BILAGA I.4

RÅDETS RESOLUTION av den 20 juni 1995 om minimigarantier vid handläggning av asylärenden

EUROPEISKA UNIONENS RÅD

utfärdar denna resolution med beaktande av artikel K 1 i Fördraget om Europeiska unionen,

fastställer, i enlighet med medlemsstaternas gemensamma humanitära tradition att, de flyktingar som behöver det skall garanteras ett lämpligt skydd i enlighet med Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951, ändrad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967,

påminner om att medlemsstaterna har förbundit sig att följa Europarådets konvention av den 4 november 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna,

uppmärksammar att medlemsstaterna, enligt den nationella lagstiftningen, i undantagsfall kan bevilja utlänningar uppehållstillstånd av andra tvingande skäl än dem som anges i Genèvekonventionen av 1951,

bekräftar medlemsstaternas vilja att tillämpa Dublinkonventionen av den 15 juni 1990 om fastställande av vilken stat som är ansvarig för att pröva en asylansökan som gjorts i någon av medlemsstaterna i Europeiska gemenskaperna,

är förvissat om att detta förutsätter att samtliga medlemsstater fattar beslut om asylansökningar utifrån likvärdiga handläggningsförfaranden och därför beslutar om gemensamma handläggningsgarantier för de asylsökande, med beaktande av de slutsatser som antagits av FN:s flyktingkommissariats verkställande kommitté och av Europarådets ministerkommittés rekommendation nr R(81)16.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

I. De garantier som avses i denna resolution skall tillämpas vid prövning av asylansökningar enligt artikel 3 i Dublinkonventionen, utom när det gäller att fastställa vilken medlemsstat som är ansvarig enligt denna konvention. De särskilda garantier som då skall tillämpas skall anges av den verkställande kommitté som inrättas genom Dublinkonventionen.

II. Allmänna principer om rättvis och effektiv handläggning av asylärenden

1. Handläggningen av asylärenden skall genomföras helt i överensstämmelse dels med Genèvekonventionen av 1951 och New York-protokollet av 1967 om flyktingars rättsliga ställning, dels med övriga internationella rättsliga förpliktelser i fråga om flyktingar och mänskliga rättigheter. Vid handläggningen skall särskilt iakttas artikel 1 i 1951 års konvention, där begreppet "flykting" definieras, artikel 33 om principen om "non-refoulement", och artikel 35 om samarbete med Förenta nationernas flyktingkommissariat, särskilt för att underlätta dess uppgift att övervaka tillämpningen av konventionens bestämmelser.

2. För att effektivt kunna garantera principen om "non-refoulement" skall ingen åtgärd för avlägsnande vidtas så länge som beslut inte har fattats i asylärendet.

III. Garantier vid prövningen av asylansökningar

3. Reglerna för tillträde till asylförfarandet, förfarandets grundläggande kännetecken och valet av vilka myndigheter som skall ansvara för prövningen av asylansökningar, skall fastställas i medlemsstaternas lagstiftning.

4. Asylansökningarna skall prövas av en myndighet som har fullständig kompetens i asyl- och flyktingfrågor. Besluten skall fattas självständigt, vilket innebär att alla asylansökningar prövas individuellt, objektivt och opartiskt.

5. Vid prövningen av en asylansökan skall den behöriga myndigheten på eget initiativ ta hänsyn till och försöka fastställa alla fakta av betydelse samt ge den sökande möjlighet att i detalj redogöra för alla omständigheter som rör hans fall samt lägga fram bevis i ärendet. Den sökande skall å sin sida lägga fram alla de fakta och omständigheter som han känner till och ställa befintliga bevis till förfogande.

Beslut om flyktingstatus är inte avhängigt av om någon materiell bevisning åberopats.

6. De myndigheter som ansvarar för prövningen av en asylansökan skall ha fullständig kompetens i asyl- och flyktingfrågor. Därför skall de

- förfoga över specialiserad personal, med nödvändiga kunskaper i och erfarenheter av asyl- och flyktingfrågor och med förmåga att bedöma den sökandes speciella situation,

- ha tillgång till exakt och aktuell information från olika källor, däribland Förenta nationernas flyktingkommissariat, om situationen i den asylsökandes ursprungsland och i transitländerna,

- ha rätt att vid behov begära in expertutlåtanden om särskilda frågor, t.ex. av medicinsk eller kulturell art.

7. De myndigheter som ansvarar för gränskontrollen och de lokala myndigheter som tar emot asylansökningar måste få klara och detaljerade instruktioner, så att ansökningarna och alla övriga tillgängliga upplysningar utan dröjsmål kan överlämnas till den behöriga myndigheten för prövning.

8. Beslut om avslag skall vara möjliga att överklaga till en domstol eller en överprövningsinstans, vilken helt självständigt beslutar om individuella fall i enlighet med villkoren i punkt 4.

9. Medlemsstaterna skall se till att de behöriga organen får tillräckligt med personal och medel för att kunna utföra sina uppgifter snabbt och på bästa möjliga sätt.

IV. Den asylsökandes rättigheter under handläggningen av ärendet, överklagandet och omprövningen

10. En asylsökande skall ha faktisk möjlighet att söka asyl utan dröjsmål.

11. De uttalanden som den asylsökande gör samt övriga detaljer i hans ansökan är mycket känsliga uppgifter som måste skyddas. Nationell lagstiftning skall därför fastställa lämpliga garantier för att skydda dessa uppgifter, särskilt mot myndigheterna i den asylsökandes hemland.

12. Så länge som inget beslut har fattats i asylärendet gäller den allmänna principen att den sökande får vistas i den medlemsstats territorium där ansökningen lämnats in eller prövats.

13. Den asylsökande skall få information, på ett språk som han förstår, om tillvägagångssättet samt om sina rättigheter och skyldigheter under handläggningen. I synnerhet

- skall han vid behov få hjälp av en tolk som kan framföra hans argument till de behöriga myndigheterna. Denna tjänst skall betalas med allmänna medel när det är de behöriga myndigheterna som utsett tolken,

- skall den asylsökande kunna anlita ett juridiskt ombud, eller någon annan rådgivare, under handläggningen i enlighet med bestämmelserna i medlemsstaten i fråga,

- skall han under handläggningens alla stadier ha möjlighet att meddela sig med Förenta nationernas flyktingkommissariat eller med andra hjälporganisationer för flyktingar vilka har rätt att handla på flyktingkommissariatets vägnar i medlemsstaten i fråga och omvänt;

dessutom får en asylsökande kommunicera med andra hjälporganisationer för flyktingar i enlighet med bestämmelserna i medlemsstaterna;

att den sökande har möjlighet att meddela sig med Förenta nationernas flyktingkommissariat utgör inte nödvändigtvis ett hinder mot verkställighet av beslutet,

- företrädare för Förenta nationernas flyktingkommissariats avdelningar skall kunna få information om handläggningens förlopp, om de behöriga myndigheternas beslut samt kunna få framföra sina synpunkter.

14. Innan det fattas något definitivt beslut i asylärendet skall den sökande få tillfälle till en personlig intervju med en tjänsteman som enligt den nationella lagstiftningen är behörig i ärendet.

15. Det beslut som fattas i asylärendet skall delges den sökande skriftligen. Om ansökan avslås skall den sökande underrättas om skälen till detta och om sina möjligheter att få beslutet omprövat. Om det är möjligt enligt den nationella lagstiftningen, kan den asylsökande, på ett språk som han förstår, få ta del av eller underrättas om beslutets innehåll och om möjligheterna till överklagande.

16. Den asylsökande skall få tillräckligt med tid för att överklaga och förbereda sina argument när han begär omprövning av beslutet. Den asylsökande skall i god tid underrättas om tidsfristerna.

17. Så länge som det inte har fattats något beslut i högre instans, skall den allmänna principen tillämpas att den sökande får stanna i den berörda medlemsstatens territorium. Om den nationella lagstiftningen i en medlemsstat skulle medge undantag från denna princip i vissa fall, bör den sökande åtminstone få möjlighet att, på grund av ärendets särskilda art, hos de instanser som avses i punkt 8 (domstol eller oberoende prövningsinstans) ansöka om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd i den statens territorium under den tid som dessa instanser prövar ärendet. Så länge som det inte har fattats något beslut rörande en sådan ansökan, får ingen åtgärd som innebär avlägsnande vidtas.

Uppenbarligen ogrundade asylansökningar

18. Uppenbarligen ogrundade asylansökningar, enligt definitionen i den resolution som antogs av ministrarna med ansvar för invandringsfrågor vid deras möte den 30 november och den 1 december 1992, skall behandlas på det sätt som anges i denna resolution. De garantier som där lämnas skall tillämpas med beaktande av principerna i denna resolution.

19. Med avvikelse från principen i punkt 8 får medlemsstaterna utesluta möjligheten att överklaga ett beslut att avslå en ansökan, om i stället en instans som är fristående från den myndighet som fått i uppdrag att pröva ärendet, redan har fastställt beslutet.

20. Medlemsstaterna konstaterar att det inte borde finnas någon rättslig eller faktisk anledning att, med tillämpning av 1951 års Genèvekonvention, bevilja en asylsökande från en annan medlemsstat flyktingstatus.

På grund härav skall en asylansökan som lämnas in av en medborgare i en annan medlemsstat, i enlighet med bestämmelser och praxis i varje medlemsstat, handläggas genom ett särskilt snabbt eller förenklat förfarande, samtidigt som det skall understrykas att medlemsstaterna - enligt Genèvekonventionen, till vilken Fördraget om Europeiska unionen hänvisar - är skyldiga att pröva varje asylansökning individuellt.

21. Medlemsstaterna får göra undantag från principen i punkt 17 i vissa fall, i enlighet med nationell lag, när en ansökan, enligt objektiva kriterier utan samband med vad som åberopats i ansökan, är uppenbart ogrundad enligt punkterna 9 och 10 i den resolution som antogs av ministrarna med ansvar för invandringsfrågor vid deras möte den 30 november och den 1 december 1992. Garantier bör dock åtminstone ges för att beslut i asylärenden fattas på en hög nivå och att tillräckliga ytterligare åtgärder (exempelvis samma bedömning görs av en annan myndighet som skall vara central och ha tillgång till de kunskaper och den erfarenhet som behövs i asyl- och flyktingärenden, före verkställigheten av beslutet) borgar för att beslutet är riktigt.

22. Medlemsstaterna får göra avvikelser från principen i punkt 17 i fråga om asylansökningar, i den mån den nationella lagstiftningen reglerar begreppet tredje mottagarland, enligt definitionen i den resolution som antogs av invandrarministrarna vid sammanträdet den 30 november och den 1 december 1992. I sådana fall kan medlemsstaterna, med avvikelse från punkt 15, även föreskriva att beslutet att avslå en ansökan, motiveringen till beslutet och den asylsökandes rättigheter skall delges denne muntligen i stället för skriftligen. Beslutet skall dock bekräftas skriftligen om den sökande kräver det. Myndigheterna i tredje land skall vid behov underrättas om att asylansökningen inte varit föremål för någon prövning i sak.

Asylansökningar vid gränsen

23. Medlemsstaterna skall besluta om administrativa åtgärder som säkerställer att alla som söker asyl vid gränsen får möjlighet att lämna in en ansökan om asyl.

24. Med stöd av nationell lag kan medlemsstaterna tillämpa särskilda förfaranden före beslutet om inresa för att fastställa om en asylansökan är uppenbart ogrundad. Så länge som handläggningen pågår vidtas inga åtgärder som innebär avlägsnande.

Om en ansökan är uppenbart ogrundad kan den asylsökande vägras inresa. I detta fall kan nationell lag medge en avvikelse från den allmänna principen om att slutligt beslut avvaktas innan verkställighet får ske (princip nr 17). Garantier bör dock åtminstone ges för att beslutet om vägran av inresa fattas av ett departement eller av en motsvarande central myndighet och att tillräckliga ytterligare skyddsåtgärder (exempelvis en föregående prövning av en annan central myndighet) säkerställer att beslutet är riktigt. Dessa myndigheter skall ha tillgång till de kunskaper och den erfarenhet som behövs i asyl- och flyktingfrågor.

25. Om begreppet tredje mottagarland, enligt definitionen i den resolution som antogs av ministrarna med ansvar för invandringsfrågor vid deras möte den 30 november och den 1 december 1992, är tillämpligt enligt den nationella lagstiftningen får medlemsstaterna medge undantag från principerna i punkterna 7 och 17. Utan hinder av punkt 5 får medlemsstaterna även föreskriva att ett beslut att avslå en ansökan, motiveringen till beslutet och möjligheterna att överklaga, får delges med den asylsökande muntligen i stället för skriftligen. Beslutet skall dock bekräftas skriftligen om den sökande kräver det.

Det förfarande som avses i den första meningen i föregående stycke får användas före beslutet om inresa. I detta fall kan inresa vägras.

V. Ytterligare garantier för omyndiga utan medföljande vårdnadshavare och för kvinnor

Omyndiga utan medföljande vårdnadshavare

26. Åtgärder skall vidtas så att asylsökande omyndiga utan medföljande vårdnadshavare företräds av en organisation eller av en utsedd ansvarig vuxen, om den nationella lagstiftningen inte ger dem rättskapacitet. Under den personliga intervjun kan en omyndig utan medföljande vårdnadshavare biträdas av den vuxna person eller av de företrädare för en organisation som avses ovan. Dessa personer skall bevaka den omyndiges intressen.

27. Vid prövningen av en asylansökan från en omyndig utan medföljande vårdnadshavare skall hänsyn tas till den sökandes mentala utveckling och mognad.

Kvinnor

28. Medlemsstaterna skall eftersträva att vid behov anlita kompetent kvinnlig personal och kvinnliga tolkar när en asylansökan handläggs, särskilt om den sökande på grund av sina upplevelser eller på grund av sitt kulturella ursprung har svårigheter att lägga fram alla skäl för sin ansökan.

VI. Uppehållstillstånd för en asylsökande som uppfyller kriterierna för att betraktas som flykting

29. En medlemsstat som, utan hinder av vad den nationella lagstiftningen föreskriver om tillämpningen av begreppet tredje mottagarland, har prövat en asylansökan skall ge flyktingstatus åt en asylsökande som uppfyller kriterierna i artikel 1 i Genèvekonventionen. Medlemsstaterna kan i sin nationella lagstiftning föreskriva att inte tillämpa alla undantagsklausuler i Genèvekonventionen.

En flykting bör i princip få rätt till uppehållstillstånd i medlemsstaten.

VII. Övriga fall

30. Denna resolution påverkar inte de olika medlemsstaternas lagar eller andra författningar vad gäller de fall som avses i punkt 11 i den resolution om uppenbarligen ogrundade asylansökningar som antogs av ministrarna med ansvar för invandringsfrågor vid deras möte den 30 november och den 1 december 1992.

VIII. Kompletterande åtgärder

31. Medlemsstaterna skall ta hänsyn till dessa principer vid varje förslag om ändring av den nationella lagstiftningen. Vidare skall medlemsstaterna sträva efter att anpassa sin nationella lagstiftning till dessa principer före den 1 januari 1996. Med jämna mellanrum skall de samverka med kommissionen och i samråd med Förenta nationernas flyktingkommissariat granska hur dessa principer tillämpas i praktiken och utvärdera behovet av andra kompletterande åtgärder.

IX. Mer gynnande bestämmelser

32. Medlemsstaterna har rätt att i sin nationella lagstiftning föreskriva mer gynnande bestämmelser i fråga om garantier vid handläggning av asylärenden än dem som anges i de gemensamma minimigarantierna.