RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 2834/91 av den 23 september 1991 om slutgiltigt uttag av den preliminära utjämningstullen på import av polyesterfibrer och polyestergarn med ursprung i Turkiet

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 2423/88 av den 11 juli 1988 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen(1), särskilt artikel 12 i denna,

med beaktande av tilläggsprotokollet(2) till associeringsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet, särskilt artikel 46 i detta,

med beaktande av det förslag som kommissionen lämnat efter samråd i rådgivande kommittén enligt ovannämnda förordning, och

med beaktande av följande:

A. Provisoriska åtgärder och efterföljande förfarande

1. Genom förordning (EEG) nr 1432/91(3) (nedan kallad kommissionens förordning) införde kommissionen en preliminär utjämningstull på import av polyesterfibrer och polyestergarn med ursprung i Turkiet.

2. Efter det att den preliminära utjämningstullen infördes lämnade den turkiska regeringen, tre exportörer och en importör skriftliga inlagor där de lade fram sina synpunkter på utredningsresultaten. Den turkiska regeringen och en exportör fick på egen begäran tillfälle att yttra sig hos kommissionen.

3. Parternas muntliga och skriftliga inlagor och kommentarer övervägdes och vid behov ändrades kommissionens utredningsresultat för att ta hänsyn till dem.

B. Förfarandets längd

4. Inledandet av förfarandet tillkännagavs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(4). Utredningen av subventionerna omfattade perioden från den 1 juli 1987 till och med den 31 december 1988. Utredningen överskred den normala tidsperioden på grund av de insamlade och granskade uppgifternas volym och komplexitet.

Den turkiska regeringen och en turkisk exportör hävdade att kommissionen hade överskridit den tid som var rimlig för att slutföra förfarandet och att en del uppgifter därför var föråldrade.

Med avseende på detta konstaterar rådet att kommissionen under lång tid innan utjämningstullarna infördes utan framgång hade diskuterat möjligheten av ett åtagande med de turkiska myndigheterna.

Rådet bekräftade kommissionens förklaring som den anges i punkt 6 i kommissionens förordning.

C. Subventionering

Allmänt

5. Rådet övervägde i detta speciella fall om det var lämpligt att utjämna de subventionssystem som hade avskaffats efter utredningsperioden.

Rådet, som har tagit hänsyn till den turkiska regeringens uppgifter och som är övertygat om att inga fortsatta vinster kommer att uppstå efter avskaffandet av dessa subventionssystem samt förutsätter att subventionerna inte kommer att återinföras, finner det onödigt att införa utjämningstullar mot dessa subventionssystem.

Särskilda subventionsformer

6. Kommissionen identifierade elva subventionsformer, av vilka ett visst antal betraktades som utjämningsbara.

Den turkiska regeringen och de turkiska exportörerna framförde särskilda synpunkter på nedan angivna subventionsformer.

Befrielse från bolagsskatt

7. Den turkiska regeringen och en turkisk exportör bestred inte att denna subvention baseras på exportprestationer, men ifrågasatte den grund på vilken kommissionen hade beräknat utjämningsnivån för detta subventionssystem. Den turkiska regeringen föreslog att man som grund skulle använda den nivå av skattefrihet (14 %) som är tillämplig på exportintäkter för 1992 men inte träder i kraft förrän 1993.

Denna subventionsform innebar att 20 % av de tillverkande företagens exportintäkter för 1989 och 18 % av exportintäkterna för 1990 befriades från bolagsskatt. Procenttalet har sänkts till 16 % för 1991, men detta träder inte i kraft förrän 1992. Den turkiska regeringen har vidare minskat skattefrihetsnivån till 14 % för exportintäkter från 1992, vilket träder i kraft 1993. Eftersom den nuvarande kostnaden för den turkiska staten och förmånerna för de berörda företagen baserades på företagens exportintäkter för 1990, ansåg kommissionen att den skattefrihetsnivå på 18 % som gäller för 1991 bör ligga till grund för beräkningen av utjämningsnivån för denna subventionsform. Det skulle på det nuvarande stadiet inte vara motiverat att föregripa en ytterligare minskning av kostnader för och förmåner med denna subventionsform under kommande år. Rådet anslöt sig till denna slutsats.

Låg ränta för lån till investeringsändamål

8. Den turkiska regeringen och en turkisk exportör hävdade att denna subventionsform avskaffades i januari 1990. Eftersom tillräckliga bevis anfördes och betraktades som godtagbara av kommissionen, ansågs detta subventionssystem inte längre vara utjämningsbart.

Stimulansbidrag

9. Den turkiska regeringen och en exportör hävdade att denna subventionsform avskaffades i november 1989. Bortsett från att kommissionen inte underrättades om detta när preliminära utjämningstullar infördes, var de faktiska förmåner som tillföll de företag som utnyttjade denna subventionsform försumbara, och följaktligen påverkade de inte och kommer inte heller i framtiden att påverka tullarna. Rådet tog inte hänsyn till förmåner från denna subventionsform.

Avdrag för att stimulera till investeringar

10. Den turkiska regeringen och en turkisk exportör ansåg att kommissionen för denna subventionsform, liksom för tullbefrielsen, tillämpade en avskrivningstid som inte var representativ för den normala avskrivningstiden i Turkiet. De hävdade att den normala avskrivningstiden i Turkiet är mellan åtta och tio år samt att företagen har rätt att själva välja avskrivningstid.

11. I detta avseende baserade kommissionen sina utredningsresultat på information som man fått vid kontrollbesök och som visade att den normala avskrivningstiden i den berörda branschen var fyra år.

12. Dessutom konstaterade en turkisk exportör att om förmånen från denna subventionsform beräknades enbart på grundval av investeringar i polyesterfibrer och polyestergarn, och inte på den totala mängden investeringar, skulle ett lägre subventionsbelopp gälla. Exportören var oförmögen att på ett tillfredsställande sätt kvantifiera det subventionsbelopp som enbart hänförde sig till investeringar i polyesterfibrer och polyestergarn och följaktligen har kommissionens beräkningar baserats på den enda tillförlitliga information som det berörda företaget lämnat, det vill säga på alla de investeringar som gynnats av denna subventionsform.

Under dessa omständigheter bekräftade rådet de metoder som kommissionen använt som grund för beräkningen av de utjämningsbara subventionsbeloppen från denna subventionsform.

Tullbefrielse

13. Den turkiska regeringen och en turkisk exportör hävdade att den tullsats för vilken tullbefrielse begärdes sänktes från 30 % till 5 % i november 1989. Godtagbara bevis på detta har lämnats. Rådet har tagit hänsyn till detta vid beräkningen av utjämningsbeloppet för denna subventionsform.

Andra subventionsformer

14. Rådet bekräftade kommissionens utredningsresultat om att inte tillgripa åtgärder mot Stödfonden för resursanvändning (punkt 9 i kommissionens förordning) och det indirekta skatteavdraget (punkterna 10 och 11), eftersom dessa två subventionsformer upphävdes innan utredningsperioden var slut, och inte heller mot Stöd- och prisstabiliseringsfonden (punkt 17), eftersom de berörda produkterna inte är berättigade till stöd från denna fond, och inte heller mot lågräntelån till driftsfasen (punkt 29), eftersom förmånerna av denna subvention var försumbara.

D. Specifikt

15. Den turkiska regeringen och en turkisk exportör har vidare framfört argumentet att inhemska subventioner endast kan vara utjämningsbara om de på ett specifikt sätt har getts till den berörda branschen. Den turkiska regeringen hävdar dock att de inhemska subventioner som kommissionen har funnit utjämningsbara i samtliga fall ges inom ramen för allmänt tillgängliga stimulansåtgärder.

16. Rådet har konstaterat hur inhemska subventioner beviljas i Turkiet. Ett företag måste få en stödlicens från Statens planeringsorganisation (SPO). För att ge beslut om dessa en säker grundval har SPO upprättat en förteckning över branscher som inte är berättigade till inhemska stimulansåtgärder. Dessutom genomför SPO i varje särskilt fall en analys av varje investeringsansökan som vanligen åtföljs av en så kallad genomförbarhetsstudie, och beslutar därefter huruvida ett företag skall få subvention i någon av de angivna inhemska formerna.

Under dessa omständigheter finns det all anledning att tro att tilldelningen av ifrågavarande subvention inte görs i överensstämmelse med neutrala och objektiva kriterier.

Kommissionen bad de turkiska myndigheterna att lägga fram avgörande bevis för den allmänna tillgängligheten av ifrågavarande subvention, men så skedde inte.

Under dessa omständigheter delar rådet kommissionens övertygelse om att det turkiska systemet inte tillåter de sökande företagen att automatiskt få den subvention som de begär så snart som kriterierna är uppfyllda.

17. Konsekvensen av dessa argument är att rådet inte kan acceptera påståendet att dessa subventionsformer är allmänt tillgängliga. Följaktligen anser rådet att subvention i dessa former beviljas för varje särskilt fall.

18. Dessutom konstaterades det att till och med de inhemska subventioner som fördelas på grundval av utvecklingsnivån i den region där det understödda företaget ligger beviljades för varje särskilt fall, och i samtliga fall i de mest utvecklade regionerna i Turkiet.

19. Därför är det klart att dessa subventionsformer inte är allmänt tillgängliga för alla företag och inte heller för alla regioner, för vilka skiftande procenttal för berättigande till subventioner har ställts upp i enlighet med regionens utvecklingsnivå. Rådet betraktar dessa subventionsformer som utjämningsbara.

E. Subventionernas totalbelopp

20. De sammanlagda beloppen av utjämningsbara subventioner enligt vad rådet fastställt är följande:

>Plats för tabell>

De enskilda beloppen av utjämningsbara subventioner uppdelade efter subventionsform har meddelats vart och ett av de berörda företagen. Av sekretesskäl offentliggörs de inte här.

F. Skada

21. I kommissionens förordning konstaterades det att fyra produkter omfattades av detta förfarande och att gemenskapsindustrin tillverkade likadana produkter. Vad gäller bedömningen av effekten av den import som subventioneras, hävdades emellertid att de polyesterfibrer och polyestergarner som exporterades av de turkiska företagen och de som tillverkades av producenter inom gemenskapen inte var likadana produkter, eftersom de var av olika kvalitet. Dessa importvaror kunde därför inte vålla väsentlig skada för produktionen av samma vara inom gemenskapen. Dessa argument accepterades inte enligt kommissionens förordning eftersom de eventuella kvalitetsskillnaderna mellan turkiska och gemenskapstillverkade produkter var så obetydliga att det inte gick att otvetydigt fastställa att de var olika produkter. Denna slutsats stöddes ytterligare av likheten i slutanvändning för dessa produkter.

22. Rådet fastställde i detta fall att de exporterade varorna och de gemenskapsproducerade varorna hade identiska grundläggande fysiska egenskaper och identisk användning. Vidare är slutanvändarna desamma och den enda avgörande skillnaden mellan de exporterade varorna och de som produceras inom gemenskapen är priset. Priset påverkas emellertid i hög grad av den turkiska regeringens subventioner. Under dessa omständigheter konstateras det att det inte finns någon klar och avgörande skillnad mellan varorna.

23. Rådet fastställer därför kommissionens slutsats att gemenskapsindustrin måste anses producera likadana varor som de importerade subventionerade varorna.

24. I sina preliminära slutsatser konstaterade kommissionen att fiber- och garnindustrin i gemenskapen hade lidit väsentlig skada på grund av den subventionerade importen från Turkiet.

25. Dessa slutsatser om skada baserades i huvudsak på följande omständigheter:

Vad gäller volymen av den subventionerade importen fastställde kommissionen i sin förordning att importen av garn hade ökat från 233 ton under 1984 till 13 315 ton under 1988, en ökning av marknadsandelen från 0 % till 5 %, och att marknadsandelen för fibrer varierade kring 4 % och 1988 uppgick till 3,3 %. Här måste man hålla i minnet att man i juni 1988 införde preliminära antidumpningstullar(5) på importen av de flesta av de produkter som omfattades av utredningen, vilket sannolikt påverkat importvolymerna. Inga kommentarer inkom angående dessa utredningsresultat.

26. Gemenskapsindustrins marknadsandel minskade för fibrer från 79 % under 1984 till 75 % under 1988 och för garner från 81 % under 1984 till 69,8 % under 1988. Vad beträffar priserna konstaterades mellan 1985 och utredningsperiodens slut avsevärda prissänkningar på 5 % för texturerat garn, 12 % för garn av polyesterfilament, 20 % för fibrer och 26 % för POY.

Dessutom konstaterades det att huvuddelen av gemenskapsindustrin gick med stora förluster under 1988, i en del fall på upp till 26 % för fibrer och 15 % för garner.

27. Rådet bekräftar därför kommissionens slutsatser som de anges i punkt 50 53 i kommissionens förordning.

28. Kommissionen konstaterar vidare att under utredningsperioden var priserna i gemenskapen på turkiska importvaror i genomsnitt lägre än motsvarande priser på likadana varor tillverkade inom gemenskapen, och följande skillnader konstaterades: för fibrer 18 till 22 %, för turkiskt garn av polyesterfilament 65 %, för turkisk POY-garn 30 %, och för turkiskt texturerat garn mellan 25 och 43 %.

29. I detta avseende hävdade den turkiska regeringen och en turkisk exportör att de beräknade marginalerna för underprissättningen inte var korrekta, eftersom man inte hade gjort någon justering av de turkiska priserna med hänsyn till de påstådda skillnaderna i fysiska egenskaper mellan de turkiska och de gemenskapstillverkade varorna. Någon verkan på priserna av dessa påstådda skillnader kunde emellertid inte bevisas på ett godtagbart sätt, varken av den turkiska regeringen eller den berörda exportören. Följaktligen tillbakavisades denna begäran.

30. Dessutom bör man hålla i minnet att även om de påstådda skillnaderna skulle ha en viss verkan på priserna och därför också på varornas prisjämförbarhet, skulle denna verkan aldrig bli så stor att den uppvägde de väldiga marginaler för underprissättning som kommissionen fastställt och verifierat. Rådet bekräftar följaktligen kommissionens slutsatser om underprissättning.

Slutsats

31. Mot bakgrund av kommissionens slutsats enligt punkt 53 i kommissionens förordning och ovannämnda överväganden, bekräftar rådet att de turkiska exportörerna avsevärt har ökat sin närvaro på marknaden, återgått till underprissättning, och att industrin i gemenskapen lider väsentlig skada av detta.

G. Orsakssamband

32. Som redan visats i punkt 54 i kommissionens förordning är de berörda marknaderna utomordentligt priskänsliga och transparenta. Den markanta underprissättningen på de turkiska exportvarorna, som till stor del täcks av en betydande subventionsmarginal, har följaktligen en klar inverkan på priserna för industrin i gemenskapen.

I detta avseende hävdade den turkiska regeringen att den turkiska exporten på grund av den obetydliga marknadsandelen inte kunde ha någon skadlig inverkan på priserna för industrin i gemenskapen. Men på den här speciella marknaden, där det bara finns ett tämligen begränsat antal leverantörer och prissituationen är transparent, kan låga priser som tillämpas av exportörer med relativt liten marknadsandel ändå ha avsevärda skadliga effekter på den allmänna prisnivån och tvinga producenter inom gemenskapen att anpassa sina priser efter dessa importerade lågprisvaror på bekostnad av sin egen lönsamhet.

33. Det hävdades vidare att prissänkningen, som i sig inte ifrågasattes, företrädesvis kunde hänföras till fallande råvarukostnader. Rådet är emellertid av den uppfattningen att fallande råvarupriser visserligen kan ha lett till prissänkningar, men att detta inte förklarar det faktum att gemenskapsindustrin hindras från att sälja till lönsamma priser. Följaktligen ökar underprissättningen från subventionerade importvaror prissänkningseffekten och tvingar ned priserna till lägre nivåer än vad som följer av den normala prisutvecklingen på grund av kostnadsreduktion.

34. Den turkiska regeringen och en turkisk exportör hävdar att den väsentliga skadan för gemenskapindustrin har vållats av andra faktorer, antingen dumpade importvaror från flera länder för vilka antidumpningstullar gäller, eller import till låga priser eller till rättvist prissatta importvaror.

I detta avseende är rådet medvetet om att det har infört antidumpningstullar på tre av de produkter som omfattas av utredningen och som importeras från flera länder. Dessa åtgärder var avsedda att undanröja den skada som vållades av dumpningen av dessa exportvaror. Bortsett från det faktum att utredningsresultaten i dessa antidumpningsförfaranden hänförde sig till en annan referensperiod, baserades emellertid antidumpningstullarna för de flesta turkiska företagen och de flesta varorna på de dumpningsmarginaler som konstaterats för Turkiet, och undanröjde inte skadan i dess helhet. Följaktligen har subventionerna för importvarorna ytterligare en skadlig inverkan på gemenskapsindustrin, vilken inte har undanröjts genom dessa antidumpningsåtgärder.

I artikel 4 i förordning (EEG) nr 2423/88 föreskrivs i själva verket inte att skada kan konstateras enbart om subventioner är den enda eller den huvudsakliga orsaken till den allmänna skada som en industri drabbas av. Därför kan skada som orsakas av subventioner motivera skyddsåtgärder, även om denna skada bara är en del av en större skada som också beror på andra faktorer. I föreliggande fall har utredningen faktiskt visat att situationen för gemenskapsindustrin trots de vidtagna åtgärderna fortfarande är vansklig och att åtgärderna mot dumpad import följaktligen inte helt har uppvägt den skada som orsakas av illojal prissättning.

35. De turkiska myndigheterna hävdade vidare att de svårigheter som gemenskapsindustrin upplever företrädesvis orsakas av grundläggande strukturproblem.

36. Rådet medger att industrin i gemenskapen har haft stora ekonomiska problem i det förflutna. För att övervinna dessa problem har producenterna inom gemenskapen genomfört ett antal omstruktureringar, vilket har förbättrat deras resultat. Denna omstrukturering av industrin i gemenskapen äventyras emellertid nu av illojal och skadlig prissättning på olika importvaror från ett antal länder, som framgår av de lönsamhetstal som anges i punkt 52 i kommissionens förordning. Rådet anser det därför felaktigt att ge strukturproblem skulden för skador som faktiskt orsakas av illojal prissättning.

37. Den turkiska regeringen hävdade vidare att eftersom verkan av dumpad import från Turkiet bedömdes i förening med verkan av dumpad import från fem andra länder vid skadebedömningen i dessa antidumpningsförfaranden hade rådet inte möjlighet att i detta fall avgöra huruvida de subventionerade importvarorna från Turkiet vållade skada eller ej.

38. Av de skäl som anges i punkt 56 58 i kommissionens förordning och mot bakgrund av ovanstående överväganden bekräftar rådet emellertid att den subventionerade turkiska importen har vållat gemenskapsindustrin väsentlig skada.

H. Gemenskapens intresse

39. I punkt 59 63 i sin förordning anger kommissionen skälen till att gemenskapens intresse kräver ingripande för att förebygga skador under förfarandet. Rådet betraktar dessa skäl som giltiga.

En turkisk exportör och den turkiska regeringen hävdar emellertid att tullar skulle förhindra priskonkurrens på gemenskapens marknad, vilket inte kan ligga i gemenskapens intresse.

40. I detta avseende erinrar rådet om att utjämningstullar är avsedda att återupprätta rättvis konkurrens och att det följaktligen är nödvändigt att undanröja verkan av subventioner för importen, vilket leder till att gemenskapsindustrin utsätts för en högre grad av lojal konkurrens på gemenskapens marknad, också av exportvaror från turkiska företag. Därför bekräftar rådet kommissionens slutsatser om gemenskapens intresse.

I. Tilläggsprotokollet till associeringsavtalet mellan EEG och Turkiet

41. Den turkiska regeringen hävdar att kommissionen inte använde rätt medel mot de turkiska subventionssystemen genom att införa tullar enligt förordning (EEG) nr 2423/88, eftersom det finns särskilda regler enligt tilläggsprotokollet till associeringsavtalet mellan EEG och Turkiet av den 23 november 1970.

42. Enligt artikel 43.2 i detta tilläggsprotokoll, som innebär att Turkiet får betraktas som ett land som befinner sig i den situation som anges i artikel 92.3 a i Romfördraget, betraktas stöd som förenligt med avtalets tillämpning endast om det inte ändrar handelns villkor i en utsträckning som är oförenlig med de fördragsslutande parternas ömsesidiga intresse.

Den turkiska regeringen anser att den enligt artikel 43.2 följaktligen är berättigad att bevilja dessa subventioner.

43. Rådet anser emellertid att kommissionen har bedömt sina utredningsresultat om skada och orsakssamband korrekt och bekräftar vidare att handelsvillkoren genom subventioneringen av turkiska importvaror har ändrats på ett sätt som är oförenligt med de fördragsslutande parternas ömsesidiga intresse.

44. Gemenskapen har vidare, i enlighet med artikel 45 i tilläggsprotokollet, till associeringsrådet för godkännande hänskjutit de utjämningstullar som gemenskapen har för avsikt att slutgiltigt införa på import av fibrer och garner från Turkiet. I avsaknad av ett beslut enligt artikel 45 från associeringsrådets sida har gemenskapen emellertid, enligt artikel 46 i tilläggsprotokollet, rätt att vidta de skyddsåtgärder som den finner lämpliga för att övervinna svårigheter som beror på att det inte finns något beslut av associeringsrådet.

J. GATT - Kodex om subventioner - Utvecklingsländer

45. Den turkiska regeringen hävdar vidare att villkoren i artikel 14 i överenskommelsen om tolkning och tillämpning av artikel VI, XVI och XXIII i GATT (kodex om subventioner) inte har uppfyllts, i strid med vad som sägs i punkterna 36 och 37 i kommissionens förordning.

46. Med avseende på inhemska subventioner inskränker emellertid inte de särskilda bestämmelserna för utvecklingsländer (artikel 14 i GATT:s kodex om subventioner) möjligheterna för en annan signatärmakt att tillämpa sina bestämmelser om utjämningstullar, om subventionerad export från ett utvecklingsland vållar signatärmaktens inhemska industri väsentlig skada (artikel 14.7 i GATT:s kodex om subventioner).

Vad gäller exportsubventioner har rådet dessutom i detta avseende konstaterat att Turkiet hade förbundit sig gentemot signatärmakterna till GATT:s kodex om subventioner (artikel 14.5 och 14.6) att successivt avskaffa sina exportsubventioner till utgången av 1989. Turkiet har inte respekterat detta åtagande.

47. Rådet anser att gemenskapen enligt kodexen om subventioner har rätt att införa utjämningstullar.

K. Skadetröskel

48. Kommissionen har beräknat storleken av den tull som är nödvändig för att undanröja skadan genom att för var och en av de fyra varorna jämföra priserna på de turkiska varorna i gemenskapen under utredningsperioden med ett normalpris för gemenskapsindustrin beräknat efter de genomsnittliga produktionskostnaderna för varje vara hos representativa producenter i gemenskapen plus en skälig vinstmarginal (6 % för fibrer och 7 % för garner). Skillnaderna mellan dessa två priser ansågs utgöra det belopp med vilket priserna på de turkiska produkterna borde höjas vid gemenskapens gräns för att undanröja den skada som vållas av de subventionerade importvarorna.

Den turkiska regeringen och en turkisk exportör anser att en vinstmarginal på 3 % skulle vara en mer realistisk marginal att tillämpa på producenter inom gemenskapen vid beräkningen av skadetröskeln. Ingen grund har emellertid givits för att motivera en marginal på 3 %. Rådet konstaterar att kommissionen fastställde vinstmarginalen på grundval av den genomsnittliga vinstmarginalen för producenter i gemenskapen under åren 1985 och 1986, eftersom den skadliga inverkan på producenterna i gemenskapen av illojalt prissatta importvaror från tredje land fortfarande var måttlig under större delen av den perioden.

Under dessa omständigheter bekräftar rådet den grundval för att välja vinstmarginalens nivå som använts i detta fall, och följaktligen även de utredningsresultat som anges i punkterna 64 och 65 i kommissionens förordning.

L. Åtagande

49. Efter det att parterna hade informerats om de grundläggande omständigheter och överväganden på grund av vilka man hade för avsikt att rekommendera införande av slutgiltiga tullar och ett slutgiltigt uttag av belopp för vilka säkerhet ställts genom en preliminär tull, erbjöd den turkiska regeringen ett åtagande som betraktades som godtagbart.

Resultatet av detta åtagande är att den viktigaste exportsubventionen (befrielsen från bolagsskatt) successivt kommer att avvecklas, vilket avhjälper den allvarliga skada som de turkiska subventionerna vållar.

Efter samråd med rådgivande kommittén godkändes detta åtagande genom kommissions beslut 91/511/EEG(6). Rådet har vidare konstaterat att utredningen av detta fall har avslutats.

50. Eftersom en del av de slutgiltiga utjämningstullarna borde ha blivit tillfälligt upphävda med hänsyn till de antidumpningstullar som infördes genom förordningarna (EEG) nr 3905/88(7) och 3946/88(8), borde endast slutgiltiga nettoutjämningstullar ha införts enligt artikel 1 i denna förordning.

M. Ackumulering av antidumpningstullar och utjämningstullar

51. I punkt 67 70 i kommissionens förordning väcker kommissionen frågan om antidumpningstullar ochutjämningstullar kan ackumuleras enligt artikel 13.9 i förordning (EEG) nr 2423/88 och artikel VI.5 i GATT.

52. Rådet godtar resonemanget i punkt 67 70 i kommissionens förordning och bekräftar att artikel 13.9 inte hindrar att man förutom antidumpningstullar även inför utjämningstullar mot de inhemska subventioner som konstaterats, liksom mot de exportsubventioner som inte kan ha påverkat antidumpningstullen eftersom de berörda företagen fått dessa förmåner efter det att antidumpningstullen infördes.

53. Så länge som antidumpningstullen är i kraft bör den del av utjämningstullen som motsvarar den exportsubvention som har påverkat beräkningen av dumpningsmarginalen endast införas i den mån den överskrider antidumpningstullen.

N. Uttag av preliminära tullar

54. Med hänsyn till den subventionsnivå som slutgiltigt fastställts enligt ovan och den allvarliga skadan för gemenskapsindustrin anser rådet att det är nödvändigt att de belopp som tagits ut i form av preliminära utjämningstullar slutgiltigt tas ut på samma nivå som den nettoutjämningstull som införs (artikel 1 i denna förordning).

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De belopp som tagits ut eller för vilka säkerhet ställts genom en preliminär utjämningstull enligt förordning (EEG) nr 1432/91 skall tas ut med följande tullsatser:

i) Polyesterstapelfibrer = 3,19 %

(Taric-tilläggsnummer: 8527).

För följande företag skall följande tullsats gälla:

- Sonmez Filament = 0,58 %

(Taric-tilläggsnummer: 8526).

ii) Texturerat garn av polyesterfilament = 1,98 %

(Taric-tilläggsnummer: 8532).

För följande företag skall följande tullsatser gälla:

- Sasa = 1,31 %

(Taric-tilläggsnummer: 8531),

- Sonmez Filament = 0,58 %

(Taric-tilläggsnummer: 8530),

- Sonmez ASF = 0,58 %

(Taric-tilläggsnummer: 8529),

- Polyteks = 1,48 %

(Taric-tilläggsnummer: 8528).

iii) Garn av polyesterfilament = 9,99 %

(Taric-tilläggsnummer: 8534).

Följande företag skall befrias från denna tull:

- Sonmez Filament

(Taric-tilläggsnummer: 8533).

iv) Delvis orienterat polyestergarn (POY-garn) = 7,29 %

(Taric-tilläggsnummer: 8536).

Följande företag skall befrias från denna tull:

- Sonmez ASF

(Taric-tilläggsnummer: 8535).

Belopp som provisoriskt tagits ut eller säkrats men inte omfattas av ovanstående tullar skall frisläppas.

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 23 september 1991.

På rådets vägnar

P. BUKMAN

Ordförande

(1) EGT nr L 209, 2.8.1988, s. 1.

(2) EGT nr L 293, 29.12.1972, s. 4.

(3) EGT nr L 137, 31.5.1991, s. 8.

(4) EGT nr C 33, 9.2.1989, s. 7.

(5) Preliminär tull: EGT nr L 151, 17.6.1988, s. 39 och 47.

(6) EGT nr L 272, 28.9.1991, s. 92.

(7) EGT nr L 347, 16.12.1988, s 10.

(8) EGT nr L 348, 17.12.1988, s. 49