RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1493/1999

av den 17 maj 1999

om den gemensamma organisationen av marknaden för vin

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 36 och 37 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag(1),

med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3),

med beaktande av Regionkommitténs yttrande(4), och

av följande skäl:

1. För att den gemensamma marknaden för jordbruksprodukter skall kunna fungera och utvecklas måste den åtföljas av en gemensam jordbrukspolitik som framför allt innefattar en gemensam organisation av marknaden för jordbruksprodukter som kan utformas på olika sätt beroende på vilken produkt det är fråga om.

2. Syftet med den gemensamma jordbrukspolitiken är att uppnå målen i artikel 33 i fördraget och, särskilt vad gäller vinsektorn, att stabilisera marknaderna och tillförsäkra jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard. Dessa mål kan uppnås genom att resurserna anpassas till behoven, särskilt genom att produktionskapaciteten anpassas och att det förs en kvalitetsfrämjande politik.

3. De nuvarande ramarna för den gemensamma organisationen av marknaden för vin upprättades genom förordning (EEG) nr 822/87(5), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1627/98(6). Erfarenheterna visar att dessa bör ersättas för att den nuvarande situationen inom vinsektorn skall kunna hanteras, särskilt det faktum att de strukturella överskotten minskar samtidigt som det kan komma att uppstå fleråriga överskott särskilt till följd av de inom sektorn förekommande kraftiga produktionssvängningar från en skörd till en annan, vilket är grundläggande för sektorn.

4. Genomförandet av avtalen från Uruguayrundan 1995 har lett till både en mer öppen gemenskapsmarknad, där traditionella interventionsåtgärder förlorat mycket av sin inneboende verkan, och där möjligheterna till subventionerad export minskat, vilket innebär att gemenskapens producenter måste förbättra sin konkurrenskraft. Den största delen av exporten sker redan utan subventioner.

5. Det största problemet som vissa delar av gemenskapens vinsektor står inför är dess begränsade förmåga att tillräckligt snabbt anpassa sig till ändrade konkurrensvillkor, både på den inre marknaden och på världsmarknaden. Den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden erbjuder ingen lösning för de vinproducerande områden där produktionen inte kan finna någon lönsam marknad. För områden med expanderande marknader har flexibiliteten varit otillräcklig för att de skall kunna utvecklas.

6. År 1994 lade kommissionen fram ett förslag till reform av den gemensamma organisationen av marknaden för vin som inte antogs. Läget på marknaden har förändrats sedan det förslaget lades fram.

7. Den gemensamma organisationen av marknaden för vin bör reformeras så att den blir tillräckligt flexibel för att smidigt kunna anpassas till den fortsatta utvecklingen och den bör ha följande övergripande mål: Att upprätthålla en förbättrad balans mellan tillgång och efterfrågan på gemenskapsmarknaden, att ge producenterna möjlighet att utnyttja de expanderande marknaderna, att göra sektorn mer konkurrenskraftig på lång sikt, att avskaffa intervention som en konstgjord avsättingsmöjlighet för överskottsproduktion, att stödja vinmarknaden och därigenom främja kontinuiteten i försörjningen av vindestillationsprodukter av delar av sektorn för njutningsmedel som traditionellt använder denna alkohol, att beakta regional mångfald och att formalisera producent- och branschorganisationernas möjliga roll.

8. Förordning (EEG) nr 822/87 har kompletterats och genomförts genom förordningarna (EEG) nr 346/79(7), (EEG) nr 351/79(8), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 1029/91(9), (EEG) nr 460/79(10), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 3805/85(11), (EEG) nr 465/80(12), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 1597/83(13), (EEG) nr 457/80(14), (EEG) nr 458/80(15), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 596/91(16), (EEG) nr 1873/84(17), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2612/97(18), (EEG) nr 895/85(19), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 3768/85(20), (EEG) nr 823/87(21), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1426/96(22), (EEG) nr 1442/88(23), senast ändrad genom förordning (EG) nr 859/1999(24), (EEG) nr 3877/88(25), (EEG) nr 4252/88(26), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1629/98(27), (EEG) nr 2046/89(28), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2468/96(29), (EEG) nr 2048/89(30), (EEG) nr 2389/89(31), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2088/97(32), (EEG) nr 2390/89(33), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2611/97(34), (EEG) nr 2391/89(35), (EEG) nr 2392/89(36), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1427/96(37), (EEG) nr 3677/89(38), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2796/94(39), (EEG) nr 3895/91(40), (EEG) nr 2332/92(41), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1629/98 och (EEG) nr 2333/92(42), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1429/96(43). Dessa förordningar har ändrats flera gånger i väsentliga avseenden. Eftersom ytterligare ändringar måste göras bör de i klarhetens intresse arbetas om till en enda text.

9. Förordning (EEG) nr 822/87 ger rådet befogenhet att anta allmänna bestämmelser för förordningens tillämpning. Detta har skapat en invecklad struktur med olika lagstiftningsnivåer. Ovan nämnda förordningar innehåller många tekniska detaljer som ofta har krävt ändring. Denna förordning bör rent allmänt innehålla alla nödvändiga riktlinjer för dess tillämpning. Rådet bör i enlighet med artikel 211 i fördraget ge kommissionen alla nödvändiga befogenheter för att verkställa de föreskrifter som fastställts av rådet.

10. De regler som styr den gemensamma organisationen av marknaden för vin är mycket komplicerade. I vissa fall tar de inte tillräcklig hänsyn till regional mångfald. Därför bör reglerna i största möjliga mån förenklas och gemenskapens politik bör utvecklas och genomföras så nära producenten som möjligt.

11. För att dra fördel av och befästa den förbättrande balansen på marknaden och för att bättre anpassa tillgången till efterfrågan när det gäller olika produkter bör det finnas ett regelverk med åtgärder för att förvalta produktionskapaciteten i fråga om vin som omfattar planteringsrestriktioner på medellång sikt, bidrag för slutgiltig nedläggning av vinodlingsarealer och stöd för omstrukturering och omställning av vinodlingar.

12. Strukturåtgärder som inte har något direkt samband med vinframställning bör omfattas av rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(44). Säljfrämjande åtgärder har stor betydelse för sektorns konkurrenskraft, varför särskilt marknadsföring av gemenskapsvin bör uppmuntras på marknaderna i tredje land. För att säkerställa överensstämmelse med gemenskapens allmänna säljfrämjande politik bör åtgärder som är knutna till vinsektorn omfattas av en horisontell lagstiftning inom detta område. Kommissionen har i detta syfte lagt fram ett förslag till rådets förordning om informationsåtgärder och främjande av jordbruksprodukter i tredje land(45).

13. Den förbättrade marknadsbalansen har uppnåtts relativt långsamt och med svårigheter. De nuvarande planteringsrestriktionerna har visat sig vara den viktigaste förutsättningen för att uppnå detta mål. Erfarenheterna visar att det inte verkar vara möjligt att använda någon annan åtgärd för att dra fördel av och befästa den förbättrade balansen på marknaden. Det verkar därför nödvändigt att på detta sätt begränsa producenternas användning av sin äganderätt, i överensstämmelse med det allmänna intresset.

14. De nuvarande planteringsrestriktionerna bör därför fortsätta att gälla under en viss tid på medellång sikt så att det blir möjligt att se resultatet av alla strukturåtgärder och således bör plantering av vinstockar för framställning av vin vara förbjuden till och med den 31 juli 2010 om inte något annat föreskrivs i denna förordning.

15. Nuvarande tillstånd att nyplantera när det gäller moderplantskolor för ympmaterial, fastighetsreglering och expropriation liksom vinodlingsförsök har inte stört vinmarknaden på ett oönskat sätt och bör därför fortsätta att gälla under nödvändig kontroll. Av samma anledning bör även plantering av vin, vars produktion är avsedd att konsumeras av vinodlarens familj, tillåtas.

16. Nuvarande tillstånd att nyplantera för produktion av kvalitetsvin framställt inom specificerade områden (kvalitetsvin fso) och bordsvin som beskrivs med en geografisk beteckning har visat sig vara ett viktigt led i kvalitetspolitiken, som är avsedd att på ett bättre sätt anpassa tillgången till efterfrågan. Så snart ett system med en reserv av planteringsrätter fungerar fullt ut bör det emellertid uppfylla detta mål. De nuvarande tillstånden bör därför fortsätta att gälla, under nödvändig kontroll, under en övergångsperiod till och med den 31 juli 2003 då reservsystemet bör fungera fullt ut.

17. Nuvarande tillstånd att återplantera vinstockar är nödvändigt för att uttjänta vinodlingar skall kunna förnyas på ett normalt sätt. Det nuvarande systemet bör därför behållas, under nödvändig kontroll. För att uppnå större flexibilitet bör det enligt systemet vara möjligt att under nödvändig kontroll köpa och utnyttja återplanteringsrätter innan en motsvarande röjning sker. Återplanteringsrätter som förvärvats i enlighet med tidigare gemenskapsbestämmelser eller nationella bestämmelser bör respekteras. Dessutom bör det, under strikt kontroll, vara möjligt att överföra återplanteringsrätter till ett annat företag under förutsättning att denna överföring görs som ett inslag i kvalitetspolitiken, avser moderplantor för ympmaterial eller sker i samband med överföring av en del av företaget. För att garantera att den gemensamma marknaden av vin fungerar smidigt bör dessa överföringar göras inom en och samma medlemsstat.

18. För att förbättra förvaltningen av produktionskapaciteten och främja en effektiv användning av planteringsrätterna och därmed ytterligare mildra verkningarna av planteringsrestriktionerna bör det inrättas ett system med nationella och/eller regionala reserver.

19. Medlemsstaterna bör, under nödvändig kontroll, lämnas stor frihet att bestämma över förvaltningen av reserverna så att de bättre kan anpassa användningen av reservplanteringsrätterna till de lokala behoven. Denna frihet att bestämma bör innebära möjlighet att köpa planteringsrätter till reserven och sälja planteringsrätter från reserven. I detta syfte bör medlemsstaterna tillåtas att inte tillämpa systemet med reserver under förutsättning att de kan visa att de har ett effektivt förvaltningssystem för planteringsrätter.

20. Genom att bevilja unga producenter särskilda förmåner blir det inte bara lättare för dem att etablera sig utan också att strukturellt anpassa sina företag efter det att de har etablerat sig. De bör därför kunna beviljas rätter från reserverna utan kostnad.

21. För att säkerställa att resurserna används på det mest effektiva sättet och för att bättre anpassa tillgången till efterfrågan bör ägarna till planteringsrätter använda dessa inom rimlig tid, eller, om detta inte sker, föra eller återföra dem till reserverna. Rätter som har förts till reserverna bör av samma anledning beviljas inom rimlig tid.

22. Med hänsyn till den förbättrade balansen på marknaden och utvecklingen på världsmarknaden är det rimligt att öka planteringsrätterna, vilka bör föras till berörda medlemsstater samt till viss del till en gemenskapsreserv som bör fördelas beroende på tillkommande efterfrågan på marknaden. Från denna ökning bör nyplanteringsrätter beviljas för kvalitetsvin fso och bordsvin beskrivna med en geografisk ursprungsbeteckning.

23. Trots de nuvarande planteringsrestriktionerna har arealer planterats i strid med restriktionerna. Det har visat sig svårt att genomdriva de nu gällande sanktionerna som syftar till att säkerställa att produkter från sådana arealer inte stör vinmarknaden. Arealer som planterats i strid med restriktionerna bör därför röjas. Detta krav bör gälla med avseende på all plantering som strider mot restriktionerna och som sker efter det att förslaget till denna förordning har offentliggjorts, eftersom producenterna från och med den tidpunkten bör ha varit medvetna om förslaget att införa kravet.

24. Utan att det påverkar tillämpningen av gällande nationella bestämmelser är det med hänsyn till rättsäkerheten inte möjligt att innan förslaget till denna förordning har offentliggjorts på gemenskapsnivå ställa krav på att arealer som planterats i strid med restriktionerna skall röjas. För att få bättre kontroll över produktionskapaciteten bör därför medlemsstaterna under en viss period ha möjlighet att rättsligt reglera sådana arealer under förutsättning av nödvändiga kontroller. En annan behandling kan föreskrivas när det gäller regleringen beroende på villkoren för den berörda planteringen, särskilt när en sådan plantering kan öka produktionen. Om en sådan risk finns kan den berörda vinodlaren åläggas lämpliga administrativa sanktioner. En sådan reglering kan skilja sig åt mellan arealer som återplanteras illegalt och sådana som nyplanterats illegalt eftersom det är de senare som med största sannolikhet kommer att leda till en ökad produktion.

25. Medlemsstaterna bör kunna ta hänsyn till lokala förhållanden och därför vid behov kunna införa strängare regler när det gäller nyplantering, återplantering och dubbelympning.

26. Det finns områden där produktionen inte är anpassad till efterfrågan. För att främja en bättre anpassning i hela sektorn bör slutgiltig nedläggning av vinodlingsarealer i sådana områden uppmuntras. Det bör beviljas ett bidrag för detta. Medlemsstaterna bör administrera detta bidrag, inom ramen för gemenskapsbestämmelser och under nödvändig kontroll, så att bidraget på ett bättre sätt kommer de berörda regionerna till godo. Medlemsstaterna bör därför särskilt kunna bestämma vilka regioner det gäller och fastställa bidragsnivån utifrån objektiva kriterier och inom ett högsta tak.

27. Medlemsstater med en vinproduktion som inte överstiger 25000 hl per år påverkar inte nämnvärt balansen på marknaden. Dessa medlemsstater bör därför vara undantagna från planteringsrestriktionerna men de bör samtidigt inte heller ha tillgång till bidraget för slutgiltig nedläggning av vinodlingsarealer.

28. Det finns andra områden där produktionen inte är anpassad till efterfrågan men där produktionen skulle kunna anpassas bättre genom omstrukturering av vinodlingar eller förbättring av sättet att driva vinodlingar. Det bör därför beviljas stöd för detta, under nödvändig kontroll.

29. För att en sådan omstrukturering och omställning skall kunna genomföras på ett kontrollerat sätt bör den planeras. Planer bör utarbetas på en nivå så nära producenten som möjligt för att säkerställa att hänsyn tas till regional mångfald. För att säkerställa planer som är förenliga med gemenskapslagstiftningen bör medlemsstaterna emellertid förbli de ytterst ansvariga för dessa planer.

30. Omstrukturering och omställning medför två viktiga ekonomiska konsekvenser för producenterna, nämligen intäktsförluster under omställningsperioden och kostnader för genomförandet av dessa åtgärder. Stödet bör därför täcka båda dess fall. I omstruktureringsprocessen bör det finnas plats för ytterligare nationella åtgärder, inom fastställda gränser.

31. För att bättre kunna förvalta produktionskapaciteten och säkerställa genomförandet av ett omstrukturerings- och omställningssystem är det önskvärt att en inventering görs på medlemsstatsnivå eller regional nivå. För att uppmuntra medlemsstaterna att göra denna inventering bör endast de medlemsstater som genomför inventeringen rättsligt få reglera olagligt planterade arealer, öka planteringsrätterna och bevilja stöd för omstrukturering och omställning. Om det görs regionala inventeringar bör de regioner som upprättat inventeringen inte uteslutas från fördelen av omstrukturerings- och omställningsåtgärder på grund av att andra regioner inte upprättat en förteckning. Alla dessa regionala inventeringar bör slutföras innan den 31 december 2001.

32. Klassificeringen av druvsorter för framställning av vin är en uppgift som bör utföras så nära producenten som möjligt. Medlemsstaterna bör därför överta denna uppgift från gemenskapen.

33. Rådets förordning (EEG) nr 3292/86 av den 24 juli 1986 om gemenskapsregistret över vinodlingar(46), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1631/98(47), bör fortsätta att gälla så att de medlemsstater som fortfarande håller på att upprätta registret kan slutföra sitt arbete. Bestämmelser bör emellertid införas om att detta senare kan komma att ändras eller upphävas.

34. För att behålla balansen på marknaden bör det införas bestämmelser om bidrag till privat lagring av bordsvin och vissa typer av druvmust. Åtgärderna bör vara så flexibla och känslig för förändringar på marknaden som möjligt. Det bör därför vara möjligt att med kort varsel upphöra att tillämpa bestämmelserna.

35. För att ta bort möjligheten till intervention som en konstgjord avsättningsmöjlighet för överskottsproduktion bör destillationssystemet ändras. Följande former av destillation bör finnas: obligatorisk destillation av biprodukter från vinframställning, obligatorisk destillation av vin framställt av druvsorter som inte enbart är avsedda för vinframställning, destillation för att försörja marknaden för vin genom att främja anskaffningen av vindestillationsprodukter av delar av sektorn alkohol som njutningsmedel traditionellt använder och krisdestillation. Alla andra former av destillation bör upphöra. Dessa destillationsåtgärder bör vara så flexibla som möjligt för att svara mot marknadens behov och särskilda regionala villkor.

36. Med hänsyn till den dåliga kvaliteten hos vin som framställs genom överpressning bör denna metod förbjudas och för att undvika överpressning bör bestämmelser införas om obligatorisk destillation av återstoder av vindruvspressning och vindruv. Emellertid bör undantag från denna skyldighet kunna föreskrivas för att göra det möjligt att beakta produktionsvillkor i vissa vinområden. Eftersom produktionsstrukturerna och marknadsstruksturerna i vinodlingszon A och i den tyska delen i vinodlingszon B och i områden som är planterade med vinstockar i Österrike skall säkerställa att målen nås och att åtgärderna vidtas bör dessutom för vinodlarna i dessa områden skyldigheten att destillera biprodukter från vinframställning ersättas med en skyldighet att återta kontrollen av dessa biprodukter.

37. Framställning av vin från druvsorter som inte enbart klassificerats som vindruvssorter bör i första hand vara inriktad på traditionella användningsområden inom sektorn för spritdrycker och andra traditionella avsättningsmöjligheter. Det bör därför meddelas föreskrifter om att sådant vin som producerats utöver de normala kvantiteterna obligatoriskt skall destilleras.

38. Vissa delar av sektorn för njutningsmedel är en viktigt traditionell avsättningsmöjlighet för destillationsprodukter av vin och andra vinprodukter. Gemenskapen bör därför stödja destillation av bordsvin och vin som lämpar sig för bordsvin i form av ett huvudsakligt stöd för destillering av dessa viner och för lagring av destillatet.

39. För att kunna hantera exceptionella fall av marknadsstörningar och/eller allvarliga kvalitetsproblem bör det finnas möjlighet att krisdestillera. Kommissionen bör fastställa stödformen och nivån på stödet så att hänsyn tas till särskilda situationer inbegripet de fall en bevislig försämring av marknadspriset för en kategori vin har konstaterats. Åtgärden bör vara frivillig för producenterna. Det bör föreskrivas att om denna åtgärd används tre år i följd för en särskild kategori vin (i ett särskilt område) skall kommissionen lägga fram en rapport, vid behov åtföljd av förslag, till Europaparlamentet och rådet.

40. Avsättningen av alkohol som framställts genom destillation bör ske på ett sätt som tillåter större insyn och kontroll och så att de traditionella marknaderna för alkohol inte störs.

41. En höjning av den naturliga alkoholhalten i volymprocent kan för närvarande inte utföras på samma ekonomiska villkor av alla producenter inom gemenskapen på grund av de olika oenologiska metoder som är tillåtna enligt denna förordning. För att eliminera denna särbehandling bör användning av vinprodukter för berikning uppmuntras, vilket kommer att öka avsättningsmöjligheterna och bidra till att vinöverskott undviks. För att uppnå detta bör det ske en utjämning av priserna på de olika produkter som används för berikning. Detta resultat kan uppnås genom ett system med stöd till koncentrerad druvmust och rektifierad koncentrerad druvmust som används för berikning och som kommer från vissa områden.

42. Det förblir nödvändigt att öka förbrukningen av vinprodukter för att uppnå en stabilare balans mellan produktion och förbrukning. Det förefaller motiverat att med hjälp av ett stöd för att säkerställa att gemenskapens vinprodukter får behålla sina traditionella avsättningsmöjligheter ingripa i ett tidigare led än själva bordsvinsproduktionen så att användningen av druvmust för vissa andra ändamål än vinframställning främjas. Åtgärden bör tillämpas så att en snedvridning av konkurrensen undviks och så att hänsyn tas till traditionella produktionsmetoder.

43. De producenter som inte har uppfyllt sina skyldigheter när det gäller obligatorisk destillation bör inte tillåtas att dra fördel av några andra interventionsåtgärder.

44. Bestämmelser bör införas som gör det möjligt att vidta åtgärder när det råder ett högt prisläge på gemenskapsmarknaden.

45. Mot bakgrund av vinmarknadens särdrag kommer sannolikt bildandet av producentorganisationer att bidra till att målen för den gemensamma organisationen av marknaden för vin uppnås. Medlemsstaterna får godkänna sådana organisationer. Sådant samgående bör ske frivilligt och på ett ändamålsenligt sätt genom att de tjänster som en producentorganisation kan erbjuda sina medlemmar är omfattande och effektiva.

46. För att förbättra marknaden för kvalitetsvin fso och bordsvin med geografisk ursprungsbeteckning bör medlemsstaterna kunna genomföra beslut tagna av branschorganisationer. Räckvidden av dessa beslut bör utesluta samordnade förfaranden. Det är lämpligt att kommissionen garanterar att sådana beslut är förenliga med gemenskapsrätten. Dessa branschorganisationer bör ha vissa uppgifter och beakta konsumenternas intresse.

47. Av hälsoskäl och som ett i kvalitetspolitiken bör det på gemenskapsnivå fastställas godkända oenologiska metoder och behandlingar, vilka bör vara de enda tillåtna vid framställning av produkter som omfattas av denna förordning. Av samma skäl bör endast druvsorter för vinframställning få användas för att framställa vin för konsumtion.

48. Med beaktande av att produktionsvillkoren, särskilt jordmån, terräng och klimat varierar avsevärt från en vinodlingszon i gemenskapen till en annan är det nödvändigt att sådana variationer beaktas när det gäller oenologiska metoder och behandlingar. För enkelhetens skull och för att underlätta ändringar gjorda på grundval av erfarenhet och teknologiska framsteg bör vissa gränser och tekniska villkor förbundna med dessa metoder och behandlingar fastställas inom ramen för tillämpningsföreskrifter. Det bör inte desto mindre i denna förordning fastställas gränser för nivån av svaveldioxid, sorbinsyra och kaliumsorbat med beaktande av deras betydelse när det gäller hälsa.

49. Regler bör fastställas för godkända metoder för analys av produkter från vinsektorn.

50. Beskrivningar, beteckningar och presentationen av de produkter som omfattas av denna förordning kan ha stor betydelse för avsättningen av produkterna. Denna förordning bör därför fastställa regler för detta som bör ta hänsyn till konsumenternas och producenternas rättmätiga intresse och som främjar att den inre marknaden fungerar på ett smidigt sätt och att produkterna håller hög kvalitet. Dessa reglers grundläggande principer bör föreskriva en obligatorisk användning av vissa begrepp som gör det möjligt att identifiera produkten och tillhandahålla konsumenterna vissa viktiga uppgifter samt en valfri användning av vissa andra beteckningar på grundval av gemenskapsbestämmelser med förbehåll för bestämmelser om förebyggande av bedrägliga förfaranden.

51. Bestämmelserna om framför allt beskrivningar bör innehålla föreskrifter avseende förebyggande av bedrägliga förfaranden, sanktioner på gemenskapsnivå som skall tillämpas vid oegentlig märkning, användning av språken, särskilt när olika alfabet är berörda, och användning av varumärken, särskilt när dessa skulle kunna skapa förvirring hos konsumenterna.

52. Med beaktande av de skillnader mellan de produkter som omfattas av denna förordning och deras marknader samt konsumenternas förväntningar samt traditionellt användning bör bestämmelserna vara olika beroende på de berörda produkterna, särskilt vad gäller mousserande viner och deras ursprung.

53. Bestämmelserna bör även tillämpas på märkningen av importerade produkter, särskilt för att klargöra deras ursprung och undvika varje förväxling med gemenskapsprodukter.

54. Rätten att använda geografiska beteckningar och andra traditionella termer har ett ekonomiskt värde. Det är därför viktigt att fastställa regler som reglerar denna rätt och skyddar denna rätt. För att främja att sunda konkurrensvillkor och inte vilseleda konsumenterna bör kanske detta skydd komma att omfatta produkter som inte omfattas av denna förordning, inbegripet de produkter som inte omfattas av bilaga I till fördraget.

55. Med hänsyn till konsumenternas intressen och önskvärdheten av lika behandling för kvalitetsvin fso i tredje land bör bestämmelser införas som gör det möjligt att upprätta ömsesidiga arrangemang genom vilka importerade viner som är avsedda för direkt konsumtion och som har en geografiskt beteckning och som saluförs inom gemenskapen, kan omfattas av detta skydd och denna kontroll.

56. För att ta hänsyn till de skyldigheter som följer av särskilt artiklarna 23 och 24 i avtalet om handelsrelaterade aspekter på immateriella rättigheter, som utgör en integrerad del av Avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen, som godkänts genom beslut 94/800/EG(48), bör det meddelas bestämmelser om att de berörda parterna, under vissa förhållanden, skall kunna hindra olaglig användning av geografiska beteckningar om dessa skyddas av ett tredje land som är medlem i Världshandelsorganisationen.

57. Genomförandet av en politik som främjar kvalitet inom jordbruket, särskilt inom vinsektorn, kommer med all säkerhet att bidra till att förbättra marknadsförhållandena och därmed till att öka avsättningsmöjligheterna. Att anta kompletterande gemensamma regler om produktion och kontroll av kvalitetsvin fso faller inom ramen för denna politik och kan bidrå till att dessa mål uppnås.

58. För att upprätthålla miniminormer för kvaliteten hos kvalitetsvin fso och för att undvika att produktionen av sådant vin ökar på ett okontrollerat sätt och för att harmonisera medlemsstaternas bestämmelser så att sunda konkurrensvillkor kommer att råda inom gemenskapen, bör det införas gemensamma rambestämmelser om produktion och kontroll av kvalitetsvin fso med vilka särskilda bestämmelser som antas av medlemsstaterna måste överensstämma.

59. Samtidigt som hänsyn bör tas till traditionella produktionsförhållanden bör arten och räckvidden av de faktorer som gör att de enskilda kvalitetsvinerna fso får sin särskilda karaktär förtecknas och bestämmas. Vidare bör gemensamma ansträngningar göras för att harmonisera kvalitetskraven. Dessa faktorer bör vara följande: avgränsning av produktionsområdena, vindruvssorter, odlingsmetoder, vinframställningsmetoder, lägsta naturliga alkoholhalt, avkastning per hektar samt analys och bedömning av organoleptiska egenskaper. Särskilda regler bör fastställas för kvalitetslikörvin fso och mousserande kvalitetsvin fso med tanke på de särskilda egenskaperna hos dessa produkter.

60. Erfarenheter visar att det är nödvändigt att ha tydliga regler för nedklassning av kvalitetsvin fso till bordsvin och att reglera de fall där en producent kan välja att begära att en produkt som i hans skörde- eller produktionsdeklaration har uppgivits som lämplig för framställning av kvalitetsvin fso inte skall klassificeras som ett kvalitetsvin fso.

61. För att bevara de särskilda kvalitetskännetecken som är utmärkande för kvalitetsviner fso bör medlemsstaterna, med beaktande av god sedvana, kunna tillåtas att tilllämpa ytterligare eller strängare bestämmelser om produktion och utsläppande på marknaden av kvalitetsvin fso.

62. Upprättandet av en enhetlig gemenskapsmarknad för vin innebär att det införs ett enhetligt handelssystem vid gemenskapens yttre gränser. Ett handelssystem som inbegriper importtullar och exportbidrag bör, utöver åtgärderna för den inre marknaden, i princip stabilisera gemenskapsmarknaden. Handelssystemet bör bygga på de åtaganden som godtagits inom Uruguayrundan för multilaterala handelsförhandlingar.

63. För att övervaka handelsvolymen i fråga om vin med tredje land bör det meddelas bestämmelser om ett system för import- och exportlicenser för vissa produkter, vilket inbegriper att en säkerhet ställs som garanterar att de transaktioner för vilka licenser utfärdas verkligen genomförs.

64. För att förebygga eller motverka negativa effekter på gemenskapsmarknaden som skulle kunna bli följden av att vissa jorbruksprodukter importeras, bör en tilläggsimporttull betalas för import av en eller flera sådana produkter, förutsatt att vissa villkor är uppfyllda.

65. Kommissionen bör, på vissa villkor, ges befogenhet att öppna och förvalta tullkvoter som är resultatet av internationella avtal som slutits i enlighet med fördraget eller andra av rådets rättsakter.

66. Bestämmelser om ett bidrag för export till tredje land som är lika med skillnaden mellan priserna inom gemenskapen och priserna på världsmarknaden och som faller inom WTO-avtal om jordbruk(49), bör fungera som ett skydd för gemenskapens deltagande i den internationella vinhandeln. Dessa bidrag bör begränsas med avseende på kvantitet och värde.

67. Efterlevnad av begränsningarna med avseende på värde bör säkerställas när bidragen fastställs, genom att utbetalningarna övervakas enligt reglerna för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket. Övervakningen kan förenklas genom obligatorisk förutfastställelse av bidragen medan det, när det gäller differentierade bidrag, ges möjligheter att ändra den angivna destinationen inom ett geografiskt område för vilket en enda bidragsnivå gäller. Om destinationen ändras bör det bidrag som gäller för den aktuella destinationen betalas ut med ett förutfastställt tak för det belopp som tillämpas för destinationen.

68. För att säkerställa efterlevnaden av kvantitetsbegränsningarna bör ett tillförlitligt och effektivt övervakningssystem införas. I detta syfte bör det krävas en exportlicens för att bidrag skall kunna beviljas. Bidrag bör beviljas inom de tillgängliga begränsningarna, beroende på den särskilda situationen för varje berörd produkt. Undantag från denna regel bör endast tillåtas när det gäller livsmedelsbiståndsprogram som inte omfattas av några begränsningar. De kvantiteter som exporteras med bidrag under de regleringsår som anges i WTO-avtalet om jordbruk bör övervakas på grundval av exportlicenser som utfärdas för varje regleringsår.

69. Tillsammans med det ovan beskrivna systemet bör det i nödvändig utsträckning för att det skall fungera tillfredsställande införas bestämmelser som reglerar användningen av systemen för aktiv förädling eller, om situationen på marknaden så kräver, förbjuda dem.

70. Systemet med tullar gör alla andra skyddsåtgärder vid gemenskapens yttre gränser överflödiga. Den inre marknaden och den mekanism som tullarna utgör kan dock i undantagsfall visa sig vara otillräcklig. I sådana fall bör gemenskapen, i syfte att skydda marknaden mot störningar som kan uppstå till följd av detta, ges möjlighet att utan dröjsmål vidta alla nödvändiga åtgärder. Dessa åtgärder bör överensstämma med de skyldigheter som följer av WTO-avtalen.

71. Produkter som importeras från tredje land bör omfattas av föreskrifter om vissa produktspecifikationer som säkerställer en viss överensstämmelse med gemenskapsdefinitioner av vin. De bör också följa ursprungslandets alla regler och i förekommande fall åtföljas av en analysrapport.

72. Det bör meddelas bestämmelser om att alla produkter som omfattas av denna förordning bör förses med ett följedokument vid omsättning inom gemenskapen.

73. Upprättandet av en inre marknad skulle äventyras om vissa stöd beviljades. Därför bör de bestämmelser i fördraget som gör det möjligt att pröva stöd som beviljas av medlemsstaterna och att förbjuda stöd som inte är förenliga med den gemensamma marknaden tillämpas på den gemensamma organisationen av marknaden för vin. Bestämmelserna om bidrag för slutlig nedläggning av vinodlingsarealer bör inte i sig utesluta att nationellt stöd beviljas för samma ändamål.

74. Eftersom det inte går att undvika att reglerna inom vinsektorn är komplicerade bör medlemsstaternas myndigheter säkerställa att de följs. Kommissionen bör själv, genom sina egna inspektörer, i samarbete med medlemsstaternas myndigheter, ha möjlighet att övervaka och säkerställa att reglerna följs.

75. I takt med att den gemensamma marknaden för vin utvecklas bör medlemsstaterna och kommissionen förse varandra med den information som behövs för att tilllämpa denna förordning. I detta syfte bör de som producerar druvor för vinframställning, must och vin upprätta en skördedeklaration eftersom denna information är nödvändig. Medlemsstaterna bör kunna kräva ytterligare information från producenterna. Kommissionen bör kunna anlita extern hjälp vid bedömning av all information.

76. För att underlätta genomförandet av de föreslagna åtgärderna bör det meddelas föreskrifter om ett förfarande som innebär ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen inom ramen för en förvaltingskommitté.

77. De utgifter som medlemsstaterna ådrar sig till följd av de skyldigheter som följer av tillämpningen av denna förordning bör finansieras av gemenskapen i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1258/1999 av den 17 maj 1999 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken(50).

78. Den gemensamma organisationen av marknaden för vin bör samtidigt ta vederbörlig hänsyn till de mål som anges i artiklarna 33 och 131 i fördraget.

79. Den gemensamma organisationen av marknaden för vin bör också tillämpas med hänsyn till de avtal som ingåtts i enlighet med artikel 300.2 i fördraget, särskilt dem som utgör en del av Avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen, särskilt avtalet om tekniska handelshinder(51).

80. Övergången från den ordning som följer av förordning (EEG) nr 822/87 och de andra förordningarna inom vinsektorn till systemet i denna förordning kan orsaka problem som inte behandlas i denna förordning. För att sådana problem skall kunna hanteras bör bestämmelser införas som bemyndigar kommissionen att besluta om nödvändiga övergångsåtgärder. Kommissionen bör dessutom ges befogenhet att lösa särskilda praktiska problem.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

AVDELNING I

TILLÄMPNINGSOMRÅDE

Artikel 1

1. Den gemensamma organisationen av marknaden för vin skall innehålla bestämmelser om produktionskapacitet för vin, marknadsmekanismer, producentorganisationer, och branschorganisationer, oenologiska metoder och behandlingar, beteckningar, benämningar, presentation och skydd av produkterna, kvalitetsvin från specificerade områden (fso) samt handel med tredje land.

2. Den skall tillämpas på följande produkter:

>Plats för tabell>

3. Definitionerna av de produktbeteckningar som används i denna förordning finns i bilaga I, definitionerna av begrepp som gäller alkoholhalter i bilaga II, och vinodlingszonerna i bilaga III. Bestämmelser för genomförande av dessa bilagor får antas enligt förfarandet i artikel 75.

4. Produktionsåret för de produkter som omfattas av denna förordning (nedan kallat vinåret) skall börja den 1 augusti varje år och sluta den 31 juli året därpå.

AVDELNING II

PRODUKTIONSKAPACITET

KAPITEL I

PLANTERING AV VINSTOCKAR

Artikel 2

1. Plantering av vinstockar som klassificerats som sorter för vinframställning i enlighet med artikel 19.1 skall vara förbjuden till och med den 31 juli 2010 om den inte genomförs till följd av

a) en nyplanteringsrätt, enligt vad som avses i artikel 3,

b) en återplanteringsrätt, enligt vad som avses i artikel 4, eller

c) en planteringsrätt som beviljats från en reserv, enligt vad som avses i artikel 5 eller i artikel 6.1 om artikel 5.8 tillämpas.

Till och med samma datum skall det även vara förbjudet med ympning av sorter för vinframställning på andra sorter än sådana för vinframställning.

2. Druvor från arealer

a) som har planterats med vinstockar före den 1 september 1998, och

b) vars produktion, enligt artikel 6.3 eller artikel 7.4 i förordening (EEG) nr 822/87, endast fick avsättas för destillation,

får inte användas för framställning av vin som skall saluföras. Produkter som är framställda av sådana druvor får sättas i omlopp endast för destillation. Dessa produkter får dock inte användas vid framställning av alkohol med en verklig alkoholhalt om 80 volymprocent eller lägre.

3. Om en medlemsstat har sammanställt inventeringen av produktionskapaciteten i enlighet med artikel 16 får den göra undantag från punkt 2. Ett sådant undantag skall beviljas före den 31 juli 2002 och skall innehålla ett tillstånd för berörda arealer att framställa vin som skall saluföras.

Undantaget beviljas

a) om den berörda odlaren tidigare har röjt vinstockar på en motsvarande areal i rena odlingar, utom i de fall då odlaren har erhållit röjningspremie för den berörda arealen i enlighet med gemenskapslagstiftning eller nationell lagstiftning, och/eller

b) genom att tillåta utnyttjande av återplanteringsrätter som odlaren har erhållit under en period som skall fastställas efter det att den aktuella aralen har planterats. Medlemsstaterna får också för detta ändamål använda de nyskapade planteringsrätter som avses i artikel 6.1, och/eller

c) om medlemsstaten kan (till kommissionens tillfredsställelse) bevisa att den har outtagna återplanteringsrätter som fortfarande skulle vara giltiga om ansökan för dem hade lämnats in. Dessa rätter får utnyttjas och omfördelas till producenter för en motsvarande areal i rena odlingar, och/eller

d) om den berörda vinodlaren hade åtagit sig att röja en motsvarande areal i rena odlingar inom en treårsperiod, om arealen har förts in i den berörda medlemsstatens vinodlingsregister.

4. När punkt 3 a eller c tillämpas skall medlemsstaterna ålägga de berörda producenterna en skälig administrativ sanktion för de berörda producenterna.

5. Punkt 3 c får endast tillämpas för en areal vars storlek inte överskrider 1,2 % av vinodlingsarealen.

6. När punkt 3 b tillämpas gäller att

a) om de rätter som odlaren erhåller tas från en reserv, får dessa rätter inte erhållas annat än enligt artikel 5.3 b, och producenten skall betala 150 % av det pris som normalt uppbärs av medlemsstaten vid tillämpningen av denna bestämmelse, eller

b) om odlaren köper en återplanteringsrätt, skall denna rätt omfatta den berörda arealen plus 50 % och överskottet på 50 % skall överföras till reserven eller reserverna i enlighet med artikel 5 eller läggas till antalet av de enligt artiklel 6.1 nyskapade planteringsrätterna, när artikel 5.8 tilllämpas.

7. Arealer som planterats med vinstockar som klassificerats som sorter för vinframställning enligt artikel 19.1 och

a) som planterats från och med den 1 september 1998, där produktionen enligt artikel 6.3 eller artikel 7.4 i förordning (EEG) nr 822/87 enbart fick avsättas till destillation, eller

b) planterats i strid med planteringsförbudet i punkt 1,

skall röjas. Kostnaderna för sådan röjning skall den berörda producenten själv stå för. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa tillämpningen av denna punkt.

Artikel 3

1. Medlemsstaterna får bevilja producenter nyplanteringsrätter för arealer

a) avsedda för nyplantering i samband med fastighetsreglering eller expropriation som i det allmänna intresset genomförs enligt nationell lagstiftning,

b) avsedda för vinodlingsförsök, eller

c) avsedda för odling av moderplantor för ympmaterial.

Medlemsstaterna får också bevilja nyplanteringsrätter för arealer vars vin- eller vinprodukter enbart är avsedda att konsumeras av vinodlarens familj.

2. Medlemsstaterna får också bevilja nyplanteringsrätter senast den 31 juli 2003 för arealer avsedda för produktion av kvalitetsvin fso eller bordsvin som beskrivs med en geografisk beteckning om det har konstaterats att produktionen av vinet i fråga, med hänsyn till dess kvalitet, kraftigt understiger efterfrågan.

3. Nyplanteringsrätter skall användas av den producent som beviljats dem på de arealer och för de ändamål som beviljandet gäller.

4. Nyplanteringsrätterna skall utnyttjas före utgången av det andra vinåret efter det år de beviljades. Nyplanteringsrätter andra än de som avses i punkt 1 och som inte utnyttjas på detta sätt under denna period skall överföras till en reserv i enlighet med artikel 5.2. a.

5. Nyplanteringsrätter andra än de som avses i punkt 1 får endast beviljas producenter inom de arealgränser som fastställs i artikel 6.1. I detta syfte

a) skall medlemsstaterna, innan de nyskapade planteringsrätter som avses i artikel 6 förs till en eller flera reserver, se till att nyplanteringsrätter som beviljas inte minskar volymen av de nyskapade planteringsrätterna enligt artikel 6.1 till ett värde som understiger noll, och

b) när en medlemsstat har fört de nyskapade planteringsrätter som avses i artikel 6 till en eller flera reserver skall det efterföljande beviljandet av nyplanteringsrätter medföra att planteringsrätter som motsvarar lika stora arealer i rena odlingar som förts till reserven eller reserverna för regionen i fråga förfaller. Om det inte finns tillräckligt med planteringsrätter i den eller de berörda reserverna får nyplanteringsrätter inte beviljas.

Artikel 4

1. Återplanteringsrätter skall vara

a) återplanteringsrätter som beviljats enligt punkt 2, eller

b) liknande rätter som förvärvats enligt tidigare gemenskapsbestämmelser eller nationella bestämmelser.

2. Medlemsstaterna skall bevilja återplanteringsrätter till producenter som har röjt en vinodlingsareal. Medlemsstaterna får bevilja återplanteringsrätter till producenter som åtar sig att röja en vinodlingsareal före utgången av det tredje vinåret efter det att arealen planterades. Återplanteringsrätterna skall gälla en areal som i ren odling motsvarar den röjda arealen eller den areal som skall röjas.

3. Återplanteringsrätterna skall utnyttjas på det företag för vilket de har beviljats. Medlemsstaterna får föreskriva att dessa rätter bara får utnyttjas på vilka röjningen ägde rum.

4. Utan hinder av punkt 3 får återplanteringsrätter helt eller delvis överföras till ett annat företag inom samma medlemsstat

a) om en del av företaget i fråga överförs till det andra företaget. I så fall får rätten användas på en areal på det senare företaget som inte är större än den överförda arealen, eller

b) om arealer på det senare företaget är avsedda för

i) produktion av kvalitetsvin fso eller bordsvin som beskrivs med en geografisk beteckning, eller

ii) för odling av moderplantor för ympmaterial.

Rätterna får enbart användas för de arealer och för de ändamål som beviljandet avser.

Medlemsstaterna skall se till att tillämpningen av dessa undantag inte medför en allmän ökning av produktionskapaciteten på deras territorium, särskilt när överföringar sker från icke bevattnade till bevattnade arealer.

5. Återplanteringsrätter som förvärvats med stöd av denna förordning skall användas före utgången av det femte vinåret efter utgången av det vinår då den berörda röjningen genomfördes. Genom undantag får medlemsstaterna förlänga denna period till åtta vinår. Återplanteringsrätter som inte använts under denna period skall överföras till en reserv enligt artikel 5.2. a.

Artikel 5

1. För att förbättra förvaltningen av produktionskapaciteten på nationell eller regional nivå, skall medlemsstaterna inrätta en nationell reserv, och/eller vid behov, regionala reserver av planteringsrätter.

2. Följande rätter skall föras till reserven eller reserverna:

a) Nyplanteringsrätter, återplanteringsrätter och planteringsrätter som beviljats från reserven och som inte använts inom den tid som anges i artikel 3.4, artikel 4.5 och artikel 5.6.

b) Återplanteringsrätter som överförts till reserven av producenter som har sådana rätter, vid behov, mot betalning med statliga medel; ersättningens storlek och andra föreskrifter för betalningen skall bestämmas av medlemsstaterna med hänsyn till parternas rättmätiga intressen.

c) Nyskapade planteringsrätter enligt artikel 6.

3. Medlemsstaterna får bevilja rätter från reserven

a) utan betalning till producenter som är yngre är 40 år, som har nödvändiga yrkeskunskaper och som för första gången etablerar sig på ett vinproducerande företag och som har ledande ställning på företaget, eller

b) mot betalning till staten och i förekommande fall till regionen, till producenter som avser att använda rätterna för att plantera arealer vars produktion har en säker marknad. Medlemsstaterna skall fastställa kriterierna för att bestämma storleken på ersättningen som kan variera beroende på den avsedda slutprodukten från den berörda vinodlingen.

4. Medlemsstaterna skall se till dels att den plats utnyttjas för vilken planteringsrätter har beviljat från en reserv, dels att de använda sorterna och de använda odlingsmetoderna garanterar att den efterföljande produktionen är anpassad till efterfrågan på marknaden och att den berörda avkastningen är typisk för genomsnittet i den region där dessa rätter används, särskilt när planteringsrätter från icke-bevattnade arealer används för bevattnade.

5. Planteringsrätter som förts till en reserv måste fördelas före utgången av det femte vinåret efter utgången av det vinår då de fördes till reserven. Planteringsrätter som inte har beviljats inom den tiden skall förfalla.

6. Planteringsrätter som beviljats från en reserv skall användas före utgången av det andra vinåret efter det vinår då de beviljades. Planteringsrätter som beviljats från en reserv och som inte har använts under denna period skall föras tillbaka till reserven enligt punkt 2 a.

7. Om en medlemsstat inrättar regionala reserver får den meddela föreskrifter om att det är tillåtet att omfördela planteringsrätter mellan de regionala reserverna. Om det finns både regionala och nationella reserver i en medlemsstat får överföringar mellan dessa tillåtas.

De överföringar som avses i denna punkt får göras med förbehåll av en nedsättningskoefficient.

8. Genom undantag från punkterna 1-7 kan en medlemsstats behöriga myndighet välja att inte tillämpa systemet med reserver på villkor att den medlemsstaten kan bevisa att den har ett effektivt system för förvaltning av planteringsrätterna för hela sitt territorium. Systemet får om så erfordras avvika från relevanta bestämmelser i detta kapitel. Om en medlemsstat har ett sådant system skall återplanteringsrätter som avses i den första meningen i artikel 4.5 förlängas med fem vinår. Den andra meningen i artikel 4.5 skall fortsätta att gälla.

Artikel 6

1. De nyskapade planteringsrätterna inbegripet nyplanteringsrätterna beviljade av en medlemsstat enligt artikel 3.2 skall fördelas enligt följande:Hektar:

a) Tyskland: 1534

Grekland: 1098

Spanien: 17355

Frankrike: 13565

Italien: 12933

Luxemburg: 18

Österrike: 737

Portugal: 3760

b) Gemenskapsreserv: 17000

2. De nyskapade planteringsrätterna får bara föras till en reserv eller användas enligt artikel 2.3 b om medlemsstaten har slutfört inventeringen av produktionskapaciteten enligt artikel 16.

3. De nyskapade planteringsrätter som avses i punkt 1 eller som används i enlighet med artikel 2.3 b får föras en gång till reserven.

Artikel 7

1. I detta kapitel avses med

a) röjning: fullständigt borttagande av alla vinstockar på en areal som planterats med vinstockar,

b) plantering: slutgiltig plantering av vinstockar eller delar av vinstockar, ympade eller inte ympade, i syfte att producera druvor eller inrätta en moderplantskola för ympmaterial,

c) planteringsrätt: rätten att planterna vinstockar med stöd av en nyplanteringsrätt, återplanteringsrätt, planteringsrätt som beviljats från en reserv eller en nyskapad planteringsrätt i enlighet med de villkor som anges i artiklarna 3, 4, 5 och 6,

d) återplanteringsrätt: rätten att planterna vinstockar på en areal som i rena odlingar motsvarar den från vilken vinstockar har röjts eller skall röjas i enlighet med villkoren i artikel 4 och artikel 5.8,

e) dubbelympning: ("surgreffage"): ympning av en vinstock som redan har ympats en gång tidigare.

2. Närmare bestämmelser för tillämpningen av detta kapitel skall antas enligt förfarandet i artikel 75.

Dessa bestämmelser får särskilt omfatta följande:

- Bestämmelser om destillation av produkter från de vinstockar som avses i artikel 2.7.

- Bestämmelser som gör det möjligt att undvika onödigt stora administrativa pålagor vid tillämpning av bestämmelserna i detta kapitel.

- Det konstaterande som avses i artikel 3.2.

- Den samtidiga förekomsten av vinodlingar som avses i artikel 4.2.

- Tillämpningen av den nedsättningskoefficient som avses i artikel 5.7.

- Förvaltningen av den gemenskapsreserv som avses i artikel 6.1. I bestämmelserna får det för perioden fram till den 31 december 2003 särskilt föreskrivas att nyskapade planteringsrätter ur gemenskapsreserven beviljas medlemsstater för att utnyttjas i regioner där ett tillkommande behov kan påvisas, som kan fyllas genom beviljandet av sådana nyskapade planteringsrätter.

- Bestämmelser för att säkerställa att de nyplanteringsrätterna som har beviljats i enlighet med artikel 3.1 inte underminerar förbudet mot nyplantering i artikel 2.1.

3. Senast den 31 december 2003 och vart tredje år från den tidpunkten skall kommissionen förelägga Europaparlamentet och rådet en rapport om hur detta kapitel tillämpas. I förekommande fall får förslag om beviljande av ytterligare nyskapade planteringsrätter bifogas rapporten.

KAPITEL II

BIDRAG FÖR NEDLÄGGNING

Artikel 8

1. Bidrag får lämnas för slutgiltig nedläggning av vinodling på en bestämd areal.

Bidraget får enligt bestämmelserna i detta kapitel beviljas till producenter för uppodlade vinodlingsarealer som används för att producera druvor för vinframställning. Arealen får inte understiga 10 ar.

2. Medlemsstaterna får fastställa i vilka områden bidraget får lämnas. De får också ställa upp villkor för fastställandet, inbegripet villkor som syftar till att säkerställa en balans mellan produktion och ekologi i de berörda regionerna.

3. Beviljandet av bidraget medför att producenten förlorar återplanteringsrätterna med avseende på den areal för vilket bidraget beviljas.

4. Medlemsstaterna skall fastställa bidragsnivån per hektar, med hänsyn till

a) företagets jordbruksavkastning eller produktionskapacitet,

b) produktionsmetoden,

c) den berörda arealen jämförd med företagets totala areal,

d) vilken typ av vin som produceras,

e) förekomsten av odling som har samband med vinodling.

5. Bidragsnivån får inte överskrida vissa nivåer som kommer att fastställas.

Artikel 9

Följande arealer skall inte berättiga till bidrag:

a) Uppodlade vinodlingsarealer i fråga om vilka överträdelser av gemenskapsbestämmelser eller nationella bestämmelser om planering har konstaterats under en period som kommer att fastställas senare och som inte får överstiga tio vinår.

b) Vinodlingsarealer som inte längre brukas.

c) Vinodlingsarealer som har planterats under en period som kommer att fastställas senare och som inte får överstiga tio vinår.

d) Vinodlingsarealer för vilka stöd för omstrukturering och omställning har beviljats under en period som kommer att fastställas senare och som inte får överstiga tio vinår.

Artikel 10

Tillämpningsföreskrifter till detta kapitel skall antas enligt förfarandet i artikel 75.

Dessa föreskrifter får särskilt innehålla bestämmelser om

a) de datum då ansökningarna skall lämnas in och då röjningen skall utföras,

b) villkoren för att bevilja utbetalningar,

c) de maximala bidragsnivåer som avses i artikel 8.5,

d) hänsynstaganden till miljön, och

e) fastställandet av de perioder som avses i artikel 9.

KAPITEL III

OMSTRUKTURERING OCH OMSTÄLLNING

Artikel 11

1. Ett system för omstrukturering och omställning av vinodlingar införs härmed.

2. Systemet skall ha som mål att anpassa produktionen till efterfrågan på marknaden.

3. Systemet skall omfatta en eller flera av följande åtgärder:

a) Omställning till andra sorter, även genom dubbelympning.

b) Förflyttning av vinodlingar.

c) Förbättringar av den teknik för att förvalta vinodlingar som har avseende på målet för detta system.

Systemet skall inte omfatta normal förnyelse av uttjänta vinodlingar.

4. Systemet får endast tas i anspråk i en medlemsstats regioner, där medlemsstaten har slutfört inventeringen av produktionskapaciteten i enlighet med artikel 16.

Artikel 12

Medlemsstaterna skall vara ansvariga för omstrukturerings- och omställningsplanerna, inbegripet i förekommande fall godkännande av dessa. Planerna skall följa reglerna i detta kapitel och motsvarande tillämpningsföreskrifter.

Artikel 13

1. Stöd för omstrukturering och omställning skall bara beviljas i fråga om planer som upprättats och, vid behov, godkänts av medlemsstaten. Stöd skall lämnas i följande former:

a) Kompensation till producenter för förlorade intäkter till följd av genomförandet av planen, och

b) bidrag till kostnaderna för omstruktureringen och omställningen.

2. Kompensationen till producenter för förlorade intäkter får antingen innebära

a) tillåtelse att båda gamla och nya vinstockar, utan hinder av bestämmelserna i kapitel I i denna avdelning, får förekomma samtidigt under en bestämd period på högst tre år, eller

b) ekonomisk gottgörelse som skall finansieras av gemenskapen.

3. Gemenskapens bidrag till de kostnader som omstruktureringen och omställningen medför får inte överstiga 50 % av kostnaderna. I regioner som är klassificerade som mål 1 enligt rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna(52) får gemenskapens bidrag dock uppgå till 75 %. Utan att det påverkar tilllämpningen av artikel 14.4 får medlemsstaterna inte i något fall lämna bidrag till finansieringen.

Artikel 14

1. Kommissionen skall göra preliminära anslagsfördelningar till medlemsstaterna på årsbasis, på grundval av objektiva kriterier med beaktande av särskilda situationer och behov, och ansträngningar som skall göras med hänsyn till målet för systemet.

2. De preliminära fördelningarna skall anpassas till de faktiska utgifterna och på grundval av de reviderade utgiftsprognoser som medlemsstaterna överlämnar med beaktande av målet för systemet och tillgängliga medel.

3. Fördelningen av finansiella anslag mellan medlemsstaterna skall ske med beaktande av hur stor andel av gemenskapens vinodlingsareal som den berörda medlemsstaten har.

4. Om ett finansiellt anslag för ett visst antal hektar har beviljats en medlemsstat får denna fördela anslaget på ett större antal hektar än vad som låg till grund för anslaget. I detta sammanhang får medlemsstaten använda nationella medel för att höja det minskade beloppet per hektar upp till det ursprungliga taket per hektar för gemenskapsanslaget.

Artikel 15

Tillämpningsföreskrifter till detta kapitel skall antas enligt förfarandet i artikel 75.

Dessa föreskrifter får särskilt innehålla bestämmelser

a) om minsta storlek för de berörda vinodlingarna,

b) om hur återplanteringsrätter som skapats när planerna genomförs får utnyttjas,

c) som syftar till att hindra en ökning av produktionskapaciteten när detta kapitel tillämpas,

d) om de maximala stödbeloppen per hektar.

KAPITEL IV

UPPLYSNINGAR OCH ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 16

1. Inventeringen av produktionskapaciteten skall innehålla upplysningar om

a) de arealer i medlemsstaterna där vinstockar som klassificeras som sorter för vinframställning enligt artikel 19.1 odlas,

b) sorterna i fråga,

c) det totala antalet befintliga planteringsrätter,

d) alla nationella eller regionala bestämmelser som har antagits vid tillämpning av denna avdelning.

2. En medlemsstat får bestämma att inventeringen får göras per region. I detta fall skall emellertid alla regionala inventeringar upprättas före den 31 december 2001. I enlighet med bestämmelserna i denna förordning skall det faktum att en region är försenad med upprättandet av dess inventering inte förhindra att denna avdelning tillämpas på de övriga regionerna i den medlemsstaten.

Artikel 17

1. Kommissionen får göra utvärderingar av

a) framställningen av produkter från vinsektorn,

b) den industriella användningen av dessa produkter,

c) utvecklingstendenserna i fråga om konsumtionen av vin och andra produkter från vinsektorn som är färdiga att konsumeras utan ytterligare bearbetning,

d) alla andra uppgifter som är nödvändiga att känna till för att hantera marknaden eller ett system för anpassning av utbudet.

2. Kommissionen får anlita extern hjälp när den gör dessa utvärderingar.

3. Kommissionen skall finansiera en oberoende undersökning av användningen av artkorsade sorter. På grundval av denna undersökning skall kommissionen före den 31 december 2003 förelägga rådet och Europaparlamentet en rapport, som vid behov skall innehålla förslag.

Artikel 18

1. Producenter av druvor avsedda för vinframställning och producenter av druvmust och vin skall varje år deklarera vilka mängder som producerats av den senaste skörden. Medlemsstaterna får även kräva att försäljare av druvor för vinframställning varje år deklarerar vilka mängder som saluförts från den senaste skörden.

2. Producenter av druvmust och vin och andra näringsidkare än detaljhandlare skall varje år deklarera sina lager av druvmust och vin, oavsett om dessa hänför sig till innevarande eller tidigare års skörd. Druvmust och vin som importerats från tredje land skall anges särskilt.

Artikel 19

1. Medlemsstaterna skall klassificera druvsorter för vinframställning. Alla klassificerade sorter skall höra till arten Vitis vinifera eller komma från en korsning mellan denna art och andra arter av släktet Vitis. Följande sorter får inte införas i klassificeringen:

- Noah,

- Othello,

- Isabelle,

- Jacquez,

- Clinton,

- Herbémont.

2. I sin klassificering skall medlemsstaterna ange vilka druvsorter som är lämpliga för framställning av vart och ett av de kvalitetsviner fso som produceras inom deras territorium. Dessa sorter skall vara av arten Vitis vinifera.

3. Endast de druvsorter som ingår i klassificeringen får planteras, återplanteras eller ympas inom gemenskapen, i syfte att framställa vin. Denna inskränkning skall inte tillämpas på vinstockar som används för forskning och vetenskapliga försök.

4. Arealer som planteras med druvsorter i syfte att framställa vin och som inte anges i klassificeringen skall röjas, utom om det som produceras på dessa arealer enbart är avsett att konsumeras av vinproducentens familj. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att kontrollera detta undantag.

5. Om sorter stryks ur klassificeringen, skall de röjas inom 15 år efter det att de har strukits.

Artikel 20

De föreskrifter som reglerar gemenskapens vinodlingsregister skall vara de som anges i förordning (EEG) nr 2392/86.

Artikel 21

Kapiteln I och II i denna avdelning skall inte tillämpas i medlemsstater där vinproduktionen inte överstiger 25000 hektoliter per vinår. Denna produktion skall beräknas på grundval av den genomsnittliga produktionen under de fem föregående vinåren.

Artikel 22

Medlemsstaterna får anta strängare nationella föreskrifter om nyplantering, återplantering av vinstockar eller dubbelympning. De får kräva att de ansökningar och de uplysningar som det finns bestämmelser om i denna avdelning skall kompletteras med andra uppgifter som behövs för att övervaka utvecklingen av produktionskapaciteten.

Artikel 23

1. Föreskrifter för tillämpning av detta kapitel skall antas enligt förfarandet i artikel 75.

Dessa föreskrifter får särskilt innehålla bestämmelser om

a) utformningen av och detaljeringsgraden i fråga om de upplysningar som krävs för den inventering som avses i artikel 16,

b) förvaltningen av klassificeringen av de druvsorter som avses i artikel 19,

c) destinationen för produkter från sorter som inte finns i nämnda klassificering.

2. Bestämmelser om ett följedokument för vegetativt förökningsmaterial av vinstockar och tillämpningsföreskrifter för dess tillämpning, även sådana som rör kontroll, får antas enligt förfarandet i artikel 75.

3. Förordning (EEG) nr 2392/86 får ändras eller upphävas enligt förfarandet i artikel 75.

4. I enlighet med förfarandet i artikel 75 skall det beslutas om huruvida en medlemsstat har slutfört den inventering som avses i artikel 16, och om det beslutet under vissa omständigheter skall återkallas, inbegripet de fall då medlemsstaten har underlåtit att göra den uppdatering av inventeringen som behövs.

AVDELNING III

MARKTNADSMEKANISMER

KAPITEL I

STÖD TILL PRIVAT LAGRING

Artikel 24

1. Stöd skall lämnas till producenter för privat lagring av

a) bordsvin

b) druvmust, koncentrerad druvmust och rektifierad koncentrerad druvmust.

2. Stödet skall lämnas under förutsättning att ett långfristigt avtal om lagring ingås med interventionsorganen under perioden den 16 december-15 februari året därpå, på villkor som kommer att fastställas.

3. Långfristiga lagringsavtal skall ingås för en period som löper ut

a) tidigast den 1 september efter det att avtalet har ingåtts i fråga om bordsvin och tidigast den 1 augusti efter det att avtalet har ingåtts i fråga om druvmust, koncentrerad druvmust och rektifierad koncentrerad, och

b) senast den 30 november efter den dag då avtalet ingicks.

Artikel 25

1. Ingåendet av lagringsavtal skall vara förenat med villkor, särskilt med avseende på de berörda produkternas kvalitet.

2. Lagringsavtal för bordsvin skall innehålla villkor om att stödutbetalningarna, och därmed producentens motsvarande skyldigheter, får upphöra för hela eller en del av den lagrade mängden, om marknadspriserna för den aktuella typen av bordsvin överstiger en nivå som kommer att fastställas.

3. Stödbeloppet för privat lagring får endast täcka tekniska lagringskostnader samt ränteavgifter, för vilka schablonbelopp kommer att fastställas.

4. För koncentrerad druvmust får detta belopp anpassas med en koefficient som motsvarar koncentrationsgraden.

Artikel 26

1. Närmare föreskrifter för tillämpning av detta kapitel skall antas enligt förfarandet i artikel 75.

Dessa föreskrifter får särskilt innehålla bestämmelser om

- fastställandet av den nivå, de schablonbelopp och den koefficient som anges i artikel 25,

- att långfristiga lagringsavtal för bordsvin endast får ingås för särskilda bordsviner,

- att druvmust som omfattas av ett långfristigt lagringsavtal helt eller delvis får omvandlas till koncentrerad druvmust eller rektifierad koncentrerad druvmust under avtalets giltighetstid,

- tillämpningen av villkoren för upphörande av stödutbetalningar enligt artikel 25.2,

- att druvmust och koncentrerad druvmust avsedda för framställning av druvsaft inte får omfattas av långfristiga lagringsavtal,

- avtalens löptid.

2. Enligt förfarandet i artikel 75 får bestämmelser fastställas om

- att stödprogrammet för privat lagring inte skall tillämpas om det tydligt framgår av marknadsläget att programmet inte är motiverat, och

- att möjligheten att ingå ytterligare långfristiga lagringsavtal får avbrytas när som helst om det motiveras av marknadsläget och särskilt av den takt med vilken avtal redan har ingåtts.

KAPITEL II

DESTILLATION

Artikel 27

1. Det skall vara förbjudet att överpressa krossade eller okrossade druvor och att pressa vindruv. Det skall vara förbjudet att jäsa om pressrester för andra ändamål än destillation.

2. Filtrering och centrifugering av vindruv skall inte betraktas som pressning om

a) de framställda produkterna är av fullgod handelskvalitet, och

b) den inte torkar in.

3. Fysiska eller juridiska personer eller sammanslutningar av sådana personer med undantag av de personer och sammanslutningar som avses i punkt 7, som har framställt vin, skall vara skyldiga att leverera samtliga biprodukter från denna vinframställning till destillation.

4. Mängden alkohol i biprodukterna skall vara minst 10 % av volymen alkohol i det vin som har producerats, om vinet har framställts direkt av druvor. Frånsett undantag av tekniska skäl får den inte vara mindre än 5 % om vinet har framställts av druvmust, delvis jäst druvmust eller ungt icke färdigjäst vin. Om den avsedda procentsatsen inte skulle uppnås, måste de som omfattas av detta krav leverera en kvantitet vin från den egna produktionen, för att på så sätt säkerställa att dessa procentsatser uppnås.

Undantag får göras från punkt 3 och punkt 4 första stycket för producentkategorier som kommer att fastställas, för vissa produktionsområden och för vin som skall destilleras enligt artikel 28.

5. Leveransskyldigheten i punkt 3 får istället uppfyllas genom leverans av vin till en vinägerproducent.

6. De fysiska eller juridiska personer eller sammanslutningar av sådana personer, med undantag av de personer och sammanslutningar av personer som avses i punkt 7, som innehar biprodukter från annan bearbetning av druvor än vinframställning skall leverera dessa till destillation.

7. Fysiska eller juridiska personer eller sammanslutningar av sådana personer som bearbetar druvor som har skördats i vinodlingszon A eller i den tyska delen av vinodlingszon B eller i områden som är planterade med vinstockar i Österrike skall vara skyldiga att under övervakning och på villkor som skall fastställas undanskaffa biprodukten av denna bearbetning.

8. De personer eller sammanslutningar av personer som är underkastade de skyldigheter som avses i punkt 3 eller den som avses i punkt 6 kan befrias från denna skyldighet genom att undanskaffa biprodukterna från vinframställningen under övervakning och på villkor som skall fastställas.

9. Uppköpspriset för pressrester, vindruv och vin som har levererats till destillation enligt denna artikel skall vara 0,996 euro per volymprocent/hl.

10. Det pris som betalas av destillatören får inte understiga uppköpspriset.

11. Destillatören får

a) antingen ta emot stöd för den produkt som skall destilleras, förutsatt att den produkt som erhålls genom destillationen har en alkoholhalt på minst 52 volymprocent, eller

b) leverera den produkt som erhålls genom destillationen till interventionsorganet, förutsatt att den har en alkoholhalt på minst 92 volymprocent.

Om vinet har tillsatts alkohol för destillation före leverans till destillatören skall stödet enligt a utbetalas till producenten av det vin som tillsatts alkohol, och den destillerade produkten får inte levereras till interventionsorganet.

12. Det får beslutas att leverans av alkohol till interventionsorganet får ersättas med leverans till en aktör som har lämnat in ett anbud inom ramen för utförsäljningar som organiseras för att avsätta destillationsprodukter och som har antagits enligt förfarandet i artikel 31.1.

13. Punkterna 1-12 skall inte tillämpas på druvsaft och koncentrerad druvsaft, eller druvmust och koncentrerad druvmust avsedd för framställning av druvsaft.

Artikel 28

1. Om vin framställs av en druvsort som i klassificeringen för samma administrativa enhet finns upptagen både som en druvsort för vinframställning och som en sort avsedd för andra ändamål, skall den mängd vin som överstiger den normalt framställda mängden och som inte exporteras under det berörda vinåret destilleras före ett datum som skall fastställas. Om inte undantag medges, får detta vin inte flyttas annat än till destilleri.

2. Den mängd vin som normalt framställs skall fastställas med utgångspunkt från

a) de mängder som har framställts under en referensperiod som skall fastställas, och

b) den mängd vin som har använts för traditionella användningsområden.

3. Uppköpspriset för vin som har levererats till destillation enligt denna artikel skall vara 1,34 euro per volymprocent/hl. Detta pris får variera under ett visst vinår under förutsättning att genomsnittspriset under detta vinår förblir 1,34 euro per volymprocent/hl.

4. Det pris som betalas av destillatören får inte understiga inköpspriset.

5. Destillatören får

a) antingen ta emot stöd för den produkt som skall destilleras, förutsatt att den produkt som erhålls genom destillationen har en alkoholhalt på minst 52 volymprocent, eller

b) leverera den produkt som erhålls genom destillationen till interventionsorganet, förutsatt att den har en alkoholhalt på minst 92 volymprocent.

Om vinet har tillsatts alkohol för destillation före leverans till destillatören skall stödet enligt a utbetalas till producenten av det vin som tillsatts alkohol och den destillerade produkten får inte levereras till interventionsorganet.

6. Det får beslutas att leverans av den alkoholhaltiga produkten till interventionsorganet får ersättas med leverans till en aktör som har lämnat in ett anbud inom ramen för utförsäljningen som organiseras för att avsätta destillationsprodukter och som har antagits enligt förfarandet i artikel 31.1.

7. Denna artikel skall tillämpas trots artikel 1.2.

Artikel 29

1. Gemenskapen får lämna stöd för destillation av bordsvin och vin som lämpar sig för framställning av bordsvin för att stödja vinmarknaden och därigenom underlätta den fortsatta försörjningen av vindestillat till de delar av sektorn för spritdrycker där användning av sådan alkohol är traditionellt betingad.

2. Detta stöd skall lämnas i form av ett första stöd och ett sekundärt stöd som betalas ut till destillatören.

3. Det primära stödet skall lämnas på grundval av den volym bordsvin och den volym vin som lämpar sig för framställning av bordsvin som destillerats.

4. Det primära stödet skall tillämpas på grundval av ett kontraktssystem mellan destillatörer och vinproducenter. Ett minimipris skall fastställas som skall betalas av destillatörerna till vinproducenterna. Det får variera under ett visst vinår under förutsättning att det genomsnittliga priset för detta vinår förblir 2,488 euro per volymprocent/hl.

5. Nivån på det primära stödet skall spegla

a) behovet av att det genomsnittliga minimipris som destillatörer betalar till vinproducenter under ett visst vinår motsvarar den nivå som anges i punkt 4,

b) behovet av att upprätthålla försörjningen till traditionella avsättningsmarknader inom sektorn för spritdrycker till konkurrenskraftiga priser.

6. Det sekundära stödet skall lämnas i form av en betalning för att täcka skäliga kostnader för lagring av den framställda produkten. Avsikten med stödet är att underlätta funktionen av det primära stödsystemet.

Artikel 30

1. Krisdestillation får vidtas om marknaden störs till följd av ovanligt störa överskott och/eller kvalitetsproblem.

2. Syftet med åtgärden skall vara

a) att eliminera särskilda överskott, och

b) att säkerställa en kontinuerlig försörjning från en skörd till en annan.

3. Åtgärden skall vara frivillig för producenterna.

4. Åtgärden får begränsas till vissa kategorier vin eller till vissa produktionsområden. Den får endast tillämpas på kvalitetsviner fso på begäran av den berörda medlemsstaten.

5. Ett kriterium för åtgärdens införande kan vara en påvisbar försämring under en viss tid av marknadspriset för en viss vinkategori eller för vin från vissa produktionsområden.

6. Om gemenskapen skulle utnyttja denna åtgärd under tre på varandra följande år för en viss typ av vin (i ett visst område) skall kommissionen lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om den ihållande krisen med förslag i förekommande fall.

Artikel 31

1. Alkohol som övertas av interventionsorganet skall avsättas antingen vid offentlig auktion eller genom ett anbudsförfarande. När sådan alkohol avsätts skall myndigheterna i möjligaste mån undvika att påverka avsättningsmarknaderna för alkohol som traditionellt är beroende av att sådana avsättningsmarknader finns. Den får inte avsättas inom sektorn för alkohol för konsumtion.

2. Om försörjningen, genom tillämpning av artiklarna 27, 28 och 29, inte säkerställs i den del av den sektor där det är obligatoriskt att använda vinalkohol, får det emellertid beslutas att sådan alkohol får avsättas inom den sektorn.

Artikel 32

1. Det uppköpspris som fastställs för varje destillation, utom den som avses i artikel 27, och som gäller för viner som har framställts av producenter som har ökat alkoholhalten genom tillsats av sackaros eller druvmust och som har fått del av det stöd som anges i artikel 34, skall inom varje vinodlingsområde minskas med ett lika stort schablonbelopp beräknat på grundval av den stödnivå som avses i artikel 34, och på grundval av ökningen av den alkoholhalt som föreskrivs för vinodlingsområdet i fråga.

2. Om den berörda producenten så begär, skall minskningen endast tillämpas på de kvantiteter med avseende på vilka alkoholhalten ökats enligt punkt 1.

Artikel 33

1. Föreskrifter för tillämpningen av detta kapitel skall antas enligt förfarandet i artikel 75.

Dessa föreskrifter får särskilt innehålla bestämmelser om

a) de undantag som avses i detta kapitel,

b) i fråga om artiklarna 27 och 28, de villkor enligt vilka destillationen skall genomföras, bedömningen av alkoholhalten i det vin som har framställts, de villkor enligt vilka produkter får levereras till interventionsorganet och uppköpspriserna för de destillationsprodukter som kan övertas av interventionsorganen eller de kriterier som gäller för att bestämma dessa priser,

c) de miniminormer som pressrester och vindruv skall uppfylla,

d) de villkor som skall gälla för undanskaffande under övervakning enligt artikel 27.7,

e) den mängd vin som normalt framställs, enligt vad som anges i artikel 28.2,

f) förfarandet för tillämpningen av den åtgärd som avses i artikel 30, inklusive de produkter som omfattas av åtgärden och flödet av destillerade produkter särskilt för att undvika störningar på marknaden för alkohol och spritdrycker,

g) möjligheten att anpassa det uppköpspris som anges i artikel 28.3, och

h) fastställande av det minimipris som anges i artikel 29.4.

2. Storleken på de stöd som avses i artiklarna 27 och 28 som skall göra det möjligt att avsätta de erhållna produkterna, storleken på det stöd som avses i artikel 29 och regler som fastställer vilka omständigheter som kan leda till att den åtgärd som avses i artikel 30 utlöses, och nivån på och formen för gemenskapens ekonomiska stöd för den åtgärden skall fastställas genom förfarandet i artikel 75.

KAPITEL III

STÖD FÖR ANVÄNDNING AV DRUVMUST

Artikel 34

1. Härigenom införs ett stöd för användning av

a) koncentrerad druvmust, och

b) rektifierad koncentrerad druvmust,

som framställts i gemenskapen, när dessa används för att öka alkoholhalten för vinprodukter för vilka en sådan ökning är tillåten enligt denna förordning.

2. Stödet får förbehållas produkter som kommer från vinodlingszonerna C III, om handelsflöden för druvmust och vin till blandning inte kan upprätthållas utan denna åtgärd.

3. Stödbeloppet skall fastställas i euro per volymprocent potentiell alkoholhalt och per hektoliter koncentrerad druvmust eller renad koncentrerad druvmust, med beaktande av skillnaden mellan kostnaden för berikning genom tillsats av dessa produkter och genom tillsats av sackaros.

Artikel 35

1. Härigenom införs ett stöd för användning av

a) druvmust och koncentrerad druvmust som producerats inom gemenskapen för framställning av druvsaft eller andra livsmedelsprodukter av sådan druvsaft,

b) druvmust och koncentrerad druvmust som produceras inom zonerna C III för framställning i Förenade kungariket och Irland av produkter som omfattas av KN-nummer 2206 00, för vilka dessa medlemsstater, i enlighet med punkt C 2 i bilaga VII, får tillåta att det används en sammansatt beteckning i vilken ordet "vin" ingår,

c) koncentrerad druvmust som framställts inom gemenskapen som huvudsbeståndsdelen i en rad produkter som saluförs i Förenade kungariket och Irland med tydliga anvisningar till konsumenten om hur man av dem framställer en vinliknande dryck (hemgjort vin).

2. Med avvikelse från punkt 1 b, och om det emellertid visar sig att den geografiska begränsning som berör produktionen av druvmust och koncentrerad druvmust enligt punkt 1 b medför en snevridning av konkurrensen, får det beslutas att detta stöd skall utvidgas till att omfatta druvmust och koncentrerad druvmust som produceras i andra regioner inom gemenskapen än inom zonerna C III.

3. De stöd som avses i punkt 1 skall endast lämnas för användning av produkter som härrör från druvsorter som är klassificerade enbart som druvor för vinframställning eller både som en druvsort för vinframställning och som en sort avsedd för andra ändamål och får likaså lämnas för sådana druvor med ursprung i gemenskapen som kommer från samma sorter.

4. Stödbeloppen skall fastställas så att anskaffningskostnaderna för druvmust och koncentrerad druvmust med ursprung inom gemenskapen ligger på en nivå som gör det möjligt att behålla de traditionella avsättningsmarknaderna för dessa produkter.

5. En del, som skall fastställas, av det stöd som avses i punkt 1 a skall användas för att organisera kampanjer för att främja konsumtion av druvsaft. För att organisera dessa kampanjer får stödet fastställas till en högre nivå än vad som följer av tillämpningen av punkt 4.

Artikel 36

Föreskrifter för tillämpning av detta kapitel skall antas enligt förfarandet i artikel 75.

Dessa föreskrifter skall särskilt innehålla bestämmelser om

a) villkoren för att lämna det stöd som avses i artikel 34.1,

b) de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa kontrollen av de produkter som avses i artikel 35.1,

c) det stödbelopp som avses i artiklarna 34 och 35 som skall fastställas innan varje vinår börjar,

d) det beslut som avses i artikel 35.2.

KAPITEL IV

ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 37

Producenter som omfattas av de skyldigheter som avses i artiklarna 27 och 28 får omfattas av de interventionsåtgärder som följer av denna avdelning, under förutsättning att de under en referensperiod som skall fastställas har uppfyllt de ovan angivna skyldigheterna. Den perioden skall, liksom föreskrifterna för tillämpning av denna artikel, antas enligt förfarandet i artikel 75.

Artikel 38

1. Om orimligt höga priser noteras på gemenskapsmarknaden för en viss vintyp och det är sannolikt att denna situation kommer att bestå och således orsaka störningar på denna marknad, får kommissionen vidta de åtgärder som är nödvändiga.

2. Om det behövs för att stödja marknaden för bordsvin, får interventionsåtgärder som gäller de produkter som anges i artikel 1.2 b och som inte är bordsviner, antas enligt förfarandet i artikel 75.

AVDELNING IV

PRODUCENTORGANISATIONER OCH BRANSCHORGANISATIONER

KAPITEL I

PRODUCENTORGANISATIONER

Artikel 39

1. Med producentorganisation avses, om den är erkänd i enlighet med denna förordning, varje juridisk person

a) som har bildats på eget initiativ av producenter av de produkter som omfattas av denna förordning,

b) som särskilt syftar till att för sina medlemmar

i) säkerställa produktionsplaneringen och anpassa denna till efterfrågan, särskilt vad gäller kvalitet och kvantitet,

ii) främja koncentrationen av utbudet och utsläppandet på marknaden av deras produktion,

iii) minska produktionskostnaderna och stabilisera produktionspriserna,

iv) främja miljövänliga odlings- och produktionsmetoder och teknik för avfallshantering som är miljövänlig, särskilt för att skydda kvaliteten på vatten, mark och landskap, samt för att bevara och/eller främja den biologiska mångfalden.

2. Producentorganisationer som är erkända i enlighet med denna förordning skall ha möjlighet att ålägga lämpliga sanktioner för medlemmarna och åsidosätter sina sklydigheter enligt stadgarna.

3. Som en producentorganisation enligt denna förordning får medlemsstaterna erkänna dem som ansöker om ett erkännande, på villkor att

a) de uppfyller kraven i punkterna 1 och 2 och att de kan, tillsammans med övrigt underlag, visa att de har ett lägsta antal medlemmar och en lägsta avsättningsbar produktionsvolym,

b) der erbjuder tillräckliga garantier i fråga om verksamhetens genomförande, varaktighet och effektivitet,

c) de gör det faktiskt möjligt för medlemmarna att få det tekniska stöd som behövs för att införa miljövänliga odlingsmetoder.

Artikel 40

1. Medlemsstaterna skall

a) inom tre månader efter det att ansökan och relevant underlag lämnats in besluta om huruvida en producentorganisation skall erkännas,

b) regelbundet utföra kontroller för att säkerställa att producentorganisationerna uppfyller villkoren för erkännande, besluta om de sanktioner som skall tillämpas om organisationerna inte uppfyller villkoren och behov besluta att återkalla erkännandet,

c) inom två månader till kommissionen anmäla varje beslut om beviljande av en ansökan om erkännande eller om återkallelse av ett erkännande.

2. Kommissionen skall genom kontroller säkerställa att bestämmelserna i artikel 39 och punkt 1 b i den här artikeln följs och efter sådana kontroller i förekommande fall begära att medlemsstaten återkallar erkännandet.

KAPITEL II

BRANSCHORGANISATIONER

Artikel 41

1. För att marknaden för kvalitetsviner fso och bordsviner med geografisk beteckning skall fungera bättre får de producerande medlemsstaterna, särskilt för att genomföra branschorganisationernas beslut, fastställa regler för saluföringen som rör reglering av utbudet när produkten släpps ut på marknaden för första gången på villkor att dessa regler innebär att produkterna läggs på reserv och/eller gradvis släpps ut och att de inte rör några andra samordnade förfaranden såsom

- fastställande av priser, inte heller riktpriser eller rekommenderade priser,

- blockering av en alltför stor procentandel av den normala årliga skörden och, generellt, alla former av onormal begränsning av utbudet,

- vägran att utfärda det eller de nationella intyg och/eller gemenskapsintyg som krävs för omsättning och saluföring av vinprodukter om saluföringen är i överensstämmelse med ovannämnda regler.

2. De regler som avses i punkt 1 skall i sin helhet meddelas aktörerna genom offentliggörande i en officiell publikation i den berörda medlemsstaten.

3. De medlemsstater som har utnyttjat möjligheterna enligt punkt 1 skall varje år förelägga kommissionen en rapport om de beslut som har fattats om detta under det föregående året. Kommissionen skall kontrollera att dessa beslut är i överensstämmelse med gemenskapsrätten, särskilt bestämmelserna om fri rörlighet (artiklarna 28-31 i fördraget), konkurrens (artiklarna 81-86 i fördraget) och principen om icke-diskriminering (artikel 34.3 i fördraget).

4. De organisationer som avses i punkt 1 skall bl.a. bedriva flera av följande verksamheter i ett eller flera områden i gemenskapen, med beaktande av konsumenternas intressen:

i) Förbättra kunskapen om och insynen i produktionen och på marknaden.

ii) Bidra till en bättre samordning av produkternas utsläppande på marknaden, särskilt genom forskning och marknadsundersökningar.

iii) Utarbeta standardkontrakt som är i överensstämmelse med gemenskapsbestämmelserna.

iv) Sörja för ett effektivare utnyttjande av produktionskapaciteten.

v) Erbjuda information och utföra den forskning som behövs för att styra produktionen till produkter som bättre motsvarar marknadens behov och konsumenternas smak och förväntningar, särskilt när det gäller produktkvalitet och miljöskydd.

vi) Hitta metoder för att begränsa användningen av växtskyddsprodukter och andra tillsatser och säkerställa produktkvalitet och bevarandet av mark och vatten.

vii) Utveckla metoder och instrument för att förbättra produktkvalitet i alla stadier av produktionen, vinframställningen och saluföringen.

viii) Ta det ekologiska jordbruket i anspråk och skydda det liksom ursprungs- och kvalitetsbeteckningarna och de geografiska beteckningarna.

ix) Främja blamd annat intergrerad produktion eller andra miljövänliga produktionsmetoder.

AVDELNING V

OENOLOGISKA METODER OCH BEHANDLINGAR, BETECKNINGAR OCH BENÄMNINGAR, PRESENTATION OCH SKYDD

KAPITEL I

OENOLOGISKA METODER OCH BEHANDLINGAR

Artikel 42

1. Tillåtna oenologiska metoder och behandlingar införs för framställning av andra produkter som omfattas av denna förordning än druvsaft och koncentrerad druvsaft samt druvmust och koncentrerad druvmust avsedd för framställning av druvsaft.

2. De tillåtna oenologiska metoderna och behandlingarna får endast användas för att säkerställa att framställning, lagring och förädling av produkten sker på ett korrekt sätt.

3. De tillåtna oenologiska metoderna och behandlingarna får inte innebära tillsats av vatten, utom då det krävs av särskilda tekniska skäl, eller tillsats av alkohol, med undantag för färsk druvmust vars jäsning har avbrutits genom tillsats av alkohol, likörvin, mousserande vin, vin avsett för destillation som har tillsats alkohol, och på villkor som kommer att bestämmas, pärlande vin.

4. Medlemsstaterna får i fråga om oenologiska metoder och behandlingar införa strängare villkor för att säkerställa att kvalitetsvin fso och bordsvin som beskrivs med en geografisk beteckning och som framställs inom deras territorium samt mousserande vin och likörvin bevarar de egenskaper som är kännetecknande för dessa produkter. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om dessa villkor och kommissionen skall i sin tur underrätta övriga medlemsstater.

5. Om inte något annat har beslutats får endast druvsorter som i den klassificering som fastställs enligt artikel 19 är upptagna som druvsorter för vinframställning, eller produkter som härrör från dessa, användas i gemenskapen för framställning av

a) druvmust vars jäsning har avbrutits genom tillsats av alkohol,

b) koncentrerad druvmust,

c) rektifierad koncentrerad druvmust,

d) vin som lämpar sig för framställning av bordsvin,

e) bordsvin,

f) kvalitetsvin fso,

g) likörvin,

h) delvis jäst druvmust framställd av lätt torkade druvor,

i) vin framställt av övermogna druvor.

6. Blandning ("coupage") av ett vin som lämpar sig för framställning av ett vitt bordsvin eller av ett vitt bordsvin med ett vin som lämpar sig för framställning av ett rött bordsvin eller med ett rött bordsvin får inte ske för framställning av ett bordsvin.

I vissa fall, som skall fastställas, skall denna bestämmelse dock inte förhindra att en sådan blandning enligt det första görs, under förutsättning att slutprodukten har egenskaper som ett rött bordsvin.

Trots vad som sägs i första stycket är en sådan blandning tillåten till och med den 31 juli 2005 i områden där denna metod är traditionellt betingad i enlighet med regler som skall fastställas.

Artikel 43

1. Tillåtna oenologiska metoder och behandlingar fastställs i bilagorna IV och V.

2. Särskilt kan följande metoder och behandlingar nämnas:

- De tillåtna oenologiska metoder och behandlingar som gäller berikning, syratillsats, avsyrning och sötning samt regler för högsta tillåtna halt av svaveldioxid och flyktiga syror anges i punkterna A-G i bilaga V.

- Tillåtna oenologiska metoder och behandlingar samt regler för framställning av mousserande vin och mousserande kvalitetsvin anges i punkterna H och I i bilaga V.

- Tillåtna oenologiska metoder och behandlingar samt regler för framställning av likörvin anges i punkt J i bilaga V.

Artikel 44

1. Av de produkter som omfattas av KN-nummer 2204 10, 2204 21 och 2204 29 får endast likörvin, mousserande vin, mousserande vin med tillsatt koldioxid, pärlande vin, pärlande vin med tillsatt koldioxid, kvalitetsvin fso, bordsviner och, vid behov, utan hinder av artikel 45, legalt importerade viner utbjudas till försäljning eller levereras för direkt konsumtion inom gemenskapen.

2. Med undantag av vin på flaska beträffande vilket det kan visas att tappningen skedde före den 1 september 1971, får vin, bortsett från kvalitetsvin fso som härrör från druvor av de druvsorter som avses i artikel 42.5, men som inte svarar mot definitionerna i punkterna 12-18 i bilaga I, endast användas för att konsumeras av vinodlarens familj, för framställning av vinättika eller för destillation.

3. Under år med ogynnsamma väderleksförhållanden får det beslutas att produkter från vinodlingszonerna A och B som inte har den lägsta naturliga alkoholhalt i volymprocent som har fastställts för den berörda zonen, får användas inom gemenskapen för framställning av mousserande vin och mousserande vin med tillsatt koldioxid, förutsatt att sådant vin har en verklig alkoholhalt av minst 8,5 volymprocent eller för framställning av pärlande vin med tillsatt koldioxid. I dessa fall skall berikningen av vinerna ske med iakttagande av de gränsvärden som avses i punkt D 5 i bilaga V.

4. Utan att det påverkar strängare bestämmelser som medlemsstaterna tillämpar för framställning inom deras territorium av produkter som inte omfattas av KN-nummer 2204 10, 2204 21 och 2204 29, får färsk druvmust vars jäsning har avbrutits genom tillsats av alkohol endast användas för framställning av sådana produkter.

5. Druvsaft och koncentrerad druvsaft från gemenskapen får inte omvandlas till vin eller tillsättas vin. Dessa produkter skall kontrolleras med hänsyn till deras användningsområde. De får inte jäsas till alkohol inom gemenskapens territorium.

6. Bestämmelser i punkterna 4 och 5 skall inte tillämpas på produkter avsedda för framställning i Förenade kungariket och Irland av produkter som omfattas av KN-nummer 2206 00 för vilka dessa medlemsstater får tillåta användning av en sammansatt beteckning i vilken ordet "vin" ingår i enlighet med punkt C 2 i bilaga VII.

7. Vin som lämpar sig för framställning av bordsvin, men som inte uppnår den lägsta verkliga alkoholhalt i volymprocent som krävs för bordsvin, får endast släppas ut på marknaden för framställning av mousserande vin, framställning av vinättika, destillation eller andra industriella ändamål. Berikning av sådant vin och blandning ("coupage") av det med bordsvin i syfte att höja dess verkliga alkoholhalt i volymprocent till den nivå som krävs för bordsvin, får endast äga rum hos vinproducenten eller för dennes räkning.

8. Med undantag av alkohol, eau-de-vie och piquettevin, får varken vin eller andra drycker avsedda för direkt konsumtion framställas av vindruv eller pressrester.

9. Piquettevin får, om det är tillåtet att framställa detta i den berörda medlemsstaten, endast användas till destillation eller för husbehovskonsumtion.

10. Vin som tillsatts alkohol för destillation får endast användas för destillation.

11. Delvis jäst druvmust framställd av lätt torkade druvor får endast släppas ut på marknaden för framställning av likörvin och endast inom de vinodlingsområden där detta var brukligt den 1 januari 1985 och av vin framställda av övermogna druvor.

12. Färska druvor, druvmust, delvis jäst druvmust, koncentrerad druvmust, rektifierad koncentrerad druvmust, färsk druvmust vars jäsning har avbrutis, genom tillsats av alkohol, druvsaft och koncentrerad druvsaft med ursprung i tredje land får inte förvandlas till vin eller tillsättas i vin på gemenskapens territorium.

13. De produkter som avses i punkt 12 får inte genomgå alkoholjäsning på gemenskapens territorium. Denna bestämmelse skall inte gälla produkter som är avsedda för framställning i Förenade kungariket och Irland av produkter som omfattas av KN-nummer 2206 00 för vilka, enligt punkt C 2 i bilaga VII, medlemsstaterna får tillåta användandet av en sammansatt beteckning i vilken ordet "vin" ingår.

14. Blandning ("coupage") av ett vin från trejde land med ett vin från gemenskapen och blandning på gemenskapens geografiska territorium av viner från tredje land är förbjudet.

15. Rådets får fatta beslut om undantag från punkt 12, från den första meningen i punkt 13 och från punkt 14 i enlighet med gemenskapens internationella åligganden.

Artikel 45

1. Om inte undantag gjorts får följande produkter inte bjudas ut eller levereras för direkt konsumtion:

a) Produkter som omfattas av KN-nummer 2204 10, 2204 21, 2204 29 och 2204 30 10, som har varit föremål för oenologiska metoder som inte är tillåtna enligt gemenskapens regler, eller om detta är tillåtet, enligt nationella bestämmelser, oavsett om de är importerade eller inte.

b) Produkter som avses i artikel 1.2 a, b och c som inte är av sund och god marknadsmässig kvalitet.

c) Produkter som avses i artikel 1.2 som inte svarar mot definitionerna i bilaga I.

2. De undantag som avses i punkt 1 för importerade produkter skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 133 i fördraget.

Artikel 46

1. Föreskrifter för tillämpning av detta kapitel och bilagorna IV och V skall antas enligt förfarandet i artikel 75.

Föreskrifterna skall särskilt innehålla bestämmelser om

a) när det gäller punkt A i bilaga V, övergångsåtgärder för vin framställt före den 1 september 1986 och ändringar i företeckningarna över viner i punkt 2,

b) när det gäller bilaga IV och bilaga V, begränsningarna och vissa villkor för tillämpningen av oenologiska metoder och behandlingar som avses i bilagor med undantag för de begränsningar och villkor som fastställts i ovannämnda bilagor,

c) de beslut, undantag, avvikelser, villkor och förteckningar som avses i detta kapitel och bilaga V,

d) tillämpningen av punkterna C-G i bilaga V på produkter som har skördats i områden i gemenskapen som inte ingår i de vinodlingszoner som anges i bilaga III,

e) när det gäller punkt J i bilaga V, de förteckningar som avses i punk 2 b och punkt 6, de undantag som avses i punkt 4 b och det förfarande för deklaration och registrering som avses i punkt 6.

2. Följande föreskrifter skall antas enligt förfarandet i artikel 75:

a) De bestämmelser som gäller för jämförelsen mellan vissa oenologiska metoder och behandlingar som tillämpas i tredje land och de som avses i artikel 43.1 och bilaga IV.

b) Bestämmelser för blandning ("coupage") av must och vin.

c) De specifikationer för renhet och identitet för ämnen som ingår i oenologiska metoder.

d) Administrativa föreskrifter för att genomföra tillåtna oenologiska metoder och behandlingar. Föreskrifterna får innehålla bestämmelser om att vissa oenologiska metoder och behandlingar endast får användas under överinseende av en av medlemsstaten godkänd person som har tillräckliga kunskaper för att kunna garantera att produkten uppfyller kraven på kvalitet, livsmedelshygien och hälsa.

e) Villkoren för innehav, omsättning och användning av de produkter som avses i artikel 45, eller förteckningar över produkter undantagna från kraven i nämnd artikel, liksom de kriterier som i enskilda fall gör det möjligt att undvika alltför stor stränghet samt de villkor enligt vilka medlemsstaterna får tillåta innehav, omsättning och användning av andra produkter än de som avses i artikel 45.1 som inte uppfyller bestämmelserna i denna förordning eller bestämmelser som har antagits enligt denna förordning.

f) Allmänna regler för användning för försöksändamål av annars icke tillåtna oenologiska metoder och behandlingar.

3. Föreskrifter om analysmetoder för att bestämma sammansättningen av de produkter som omfattas av denna förordning och föreskrifter som gör det möjligt att fastställa om dessa produkter har genomgått någon behandling som står i strid med tillåtna oenologiska metoder skall antas enligt förfarandet i artikel 75.

Vid behov skall gränsvärden för ämnen vars förekomst tyder på att vissa oenologiska metoder har använts och tabeller med jämförande analysdata antas enligt samma förfarande.

Om gemenskapsbestämmelser saknas för analysmetoder eller för de föreskrifter som avses i första stycket för spårande och kvantitetsbestämning av de ämnen som söks i den berörda produkten, skall följande analysmetoder användas:

a) De metoder som har antagits av Inernationella vinkontorets generalförsamling (OIV) och har offentliggjorts av detta organ.

b) Om det inte finns någon analysmetod bland de metoder som avses i punkt a, en analysmetod som uppfyller Internationella standardiseringskommissionens standarder (ISO).

c) Om metoder enligt punkerna a och b saknas och med hänsyn till metodens precision, repeterbarhet och reproducerbarhet:

i) En analysmetod som är tillåten i den berörda medlemsstaten, eller

ii) vid behov, en annan lämplig analysmetod.

Automatiserade analysmetoder som används i stället för gemenskapsmetoder skall anses likvärdiga med de gemenskapsmetoder för analys som avses i första stycket, förutsatt att det enligt förfarandet i artikel 75 har fastställts att de erhållna resultaten med avseende på precision, repeterbarhet och reproducerbarhet är minst likvärdiga med de resultat som erhålls med motsvarande gemenskapsmetod.

KAPITEL II

BETECKNING, BENÄMNING, PRESENTATION OCH SKYDD FÖR VISSA PRODUKTER

Artikel 47

1. I detta kapitel och i bilagorna VII och VIII återfinns regler om beteckning, benämning och presentation av vissa av de produkter som omfattas av denna förordning samt även skydd av vissa beteckningar, begrepp och termer. Reglerna skall särskilt syfta till att

a) skydda konsumenternas legitima intressen,

b) skydda producenternas legitima intressen,

c) se till att den inre marknaden fungerar väl,

d) främja utvecklingen av kvalitetsprodukter.

2. Reglerna som avses i punkt 1 skall särskilt omfatta bestämmelser som

a) kräver att vissa begrepp används,

b) på vissa villkor tillåter användning av vissa begrepp,

c) tillåter användning av andra begrepp, inbegripet uppgifter som kan vara till nytta för konsumenterna,

d) reglerar skydds- och övervakningsordningen för vissa begrepp,

e) reglerar användning av geografiska beteckningar och traditionella begrepp,

f) reglerar märkning av produkter som är importerade eller när så är tillåtet enligt denna förordning, framställda av dessa produkter, för att säkerställa att konsumenterna är informerade om den berörda produktens art och att den senare inte är märkt som gemenskapsprodukt eller som en medlemsstats produkt.

3. De bestämmelser som avses i punkt 1 är tillämpliga för att beteckna de produkter som anges där

a) på etiketten,

b) i registren, på följedokument och på andra handlingar som föreskrivs i gemenskapsbestämmelser, nedan kallade officiella handlingar, med undantag för tullhandlingar,

c) på handelsdokument, bland annat fakturor och leveransavier, och

d) i reklam, under förutsättning att särskilda bestämmelser förskrivs i denna förordning.

4. De bestämmelser som avses i punkt 1 skall tillämpas för att presentera de produkter som anges i den när det gäller

a) behållare, inbegripet förslutningsanordningar,

b) etikett,

c) förpackning.

5. De bestämmelser som avses i punkt 1 är tillämpliga på produkter som innehas för saluföring och produkter som släppts ut på marknaden.

Artikel 48

Beteckningen och presentationen av de produkter som avses i denna förordning och alla former av reklam för sådana produkter får varken vara felaktiga eller kunna ge upphov till förväxling eller vilseleda de personer som de vänder sig till, särskilt när det gäller följande:

- De beteckningar som anges i artikel 47. Detta skall även gälla när uppgifterna används i en översatt text eller hänvisar til