Kommissionens beslut

av den 8 december 1999

om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget

(Ärende IV/E-1/35.860-B - Sömlösa stålrör)

[delgivet med nr K(1999) 4154]

(Endast de tyska, franska, engelska och italienska texterna är giltiga)

(Text av betydelse för EES)

(2003/382/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962(1), första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 81 och 82, senast ändrad genom förordning (EG) nr 1/2003(2), särskilt artiklarna 3 och 15,

med beaktande av kommissionens beslut av den 20 januari 1999 att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha gett berörda företag möjlighet att yttra sig över kommissionens anmärkningar,

efter samråd med Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, och

av följande skäl:

I. BAKGRUND

A. Förfarande

(1) Den 1 och 2 december 1994 inledde tjänstemän från kommissionen och företrädare för konkurrensmyndigheterna i de berörda medlemsstaterna undersökningar enligt artikel 14.3 i förordning nr 17 hos ett antal företag till vilka detta beslut riktar sig (nedan kallade "adressaterna"), bland andra British Steel plc, Mannesmannröhren-Werke AG och Vallourec SA. Undersökningarna inleddes i kraft av ett beslut från kommissionen av den 25 november 1994. Kommissionen avsåg att undersöka huruvida artikel 85 i EG-fördraget (numera artikel 81 i samma fördrag) överträtts.

(2) Samtidigt inledde tjänstemän från Eftas övervakningsmyndighet (nedan kallad övervakningsmyndigheten) en undersökning, efter en begäran enligt artikel 8.3 i protokoll 23 till Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat "EES-avtalet"), i syfte att fastställa en eventuell överträdelse av artikel 53 i EES-avtalet.

(3) Övervakningsmyndigheten beslutade den 6 december 1995, med tillämpning av artikel 10.3 i protokoll 23 till EES-avtalet, att överlämna ärendet till kommissionen, eftersom de handlingar som samlats in tydde på påverkan på handeln mellan EG:s medlemsstater.

(4) Kompletterande undersökningar enligt artikel 14.2 i förordning nr 17 genomfördes mellan september 1996 och december 1997 hos företagen Vallourec SA, Dalmine SpA och Mannesmannröhren-Werke AG. Därefter begärdes upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 från alla adressaterna.

(5) Eftersom Dalmine SpA, Siderca SAIC och Groupe Techint vägrade att lämna vissa av de begärda upplysningarna, riktade kommissionen den 6 oktober 1997 ett beslut till dem enligt artikel 11.5 i förordning nr 17. Siderca SAIC och Dalmine SpA överklagade beslutet till Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt. Den 24 juni 1998 avvisade förstainstansrätten överklagandet från Dalmine SpA med motiveringen att det var uppenbart ogrundat.

(6) Mannesmannröhren-Werke AG vägrade också att inkomma med vissa av de begärda upplysningarna. Den 15 maj 1998 riktades ett beslut enligt artikel 11.5 i förordning nr 17 till företaget.

(7) Den 20 januari 1999 sände kommissionen ett meddelande om invändningar till adressaterna och till Siderca SAIC och Tubos de Acero de México SA.

(8) Företagen fick ta del av kommissionens handlingar i ärendet mellan den 11 februari och 22 april 1999. I skrivelser daterade den 11 maj 1999 har kommissionen vidare sänt kopior av undersökningsbesluten från november 1994 till de företag som inte var adressater för de besluten och följaktligen inte tagit del av dem tidigare.

(9) Efter att skriftligen ha besvarat kommissionens meddelande om invändningar hördes samtliga adressater den 10 juni 1999.

B. Parterna

1. Mannesmannröhren-Werke AG

(10) Företaget Mannesmannröhren-Werke AG (nedan kallat "MRW") är en tysk juridisk person och ägs till 79 % av Mannesmann AG. Det sistnämnda företaget är en diversifierad tysk koncern med verksamhet inom följande områden: maskiner och teknik för tillverkningsindustrin, informationsteknik, elektronik, tillverkning av bildelar, tillverkning, förädling och saluföring av stålprodukter samt tillhandahållande av tjänster i anslutning till detta. Resterande 21 % ägs av Thyssen Stahl AG, en tysk stålproducent. All Mannesmanns ståltillverkning är samlad i MRW. MRW tillverkar rör, stål och råprodukter för rör samt bedriver stålförädling.

(11) MRW har ägarandelar i följande företag inom rörtillverkningssektorn: Mannesmannrohr GmbH (100 %), Mannesmannröhren-Werke Sachsen GmbH (100 %), Mannesmann SA, Brasilien (76 %), Mannesmann Sümerbank Boru Endüstrisi TAS, Turkiet (60 %), Europipe GmbH (50 %), MHP Mannesmann Hoesch Präzisrohr GmbH (50 %), Röhrenwerk Gebr. Fuchs GmbH (50 %), International Drill Pipe Assembly SA (49 %), DMV Stainless BV (33,33 %). Vidare äger MRW 100 % av kapitalet i Mannesmann Handel GmbH som sköter distribution och försäljning av Mannesmann-koncernens rör.

(12) Den 1 oktober 1997 överfördes MRW:s verksamhet inom sektorn för sömlösa rör till Vallourec & Mannesmann Tubes, vars kapital ägs till 45 % av MRW.

(13) Sedan MRW köpt Usinors andel av Vallourec SA, kontrolleras det sistnämnda företaget av MRW. MRW:s omsättning uppgick 1998 till 4570 miljoner tyska mark (cirka 2321 miljoner euro).

2. Vallourec SA

(14) Företaget Vallourec SA (nedan kallat Vallourec; i handlingarna ibland kallat "VLR") är en fransk juridisk person. Via dotterbolaget Valtubes bedriver Vallourec verksamhet inom sektorn för tillverkning och bearbetning av rör och tillhörande produkter; dotterbolaget Sopretac tillverkar och förädlar andra järnprodukter. De viktigaste dotterbolagen till Valtubes är Vallourec Industries, Valti, Vallourec Précision Étirage, Vallourec Précision Soudage, Valinox Welded, DMV Stainless BV (33,33 %), Vallourec Oil & Gas, International Drill Pipe Assembly SA (51 %), Tubular Industries Scotland Ltd och Valmont. Vallourecs omsättning uppgick 1998 till 14867 miljoner franska franc (cirka 2252 miljoner euro).

(15) Den 3 juni 1997 godkände kommissionen att MRW övertog kontrollen över Vallourec SA och att MRW:s och Vallourecs tillverkning av sömlösa rör slogs samman. Den 1 oktober 1997 överfördes denna tillverkning till Vallourec & Mannesmann Tubes, ett företag där Vallourec SA äger 55 % av kapitalet.

3. British Steel Limited

(16) Efter fusionen av den 6 oktober 1999 mellan British Steel plc och Koninlijke Hoogovens NV, blev British Steel ett helägt dotterbolag till Corus Group plc. Detta gjorde att bolagets namn och juridiska form ändrades. Den 8 oktober 1999 blev British Steel plc British Steel Limited (nedan kallat BS). BS är en av Europas största producenter av järn och stål. Företagets främsta verksamhetsområde är tillverkning och distribution av EKSG-produkter. Det tillverkar också svetsade rör. Fram till 1995 producerade BS varmvalsade och slutbehandlade sömlösa rör. Numera saluför BS endast sömlösa rör via dotterbolaget Tubular Supply Services Limited (TSSL) och tillverkar kalldragna rör i dotterbolaget Cold Drawn Tubes Limited. BS omsättning uppgick 1998 till 6228 miljoner pund sterling (cirka 9207 miljoner euro).

4. Dalmine SpA

(17) Dalmine SpA (nedan kallat "Dalmine") var tidigare dotterbolag till Ilva (den största italienska järn- och stålproducenten) och tillverkade sömlösa rör. Den 27 februari 1996 övertog Techint BV, dotterbolag till Siderca SAIC, kontrollen över Dalmine. Förutom Dalmine är följande företag inom Techint-koncernen verksamma inom sektorn för sömlösa rör: Siderca SAIC (Argentina) och Tubos de Acero de México SA (Mexiko) (nedan kallat "Tamsa"). Dessa företag går tillsammans under namnet DST Pipes. Sammanlagt tillverkar de mer än 2 miljoner ton stålrör. Tamsas specialitet är OCTG (Oil Country Tubular Goods, se skäl 29) och sådana rör utgör huvuddelen av Sidercas produktion, medan Dalmine har specialiserat sig på att tillverka transportledningar (line pipe) och ämnesrör. Dalmine producerar och säljer främst sömlösa rör men via dotterbolaget Tubificio di Piombino srl tillverkar företaget även svetsade rör med liten omkrets. Dalmines produktionskapacitet för sömlösa rör är 930 kt/år. Dalmines omsättning uppgick 1998 till 1300082 miljoner italienska lire (cirka 669 miljoner euro).

5. Sumitomo Metal Industries Limited

(18) Det japanska företaget Sumitomo Metal Industries Limited (nedan kallat "SMI") tillhör de tjugo största stålproducenterna i världen. Företaget tillverkar både svetsade och sömlösa stålrör och är den största tillverkaren av sömlösa rör i Japan. SMI:s omsättning uppgick 1998 till 1469418 miljoner japanska yen (cirka 10505 miljoner euro).

6. Nippon Steel Corporation

(19) Det japanska företaget Nippon Steel Corporation (nedan kallat "NSC") är världens näst största stålproducent. Företaget tillverkar svetsade och sömlösa stålrör. NSC:s omsättning uppgick 1998 till 1975062 miljoner japanska yen (cirka 13489 miljoner euro).

7. Kawasaki Steel Corporation

(20) Det japanska företaget Kawasaki Steel Corporation (nedan kallat "KSC") tillhör de femton största stålproducenterna i världen. Företaget tillverkar svetsade och sömlösa stålrör. KSC:s omsättning uppgick 1998 till 836240 miljoner japanska yen (cirka 5711 miljoner euro).

8. NKK Corporation

(21) Det japanska företaget NKK Corporation (nedan kallat "NKK") tillhör världens tio största stålproducenter. Företaget tillverkar både svetsade och sömlösa stålrör. NKK:s omsättning uppgick 1998 till 1013636 miljoner japanska yen (cirka 6923 miljoner euro).

C. Marknaden

1. Stålrör i allmänhet

(22) Stålrörssektorn omfattar rör av vitt skilda slag som används för en rad olika ändamål och tillverkas enligt olika metoder.

(23) Efter tillverkningssätt skiljer man mellan

- sömlösa stålrör som tillverkas av massiva stänger som hålas och varmdras utan att metall tas bort,

- svetsade stålrör (spiral- eller längssvetsade) som tillverkas av plattor som formas och svetsas. Svetsade stålrör kan delas upp i rör med stor omkrets (med en yttre omkrets på 406,4 mm eller mer) och rör med liten eller medelstor omkrets (med en yttre omkrets på mindre än 406,4 mm).

(24) Under de senaste 25 åren har man kunnat notera en gradvis minskning av antalet sömlösa rör i förhållande till hur många rör som totalt tillverkas och säljs. Svetsade rör har blivit allt vanligare. 1960 var 52 % av de stålrör som tillverkades i världen svetsade; andelen har nu stigit till 68,5 %. Det har således skett en ersättningsprocess som bland annat kan förklaras med att tekniska framsteg vid tillverkningen av svetsade rör gjort att dessa numera uppfyller de krav som tidigare endast uppfylldes av sömlösa rör, och detta till en lägre tillverkningskostnad. Emellertid har ersättningsprocessen sina begränsningar: för vissa ändamål (rör som utsätts för mycket högt tryck eller höga temperaturer eller som måste ha hög hållfasthet) kan fortfarande endast sömlösa rör användas.

2. Järn- och stålindustrins kris

(25) Gemenskapens järn- och stålmarknad har sedan 1970-talet befunnit sig i en långvarig och allvarlig kris, vars främsta kännetecken varit en kontinuerlig minskning av efterfrågan och sänkta priser. Dessa marknadsvillkor har lett till grava problem med överkapacitet, lågt kapacitetsutnyttjande och priser som varit för låga för att täcka tillverkningskostnaderna och skapa lönsamhet. Denna kris på järn- och stålmarknaden har inte bara drabbat EKSG-produkter utan även den del av järn- och stålhanteringen som inte omfattas av EKSG-fördraget, däribland de rör som detta beslut gäller. För att möta krisen införde kommissionen med stöd av EKSG-fördraget mellan 1977 och 1988 mer eller mindre tvingande produktions- och leveranskvoter i förening med prisåtgärder och utrikeshandelsrestriktioner.

(26) När det gäller EU har produktionen sedan 1980 genomgått en hård omstruktureringsprocess för att anpassa kapaciteten till de ändrade förhållandena på marknaden. Fram till slutet av 1990 minskades produktionskapaciteten med cirka 20 %. Mellan 1988 och 1991 försvann över 20000 arbetstillfällen i denna sektor. Sedan början av 1991 har den allt sämre produktionssituationen i gemenskapen, i kombination med ständigt ökad import, gjort drastiska åtgärder nödvändiga för att ytterligare minska kapaciteten. Flera fabriker i Tyskland, Italien och Förenade kungariket har lagts ned.

(27) Som ett led i kommissionens handelspolitiska krisåtgärder slöts 1972 ett avtal med japanska regeringen om frivillig exportbegränsning. På begäran av industri- och utrikeshandelsministeriet ingick de sex integrerade japanska producenterna (varav fyra är adressater för detta beslut) 1975 ett avtal om exportkvoter för järn- och stålprodukter till gemenskapen. Som en kompletterande åtgärd till 1977 års krisplan nådde kommissionen 1978 en överenskommelse med ministeriet för att uppnå prisstabilitet och undgå störningar på gemenskapsmarknaden. På så sätt skulle de traditionella handelsmönstren upprätthållas.(3) Överenskommelsen gällde i första hand EKSG-produkter, men parterna åtog sig också att försöka undvika störningar på marknaden för stålprodukter i första förädlingsledet (däribland rör). Överenskommelsen från 1978 förlängdes fram till och med 1987. Med stöd av en överenskommelse med kommissionen förlängde ministeriet sitt beslut att godkänna de japanska företagens kvotavtal fram till 1990.

3. Produktmarknaderna

(28) Ärendet gäller sömlösa rör av kolstål (det vill säga inte rör av rostfritt stål), närmare bestämt rör som är avsedda för olje- och gasindustrin vilken svarar för mellan 40 % och 50 % av förbrukningen av sömlösa rör.(4) Ändamålet med ett oljeborrhål är att göra det möjligt att föra upp kolväte eller gas från fyndigheten på mellan 2000 och 5000 meters djup till jordytan (onshore) eller vattenytan (offshore) för leverans till behandlingsanläggningar. Bland de typer av sömlösa rör som används av denna bransch finns två stora kategorier:

a) Rör för oljeborrning (OCTG)

(29) Olika rör för oljeborrning brukar sammanfattas under namnet OCTG (Oil Country Tubular Goods). OCTG omfattar rör med ogängade ändar, t.ex. rör som är sammankopplade med gängskarvar (av standard- eller premiumtyp). Rören har vissa särskilda egenskaper som de får genom efterbehandling, färdigställning och kontroller (värmebehandling, ultraljudskontroller, tester under hydrostatiskt tryck, invändig behandling och ytbehandling). I sitt beslut i ärendet Mannesmann/Vallourec(5) konstaterade kommissionen att det inom OCTG-kategorin finns två olika produktmarknader:

- Foderrör (casings) och produktionsrör (tubings). De förra skall förhindra att borrhålets väggar störtar in och de måste klara av mycket stora påfrestningar från rörelser i jorden. Genom de senare förs petroleum eller gas upp till jordens yta. Det finns bara en internationell standard för foder- och produktionsrör (API 5 CT). Det stora flertalet av de rör som används är sömlösa, men för vissa typer av foderrör kan man även använda svetsade rör.

- Borrör (drill pipes). Borrkronan är fästad vid ett borrör, som därvidlag fyller en dubbel funktion: att rotera borrkronan och att få borrvätskan att cirkulera. Borrör sammanfogas med speciella, mycket avancerade gängkopplingar som måste klara mekaniska påfrestningar i form av dragning och vridning samt vara vattentäta. Det finns endast en internationell standard för dessa rör (API 5 D). Till borrör används uteslutande sömlösa rör.

(30) Mot bakgrund av tillgänglig information anser kommissionen att denna definition av marknaden är tillämplig också i detta ärende.

(31) OCTG-rör säljs med ogängade (rör med ogängade ändar, också definierade i API-standarden) eller gängade ändar. Gängskarvarna tillverkas ofta av samma fabrik eller åtminstone av samma företag som rören. Man talar då om "mill-joint". Det förekommer att gängskarvarna tillverkas i en anläggning som är helt åtskild från rörtillverkningen; detta kallas "shop-joint" och är vanligt förekommande i USA. Det förekommer emellertid även i Förenade kungariket.

(32) OCTG-rörens gängkoppling kan vara av standardtyp (allmänt kallad API) eller speciell (allmänt kallad "premium" och vanligtvis patenterad). Gängskarvar av standardtyp är inte helt vattentäta - gängningen är en naturlig väg för vatten att tränga in och smörjningen vid monteringen kan inte i längden täppa till den - medan gängskarvar av premiumtyp ligger metall mot metall, vilket gör att läckor inte uppstår. Det finns flera typer av gängskarvar av premiumtyp: VAM (används av Vallourec, SMI och BS), NS-CC (används av NS), Fox (används av KSC), NK 3SB (används av NKK), Antares (används av Dalmine), BDS (används av MRW).

(33) Gängade rör av standardtyp står för ungefär 55 % av adressaternas samlade försäljning av OCTG-rör. För försäljningen till gemenskapen är motsvarande siffra 17 % (se bilaga 2); inom gemenskapen används sedan mitten av 1980-talet till övervägande del gängkopplingar av premiumtyp.

b) Transportledningar (line pipe)

(34) Rör för transport av olja och gas på medellånga och korta sträckor kallas i allmänhet "line pipe". Rör som används för detta ändamål måste vara mycket stadiga och hårda, klara höga och låga temperaturer, vara mycket korrosionsbeständiga samt ha hög svetsbarhet. I beslutet Mannesmann/Vallourec fann kommissionen att det finns en egen produktmarknad för denna typ av rör. Mot bakgrund av tillgänglig information anser kommissionen att denna definition av marknaden är tillämplig också i detta ärende. Inom denna produktmarknad kan man skilja mellan kundanpassade rör (project line pipe) som tillverkas efter särskilda specifikationer, och lagerlagda rör med standardiserade dimensioner. Kundanpassade rör motsvarar ungefär 45 % av adressaternas totala försäljning av sömlösa transportledningar. Motsvarande procentandel för adressaternas försäljning inom gemenskapen är 31 % (se bilaga 2).

4. De geografiska marknaderna

(35) I beslutet Mannesmann/Vallourec fann kommissionen att marknaden för OCTG-rör med allra största sannolikhet är global eftersom transportkostnaden är försumbar i förhållandet till priset, det endast finns en internationell standard för dessa rör (API 5 CT för foder- och produktionsrör och API 5 D för borrör) och handeln mellan Europa och resten av världen är betydande. Mot bakgrund av tillgänglig information anser kommissionen att denna definition av marknaden är tillämplig också i detta ärende.

(36) Vad beträffar transportledningar, fann kommissionen i beslutet Mannesmann/Vallourec att den geografiska marknaden åtminstone omfattar Europa eftersom transportkostnaden är oväsentlig, att marknaderna i hög grad går in i varandra och att priserna inte varierar från land till land. Mot bakgrund av tillgänglig information anser kommissionen att denna definition av marknaden är tillämplig också i detta ärende.

5. Utbud

a) Produktion och utrikeshandel

(37) Som framgår av tabellen i bilaga 1 är gemenskapen det främsta produktionsområdet i världen för sömlösa rör. Ungefär 45 % av produktionen exporteras och gemenskapen är den största exportören i världen tätt följd av Japan och Latinamerika.

(38) Sömlösa rör tillverkas i sex länder i gemenskapen. Tyskland, Italien och Frankrike står för 85 % av gemenskapens produktion.

(39) OCTG-rör och transportrör utgör ungefär 50 % av den totala världsproduktionen av sömlösa rör.

(40) Hur adressaternas leveranser av sömlösa OCTG-rör fördelar sig geografiskt framgår av bilaga 3. Leveranserna går främst till Kina (27 %), Europa (20 %), Mellanöstern (10 %) och Fjärran östern (10 %).

(41) Hur adressaternas leveranser av sömlösa transportledningar fördelar sig geografiskt framgår av bilaga 4. Leveranserna går främst till Europa (26 %), Fjärran östern (24 %), Nordamerika (13 %) och Mellanöstern (12 %).

b) De största tillverkarna

(42) Standardrör och mer avancerade rör tillverkas i samma valsmaskiner och slutbehandlas på olika sätt beroende på slutlig användning: de gängas, förses med särskilda kopplingar, värmebehandlas, ytbehandlas, dras. De viktigaste tillverkarna är representerade på alla produktmarknader (MRW-Vallourec, Techint-koncernen, SMI, NSC, NKK, KSC och US Steel). Andra tillverkare har riktat in sig på speciella marknader.

c) Produktionskapacitetens utveckling

(43) Mellan 1975 och 1994 ökade produktionskapaciteten med 20 % globalt. Utvecklingen har emellertid inte varit densamma i alla geografiska områden. I Västeuropa och USA ökade kapaciteten mellan 1975 och 1980, för att sedan kontinuerligt minska - en minskning som fortfarande pågår. I Japan fortsatte kapacitetsökningen fram till 1985, men därefter har det skett en minskning. I Central- och Östeuropa har produktionskapaciteten i stort sett varit på samma nivå sedan 1975. I Asien och Latinamerika slutligen har kapacitetsökningen fortsatt. Utbudet har följaktligen flyttats geografiskt.

(44) Utvecklingen när det gäller sömlösa rör hänger nära samman med utvecklingen på oljemarknaden. I slutet på 1970-talet ökade den globala efterfrågan på råolja kraftig. Detta ledde till att det byggdes nya valsverk för rörtillverkning i Japan, Kina och Sovjetunionen, vilka togs i drift i mitten av 1980-talet. När efterfrågan föll 1982 drabbades branschen av en kris och det blev nödvändigt att dra ner på kapaciteten.

(45) Enligt vissa källor råder en överkapacitet på 40 % globalt. Detta bekräftas av adressaternas svar på kommissionens begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning 17.

6. Efterfrågan

(46) Mellan 1960 och 1980 ökade den globala förbrukningen av sömlösa rör kontinuerligt (med undantag för 1975) med 5 % per år. Efter 1980 började den minska för att i dagsläget ligga på en nivå som något överstiger 1960 års nivå. Enligt vissa källor kommer den att stabiliseras där.

(47) Efterfrågan karaktäriseras av starka cykliska variationer som är kopplade till variationer på oljemarknaden. Enligt kommissionens prognoser för stålsektorn för första halvåret och helåret 1999(6) följdes den mycket goda utvecklingen inom stålrörssektorn under 1997 och första delen av 1998 av en kraftig nedgång i slutet av 1998, i första hand på grund av den fallande efterfrågan inom oljeindustrin och bristen på projekt för konstruktion av nya pipelines.

(48) De viktigaste köparna av OCTG-rör och transportledningar är företag som sysslar med prospektering och utvinning av olja och gas. De köper i allmänhet sina rör efter internationella anbudsförfaranden.

(49) Den globala förbrukningen av sömlösa OCTG-rör uppgår till 5,1 miljoner ton per år; den globala förbrukningen av sömlösa transportledningar uppgår till lika mycket, 5,1 miljoner ton per år(7).

(50) Förbrukningen av sömlösa OCTG-rör i gemenskapen som helhet samt i Tyskland, Frankrike, Italien och Förenade kungariket framgår av nedanstående tabell:

>Plats för tabell>

Källa:

Tabellen bygger på uppgifter från företagen och utrikeshandelssiffror.

(51) Förbrukningen av sömlösa transportledningar i gemenskapen som helhet samt i Tyskland, Frankrike, Italien och Förenade kungariket framgår av nedanstående tabell:

>Plats för tabell>

Källa:

Tabellen bygger på uppgifter från företagen och utrikeshandelssiffror..

(52) Förbrukningen i Förenade kungariket svarar således för omkring 35 % av gemenskapens totala förbrukning av sömlösa OCTG-rör och transportledningar.

D. Europa-Japan-klubben

(53) De handlingar som kommissionen kopierade vid undersökningen den 1 december 1994 visade att det förekommit möten mellan europeiska och japanska tillverkare av sömlösa rör av stål. Mötena gick under beteckningen "Europa-Japan-klubben". I dokumenten hänvisades även till de s.k. "fundamentals" som tycktes styra förbindelserna mellan tillverkarna. Under en undersökning enligt artikel 14.2 i förordning nr 17 gjorde Vallourec den 17 september 1996 ett skriftligt uttalande som svar på kommissionens begäran om en muntlig förklaring om "Europa-Japan-klubben" och "fundamentals". Uttalandet innehöll en beskrivning av grundbestämmelserna (fundamentals) i överenskommelsen, vilka produkter den gällde, överenskommelsens löptid och hur den fungerade rent praktiskt.

(54) Vallourecs uttalande bekräftades i allt väsentligt i BS svar den 31 oktober 1997 på kommissionens begäran om upplysningar: "[...]. In practice, domestic markets were reserved to the local producers in the first instance."(8) (sidan 11932).(9) Dessa påståenden underbyggs av uttalanden som gjordes i juni 1995 inför statsåklagarämbetet i Bergamo av flera ledande företrädare för Dalmine, bland andra [...], som bekräftade att han deltagit i mötena (sidorna 8220 b 1-29).

1. Överenskommelsens tillkomst

(55) Europa-Japan-klubben inledde sin verksamhet 1977. I sitt uttalande skriver Vallourec:

"Ces échanges ont commencé après la chute du marché de 1977 (postérieure au premier boom pétrolier)"

(sidan 6258).(10)

2. "Klubben": produkter, medlemmar och uppbyggnad

a) Produkter

(56) Enligt Vallourecs skriftliga förklaring är de produkter som omfattas av överenskommelserna sömlösa OCTG-rör enligt API-standarden (nedan kallade OCTG API) och kundanpassade rör (project line pipe).

b) Medlemmar

(57) Enligt svaren från Vallourec (sidan 6355), BS (sidan 11932), NSC (sidorna 13547-13549), NKK (sidorna 14456-14457, 14491-14498), SMI (sidorna 14176-14177) och KSC (sidan 14605) på kommissionens begäran om upplysningar, var klubbens europeiska medlemmar BS, Dalmine, Mannesmann och Vallourec och japanska medlemmar Kawasaki, NKK, Nippon Steel och Sumitomo Metals.

c) Uppbyggnad

(58) Enligt Vallourecs förklaring träffades klubbmedlemmarna på tre olika nivåer

- expertnivå,

- chefsnivå, och

- ordförandenivå.

(59) Mötenas organisation framgår klart av dokumentet "Timetable for OCTG/Linepipe" som lades fram av BS vid mötet den 23 september 1993: De europeiska medlemmarna samordnade sin förhandlingsposition vid förberedande möten och diskuterade sedan med japanerna och latinamerikanerna vid möten på de tre nivåer som beskrivs i punkt 58 (sidan 4912).(11).

(60) Europa-Japan-klubbens sammanträden ägde rum ungefär två gånger per år med ojämna mellanrum. Vid undersökningen enligt artikel 14.2 i förordning nr 17 den 17 september 1996 angav Vallourec datumen för vissa av mötena under perioden 1992-1994 (14 april 1992 i Florens, 23 oktober 1992 i Tokyo, 19 maj 1993 i Paris, 5 november 1993 i Tokyo och 16 mars 1994 i Cannes) (sidan 6358). I dokument som kopierats hos Vallourec (sidorna 15586 och 4350) redogörs för Europa-Japan-klubbens möten under 1989 och 1991.

3. Principer

(61) Överenskommelsen om OCTG-rör och transportledningar byggde, efter vad Vallourec angivit, på tre grundprinciper:

a) respekt för de nationella marknaderna (fundamentals),

b) [...],

c) [...].

a) "fundamentals"

(62) Enligt Vallourecs var överenskommelsens grundregel (i dokumenten kallade "fundamentals") att de olika tillverkarna nationella marknader skulle respekteras. Förenade kungariket (offshore) betraktades som en delvis skyddad marknad, det vill säga en konkurrent var tvungen att kontakta den inhemska oljerörtillverkaren innan anbud lämnades (sidan 6257). I dokumentet "entretien BSC" (sidorna 15596-15599) bekräftas denna grundregel.

(63) I sitt svar på frågorna vid undersökningen enligt artikel 14.2 i förordning nr 17 den 22 april 1997 beskrevs "fundamentals" på följande sätt av MRW:s företrädare:

"Mir ist der Begriff 'fundamentals' nur im Zusammenhang mit Verhaltensweisen europäischer und japanischer Hersteller aus der Vergangenheit (dh vor 1.4.1995) bekannt. Nach meiner Kenntnis, handelt es sich bei den 'fundamentals' um eine Übereinkunft betreffend OCTG-Rohre und Project linepipe, die im wesentlichen den Schutz der jeweiligen Heimatsmärkte bezweckte. Dies bedeutete, daß japanische Hersteller in diesen Bereichen nicht in europäischen Märkte vordrängen sollten, während europäische Hersteller nicht nach Japan liefern sollten."

(12) (sidan 10990A)

(64) I ett uttalande den 1 juni 1995 inför statsåklagarämbetet i Bergamo sade [...], [...] mellan 1991 och slutet av 1992, senare försäljningschef för samma avdelning fram till slutet av 1994, att

"le gare d'appalto [...] venivano costantemente vinte dalla Dalmine, in quanto nelle riunioni dei club dei produttori (cartelli) che si tenevano due volte l'anno, una volta in Europa ed una volta in Giappone, si stabiliva un gentlement agreement per il quale ciascun produttore avrebbe avuto diritto di vincere in patria le gare d'appalto, sulla base di una regola internazionalmente accettata per cui, fatta pari a 100 l'offerta dell'operatore nazionale, gli altri operatori si impegnano ad offrire un prezzo superiore di un tasso variabile tra l'8 e il 10 % ... Se taluno degli operatori, in violazione del patto, sottoquota un concorrente sul mercato domestico, subisce come sanzione minacce di ritorsione tali da ritirare l'offerta, ma ciò non capita perché la regola è rigidamente osservata"

(13) (sidan 8220 b, s. 12).

(65) I sitt skriftliga svar den 4 april 1997 på den fråga som ställdes vid undersökningen den 13 februari 1997 om innehållet i "fundamental rules", angav Dalmine att "esse possano riflettere la posizione dell'industria comunitaria dei tubi in acciaio senza saldatura ... Questa posizione si è sviluppata su due linee: attuazione di un processo di razionalizzazione ...; contatti con l'industria giapponese la cui capacità produttiva superava la domanda. I contatti si riferivano all'esportazione di tubi (specialmente quelli per l'industria petrolifera) in aree diverse dalla CE (quali Russia e Cina) e volgevano anche a limitare l'esportazione di tubi alla CE in seguito alla chiusura degli impianti di British Steel e quindi a proteggere l'industria comunitaria dei tubi senza saldatura."(14) (sidorna 15099-15101)

(66) I sitt svar den 31 oktober 1997 på kommissionens begäran om upplysningar, bekräftade BS apropå Europa-Japan-klubben: "In practice, domestic markets were reserved to the local producers in the first instance"(15) (sidan 11933).

(67) "fundamentals" nämns också i en intern promemoria från Vallourec (sidorna 15591-15594) angående ett möte som hölls den 1 juni 1990 (enligt intern promemoria från Vallourec av den 24 juli 1990) mellan BS och Vallourec:

"L'analyse de VLR est qu'il ne faut pas ouvrir la porte aux Japs en les favorisant d'un british content. Il faut jouer les fondamentals à fond, la première démarche étant d'écrire via le pt du Club aux pt Jap pour signaler les implantations des shojas en UK. Il paraît ambitieux d'imaginer que BSC puisse organiser un sharing key en PJ japonais alors que SMI se casse les dents sur ce point depuis de longs mois"

(16) (sidan 15598).

(68) En granskning av Europa-Japan-klubbens leveranser ger vid handen att principen respekterades.

SÖMLÖSA OCTG-RÖR OCH TRANSPORTLEDNINGAR

Den inhemska tillverkarens andel av leveranserna från BS, Dalmine, MRW, Vallourec, SMI, KSC, NSC och NKK

>Plats för tabell>

Källa:

Företagens svar på begäran om upplysningar enligt artikel 11.

(69) Det är mot bakgrund av detta skydd av de nationella marknaderna som man skall förstå följande mening i en intern promemoria från Vallourec den 20 juni 1994 [...]: "STDM devrait tout de même respecter à peu près le UK en échange de notre protection du Mexique et de l'Argentine, mais dans le reste du monde il essaiera de développer ses ventes au maximum."(17) (sidan 15813)

b) Speciella marknader (special markets)

(70) [...].

(71) [...].

c) Uppdelning av övriga marknader

(72) [...].

(73) [...].

(74) [...].

(75) [...].

(76) [...].

(77) Samarbetet omfattade även särskilda projekt (sidan 4283).

4. Avtalen om leverans av rör med ogängade ändar mellan BS, Vallourec, Dalmine och MRW

(78) Det var på grund av dessa skyddade nationella marknader (fundamentals) som problem uppstod när BS år 1990 annonserade att företaget tänkte upphöra med produktionen av varmvalsade sömlösa rör. Den brittiska marknaden var inte längre "nationell". Vallourec och BS lanserade då idén med "fundamentals improved". Under rubriken "Respect du UK par les japonais", sägs det i protokollet från ett möte mellan Vallourec och BS den 24 juli 1990 att

"MRW est le seul producteur européen qui fasse peur aux japonais et qui puisse donc imposer un respect des'fundamentals improved'. MRW aurait un intérêt à la défense des 'fundamentals' sur le UK puisqu'il fournirait une partie des plain end pipes après l'arrêt de Clydesdale ... VLR insiste sur le fait que toute alliance en Europe doit être faite avec une part suffisamment forte pour MRW."

(18) (sidorna 15586 ff)

Slutsaten vid mötet blev:

"BS et VLR s'accordent pour dire que ce renforcement de la CEE est jouable et doit aboutir à des 'fundamentals improved' qui interdiraient aux japonais l'accès du UK même après que Clydesdale aurait été fermé. PhV(19) ajoute qu'un respect à 100 % des 'fundamentals' en UK est impossible mais que si les exceptions ne dépassent pas 15000 tonnes par an, la situation sera supportable. BS évoque toutefois la possibilité d'acheter des plain ends à UTM, SIDERCA et TAMSA pour éviter leur concurrence sauvage."

(20) (sidan 15587)

(79) Sedan BS lagt ned verksamheten vid fabriken i Clydesdale, slöt företaget avtal om leverans av rör med ogängade ändar för TSSL:s räkning, ett dotterbolag som värmebehandlar och gängar rör. Avtal ingicks med följande företag:

- Vallourec (24 juli 1991) för leverans av [...] % av BS behov (sidan 12867 ff).

- Dalmine (4 december 1991) för leverans av [...] % av BS behov (sidan 12910 ff).

- MRW (9 augusti 1993) för leverans av [...] % av BS behov (sidorna 12948 ff).

(80) Möjligheten att dela upp leveranserna av rör med ogängade ändar mellan de europeiska företagen och förhållandet mellan priserna och BS försäljning och de europeiska företagens försäljning av sådana rör hade redan berörts av Vallourec i mars och maj 1990 apropå nedläggningen av Clydesdale: "... si ... on peut obtenir des Japonais qu'ils n'interviennent pas sur le marché UK, et que le problème se règle entre Européens. Dans ce cas on partagerait effectivement les tubes lisses entre MRW, VLR et Dalmine. Dans ce scénario II, on aurait probablement intérêt à lier les ventes de VLR à la fois au prix et au volume du VAM vendu par BSC"(21) (sidorna 15624-15625); (I avtalen var priserna på de rör med ogängade ändar som MRW, Vallourec och Dalmine åtog sig att leverera till BS beroende av priserna på de rör med gängade ändar som såldes av BS)"MRW/DALMINE/VLR obtiennent que BSC achète ses tubes lisses en priorité aux Européens que se répartissent cette fourniture selon une règle stricte"(22) (sidan 15611). Två månader senare (den 24 juli 1990), betraktades det som ett fullbordat faktum att MRW skulle leverera rör med ogängade ändar till BS ("MRW aurait un intérêt à la défense des 'fundamentals' sur le UK puisqu'il fournirait une partie des plain end pipes après l'arrêt de Clydesdale"(23) (sidan 15586).

(81) I leveransavtalen förband sig BS

- att täcka hela sitt behov av rör med ogängade ändar, som tidigare täckts av fabriken i Clydesdale, genom leveranser från Vallourec ([...] %), MRW ([...] %) och Dalmine ([...] %),

- att varje kvartal meddela Vallourec, MRW och Dalmine sina priser,

- att varje år meddela Vallourec, MRW och Dalmine företagets förbrukning av rör med ogängade ändar.

(82) Vallourec, MRW och Dalmine förband sig å sin sida att leverera obestämda (på förhand okända) kvantiteter av rör med ogängade ändar till BS och att inte tillämpa sämre priser eller försäljningsvillkor gentemot BS än gentemot andra kunder på Förenade kungarikets kontinentalsockel. Avtalen ingicks på fem år med automatisk förlängning om ingen av parterna sade upp dem tolv månader i förväg.

5. Klubben görs om

a) Krisen 1993

i) Störningar

(83) Flera händelser skulle komma att rubba överenskommelsens balans:

- Omstruktureringen av den europeiska industrin, i första hand det faktum att BS upphörde att tillverka sömlösa rör och den eventuella nedläggningen av företaget New Tubemeuse (nedan kallat NTM).

- De latinamerikanska tillverkarnas ökade styrka som gjorde det svårt att tillämpa Europa-Japan-klubbens fördelningsnycklar.

- Den ökande försäljningen av svetsade OCTG-rör, vars globala marknadsandel kan beräknas till 20 %, trots de stora skillnaderna mellan olika områden (i Europa är de svetsade OCTG-rörens andel mycket liten (cirka 5 %), medan den i till exempel USA kan uppgå till närmare 50 %).

ii) De europeiska företagens inställning

(84) I dokument med titlarna Paper for presidents on OCTG and project linepipe (sidorna 4902-4908)(24) (nedan kallat "paper for presidents") respektive g) Japanese (sidorna 4909-4914)(25) tas hänsyn till dessa händelser och där redogörs för de europeiska företagens inställning inför mötet i Tokyo den 5 november 1993. Företagen vill främst att den pågående omstruktureringen av den europeiska rörbranschen i första hand gynnar europeiska tillverkare genom att den europeiska marknaden (inklusive offshore-marknaden) reserveras åt dem. Den strategi som föreslås består i

- att fastställa en acceptabel nivå för japanernas och latinamerikanernas leveranser till Europa,

- att, om japanerna inte går med på detta, hota dem med att

a) [...],

b) [...],

c) inte omstrukturera den europeiska industrin och inte se till att NTM läggs ner,

d) lämna in ett klagomål om dumpning.

b) Mötet den 5 november 1993

(85) Tokyomötet resulterade i ett nytt trepartsavtal, vars innehåll framgår av ett dokument som lämnades till kommissionen den 12 november 1997 (nedan kallat "sharing-key-dokumentet" (sidan 7320)) av en utomstående som har begärt att få vara anonym och som i sin tur enligt egen uppgift fått dokumentet av en försäljningsagent till en av mötesdeltagarna.

Tre huvudfrågor diskuterades vid mötet:

- Följderna av att utvidga klubben till latinamerikanerna.

- Följderna av den europeiska industrins omstrukturering.

- [...].

i) Följderna av att utvidga klubben till Latinamerika

(86) Sharing key-dokumentet vittnar om att kontakterna med latinamerikanerna var delvis framgångsrika. [...]. De latinamerikanska tillverkarna reserverade sig emellertid uttryckligen när det gällde att respektera den europeiska marknaden(26) (sidan 7320) och levererade betydande kvantiteter till Europa. Sharing-key-dokumentet motsäger klart Vallourecs svar på de muntliga frågor som ställdes vid undersökningen den 18 december 1997 och Siderca SAIC:s och Tamsas svar på kommissionens meddelande om invändningar. Enligt dessa svar hade de europeiska företagens inledande kontakter med latinamerikanerna i slutet av 1993 inte lett någon vart.

ii) Följderna av den europeiska industrins omstrukturering för avtalen

(87) Det finns anledning att skilja mellan nedläggningen av den belgiska producenten NTM och BS upphörande med rörtillverkningen såväl i de förberedande dokumenten som i själva avtalet.

Nedläggningen av NTM

(88) Efter det att marknaden i före detta Sovjetunionen stängts och den globala efterfrågan på petroleumrör minskat under 1992-1993, försämrades det finansiella läget för NTM drastiskt. Detta gjorde att NTM:s moderbolag Soconord började se sig om efter en samarbetspartner, i synnerhet för gängninganläggningarna, som var mer konkurrenskraftiga än elektrougnen och valsverket. Förhandlingar inleddes [...] men blev resultatlösa. NTM:s verksamhet upphörde helt den 31 december 1993 och gängninganläggningen och valsverket överfördes till Iran med början i augusti 1996.

(89) Såsom framgår av dokumenten paper for presidents och g) Japanese användes den eventuella nedläggningen av NTM som ett förhandlingsvapen för att förmå japanerna till motprestationer. Eftersom NTM levererade inte obetydliga kvantiteter till i första hand Mellanöstern och Fjärran östern skulle en nedläggning, med tanke på fördelningsnycklarna, vara mycket fördelaktig för japanerna och latinamerikanerna.

Vallourecs köp av BS anläggningar för slutbehandling av OCTG-rör

(90) Att rörtillverkningen i Förenade kungariket blev kvar som resultat av ett rationaliseringsprogram skulle visa icke-europeiska konkurrenter att Förenade kungariket fortfarande var en betydelsefull tillverkare inom en stark europeisk industri (sidorna 4626-4640). Såsom framgår av paper for presidents ville européerna försäkra sig om att BS upphörande med tillverkning av sömlösa rör inte skulle förändra vare sig fördelningsnycklarna eller den brittiska marknadens ställning:

"Although the japanese have agreed not to request changes in our agreements if the EC seamless industry were to restructure, there is no guarantee that they would follow this precept if British Steel were to exit the tubemaking or finishing in the UK"

(27) (sidan 4902).

(91) Den 21 januari 1993 skickade BS ett dokument till Vallourec (det är sannolikt att det även skickades till MRW och Dalmine) med olika förslag till en överenskommelse om omstrukturering av sektorn för sömlösa rör. Förslagen skulle diskuterades vid ett möte på Heathrow den 29 januari 1993 mellan Mannesmann, Vallourec, Dalmine och British Steel (sidan 4628). I dokumentet sägs: "British Steel has indicated its intention to withdraw eventually from seamless tube manufacture. It seeks to do this in an orderly and controlled manner in order to avoid disruption in the supply of tubes to its customers and to assist these producers who acquire the business to retain the order load... Discussions have been held over the last six months between British Steel and other producers interested in acquiring assets from British Steel and British Steel believes that there is a consensus to proceed along the lines described in this paper".(28) Ett av förslagen gick ut på att OCTG-verksamheten skulle överlåtas till Vallourec, samtidigt som gällande avtal om leverans rör med ogängade ändar mellan BS och Vallourec, MRW och Dalmine skulle bibehållas, med samma proportioner. Samma dag ägde ett möte rum mellan MRW och BS, där MRW "agreed that Vallourec should take the lead in the future ownership of the OCTG Business"(29) (sidan 4626). I ett dokument från Dalmine med rubriken "Seamless steel tube system in Europe and market evolution" (sidan 2053) från maj-augusti 1993 konstateras att problemet BS endast kunde lösas på ett för alla parter godtagbart sätt av de europeiska företagen. Även Dalmine medgav att det var nödvändigt att Vallourec förvärvade BS anläggningar.

(92) Den 22 februari 1994 övertog Valtubes (dotterbolag till Vallourec) kontrollen över BS anläggningar i Skottland, specialiserade på värmebehandling och VAM-gängskarvar. Företaget Tubular Industries Scotland Limited (TISL) grundades, som är marknadsledande i Nordsjöområdet i fråga om försäljning av rör med gängskarvar av premium- eller standardtyp.(30) Vallourec skulle vid detta tillfälle ha kunnat säga upp de avtal som tecknats av BS (klausul 9 i) och därigenom fått ytterligare avsättningsmöjligheter för sina rör med ogängade ändar, men förnyade i stället den 31 mars 1994 avtalen mellan Dalmine och MRW som nämnts i punkt 79 och som avsåg leverans av sådana rör. Avtalet med MRW var fortfarande i kraft den 24 april 1997 (det datum då undersökningen ägde rum vid MRW). Avtalet mellan TISL och Dalmine gäller fortfarande, men efter det att kommissionen riktat sitt meddelande om invändningar kom parterna överens om att, som en försiktighetsåtgärd, säga upp avtalet med retroaktiv verkan den 30 mars 1999, om kommissionen skulle vidhålla sina invändningar i det slutliga beslutet.

(93) Den 31 mars 1994 undertecknade BS och Vallourec (TISL) ett avtal om att BS skulle leverera [...] vissa typer av OCTG-rör med ogängade ändar och liten omkrets. Detta avtal löpte ut i och med att Wednesfield lades ned i december 1995. Avtalet måste naturligtvis ses mot bakgrund av Vallourecs köp en månad tidigare av BS skotska anläggningar, specialiserade i värmebehandling och tillverkning av VAM-gängskarvar.

(94) Av sharing key-dokumentet framgår att omstruktureringen av den europeiska industrin påverkade förhandlingarna och att dessa förhandlingar, åtminstone i förhållande till de japanska tillverkarna, gav det resultat som de europeiska företagen önskade: de behöll Europamarknaden. Latinamerikanerna gav däremot uttryck för sitt missnöje på denna punkt.

iii) Den kinesiska marknaden

(95) [...].

6. Överenskommelsens upphörande

(96) Även om det sista möte som finns dokumenterat ägde rum i mars 1994, framgår det av Vallourecs uttalande att Europa-Japan-klubbens verksamhet inte upphörde förrän 1995.

(97) MRW hävdar att "fundamentals" tillhör det förflutna (det vill säga innan [...] tillträdde sin post den 1 april 1995).

II. RÄTTSLIG BEDÖMNING

A. Allmänt

(98) Enligt artikel 81.1 i EG-fördraget är följande oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet: alla avtal mellan företag och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, särskilt sådana som innebär att inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, att produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras eller att marknader delas upp.

B. Europa-Japan-klubben

1. Överträdelsens karaktär

(99) Kommissionen anser att för att en restriktion skall utgöra ett avtal i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget är det inte nödvändigt att avtalet är rättsligt bindande för parterna. Ett avtal föreligger om parterna frivilligt medverkar till en plan som i sig eller genom sin natur begränsar deras kommersiella frihet genom att fastställa riktlinjer för deras gemensamma handlande, eller avstående från att handla, på marknaden. Det krävs varken avtalssanktioner eller fastställda förfaranden för verkställighet. Det behöver inte ens vara fråga om ett skriftligt avtal(31).

(100) År 1977 inledde företagen BS, Dalmine, MRW, Vallourec, KSC, NKK, NSC och SMI en frivillig handelspolitisk samverkan som omfattade sömlösa OCTG API-rör och kundanpassade rör i olika geografiska områden. Det gäller således ett avtal i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget, vars existens bekräftas genom ett rad dokument utöver förklaringarna från Vallourec och Dalmine (se skäl 69 och följande): i det "paper for president" som nämnts i skäl 84, daterat den 23 september 1993, behandlas "the current agreements" (gällande avtal) och "our agreements" (våra avtal). I dokumentet "protokoll från mötet med JF i Bryssel", nämns "avtalen" som synonyma med "klubben" eller det "gällande systemet". I sharing key-dokumentet står det uttryckligen: "The following sharing key was agreed" ... "% 50 increase of price was agreed" ... "above agreement is valid through end of march 94"(32) (sidan 7320).

2. Avtalets syfte och resultat

(101) I de olika tillverkarnas förklaringar presenteras avtalsinnehållet på följande sätt:

- Förbindelserna mellan tillverkarna styrs av grundläggande regler (fundamentals) som förbjuder var och en av dem att sälja på hemmamarknaderna för konkurrenter som är parter i avtalet.

- [...].

- [...].

- [...].

(102) Avtalet har alltså haft till syfte att begränsa konkurrensen på den gemensamma marknaden genom att föreskriva att de olika tillverkarnas nationella marknader skall respekteras (dvs. de tyska, franska, italienska, brittiska och japanska marknaderna). Utbudet av sömlösa rör i medlemmarnas hemländer där en nationell tillverkare varit etablerad har begränsats genom att övriga tillverkare som är parter i avtalet avstått från att leverera rör på dessa marknader.

(103) De två delarna av "Europa-Japan-avtalet" [...] omfattas också av tillämpningsområdet för artikel 81.1 i EG-fördraget, om det kan fastställas att dessa förfaranden gjort att tillverkarna kunnat begränsa utbudet inom den gemensamma marknaden eller fastställa priserna inom denna marknad direkt eller indirekt. Här har kommissionen inte kunnat bevisa en sådan begränsande verkan på den gemensamma marknaden. Kommissionen har inte heller kunnat styrka att detta avtal haft en begränsande verkan inom det område utanför gemenskapen som omfattas av EES-avtalet. "Europa-Japan-avtalet" omfattas således av detta beslut endast i den mån det föreskriver att de nationella marknaderna skall respekteras (fundamentals) och rör medlemsstaterna.

(104) EG-domstolen uttalade i dom i målet ACF Chemiefarma att "uppdelningen av hemmamarknaderna har till syfte att begränsa konkurrensen och handelsutbytet inom den gemensamma marknaden."(33) Det har fastställts att det vid tillämpningen av artikel 81.1 är överflödigt att överväga ett avtals konkreta följder, när detta avtal syftar till att begränsa, hindra eller snedvrida konkurrensen.(34) Tabellen i skäl 68 visar att de nationella marknaderna har respekterats.

3. Påverkan på handeln mellan medlemsstaterna

(105) Ett avtal om att respektera de nationella marknaderna påverkar handeln mellan medlemsstaterna om det avser försäljning från en tillverkare inom den gemensamma marknaden riktad till en annan medlemsstat, men även försäljning från ett tredje land till den gemensamma marknaden(35).

(106) Genom att samordna sina förfaranden har tillverkarna kunnat påverka den mängd rör som var och en av dem skulle ha sålt på marknaderna i medlemsstaterna om samordning saknats(36). Påverkan på handeln inom gemenskapen är märkbar eftersom produktleveranser som omfattas av avtalet, och som utförs av de företag som är föremål för detta beslut på de fyra berörda nationella marknaderna, motsvarar ungefär 15 % av konsumtionen av OCTG-rör och sömlösa transportrör inom gemenskapen.

4. Företagens delaktighet

(107) De europeiska och japanska tillverkarna har erkänt att det förekommit möten dem emellan. I sina svar på de olika förfrågningar som riktats till dem, har företagen informerat kommissionen om tidpunkterna för vissa av mötena 1992-1994, men de erkänner att inrättandet av "klubben" daterar sig från slutet av 1970-talet (i förklaringen från Vallourec uppges samordningen ha börjat 1977). I sina svar på meddelandet om invändningar, tillhandahöll de latinamerikanska tillverkarna kommissionen siffror på sina leveranser i Europa. Detta, tillsammans med deras uttryckliga invändning i fråga om att respektera den europeiska marknaden, fick kommissionen att dra tillbaka invändningarna mot dem.

5. Överträdelsens varaktighet

(108) Enligt förklaringen från Vallourec, inleddes Europa-Japan-klubbens möten under 1977 (sidan 6257) och pågick ända fram till 1995 (sidan 6257). Med hänsyn till det avtal om frivillig exportbegränsning som slöts mellan kommissionen och den japanska regeringen i enlighet med vad som beskrivits i skäl 27 anser kommissionen dock att det först från 1990 var fråga om en överträdelse.

6. Slutsats om tillämpligheten av artikel 81.1 i EG-fördraget

(109) Med hänsyn till det föregående anser kommissionen att alla företag som detta beslut riktar sig till har överträtt artikel 81.1 i EG-fördraget genom att avtala om att respektera varandras nationella marknader.

C. Avtalen mellan BS, Vallourec, Dalmine och MRW

1. Överträdelsens karaktär

(110) Även om det är fråga om tre skilda avtal som slutits vid olika tillfällen, är de ett resultat av ett tidigare avtal som ursprungligen ingicks mellan Vallourec och BS (se skäl 78). Vallourec har förnyat avtalen med BS, Dalmine och MRW inom ramen för omstruktureringen av den europeiska industrin (se skäl 91).

2. Avtalens syfte och resultat

(111) Syftet med avtalen var att förse "ledaren" på marknaden för OCTG-rör i Nordsjön med rör med ogängade ändar och att bibehålla en nationell tillverkare i Förenade kungariket. Därmed skulle man kunna upprätthålla respekten för fundamentals inom ramen för Europa-Japan-klubben. Avtalen hade som främsta syfte och resultat att alla leveranser till konkurrenten BS (från 1994 Vallourec) delades upp mellan MRW, Vallourec och Dalmine. Genom avtalen gjordes inköpspriserna på rör med ogängade ändar beroende av priserna på BS rör med gängade ändar. De innehöll också en inskränkning av BS frihet att välja leverantör (Vallourec från februari 1994) och tvingade det senare företaget att meddela sina konkurrenter de faktiska försäljningspriserna och sålda kvantiteter. Vidare åtog sig MRW, Vallourec (fram till februari 1994) och Dalmine att till en konkurrent (BS, därefter Vallourec från mars 1994) leverera kvantiteter som var okända i förväg.

(112) I artikel 81.1 i EG-fördraget sägs uttryckligen att avtal som har till syfte och resultat att dela upp marknader är oförenliga med den gemensamma marknaden. Avtal som resulterar i en uppdelning av leveranserna till den största tillverkaren av rör med gängade ändar på en marknad som står för nära hälften av konsumtionen av OCTG-rör inom gemenskapen (se skäl 50) medför en betydande begränsning av konkurrensen inom den gemensamma marknaden.

3. Påverkan på handeln mellan medlemsstaterna

(113) Handeln inom gemenskapen påverkas eftersom avtalet avser leveranser till Förenade kungariket från Frankrike, Tyskland och Italien. Denna påverkan är märkbar eftersom leveranserna till Förenade kungariket av produkter som omfattas av avtalet motsvarar ungefär 20 % av konsumtionen av sömlösa OCTG-rör inom gemenskapen.

4. Avtalsparter

(114) Vallourec, MRW, Dalmine och BS har varit parter i detta avtal (det senare företaget dock endast fram till i februari 1994).

5. Överträdelsens varaktighet

(115) För BS varade överträdelsen från juli 1991 (tidpunkten för undertecknandet av avtalet med Vallourec) till februari 1994 (då Vallourec köpte BS anläggningar). För MRW sträckte sig överträdelsen från augusti 1993 (tidpunkten för undertecknandet av avtalet med BS) till åtminstone den 24 april 1997 (se skäl 92). För Vallourec varade överträdelsen från juli 1991 till mars 1999. För Dalmine sträckte den sig från december 1991 (tidpunkten för undertecknandet av avtalet med BS) till mars 1999 (se skäl 92).

6. Slutsats om tillämpligheten av artikel 81.1 i EG-fördraget

(116) Med hänsyn till det föregående anser kommissionen att MRW, BS, Dalmine och Vallourec har överträtt artikel 81.1 i EG-fördraget genom att sluta avtal som resulterat i en uppdelning av leveranserna av rör med ogängade ändar till BS (beträffande Vallourec från 1994).

D. Artikel 81.3 i EG-fördraget är inte tillämplig

(117) Eftersom inget av avtalen i detta beslut har anmälts eller uppfyller villkoren i artikel 4.2 i förordning nr 17, är artikel 81.3 i EG-fördraget inte tillämplig.

E. Parternas argument

1. Förfarandet

a) Besluten från november 1994 om prövning

(118) De japanska företagen och Dalmine och MRW bestrider lagligheten av de beslut som låg till grund för kommissionens undersökningar i december 1994. Följaktligen bestrids även kommissionens möjlighet att använda sig av de dokument som erhölls vid dessa undersökningar. Enligt dessa företag utesluts kompetenskonflikter mellan Eftas övervakningsmyndighet och kommissionen genom det system som inrättats genom artikel 56 i EES-avtalet (one stop shop). Om kommissionen misstänkte att artikel 81 hade överträtts skulle den ha varit ensam behörig och skulle inte ha verkställt övervakningsmyndighetens begäran.

(119) Kommissionen kan inte godta detta resonemang, eftersom dess beslut från november 1994 om att avtal och/eller samordnade förfaranden förekommit, som grundade sig på tillgänglig information, syftade till att kontrollera om förfarandena kunde

- påverka handeln mellan gemenskapens medlemsstater (överträdelse av artikel 81 i EG-fördraget), och/eller

- påverka handeln mellan parterna i EES-avtalet (överträdelse av artikel 53 i avtalet).

Begäran från Eftas övervakningsmyndighet rörde dessutom endast en del av EES (Norge), medan kommissionens undersökningar sträckte sig över ett mycket vidare område, vilket klart framgår av texten i besluten om att genomföra undersökningarna. Tvärtemot vad företagen hävdar var kommissionen följaktligen behörig att utföra undersökningen på övervakningsmyndighetens begäran och att göra egna undersökningar för att utröna om andra överträdelser förekommit.

(120) Den dubbla rättsliga grund som används i kontrollbesluten, dvs. EG-fördraget (särskilt artikel 81) och EES-avtalet (särskilt artikel 53), var följaktligen laglig eftersom kommissionen på det stadiet av undersökningen inte kunde fastställa om endast artikel 81 i EG-fördraget hade överträtts eller om det även var fråga om överträdelser av artikel 53 i EES-avtalet. Efter det att fakta kontrollerats och Eftas övervakningsmyndighet överlämnat ärendet var kommissionen ensam ansvarig för att fullfölja förfarandet inom ramen för EES-avtalet.

b) Kommissionens användning av sharing key-dokumentet

(121) Alla företagen, utom MRW och BS (som inte har uttalat sig på denna punkt), bestrider att kommissionen skulle kunna göra gällande sharing key-dokumentet, eftersom varken källa, upphovsman eller tidpunkt för dokumentets tillkomst angivits närmare. Kommissionen får emellertid underlåta att avslöja sin informationskälla om informationslämnaren begär det. Kommissionen kan använda ett dokument av denna typ om flera faktorer talar för att det är autentiskt:

- I det dokument som upprättades av Vallourec den 27 januari 1994 (sidorna 4822 och 4823) konstateras att det finns "avtal" eller ett "gällande system" eller en "klubb", och de siffror som anges [...] överensstämmer med dem som ingått i ett avtal enligt sharing key-dokumentet.

- Vissa punkter i den överenskommelse som beskrivs i sharing key-dokumentet [...] behandlades särskilt av de europeiska tillverkarna inför mötet i november.

- Den förteckning över "klubbens" möten som kommissionen känner till (se skäl 60) visar att det möte som följde på Tokyomötet i november 1993 hölls i Cannes i mars 1994. I sharing key-dokumentet anges att påföljande möte med ordförandena skall hållas i mars 1994.

(122) I vilket fall som helst har kommissionen inte använt detta dokument som bevis i sig, utan som ett indicium som utgör en del av den samlade bevisningen.

c) Tillgång till handlingarna i ärendet

(123) MRW påstår sig inte ha haft tillgång till de interna dokument som Eftas övervakningsmyndighet sände till kommissionen i december 1995.

(124) Kommissionen anser att det är fråga om en offentlig myndighets arbetsdokument som översänts i enlighet med artikel 10.3 i protokoll nummer 23 till EES-avtalet. Därför skall de behandlas som interna dokument och får enligt kommissionens meddelande om tillgång till handlingar(37) inte lämnas ut.

(125) Dalmine hävdar att flera avsnitt i de icke konfidentiella (och därmed tillgängliga) versionerna av vissa handlingar i ärendet helt enkelt hade dolts utan att någon sammanfattning av innehållet tillhandahållits. Detta tillvägagångssätt är inte förenligt med nämnda kommissionsmeddelande om tillgång till handlingar.

(126) Kommissionen skall säkerställa skyddet av företagens legitima intresse så att deras affärshemligheter eller annan konfidentiell information inte avslöjas för utomstående. Kommissionen anser att bruket att dölja konfidentiella passager utan att inkräkta på innehållet i stort är godtagbart.

d) Tidsfristen för att svara på meddelandet om invändningar

(127) MRW och Dalmine gör gällande att den av kommissionen tilldelade fristen för att svara på meddelandet om invändningar inte var tillräcklig med tanke på det stora antalet dokument och alla språk som dessa dokument är utformade på.

(128) Kommissionen beviljade en frist på två månader för företagens svar i enlighet med den praxis som tillämpats sedan 1993 (se den tjugotredje rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 207).

2. Omständigheterna

a) Avtalets existens

(129) Vallourec och Dalmine bekräftade uttryckligen i sina skriftliga svar på meddelandet om invändningar och under hearingen, att Europa-Japan-avtalet om OCTG-rör av standardtyp och kundanpassade rör existerade i enlighet med vad kommissionen gjort gällande. BS betvivlade avtalets existens, samtidigt som man sade sig inte bestrida de faktiska uppgifterna. ("British Steel submits that if there was an agreement as alleged, it should be assessed in its economic context ... The reasons why such an agreement would not have restricted competition within the Community to an appreciable extent, suggest that there would not have been any commercial rationale for such an agreement - which calls into question whether in fact there was an agreement of the kind alleged in the SO."(38) MRW har inte uttalat sig om kommissionens uppgifter.

(130) KSC vidhåller att man inte kan bevisa att de omständigheter som kommissionen beskriver i meddelandet om invändningar är inkorrekta. Liksom NSC, NKK och SMI hävdar detta företag att bevisen inte räcker till för att fastställa att de deltagit i ett avtal som syftar till att skydda de nationella marknaderna. NKK, som bekräftar att de europeiska producenterna krävt respekt för de nationella marknaderna, hävdar dock att företaget har hållit fast vid sin affärsstrategi grundad på egna beslut utan att känna sig bundet av dessa krav. SMI gör gällande att hemmamarknaderna diskuterats just för att utesluta en uppdelning av världsmarknaden.

(131) De dokument som anges under punkterna 62-67 och 100 utgör för kommissionen, precis som kommissionen angav vid hearingen utan att få några svar från företagen, ett knippe starka, exakta och samstämmiga indicier som är fullt tillräckliga för att bevisa avtalets existens och innehåll. För det första är förklaringen från [...] Vallourec [...] mycket klar och tydlig och bekräftas av annan dokumentation. För det andra har de japanska företagen bekräftat att de inte kan ge några preciseringar vad gäller Europa-Japan-klubbens möten:

"NSC cannot exclude the possibility that some of its former employees who were responsible for the seamless tube business participated in such meetings prior to July 1995" (sidan 13548). "NSC cannot confirm whether its former employees attended meetings between European and Japanese producers and, if so, in what capacity they attended" (sidan 14159)(39).

"SMI felt it important to stress that it relied on recollections of SMI employees since, without having documents and records, it could not be absolutely certain as to the accuracy of the employees' accounts" (sidan 14430)(40).

"To the best of Mr. [...] (NKK) knowledge, there is no information other than that ... contained in our reply dated 07 November 1997" (sidan 14493)(41).

"The fact that KSC only has hearsay information concerning these meetings means that the information it can provide to the Commission is necessarily vague" (sidan 14616)(42).

(132) De japanska företagen gör gällande att de mellan 1977 och 1995 levererade stora kvantiteter OCTG-rör och transportrör på den brittiska Nordsjömarknaden. Att man inte levererat till Tyskland, Frankrike eller Italien har objektiva ekonomiska orsaker och innebär inte att det finns ett avtal om ömsesidig respekt för hemmamarknaderna. Enligt dessa företag har den brittiska marknaden vissa särdrag jämfört med de övriga tre marknaderna:

- Nordsjön är ett offshore-område som inte ingår i gemenskapens tullområde. Därför omfattas importen till detta område inte av tullavgifter och kan inte bli föremål för antidumpningsförfaranden.

- Nordsjömarknaden är mycket lockande både i kvantitativt hänseende (den är gemenskapens viktigaste marknad) och vad gäller pris (de rör som används är gängade rör av "premiumtyp" och därför dyrare). Därför är kostnaderna för att transportera rören från Japan ekonomiskt lönsamma.

(133) Däremot fanns det enligt de japanska företagen (och BS) stora hinder mot försäljning på övriga marknader inom gemenskapen:

- Kommissionens handelspolitik (se skäl 27).

- Tullavgifterna, som var fastställda till 9 % av priset på rören.

- Kvantiteten rör som förbrukades var mycket begränsad och kontraktens genomsnittliga omfattning förmodades vara mycket liten.

- Transportkostnaderna: enligt vissa av de japanska företagens beräkningar motsvarar transportkostnaderna mer än 20 % av priset FOB på rör med gängskarv av standardtyp.

- Nationella standarder och krav på godkännande.

- Leveranstiderna från Japan: fyra till sex veckor.

- De europeiska producenternas mycket starka ställning på hemmamarknaderna.

- Hotet om antidumpningsförfaranden.

- Statliga oljeproducenters och gasdistributörers tendens att välja inhemska alternativ.

- Bestämmelser om offentlig upphandling, som inte ger lika möjligheter för företag från tredje land.

(134) Kommissionen anser att det är tillräckligt belagt att ett avtal, som bland annat föreskriver att de nationella marknaderna skall respekteras, varit för handen. Det förhållandet att de japanska företagen inte har exporterat till den gemensamma marknaden får sin naturliga förklaring genom detta avtal. Efter granskning av de ekonomiska faktorer som förts fram av företagen i punkt 61-77, drar kommissionen dessutom slutsatsen att det inte kan uteslutas att det funnits ett avtal enligt ovan. Skälen till detta är följande:

(135) För det första utgjorde "fundamentals" endast en del av ett mer omfattande avtal som reglerade samtliga affärsförbindelser (utom på marknaderna i Förenta staterna och Kanada) mellan de europeiska och de japanska producenterna. Som alla avtal byggde det på en balans mellan varje parts egenintressen, som kan dra åt olika håll. Även om de kontinentaleuropeiska marknaderna enligt de japanska företagen inte var intressanta för dem, är det därför troligt att avtalsinnehållet skulle ha varit annorlunda (kanske skulle hela avtalets existens ha ifrågasatts) om avtalet inte hade föreskrivit att de europeiska marknaderna skulle lämnas ifred.

(136) För det andra var de påstådda hindren för inträde på marknaden inte sådana att de uteslöt japansk försäljning på de europeiska producenternas nationella marknader. Det framgår tvärtom av flera dokument att de japanska företagen betraktade de japanska företagens försäljning, antingen av färdiga produkter eller av rör med ogängade ändar som förses med gängor lokalt (sidorna 15611 och 15623), som ett verkligt hot. Detta visar tydligt att det är själva existensen av överenskommelsen om att respektera varandras nationella marknader som hindrat de japanska producenterna från att exportera till de europeiska marknaderna.

(137) Av följande skäl kan inte heller de ekonomiska argument som företagen fört fram göras gällande:

- De handelspolitiska åtgärder som beslutades av kommissionen för att möta krisen inom stålindustrin, i synnerhet avtalet med den japanska regeringen, syftade till att undvika störningar på marknaden. Även om dessa åtgärder fram till 1990 stimulerat de japanska företagen att inte exportera till Europa, har det inte varit berättigat att fortsätta denna politik därefter.

- Med hänsyn till den strukturella överkapaciteten inom sektorn (se punkt 45) och de höga fasta kostnaderna, bidrar varje försäljning till ett pris som överstiger den rörliga kostnaden till att täcka de fasta kostnaderna och på det sättet minska de totala produktionskostnaderna. Därför är till och med marknader där förbrukningen av de aktuella produkterna inte är särskilt stor i viss mån intressanta för alla producenter.

- De japanska företagen exporterar, per fartyg över hela världen, mer än 95 % av sin produktion av rör för olja. I de redogörelser som företagen lade fram vid hearingen, angavs priserna för frakt till Europa isolerat, det vill säga utifrån att fartygen endast transporterar en mindre rörlast och att de har Europa som enda destination. Då tas emellertid ingen hänsyn till att samlastning av gods kan sänka kostnaderna. Vid fartygstransporter är avståndet inte en avgörande faktor för priset. Vidare var de angivna kostnaderna inte faktiska kostnader utan uppskattningar, eftersom det inte gjorts någon jämförelse mellan de faktiska transportkostnader som burits av företagen och de faktiska produktionskostnaderna, varigenom man eventuellt skulle ha kunnat konstatera om försäljningen inte täckte kostnaderna.

- När det gäller den påstådda skillnaden mellan olika nationella standarder och godkännandekrav bör det påpekas att API-standarden är en världsstandard och att eventuella krav på godkännande från köparnas sida förekommer överallt i världen.

- Japans leveranstider för OCTG-rör och transportrör är desamma som för gängade rör med gängskarv av premiumtyp för vilka leveranstiderna inte har betraktats som något hinder av företagen.

- Enligt kommissionen är de europeiska producenternas mycket starka ställning på de nationella marknaderna, snarare än ett hinder för de japanska företagens export till Europa, en bekräftelse på att "fundamentals" har respekterats.

- Argumentet om att hot om antidumpningsförfaranden hindrar den japanska exporten till Europa kan inte tas i beaktande av kommissionen. Inget antidumpningsförfarande har inletts mot japansk import av järn- och stålprodukter och vissa av de förfaranden som inletts mot andra länder (och som rörde sömlösa rör i allmänhet) har varit resultatlösa. Däremot har japanska (och europeiska) företag underkastats antidumpningsförfaranden rörande flera produkter i Förenta staterna, vilket dock inte har lett till att de dragit sig tillbaka från den amerikanska marknaden.

- Vad gäller påståendet att inhemska oljeproducenter och gasdistributörer särbehandlas, har de japanska företagen inte gett exempel på något anbud från deras sida som inte har antagits. Utan anbud är det inte möjligt att ingå avtal.

- Vad gäller bestämmelser om offentlig upphandling, så utesluter de inte japanska företag från att ingå avtal.

(138) Kommissionen erkänner att de japanska företagens försäljning i Europa drabbas av vissa nackdelar som har att göra med avstånd och tullavgifter. Dessa nackdelar kan dock inte förklara deras frånvaro från den europeiska marknaden under så lång tid.

b) Avtalets varaktighet

(139) De japanska företagen gör gällande att förklaringen från Vallourec visar att kontakter inleddes efter 1977, dock utan att precisera exakt när. Dalmine bekräftar att även om kontakterna kan ha inletts 1977, så finns det inget som tyder på att de lett fram till ett avtal på det sätt som kommissionen hävdar; avtalet kan även ha ingåtts senare. Enligt dessa företag kan kommissionen inte endast åberopa Vallourecs förklaring för att fastställa att avtalet började att löpa 1977. SMI invänder för sin del inte mot att kommissionen anser att de första mötena ägde rum i mitten av 80-talet.

(140) Kommissionen stödjer sig på Vallourecs förklaring på denna punkt och anser att inget av företagen har lämnat uppgifter som är tillräckligt klara för att förklaringen skall kunna ifrågasättas.

(141) Vad gäller frågan om tidpunkten för avtalets upphörande, hävdar KSC, SMI, NKK och Dalmine att de inte deltagit i något möte med Europa-Japan-klubben efter 1994.

(142) Kommissionen anser att det inte är nödvändigt att delta i möten för att man skall anses vara part i ett avtal som löpt under så lång tid. Vallourecs förklaring av den 17 september 1996 visar att kontakterna med de japanska företagen hade upphört drygt ett år tidigare. Härvid måste beaktas att undersökningarna ägde rum i december 1994. Av dessa skäl har kommissionen under skäl 108 dragit slutsatsen att avtalet löpte mellan 1977 och 1995 (utom för BS).

3. Den rättsliga bedömningen

a) Europa-Japan-klubben

(143) De japanska företagen och BS hävdar att om det har funnits ett avtal om att de nationella marknaderna skall respekteras, så har det inte påverkat konkurrensen på den gemensamma marknaden, eftersom de japanska företagens försäljning drabbades av ovan beskrivna hinder (se skäl 133). British Steel hävdar för sin del att man inte har sålt på andra producenters nationella marknader, eftersom företaget efter uppförandet av sin anläggning för tillverkning av rör har valt att koncentrera sig på sin nationella marknad och därför skulle ett avtal om respekt för de nationella marknaderna inte ha haft någon effekt på konkurrensen.

(144) När det upprättas ett avtal som syftar till att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget, är det inte nödvändigt att beakta de konkreta effekterna på marknaden (se skal 104). Denna fråga är relevant bara när det gäller att fastställa eventuella bötesbelopp(43).

(145) De japanska företagen stödjer sig också på att deras försäljning sker direkt till de slutliga användarna (oljebolagen) och att deras produkter följaktligen inte säljs vidare. Därför skulle avtalet inte påverka handeln inom gemenskapen på det sätt som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget. Kommissionen anser dock att detta påstående bortser från att, utöver de fyra japanska företagen, har fyra europeiska företag deltagit i avtalet där respekten för de nationella marknaderna var en av punkterna. Enligt kommissionens uppfattning påverkar ett sådant avtal handelsströmmarna mellan de berörda medlemsstaterna på ett sätt som motverkar syftena med en inre marknad mellan medlemsstaterna. Av tidigare angivna skäl (se skäl 106) kan handeln inom gemenskapen påverkas märkbart av avtalet i fråga.

b) Avtalen mellan BS, Vallourec, Dalmine och MRW

(146) För det första förnekar de fyra parterna att de tre avtalen är ett resultat av en övergripande överenskommelse dem emellan: avtalen förhandlades och ingicks separat och individuellt.

(147) Kommissionen anser däremot, vilket också framgår av skäl 78-81 att det funnits ett avtal mellan BS och Vallourec (på initiativ av Vallourec inom ramen för förnyelsen av licensavtalet VAM) om att BS skall köpa sina rör med ogängade ändar av MRW, Dalmine och Vallourec för att bevara den brittiska marknadens karaktär av nationell marknad i förhållande till de japanska företagen. År 1993 nådde dessa fyra företag en överenskommelse om att bibehålla dessa avtal (se skäl 91) inom ramen för omstruktureringen av den europeiska industrin. Överenskommelsen gjordes även gällande gentemot de japanska producenterna. Av dessa skäl anser kommissionen att avtalen i fråga strider mot artikel 81.1 i EG-fördraget.

(148) I andra hand hävdar de fyra parterna att avtalen var berättigade ur affärsmässig synvinkel och att deras innehåll inte strider mot artikel 81.1 i EG-fördraget.

(149) BS gör å sin sida gällande att man av egna ekonomiska skäl beslutade att från 1990 upphöra med produktionen av varmvalsade sömlösa rör (Clydesdale), vilket också skedde i slutet av april 1991. BS efterbehandlingsanläggningar i Airdree (Imperial) bibehölls på kort sikt och krävde säkra leveranser av rör med ogängade ändar. Procentandelarna som tilldelades de tre partner kan förklaras med att det, på grund av volatiliteten i efterfrågan på den brittiska marknaden, skulle ha varit mycket riskfyllt att köpa fastställda kvantiteter för fem år framåt eller åta sig att anlita en enda leverantör. Eftersom detta företag var beroende av en licens från Vallourec för sin produktion av OCTG-rör, hade Vallourec en mycket stark förhandlingsposition för att bli den viktigaste leverantören ([...] %). Om företaget hade velat minska sina lager och lagerkostnader skulle Dalmine och MRW ha varit de naturliga valen, eftersom dessa företag kunde leverera på en vecka medan de japanska leveranserna tog flera veckor. Vidare menar BS att den lösning som valts för att beräkna priset för rör med ogängade ändar skulle ge varje leverantör en marginal utan begränsning av konkurrensen. Vid tillämpningen av denna metod skulle BS endast uppge de genomsnittliga priserna under föregående kvartal.

(150) Enligt Dalmine gav avtalet med BS avsättningsmöjligheter på den viktigaste marknaden i Europa [...]. Dalmine anser vidare att man inte åtagit sig att leverera i förväg okända kvantiteter rör med ogängade ändar, eftersom kvantiteten fastställdes varje månad. Dalmine hävdar att de på sin höjd haft en biroll för kontraktet.

(151) MRW hävdar å sin sida att avtalet med BS gjorde det möjligt att förbättra utnyttjandet av produktionskapaciteten efter det att marknaden i f.d. Sovjetunionen brutit samman och MRW förlorat en rättstvist med Vallourec rörande MRW:s rätt att använda sin egen gängskarv av premiumtyp.

(152) Kommissionen hävdar att målet med dessa avtal var att hålla BS kvar som tillverkare på den brittiska marknaden inom ramen för "fundamentals" (se skäl 147). Med hänsyn till den rådande strukturella överkapaciteten inom sektorn för sömlösa rör (i kommissionens förordning (EEG) nr 3296/92 om införande av preliminära antidumpningstullar på import av vissa sömlösa rör med ursprung i Ungern, Polen, Tjeckoslovakien och Kroatien nämndes ett kapacitetsutnyttjande som långt under 75 %, som ansågs vara tröskeln för lönsamhet(44), fanns det ingen anledning för BS att frukta brist på rör med ogängade ändar eller leveranser till oförmånliga priser. Det framgår av handlingarna i ärendet (sidorna 15611 och 15612) att dessa avtal bidrog till att priserna förblev höga på den brittiska marknaden "Certains clients UK voudront profiter d'opportunité de tubes lisses à prix plus bas que ceux offerts par les Européens à BSC et chercheront à imposer à BSC des tubes lisses d'origine sud-américaine, ce que BSC aura du mal à refuser"(45). För att undvika "vild konkurrens" har BS till och med övervägt möjligheten att köpa rör med ogängade ändar från andra tillverkare än Vallourec, MRW och Dalmine (sidorna 15586 och 15587). Även tillverkare som är etablerade utanför Europa borde ha kunnat leverera rör med ogängade ändar inom den period på frem till sex veckor som föreskrivs i avtalen(46). Dessa avtal föreskriver ingen annan sanktion för bristande leverans än möjlighet att inkludera den mängd som inte levererats i beräkningen av det antal ton som leverantören årligen har rätt att leverera, vilket endast leder till en procentuell minskning av de leveranser som föreskrivs i avtalen. Därav följer att fristen inte har så stor betydelse som BS vill göra gällande.

(153) Under alla omständigheter innehöll avtalen konkurrensbegränsande bestämmelser:

- Genom att definiera de kvantiteter som skall levereras till BS i procent i stället för i fastställda kvantiteter, åtog sig Vallourec, MRW och Dalmine att till förmån för en konkurrent leverera på förhand okända kvantiteter. Därmed avstod företagen, till förmån för en konkurrent, delvis från att dra fördel av en eventuell ökad efterfrågan på marknaden för rör med ogängade ändar, eftersom BS (sedermera Vallourec) möjlighet att begära obegränsade kvantiteter rör med ogängade ändar från MRW, Dalmine och Vallourec innebar att de kunde möta den eventuellt ökade efterfrågan. Vallourec, MRW och Dalmine skulle inte ha åtagit sig att leverera på förhand okända kvantiteter utan att vara säkra på att BS inte skulle ta tillfället i akt att öka sin andel på marknaden för rör med gängade ändar till skada för dem själva. För att undvika en sådan utveckling kunde leverantörerna, i enlighet med artikel 9 c i avtalet, säga upp avtalen om de kunde visa att avtalens genomförande hade orsakat reella förluster i deras resultaträkningar. Kvantiteterna fastställdes i procent, vilket avhöll MRW, Vallourec och Dalmine från att konkurrera om de kvantiteter som levererades till BS.

- Som en konsekvens av den tillämpade prisberäkningsmetoden, som gjorde priset på rör med ogängade ändar beroende av priset på rör med gängade ändar, tappade Vallourec, MRW och Dalmine allt intresse av att konkurrera med priserna på rör med gängade ändar i Förenade kungariket. En sänkning av priset på rör med gängade ändar skulle ha lett till en sänkning av priset på de rör med ogängade ändar som företagen åtagit sig att leverera till BS (sedermera Vallourec); de fyra parterna såg på detta sätt till att priserna i Förenade kungariket förblev höga.

- Den information avseende priser och kvantiteter som BS (sedermera Vallourec) genom avtalen ålagts att tillhandahålla övriga parter är affärshemligheter. Förmedlingen av denna information tjänade till att hålla förhållandena på den brittiska marknaden under kontroll.

(154) Vallourec påstår sig ha förnyat avtalen av samma skäl som fick BS att ingå dem.

(155) Kommissionen anser däremot, att enligt vad som framgår av ärendet (se skäl 91) hade Vallourecs förlängning föregåtts av en överenskommelse inom ramen för omstruktureringen av den europeiska industrin i syfte att bibehålla en nationell tillverkning i Förenade kungariket.

F. Sanktioner

1. Allmänt

(156) Enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 får kommissionen ålägga företag och företagssammanslutningar böter om lägst 1000 och högst en miljon euro, eller ett högre belopp som dock inte får överstiga tio procent av föregående räkenskapsårs omsättning för varje företag som har deltagit i överträdelsen genom att uppsåtligen eller av oaktsamhet överträda bestämmelserna i EG-fördragets artikel 81.1.

(157) Vid fastställandet av bötesbeloppet skall kommissionen beakta alla relevanta omständigheter, särskilt hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått.

(158) I det aktuella fallet kommer kommissionen också att tillämpa meddelandet av den 18 juli 1996 om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden(47).

2. Överträdelsens allvar

(159) Vid fastställandet av hur allvarlig överträdelsen är, beaktar kommissionen överträdelsens natur, dess konkreta påverkan på marknaden och den relevanta marknadens geografiska omfattning.

(160) Kommissionen konstaterar emellertid att i detta fall utgör de rör som omfattas av avtalet (sömlösa OCTG-rör enligt API-standard och sömlösa kundanpassade rör) endast en del av de sömlösa rör som är avsedda för olje- och gasindustrin. OCTG-rör enligt API-standard och kundanpassade rör som säljs i gemenskapen av de adressaterna utgör bara omkring 19 % av konsumtionen inom gemenskapen av sömlösa OCTG-rör och sömlösa transportrör. Resterande behov säkerställs genom sömlösa OCTG-rör och sömlösa transportrör som inte omfattas av avtalet (över 50 %) och import från tredje land, utöver Japan (över 21 %). På grund av den tekniska utveckling som skett under de senaste 25 åren när det gäller att tillverka svetsade rör, kan en del av efterfrågan på sömlösa OCTG-rör och sömlösa transportrör täckas av svetsade rör med medelstor omkrets, som är billigare att tillverka (se skäl 24). Därför är överträdelsens konkreta inverkan på marknaden begränsad.

(161) Det aktuella avtalet syftar dock till att skydda de nationella marknaderna och är därför till sin natur en mycket allvarlig överträdelse av gemenskapsrätten, eftersom det skapar hinder för en väl fungerande inre marknad. Trots att tillverkarna varit medvetna om att deras handlande var otillåtet, har de samverkat för att skapa ett hemligt och institutionaliserat system, som syftar till att begränsa konkurrensen inom en betydande sektor av industrin. De fyra medlemsstater som berörs står vidare för merparten av konsumtionen av sömlösa OCTG-rör och sömlösa transportrör inom gemenskapen och utgör alltså en betydande geografisk marknad.

(162) Av ovan angivna skäl måste överträdelsen betraktas som mycket grov. Kommissionen beaktar dock att försäljningen av de aktuella produkterna från de företag som beslutet riktar sig till inte uppgår till mer än omkring 73 miljoner euro per år i de berörda fyra medlemsstaterna.

(163) Med hänsyn till det föregående bör bötesbeloppet för överträdelsens allvar fastställas till 10 miljoner euro.

(164) Avtalen mellan BS, MRW, Dalmine och Vallourec utgör enligt kommissionen bara ett uttryck för det principiella skyddet av de nationella marknaderna, eftersom avtalen ingicks inom ramen för Europa-Japan-klubben. Därför avser kommissionen inte att utdöma ytterligare bötesbelopp.

(165) Samtliga företag som avses i detta beslut är stora. Därför finns det ingen anledning att differentiera bötesbeloppen.

3. Överträdelsens varaktighet

(166) Som framgått av skäl 108 anser kommissionen att överträdelsen pågått sedan 1990. För Vallourec, MRW, Dalmine, KSC, NKK, NSC och SMI pågick överträdelsen således från 1990 till 1995. BS överträdelse pågick mellan 1990 och 1994. Det är alltså fråga om en överträdelse av medellång varaktighet, vilket motiverar en ökning med 10 % per år av det belopp som utdöms på grund av överträdelsens allvar.

(167) Grundbeloppet för böterna har således fastställts till 15 miljoner euro för Vallourec, MRW, Dalmine, KSC, NKK, NSC och SMI, och till 14 miljoner euro för BS.

4. Förmildrande omständigheter

(168) Kommissionen erinrar om att marknaden för järn- och stålrör har undergått en mycket långvarig kris (se skäl 26). Särskilt sedan 1990 har situationen inom branschen förvärrats, vilket tillsammans med den ökande importen har lett till kapacitetsnedskärningar och fabriksnedläggningar.

(169) Dessa överväganden motiverar att grundbeloppen minskas med 10 % på grund av förmildrande omständigheter.

5. Tillämpligheten av kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden

(170) Vallourec är det enda av de företag som omfattas av detta beslut som har tillhandahållit väsentliga uppgifter om kartellens existens och innebörd. Dessa uppgifter har underlättat kommissionens konstaterande av att artikel 81.1 i EG-fördraget överträtts. Vidare har Vallourec sagt till kommissionen att man inte bestrider de faktiska omständigheter som kommissionen har grundat sitt meddelande om invändningar på.

(171) Detta samarbete motiverar en nedsättning av bötesbeloppet med 40 % enligt punkt D.2 första och andra strecksatsen i nämnda meddelande.

(172) Dalmine har i sitt skriftliga svar på meddelandet om invändningar och vid hearingen informerat kommissionen att man inte bestrider de faktiska omständigheter som kommissionen grundar sina anklagelser på.

(173) Därför bör detta företag beviljas en nedsättning med 20 % enligt punkt D.2 andra strecksatsen i nämnda meddelande.

(174) Vad gäller MRW, anser kommissionen att företaget har agerat tvetydigt: även om MRW inte har bestridit de faktiska omständigheterna, vare sig i det skriftliga svaret på meddelandet om invändningar eller vid hearingen, har företaget aldrig klargjort sin ståndpunkt. Vidare har MRW vägrat att tillhandahålla vissa upplysningar som kommissionen begärt genom beslut enligt artikel 11.5 i förordning nr 17. Kommissionen anser att det inte är motiverat att tillämpa meddelandet i denna situation. Det gäller även för BS, som visserligen inte ifrågasätter de faktiska omständigheterna, men ifrågasätter att avtalet verkligen existerat i den form som kommissionen beskriver i meddelandet om invändningar.

(175) Vad gäller KSC, NKK, NSC och SMI har kommissionen inte kunnat konstatera att det förekommit något egentligt samarbete som skulle motivera tillämpning av det nämnda meddelandet. Dessa företag har under hela förfarandet bestridit att det förekommit ett avtal.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Mannesmannröhren-Werke AG, Vallourec SA, British Steel Limited, Dalmine SpA, Sumitomo Metal Industries Limited, Nippon Steel Corporation, Kawasaki Steel Corporation och NKK Corporation har brutit mot bestämmelserna i artikel 81.1 i EG-fördraget genom att på det sätt och i den utsträckning som anges i beslutsmotiveringen ingå en överenskommelse som bland annat innebär att respektive företags nationella marknad skyddas i fråga om sömlösa OCTG-rör med gängskarvar av standardtyp och sömlösa kundanpassade rör.

2. Mannesmannröhren-Werke AG, Vallourec SA, Dalmine SpA, Sumitomo Metal Industries Limited, Nippon Steel Corporation, Kawasaki Steel Corporation och NKK Corporation har brutit mot fördraget från 1990 till 1995. British Steel Limited har brutit mot fördraget från 1990 till februari 1994.

Artikel 2

1. Mannesmannröhren-Werke AG, Vallourec SA, British Steel Limited och Dalmine SpA har brutit mot bestämmelserna i artikel 81.1 i EG-fördraget genom att i samband med den överträdelse som nämns i artikel 1 ingå avtal om uppdelning av leveranserna av OCTG-rör med ogängade ändar till British Steel Limited (Vallourec SA från och med 1994).

2. British Steel Limited har brutit mot fördraget från den 24 juli 1991 till februari 1994. Vallourec SA har brutit mot fördraget från den 24 juli 1991 till den 30 mars 1999. Dalmine SpA har brutit mot fördraget från den 4 december 1991 till den 30 mars 1999. Mannesmannröhren-Werke AG har brutit mot fördraget från den 9 augusti 1993 till den 24 april 1997.

Artikel 3

Företagen som nämns i artiklarna 1 och 2 skall omedelbart upphöra med de överträdelser som avses i samma artiklar, om de inte redan har gjort det, och i framtiden avhålla sig från att upprepa de handlingar som angivits i artiklarna 1 och 2 och att vidta åtgärder med motsvarande verkan.

Artikel 4

Följande böter utdöms för de företag som nämns i artikel 1 med anledning av den överträdelse som konstateras där:

>Plats för tabell>

Artikel 5

De ådömda böterna skall erläggas inom två månader från delgivningen av detta beslut till följande bankkonto:

Kontonr 310-0933000-43

Europeiska kommissionen

Banque Bruxelles-Lambert

Agence européenne

Rond-point Schumann 5

B-1040 Bryssel

Efter utgången av denna period börjar ränta automatiskt att löpa enligt den räntesats som Europeiska centralbanken tillämpade på sina återköpstransaktioner den första arbetsdagen i den månad då detta beslut antogs, med tillägg av 3,5 procentenheter, dvs. 6,5 %.

Artikel 6

Detta beslut riktar sig till följande företag:

1. Mannesmannröhren-Werke AG, Wiesenstrasse 36, D-45473 Mülheim

2. Vallourec SA, 130, rue de Silly, BP 415, F-92103 Boulogne Billancourt Cedex

3. British Steel Limited, 15 Marylebone Road, London NW1 5JD, Förenade kungariket

4. Dalmine SpA, Piazza Caduti 6 luglio 1944, n. 1,. I-24044 Dalmine (Bergamo)

5. Sumitomo Metal Industries Limited, Ote Centre Building, 1-3, Ohtemachi 1-Chome, Chiyoda-Ku, Tokyo, 100-8113, Japan

6. Nippon Steel Corporation, 6-3 Otemachi 2-chome, Chiyoda-ku, Tokyo 100-8071, Japan

7. Kawasaki Steel Corporation, Hibiya Kokusai Building, 2-3, Uchisaiwaicho 2-chome, Chiyoda-ku, Tokyo 100-0011, Japan

8. NKK Corporation, 1-1-2 Marunouchi Chiyoda-ku, Tokyo 100-8202, Japan

Detta beslut är verkställbart enligt artikel 256 i EG-fördraget.

Utfärdat i Bryssel den 8 december 1999.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT 13, 21.2.1962, s. 204 svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8).

(2) EGT L 1, 4.1.2003, s. 1.

(3) Tolfte allmänna rapporten om Europeiska gemenskapernas verksamhet, punkt 453.

(4) Källa: BS svar på kommissionens begäran om upplysningar den 26 augusti 1997.

(5) Kommissionens beslut av den 3 juni 1997 i ärende nr IV/M.906 (EGT C 238, 58.1997, s. 15).

(6) EGT C 24, 29.1.1999, s. 2.

(7) Källa: Provvedimento n. 3630 dell'Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (C2311) Techint Finanziaria-Siderca/Dalmine. Bolletino N. 7-1996 dell'Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, s. 55.

(8) "[...] I praktiken var hemmamarknaderna i första hand reserverade för inhemska tillverkare".

(9) Inom parentes anges sidnumret i akten.

(10) "Samarbetet inleddes efter det att marknaden fallit 1977 (efter den första 'oljeboomen')".

(11) Mötet den 5 november 1993 förbereddes således vid möten mellan de europeiska företagen under sommaren samma år, vid möten i arbetsgrupper sammansatta av europeiska, japanska och latinamerikanska företag under hösten, vid ett möte mellan ordförandena i de europeiska företagen den 23 september (vid det mötet diskuterades dokumentet Paper for president on OCTG and project linepipe) samt slutligen vid ett möte mellan europeiska och japanska chefer.

(12) "Jag känner bara till 'fundamentals' som något som tillämpades förut (det vill säga före den 1 april 1995) mellan europeiska och japanska tillverkare. Såvitt jag vet rör det sig om en överenskommelse om OCTG-rör och 'Project linepipe' som huvudsakligen gällde skydd av de olika inhemska marknaderna. Detta betydde att de japanska tillverkarna inte skulle inkräkta på den europeiska marknaden inom dessa sektorer, medan de europeiska tillverkarna inte skulle leverera till Japan".

(13) "... vid AGIP-Italias anbudsförfaranden tilldelades kontrakten alltid Dalmine, eftersom man vid möten i tillverkarnas klubbar (karteller), som hölls två gånger per år - en gång i Europa, en gång i Japan - hade kommit till ett gentlemen's agreement att varje producent hade rätt att tilldelas kontrakten i respektive hemland. Det byggde på en internationellt accepterad regel att den inhemska producentens anbud sattes till värdet 100, medan de andra tillverkarna åtog sig att lägga anbud som var mellan 8 % och 10 % högre (...) Om någon av tillverkarna skulle bryta mot överenskommelsen och bjuda under en konkurrent på hemmamarknaden, skulle hotet om hämndaktioner tvinga honom att dra tillbaka anbudet, men det händer inte ofta för regeln efterlevs strikt".

(14) "... dessa återgav positionen för gemenskapstillverkarna av sömlösa rör. Denna position innefattade två strategier: inledande av en rationaliseringsprocess och kontakter med den japanska industrin vars kapacitet översteg efterfrågan. Kontakterna gällde export av rör (i synnerhet rör för petroleumindustrin) till andra områden än EG (bland annat Ryssland och Kina) och syftade också till att begränsa exporten av rör till EG efter det att British Steels anläggningar lagts ned, det vill säga att skydda gemenskapstillverkarna av sömlösa rör".

(15) "I praktiken var de nationella marknaderna i första hand reserverade åt inhemska tillverkare".

(16) "VLR:s slutsats är att man inte får öppna dörren för japsarna genom att ge dem en 'british content'. 'Fundamentals' måste utnyttjas till det yttersta och det första som bör göras är att låta klubbens ordf skriva till japsarnas ordf för att påpeka shoshas [japanska handelshus] etablering i Storbritannien. Det verkar orealistiskt att tro att BSC kan ordna en 'sharing key' för japansk PJ [premium joint] när SMI på den punkten slagit huvudet i väggen i flera månader".

(17) "STDM borde i alla fall mer eller mindre respektera den brittiska marknaden i utbyte mot att vi skyddar Mexiko och Argentina, men i resten av världen kommer de att försöka maximera sin försäljning".

(18) "MRW är den enda europeiska producent som japanerna är rädda för och som alltså kan se till att 'fundamentals improved' respekteras. Det skulle ligga i MRW:s intresse att försvara 'fundamentals' på den brittiska marknaden eftersom företaget skulle leverera en del av 'plain end pipes' [rör med ogängade ändar] efter Clydesdales nedläggning (...) VLR insisterar på att en allians i Europa måste innebära MRW får en tillräckligt stor andel".

(19) PH. Varley, BSC:s representant.

(20) "BS och VLR har kommit överens om att denna förstärkning av EEG är möjlig och måste leda till 'fundamentals improved' som förbjuder japanerna tillträde till den brittiska marknaden även efter det att Clydesdale har lagts ned. PhV [P.H. Varley, BSC:s representant] tillägger att det är omöjligt att uppnå 100 % respekt för 'fundamentals' i Storbritannien, men om undantagen inte överstiger 15000 ton per år så kommer de att vara acceptabla. BS nämner dock möjligheten att köpa 'plain ends' från UTM, SIDERCA och TAMSA för att undgå deras hårda konkurrens"

(21) "(...) om man kan få japanerna att gå med på att inte gå in på den brittiska marknaden och problemet löses mellan européerna. I så fall delar man i praktiken rören med ogängade ändar mellan MRW, VLR och Dalmine. Enligt detta scenario II skulle det troligen vara en fördel om VLR:s försäljningar kopplades både till priset och till den mängd VAM som BSC säljer"

(22) "MRW/DALMINE/VLR uppnår att BSC köper sina rör med ogängade ändar i första hand från européerna, som fördelar dessa köp mellan sig enligt en strikt ordning". Dokument från Vallourec med titeln Réflexions stratégiques concernant les relations de VLR avec SMI et BSC daterat den 2 maj 1990.

(23) "Det skulle ligga i MRW:s intresse att försvara 'fundamentals' på den brittiska marknaden eftersom [MRW] kommer att leverera en del av 'plain end pipes' efter det att Clydesdale lagts ned".

(24) Dokumentet utarbetades inför mötet mellan ordförandena för de europeiska företagen den 29 september 1993 i Paris. Det mötet var i sin tur en förberedelse inför dessas möte med japanska och latinamerikanska ordförande den 5 november 1993. Enligt en handskriven påskrift lämnades dokumentet av AS (A. Stewart från British Steel) till Vallourec den 23 september 1993.

(25) Dokumentet utarbetades inför mötet mellan ordförandena för de europeiska företagen den 29 september 1993 i Paris. Det mötet var i sin tur en förberedelse inför dessas möte med japanska och latinamerikanska ordförande den 5 november 1993. Enligt en handskriven påskrift lämnades dokumentet av AS (A. Stewart från British Steel) till Vallourec den 23 september 1993.

(26) "LA agreed the above share except for European market. For european tenders, liaison shall be discussed case by case in a cooperative sense" ("De latinamerikanska tillverkarna accepterade fördelningen ovan förutom för den europeiska marknaden. För europeiska anbudsförfaranden kommer diskussioner att äga rum från fall till fall i en anda av samarbetsvilja").

(27) "Visserligen har japanerna gått med på att inte begära ändring av våra överenskommelser om rörsektorn i EG skulle omstruktureras, men det finns ingen garanti för att de kommer att stå fast vid det om British Steel upphör med tillverkning eller slutbehandling av rör i Storbritannien".

(28) "British Steel har antytt att man har för avsikt att dra sig tillbaka från sektorn för sömlösa rör. Företaget försöker göra detta på ett ordnat och kontrollerat sätt för att undvika störningar i leveranserna av rör till kunderna och för att hjälpa de tillverkare som övertar rörelsen att behålla orderstocken. (...) Diskussioner har ägt rum de senaste sex månaderna mellan British Steel och tillverkare som är intresserade av att förvärva British Steels tillgångar och British Steel tror att det finns konsensus för att handla enligt de linjer som beskrivs i detta dokument".

(29) "(...) gick med på att Vallourec skulle ta ledningen beträffande framtida ägande av affärsområdet OCTG"

(30) Vallourecs årsredovisning 1994 (sidan 14617).

(31) Kommissionens beslut av den 23 april 1986 i ärende IV/31149 - Polypropylen (EGT L 230, 18.8.1986, s. 1, skäl 81). Förstainstansrättens domar av den 24 oktober 1991 i mål T-1/89 Rhône-Poulenc SA mot kommissionen (Rec. 1991, s. II-867, punkt 120) och av den 20 april 1999 i förenade målen T-305/94 etc., Limburgse Vinyl Maatschappij Nv m.fl. mot kommissionen (ännu ej offentliggjord, punkt 715).

(32) "Följande fördelningsnyckel har antagits" ... "en prishöjning på 50 % har avtalats" ... "avtalet ovan kommer att gälla fram till slutet av mars 1994".

(33) Dom av den 15 juli 1970 i mål 41/69 (Rec. 1970, s. 661, punkt 128).

(34) Domstolens dom av den 30 januari 1985 i mål 123/83, BNIC mot Guy Clair (Rec. 1981, s. 391, punkt 22).

(35) Domstolens dom av den 15 juni 1976 i mål 51-75 Emi Records Limited mot CBS Limited United Kingdom (Rec. 1976, s. 0811, punkt 28). Kommissionens beslut av den 29 november 1974, IV/27.095 - Fransk-japansk samverkan rörande kullager (EGT L 343, 21.12.1974, s. 19) och beslut av den 8 januari 1975, (V/27.039 - Champinjonkonserver (EGT L 29, 3.2.1975, s. 26) och beslut av den 15 juli 1975, IV/27.000 - IFTRA-bestämmelser för producenter av råaluminium (EGT L 228, 29.8.1975, s. 3).

(36) Kommissionens beslut 73/109/EEG av den 2 januari 1973 om ett förfarande för tillämpning av artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget (IV/26918 Den europeiska sockerindustrin) (EGT L 140, 26.5.1973, s. 17).

(37) EGT C 23, 23.1.1997, s. 3, punkterna I.A.3 och II.A.2.

(38) "British Steel hävdar att om ett avtal förelåg på det sätt som hävdas, bör det bedömas utifrån sitt ekonomiska sammanhang ... Skälen till att ett sådant avtal inte skulle ha begränsat konkurrensen inom gemenskapen i märkbar omfattning talar för att det inte torde ha funnits någon affärsmässig grund för ett avtal av denna typ - vilket i sin tur ställer i fråga om det överhuvudtaget funnits ett avtal av den typ som anges i meddelandet om invändningar." Punkt 1.6 i svaret på meddelandet om invändningar.

(39) "NSC kan inte utesluta att vissa av företagets tidigare anställda som var ansvariga för affärerna med sömlösa rör deltog i sådana möten före juli 1995". "NSC kan inte bekrä