andel av den totala marknaden på [80-90 %]* (cirka [80-90 %]* utan SBW:s importverksamhet), men endast på [80-90 %]* (cirka [70-80 %]* utan SBW:s importverksamhet) år 1997 och på [60-70 %]* år 2001. Detta visar att RAG inte har lyckats med att helt ersätta förlusterna i fråga om tyskt kol med en ökad andel importerat stenkol.

Tabell 2

Parternas andel av den totala marknaden

[...]*

Källa:

Parterna

(35) Om man betraktar importkolet separat kan man säga att parterna har lyckats öka sin absoluta försäljning av importerat kol, från [...]* miljoner ton ([...]* miljoner ton utan SBW-importer) år 1994 till [...]* miljoner ton år 2001. Denna ökning i absoluta tal är emellertid endast delvis en indikator för parternas konkurrensposition, eftersom ökningen av mängden sålt importkol i absoluta tal gick hand i hand med en ökning av importkolets andel av den totala marknaden. Visserligen har parternas marknadsandel för importkol ökat sedan 1994 ([10-20 %]* respektive [10-20 %]* utan SBW-import) och fram till 1997 ([30-40 %]* respektive [30-40 %]*), dvs. under perioden före koncentrationen. Tabell 3 visar dock att den, efter koncentrationen, dvs. mellan 1997 ([30-40 %]* respektive [30-40 %]*) och 2001 ([25-35 %]*), förblev stabil, med lätta variationer, och under senare tid visar en sjunkande tendens. RAG har alltså inte lyckats hålla de lätta ökningarna av marknadsandelen som gjorts under 1999 och 2000. Det bör också noteras att RAG endast täcker en obetydande del av sina importer till Tyskland från egna produktionsanläggningar i utlandet, och alltså måste köpa större delen av sina importer från andra producenter. Därigenom har RAG ingen kännbar fördel framför sina konkurrenter inom importsektorn när det gäller tillträde till försörjningskällor.

Tabell 3

Parternas andelar av importkolssegmentet

[...]*

Källa:

Parterna

(36) Det kan noteras att parterna efter koncentrationen inte har lyckats jämna ut den minskade försäljningen av inhemskt stenkol genom en utvidgning av importerna. Koncentrationen har inte heller lett till någon nämnvärd och långsiktig förbättring av parternas position inom importkolssektorn, utan deras marknadsandel ligger i dag långt under den nivå som parterna innehade före koncentrationen. Denna tendens gör det osannolikt att koncentrationsenheten kommer att kunna stärka sin position avsevärt under prognosperioden.

b) Konkurrenternas position och övriga konkurrensaspekter

(37) De rådande marknadsförhållandena, som präglas av strukturella förändringar som ägt rum på den tyska stenkolsmarknaden sedan beslutet av den 29 juli 1998, gör det osannolikt att RAG kommer att kunna stärka sin konkurrensposition.

(38) En viktig förändring i detta sammanhang är importernas ökade andel av den totala marknaden. Under 2001 ökade denna andel till cirka 50 %, mot cirka 44 % året innan. I segmentet kraftverks- och kokskol översteg importen för första gången den inhemska produktionen under 2001: cirka 35 miljoner ton import mot cirka 33 miljoner ton inhemsk produktion. Importvolymen har i genomsnitt ökat med [10-20 %]* per år, även om det har förekommit kraftiga variationer (+[0-10 %]* tillväxt under 1995, +[15-25 %]* under 1997 och +[0-10 %]* under 1999). Man kan räkna med att kolimportens betydelse kommer att fortsätta att öka, eftersom den ständigt sjunkande sammanlagda stödvolymen leder till att försäljningen av tyskt kol minskar i samma takt. Denna försäljningsminskning förlöper betydligt snabbare än den lätta minskningen av den sammanlagda efterfrågan i Tyskland. Detta innebär att den säkra försäljningsposition som RAG innehar gentemot sina konkurrenter i fråga om inhemskt kol får allt mindre betydelse för den totala marknaden. Detta minskar RAG:s eventuella möjligheter att överföra den goda position som företaget har inom segmentet inhemskt stenkol till importkolssektorn.

(39) Dessutom får man inte glömma att RAG i enlighet med de försäljningsförpliktelser som fastställs i beslutet av den 29 juli 1998 har avyttrat SBW:s kolimportverksamhet (SCI). Därmed har parternas överlappning i den konkurrensmässigt viktiga importsektorn undanröjts. Koncentrationen har därför inte lett till en koncentration av parternas importverksamhet, och medförde inte heller någon ökning av marknadsandelarna. I dag är SCI en självständig konkurrent med stabil marknadsposition.

(40) Under de senaste åren har konkurrenterna på importkolsmarknaden även upplevt en tydlig strukturell förstärkning, vilket medför större konkurrenstryck för RAG inom denna sektor, och har redan lett till att parternas andelar på importmarknaden minskar. Importer uppkommer genom direkt försäljning från utländska stenkolsproducenter, men också genom försäljning från tyska importörer. RAG:s största konkurrenter inom importkolssektorn är antingen internationella producenter, eller företag som är knutna till tyska stenkolskonsumenter. Energikoncernen RWE, som är en av de största kunderna för masugnskol, är RAG:s viktigaste konkurrent inom importsektorn, med en marknadsandel på cirka [25-35 %]* under 2001 (RAG: [25-35 %]*). RWE har lyckats stärka och utvidga sin position, inte minst genom att på senare år överta SSM Coal (Nederländerna) och Rheinbraun Brennstoff GmbH. Andra konkurrenter är bland annat Glencore, BHP-Billiton och Rio Tinto, som hör till världens största producenter. Hittills innehar dessa företag tillsammans [5-15 %]* av marknadsandelarna. SCI, det importkolsföretag som SBW sålt till en fransk handlare, innehar andelar på cirka [0-10 %]*. Parterna uppskattar slutligen de oberoende handlarnas andel av importkolsmarknaden i Tyskland till cirka [5-15 %]*.

(41) Sedan beslutet av den 29 juli 1998 har de internationella kolproducenterna också lyckats stärka sin ställning och nya aktörer har tagit sig in på den tyska marknaden. Bland annat har den australiska producenten BHP och det sydafrikanska företaget Billiton sammanstrålat och blivit världens största kolproducent. BHP-Billiton trädde år 1999 in på den tyska marknaden, och har i dag en andel på [0-10 %]* av importkolssektorn. År 2000 trädde även Rio Tinto (UK), som också hör till världens största stenkolsproducenter, in på den tyska importkolsmarknaden. Under åren 2000 och 2001 lyckades detta företag sälja cirka [...]* ton stenkol i Tyskland, vilket motsvarar en andel på [0-10 %]* av det importkol som säljs i Tyskland.

(42) Det finns knappt några inträdeshinder på den tyska stenkolsmarknaden. Transport- och lagringsinfrastrukturen är fritt tillgänglig och öppen för alla. Visserligen har RAG kvar viss verksamhet inom logistiksektorn, men företagets betydelse inom detta område är ytterst begränsad, och det finns ett stort antal andra tillhandahållare. Dessutom behövs det ingen egen transport- och lagringskapacitet för att vara aktiv på marknaden. En handlare behöver bara kvalificerad personal, telefon och en dator för att kunna träda in på marknaden. Stenkol är också en föga differentierad förbrukningsvara, vars kvalitet fastställs genom en ISO-standard, vilket innebär att det inte är möjligt att skilja mellan olika produktkvaliteter och märken. Den enda konkurrensparameter som primärt är av betydelse är alltså priset.

(43) Utvecklingen och marknadens egenskaper visar således tydligt att RAG konfronteras med ett ökande antal starka, internationella konkurrenter på importmarknaden, och att RAG:s marknadsandelar befinner sig under starkt tryck. De senaste årens nytillträdanden på marknaden tyder dessutom på att ytterligare konkurrenter kommer att träda in på den tyska stenkolsmarknaden allt eftersom importkolet ökar i betydelse i Tyskland.

(44) Men även på efterfrågesidan har stora förändringar skett. Dels har en del koncentrationer ägt rum inom stålindustrin, vilket har lett till internationella grupper med stark ställning som köpare, som till exempel fusionen Thyssen-Krupp-Stahl 1998 eller sammanslagningen av Usinor, Arbed och Aceralia till Arcelor i november 2001. Dels har den tilltagande avregleringen under senare år ökat konkurrenstrycket på elmarknaden avsevärt. I detta nya konkurrensklimat är det av avgörande betydelse för kraftverksoperatörerna att kunna köpa billig stenkol, och att utnyttja även minimala prisskillnader. Den ökande konkurrensen på efterfrågesidan leder till att billigare konkurrenter till RAG kan stärka sin position. De stora kundernas ökade priskänslighet har dessutom lett till att de befintliga mångåriga leveransavtalen med RAG:s kunder inom området inhemskt stenkol inte längre ger någon fördel på importkolsmarknaden, eftersom det allt mer blir priset som blir den avgörande konkurrensparametern.

(45) Slutligen bör det påpekas att de mångåriga, konkurrenshämmande köpåtaganden som el- och stålindustrin tvingats ingå inom ramen för århundradefördraget och stålverksfördraget, numera har upphävts. I dag innehåller avtalen med RAG inga köpåtaganden knutna till totalbehovet, exklusivavtal eller avtal om mest gynnade parter längre. De nya avtalen med el- och stålindustrin har i regel en löptid på högst ett år, och innehåller de leveransvillkor beträffande pris och mängd som allmänt tillämpas inom den marknaden.

c) Slutsats: Ingen risk för snedvridning av konkurrensen med dagens marknadsvillkor

(46) Sammanfattningsvis kan det fastställas att det med dagens marknadsvillkor och med förbehåll för resultatet av en granskning av de ekonomiska följderna av en eventuell ekonomisk förstärkning av RAG (se avsnitt 2, skäl 47ff) inte är sannolikt att RAG kommer att kunna fastställa priser, kontrollera eller inskränka produktionen eller distributionen eller förhindra bibehållandet av en effektiv konkurrens på en betydande del av den marknad som berörs av koncentrationen, i enlighet med artikel 66.2 första strecksatsen i EKSG-fördraget. Marknadsvillkoren, som ändrats sedan 1998, gör det också osannolikt att RAG i enlighet med artikel 66.2 andra strecksatsen i EKSG-fördraget skulle kunna undandra sig de konkurrensregler som följer av tillämpningen av detta fördrag, särskilt genom upprättandet av en konstlad undantagsställning, vilken medför en väsentlig fördel i fråga om tillgång till försörjningskällor och avsättning. Detta gäller både på den självständiga tyska stenkolsmarknaden och på en vidare definierad geografisk marknadsindelning. Om man utgår från en internationell stenkolsmarknad skulle parterna ha betydligt mindre andelar, eftersom deras verksamhet främst är inriktad på Tyskland och det tillkommer många ytterligare konkurrenter. På en sådan brett definierad marknad skulle RAG:s särställning i fråga om tyskt stenkol dessutom få ännu mindre betydelse för konkurrensen.

2. EVENTUELL FÖRSTÄRKNING AV RAG:S FINANSIELLA STYRKA

(47) I sitt beslut i målet RJB Mining mot kommissionen betonade domstolen att kommissionen inom ramen för fusionsförfarandet inte hade undersökt huruvida SBW:s sammanlagda överförda förmögenhet motsvarar priset på 2 mark, eller om RAG underförstått har erhållit statligt stöd. Därför skulle kommissionen i sitt beslut av den 29 juli 1998 beträffande fusionen inte kunnat bedöma huruvida RAG:s finansiella styrka förstärkts genom priset på 2 mark, och, i förekommande fall, i vilken utsträckning detta skett. Därför bör följande undersökas:

a) Huruvida RAG:s finansiella styrka eller marknadsposition stärkts genom koncentrationen.

b) Huruvida en eventuell förstärkning av RAG:s finansiella styrka leder till konkurrensrelaterade problem i enlighet med artikel 66.2 i EKSG-fördraget.

(48) Till att börja med bör man dock betona att det ekonomiska stöd som Tyskland givit RAG för att anpassa de tyska stenkolspriserna till importpriset och för nedläggning av produktionsanläggningar inte är av en art som förstärker RAG:s finansiella styrka på något sätt som är av betydelse för konkurrensen. Varken produktionskostnadsbidragen eller nedläggningsbidragen täcker mer än högst RAG:s faktiska kostnader.

a) Förstärkning av RAG:s finansiella styrka och marknadsposition

(49) I sitt beslut anger domstolen inga kriterier för hur man skulle kunna bedöma en eventuell diskrepans mellan köppriset och SBW:s faktiska värde, och den förstärkning av SBW:s finansiella styrka som eventuellt skulle kunna uppstå genom en sådan diskrepans. En metod som skulle kunna tillämpas i detta fall (bland många andra tänkbara metoder) vore att undersöka koncentrationens faktiska följder för RAG:s balansräkning. Därigenom skulle man i efterhand kunna se koncentrationens ekonomiska följder(12) och åtminstone kunna fastställa ett högsta värde (dvs. i värsta tänkbara fall) för det eventuella ekonomiska tillflödet, som skulle räcka för en analys i det föreliggande fallet.

(50) Därför har kommissionen givit redovisnings- och revisionfirman BDO i uppdrag att genomföra en undersökning av koncentrationens följder för RAG:s balansräkning. Undersökningen visar att RAG genom övertagandet av SBW kunnat uppnå en bokföringsmässig sammanslagningsvinst på [0-500]* miljoner mark. Detta motsvarar det bokförda nettovärdet på SBW:s egenkapital vid övertagandet (mark [0-500]* miljoner) minus köppriset (2 mark) och minus den handelsskatt som står i direkt koppling till övertagandet ([...]* miljoner mark).

(51) Mot fusionsvinsten måste man räkna de nedskrivningar av SBW:s tillgångar som genomförts i RAG:s balansräkning av den 31 december 1998, och som uppgår till [...]* miljoner mark. De största nedskrivningarna berör kraftverkssektorn ([...]* miljoner mark) och lagren av fasta bränslen ([...]* miljoner mark). I fråga om kraftverken handlade det främst om för tidig avskrivning av SBW:s energiförsörjningskostnader, som låg högre än marknadspriset. De avskrivningar av värdet av lagerreserverna av fasta bränslen som delvis genomfördes utgjordes främst av nedskrivningar av lagren från de listpriser som hittills tillämpats till världsmarknadspriset.

(52) Resultatet av undersökningen är att koncentrationens faktiska (negativa) effekt på RAG:s tillgångar uppgick till minus [0-500]*miljoner mark i RAG:s balansräkning för den 31 december 1998.

(53) I fråga om framtida effekter på företagets intäkter betonas det i undersökningen att avskrivningarna inom kraftverkssektorn i framtiden åtminstone delvis skulle kunna uppvägas av intäkter från delägandet i kraftverk. Samma sak gäller för avskrivningar av lagerreserver, eftersom det finns möjlighet att sälja de lagerreserver som nedskrivits till världsmarknadspriset med subventioner. Till sist påpekas det i undersökningen att det eventuellt finns en möjlighet för RAG att använda åtminstone delar av SBW:s förlustbalanseringar för företagsbeskattning och bolagsskatt, varvid man också påpekar risken för att de tyska skattemyndigheterna kan komma att avvisa delar av avdragen för förlustbalanseringarna.

(54) Undersökningen visar dock att man inte kan vänta sig att de ovan beskrivna aspekterna, som eventuellt kan få positiva följder för intäkterna, skulle kunna innebära att koncentrationen får kännbara positiva effekter på RAG:s finansiella styrka.

(55) Utgående från undersökningen kan man anta att de bokförda fusionsvinster på [0-500]* miljoner mark som anges i fusionsbalansen, som motsvarar nettovärdet på SBW:s tillgångar vid koncentrationstidpunkten, utan nedskrivningar, inom ramen för ett värsta tänkbara fall kan sättas som maximalt värde för den förbättring av RAG:s finansiella styrka som skulle kunna få inverkan på konkurrensen inom ramen för fusionsförfarandet.

(56) I det föreliggande fallet krävs ingen bedömning av de nedskrivningar som RAG genomfört, eftersom inga konkurrensproblem enligt artikel 66.2 i EKSG-fördraget uppstår ens om man utgår från det sammanlagda värdet utan nedskrivningar. Utgående från undersökningen kan det uteslutas att värdet på SBW:s tillgångar behöver värderas upp.

(57) Vad gäller den ekonomiska tillgängligheten kan man till och med utgå ifrån att tillgångarnas nettovärde fanns tillgängligt i likvida medel direkt efter fusionen. Detta skulle motsvara premissen att SBW sålts till sitt bokföringsvärde. Visserligen är det mer realistiskt att utgå från en stegvis, årlig tillgänglighet för den ökade ekonomiska kraften genom ökade intäkter, eller från att tillgängligheten endast varit indirekt genom att RAG:s kreditvärdighet ökat. Men en sådan analys krävs inte, eftersom det inte uppstår några konkurrensproblem i enlighet med artikel 66.2 i EKSG-fördraget ens om man utgår ifrån att bokföringsvärdet fanns direkt tillgängligt till fullo och i likvida medel.

(58) Det bör än en gång betonas att den metod som beskrivs i skäl 49 ff är en hypotetisk metod för att bestämma ett maximalt värde. Man har medvetet valt att inte bedöma riskerna med SBW:s verksamhet, eftersom en sådan bedömning skulle ha krävt en bedömning av antaganden om sannolikheten för sådana risker. Detta är inte heller nödvändigt, eftersom det inte uppstår konkurrensproblem ens om man utgår från det hypotetiska maximala värdet. Men i detta sammanhang måste man betona att en ny bedömning av en eventuell förbättring av den finansiella styrkan, utgående från en riskbedömning, skulle kunna leda till betydligt lägre värden. Det kan uteslutas att resultatet skulle kunna överstiga det maximalvärde som beräknas som värsta tänkbara fall.

(59) Antagandet att den högsta tänkbara stärkningen av RAG:s finansiella styrka skulle ligga runt [0-500]* miljoner mark överensstämmer i övrigt med resultaten av andra undersökningar av SBW:s företagsvärde som genomförts på uppdrag av RAG och Tyskland. RAG gav två undersökningar i uppdrag under år 2000 [...]*, och båda utesluter ett positivt företagsvärde för SBW.

(60) Ett första sakkunnigutlåtande som företagsrådgivaren Roland Berger sammanställde i januari 1996 på uppdrag av den tyska regeringen är i praktiken inte relevant för det föreliggande ärendet. Utlåtandet beställdes av Tyskland två år före koncentrationen och syftade till att granska SBW:s saneringskoncept. Det gick inte ut på någon bedömning av företagsvärdet eller av ett tänkbart försäljningsvärde för företaget. I utlåtandet talas det om ett positivt "omstruktureringsvärde" för företaget utanför kolsektorn. I en skrivelse till kommissionen från april 2000 förklarar Roland Berger däremot att detta värde definitivt inte får ses som ett eventuellt försäljningsvärde för denna sektor. Denna omstrukturering, som var koncipierad för SBW som självständigt företag, genomfördes aldrig och skulle enligt Roland Berger endast ha varit möjlig med hjälp av betydande investeringar.

(61) Ett andra utlåtande från mars 1996 som Tyskland beställde från [...]* syftade till en bedömning av tänkbara företagsövergripande lösningar för den tyska stenkolsgruveindustrin. Det tar inte upp frågan om värdet på företaget som helhet. Det tredje utlåtandet [...]* från juli 1998 var inriktat på en aktualisering av SBW:s värde. Där utgår man ifrån att det beräknade positiva värdet för andelarna utanför kolsektorn motsvaras av ett betydligt större negativt värde för kolsektorn.

b) Konkurrenseffekter av en tänkbar ökning av den finansiella kraften

(62) Den största tänkbara tillväxten av RAG:s finansiella kraft i storleksordningen [0-500]* miljoner mark skulle inte räcka för att stärka RAG:s ekonomiska position i en utsträckning som skulle möjliggöra konkurrenssnedvridande beteenden i enlighet med artikel 66.2 i EKSG-fördraget.

(63) Till att börja med skall det noteras att den högsta tänkbara ökningen av den finansiella kraften till följd av koncentrationen endast skulle motsvara högst [5-15 %]* av RAG:s sammanlagda tillgångar enligt balansräkningen av den 31 december 1999.

(64) Dessutom är RAG:s sammanlagda finansiella kraft, medräknat alla eventuella ökningar, inte större än de viktigaste konkurrenternas på den tyska importkolsmarknaden. Siffrorna för de viktigaste konkurrenternas balansräkningar, dvs. för RWE Trading, Glencore International, BHP Billiton plc och Rio Tinto plc motsvarar i stort sett RAG:s siffror, eller ligger till och med högre.

(65) En ökning av RAG:s finansiella kraft påverkar inte företagets konkurrensposition inom den tyska stenkolssektorn. Man kan utesluta att RAG:s ökade finansiella kraft skulle utnyttjas för att subventionera ytterligare inhemskt producerat stenkol. Subventionering av inhemskt stenkol är kopplat till produktionstak. Om dessa övre värden överskrids skulle detta ofrånkomligen leda till att subventionerna per ton inhemskt stenkol minskade, vilket innebär att det i praktiken inte skulle ge RAG några ekonomiska fördelar. Dessutom måste man tänka på att produktionskostnaderna för inhemskt stenkol ligger långt över priset för importkol, och att man därför skulle behöva sätta in betydande medel per ton kol för att kunna sälja inhemskt kol i Tyskland eller internationellt. Med det finansiella tillflöde som ansetts vara det högsta tänkbara skulle man endast kunna subventionera en engångsmängd på cirka [...]* miljoner ton tyskt stenkol (med produktionskostnader på cirka mark [...]* per ton över importkolspriset) så att de kom ned på en säljbar prisnivå. Detta motsvarar endast [0-10 %] av den sammanlagda marknadsmängden.

(66) Den högsta tänkbara stärkningen av RAG:s finansiella kraft skulle inte heller få negativa effekter på konkurrensen på den tyska importmarknaden. Stenkol är en produkt med ytterst begränsat förädlingsvärde, för vilken den avgörande faktorn för kunderna är ett lågt pris för erforderlig kvalitet. I syfte att hindra konkurrensen på den tyska importkolsmarknaden skulle RAG endast kunna sätta in sin ökade finansiella kraft för att försöka

- undanröja faktisk eller potentiell konkurrens genom att köpa upp effektiva kolgruvor i eller utanför Tyskland, eller

- tränga undan faktiska eller potentiella konkurrenter genom att sälja importkol under världsmarknadspriset.

(67) Man kan utesluta att RAG skulle kunna påverka konkurrensen i någon nämnvärd utsträckning genom att köpa upp kolgruvor utanför Tyskland. Den högsta tänkbara ökningen av RAG:s finansiella kraft skulle endast räcka till mycket begränsade uppköp, som endast skulle ha en marginell inverkan på RAG:s globala marknadsposition. För närvarande producerar RAG [100-150]* miljoner ton per år i sina tyska och utländska kolgruvor, jämfört med en sammanlagd årsproduktion över hela världen på 3400 miljoner ton. Det är därför inte realistiskt möjligt att undanröja tillräckligt många faktiska eller potentiella konkurrenter på den tyska kolmarknaden.

(68) Inte heller kan man utgå ifrån att RAG skulle kunna påverka konkurrensen märkbart på längre sikt genom att använda sin ökade finansiella kraft för att sälja importerat kol under världsmarknadspris i syfte att tränga undan nuvarande konkurrenter.

(69) Att en sådan metod inte skulle kunna fungera på längre sikt beror främst på de konkurrerande företagens finansiella kraft, de låga inträdeströsklarna för tyska kolimporter och de ökade finanskrav som uppkommer genom en ökning av mängden importkol.

(70) Som redan nämnts i skäl 64 kan RAG:s och SBW:s sammanlagda finansiella kraft anses vara jämförbar med, men under inga omständigheter påtagligt större än, de viktigaste konkurrenternas. Därför kan man utgå ifrån att RAG:s konkurrenter effektivt skulle kunna motverka eventuella lågprisstrategier från RAG:s sida under en tillräckligt lång tid.

(71) Sedan 1995 har den tyska stenkolsproduktionen minskat med nästan 40 % (från 53 miljoner ton under 1995 till 32,7 miljoner ton under 2001). Den sammanlagda tyska stenkolsförbrukningen har också minskat under den perioden (se tabell 1 i skäl 33). Den ökande andelen importkol på den tyska stenkolsmarknaden gör det inte bara attraktivare för kolimportörer att tränga in på den tyska marknaden, utan leder också till att RAG skulle behöva sätta in betydande och ökande summor för att försörja den ökande efterfrågan med importkol till lägre priser.

(72) Som redan angivits är trösklarna för marknadstillträde låga på den tyska stenkolssmarknaden. Investeringskraft spelar ingen större roll inom importkolssektorn, eftersom det viktigaste kriteriet för ekonomisk framgång är kvalificerad och erfaren personal. Även om man utgår från att RAG på kort sikt skulle kunna tränga ut konkurrenter från marknaden genom lägre priser, skulle dessa lätt kunna återvända så snart RAG ökar priserna igen. Därigenom skulle RAG inte kunna jämna ut förluster som görs i samband med undanröjandet av konkurrensen genom att ta ut högre priser efteråt. Därför är det uteslutet att RAG skulle tillämpa en sådan strategi. Den skulle i alla fall inte minska konkurrensen på sikt, eftersom även kortsiktiga framgångar med att tränga undan konkurrenter skulle omintetgöras av att konkurrenterna tack vare de låga marknadströsklarna skulle kunna återvända till den tyska kolmarknaden så snart RAG:s priser stiger över världsmarknadspriset. Därigenom skulle RAG:s eventuella ursprungliga marknadsvinster lätt kunna återerövras med lägre priser.

(73) Det har även visats att utvecklingen på senare år har lett till att RAG:s viktigaste kunder har blivit mer priskänsliga, så att RAG:s möjligheter att höja priserna över de internationella marknadspriserna (t.ex. efter att ha trängt ut konkurrenterna från den tyska marknaden, i det ovan undersökta exemplet) är mycket begränsade. På grund av de senaste årens avreglering och globalisering har konkurrensen mellan RAG:s viktigaste kunder, dvs. kolkraftverken (som står för cirka [75-85 %]* av den sammanlagda tyska kolförbrukningen), ökat kraftigt. Därför är det otänkbart att tyska elföretag skulle acceptera kol till högre pris än vad de utländska konkurrenterna betalar till internationella kolproducenter. Inte heller tyska stålproducenter skulle acceptera priser som ligger över världsmarknadsnivån, eftersom de också har att göra med en allt hårdare konkurrens.

(74) Man måste också tänka på att om RAG skulle minska kolimporterna till Tyskland genom subventioner i syfte att tränga ut konkurrenter, skulle det inverka negativt på avsättningen av tyskproducerat stenkol, vilket skulle vara negativt för RAG. Det sammanlagda subventionsbeloppet är fastlagt för varje år. Subventioner godkänns endast för att utjämna skillnaden mellan RAG:s produktionskostnader och genomsnittspriset för kol som importeras till Tyskland. Därför skulle en tydlig "konstlad" sänkning av priset för importkol också medföra att det subventionsbelopp som behövs per ton tyskt kol skulle öka och att därigenom den absoluta avsättningen av inhemskt kol skulle minska, på grund av att subventionsvolymen har en fast övre gräns. Även om RAG skulle vinna marknadsandelar inom importkolssektorn skulle förlusterna inom den inhemska kolsektorn omintetgöra dessa vinster.

c) Sammanfattning beträffande stärkning av den finansiella kraften

(75) Sammanfattningsvis kan man alltså säga att även om man utgår ifrån ett hypotetiskt maximivärde, som grundas på ett antal "värsta tänkbara fall", skulle den ökning av den finansiella kraften som uppkommer genom koncentrationen inte räcka för att ge RAG en så pass mycket starkare ekonomisk position att företaget skulle kunna vidta konkurrenshämmande åtgärder enligt artikel 66.2 i EKSG-fördraget. Man måste dock tänka på att en bedömning av en eventuell ökning av RAG:s finansiella kraft utgående från alla risker som är förknippade med driften av SBW skulle kunna resultera i ett betydligt lägre värde.

V. SLUTSATS

(76) Därav följer att den anmälda koncentrationen inte leder till att de berörda företagen i enlighet med artikel 66.2 i EKSG-fördraget på en betydande del av marknaden kan fastställa priserna, kontrollera eller inskränka produktionen eller distributionen eller förhindra bibehållandet av en effektiv konkurrens, eller att de kan undandra sig de konkurrensregler som följer av tillämpningen av EKSG-fördraget, särskilt genom upprättandet av en konstlad undantagsställning, vilken medför en väsentlig fördel i fråga om tillgång till försörjningskällor och avsättning.

(77) Eftersom samtliga förutsättningar som nämns i artikel 66.2 i EKSG-fördraget är uppfyllda kan den anmälda koncentrationen godkännas.

(78) Detta beslut avser endast tillämpningen av artikel 66 i EKSG-fördraget och skall på intet sätt föregripa eventuella beslut av kommissionen om att tillämpa andra bestämmelser i EG-fördraget eller EKSG-fördraget och motsvarande sekundärrätt, i synnerhet tillämpningen av bestämmelser avseende kontroll av statligt stöd.

HÄRMED FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

RAG Aktiengesellschafts förvärv av kontrollen över företagen Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH godkänns i enlighet med artikel 66.2 i EKSG-fördraget.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till RAG Aktiengesellschaft Rellinghauser Straße 1-11 D - 45128 Essen.

Utfärdat i Bryssel den 7 maj 2002.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) Mål T-156/98 [2001] REG II-337.

(2) Tyskland och RAG har överklagat Förstainstansrättens dom.

(3) Delar av denna text har utelämnats för att se till att inga konfidentiella uppgifter offentliggörs. Dessa delar har markerats med klamrar och asterisk.

(4) EGT 9, 11.5.1954, s. 345/54.

(5) EGT 154, 14.7.1967, s. 11.

(6) EGT L 348, 17.12.1991, s. 12.

(7) Se mål IV/M.308 Kali + Salz/MDK/Treuhand, EGT C 275, 3.9.1998, punkt 9.

(8) Se mål IV/M.308 Kali + Salz/MDK/Treuhand, op.cit., punkt 10.

(9) Se kommissionens beslut av den 21 december 2000 om Tysklands ekonomiska stöd till kolindustrin under åren 2000 och 2001, EGT L 127, 9.5.2001, s. 55.

(10) EGT L 101, 13.4.1989, s. 35.

(11) Mål COMP/E-3/36.779 RAG Hüttenvertrag, skrivelse av den 8.11.2000.

(12) I stället för att genomföra beräkningar av "företagsvärdet" enligt klassiska förfaranden för företagsvärderingar (t.ex. förfaranden som utgår från produktiva tillgångar eller nuvärdemetoden), som inte minst för den berörda kolproduktionssektorn i hög grad präglas av subjektiva bedömningar av risker och framtida utvecklingar och följaktligen medför stora osäkerhetsfaktorer. I detta sammanhang bör det dock påpekas att de undersökningar som kommissionen har tillgång till och som genomförts enligt klassiska metoder för företagsvärdering visar på betydligt mindre värden (se skäl 60).