Kommissionens beslut

av den 9 juli 2003

om den stödordning som Italien har genomfört för naturkatastrofer fram till och med den 31 december 1999

[delgivet med nr K(2003) 2048]

(Endast den italienska texten är giltig)

(2004/89/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(1) i enlighet med nämnda artikel och med beaktande av de synpunkter som framförts, och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Genom en skrivelse av den 22 februari 1993, diarieförd den 26 februari 1993, anmälde Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen ett projekt för åtgärder till stöd för jordbruksföretag som drabbats av naturkatastrofer från regionen Sicilien och ändring av gällande stödordning inom jordbrukssektorn till kommissionen i enlighet med artikel 88.3 i fördraget. Projektet har registrerats som statligt stöd nr N 126/93.

(2) Genom en skrivelse av den 17 mars 1993 begärde kommissionen ytterligare upplysningar. Då inget svar inkommit från de italienska myndigheterna uppmanade kommissionen, genom en skrivelse av den 15 juni 1993, de ovannämnda myndigheterna att översända de begärda uppgifterna inom 15 dagar från detta datum. Kommissionen skickade en påminnelse den 20 augusti 1993.

(3) Som resultat av ovannämnda påminnelser översände de italienska myndigheterna ett ofullständigt svar genom en skrivelse av den 16 september 1993, diarieförd den 26 september 1993. Genom en skrivelse av den 14 oktober 1993, uppmanade kommissionen de italienska myndigheterna att lämna uttömmande svar på de frågor som framfördes i skrivelsen av den 17 mars 1993.

(4) De italienska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 14 februari 1994, diarieförd den 22 februari 1994.

(5) Av detta svar framgår att det projekt för stödåtgärder som de italienska myndigheterna anmälde den 22 februari 1993 under tiden hade antagits som regionallag nr 6 av den 12 januari 1993(2) (nedan "kallad regionallag nr 6/93") och att den nya lagen innefattade ytterligare åtgärder som inte ingick i den ursprungliga anmälan till kommissionen enligt artikel 88.3 i fördraget. Kommissionen beslutade följaktligen att införa stödet i registret för icke anmälda stöd med nr NN 31/94.

(6) Genom ett telex av den 30 mars 1994 begärde kommissionen att de italienska myndigheterna skulle översända den slutgiltiga texten i regionallag nr 6/93 och tillhandahålla kompletterande uppgifter.

(7) Då inget svar inkommit på ovannämnda skrivelse uppmanade kommissionen de sicilianska myndigheterna att översända de begärda uppgifterna genom en skrivelse av den 21 juni 1994.

(8) De italienska myndigheterna svarade på kommissionens påminnelse genom skrivelser av den 14 juli 1994 och den 14 september 1994, diarieförda den 16 september 1994.

(9) Genom en skrivelse av den 2 mars 1995 underrättade kommissionen Italien om att kommissionen inte hade några invändningar när det gäller de stödåtgärder som avses i artiklarna 5 och 7 i regionallag nr 6/93, då dessa inte utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget. Kommissionen hade dessutom inte några invändningar avseende återfinansieringen av de stöd som anges i artikel 9 och i artikel 15.3 och följande i regionallag (Sicilien) nr 13/86(3). Kommissionen underrättade dock genom samma skrivelse Italien att den förbehåller sig rätten att bedöma stöden i fråga enligt artikel 87.1 i fördraget, med anledning av antagandet av allmänna kriterier för bedömning av de stöd som betalats ut i form av kortfristiga krediter med subventionerad ränta.

(10) Genom samma skrivelse underrättade dessutom kommissionen Italien om beslutet att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget avseende artiklarna 1 och 6 i regionallag nr 6/93, och bestämmelserna i den italienska lagstiftningen avseende hjälp till jordbruket med anledning av naturkatastrofer.

(11) Kommissionen motiverade beslutet att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget, inte endast avseende artiklarna 1 och 6 i lag nr 6/93, utan även med avseende på den italienska lagstiftningen i fråga om naturkatastrofer med hänvisning till att det i praktiken är omöjligt att bedöma huruvida artiklarna 1 och 6 i lag nr 6/93, om stöd för jordbruksföretag som drabbats av naturkatastrofer, är förenliga med relevanta gemenskapsbestämmelser om man inte beaktar den nationella lagstiftningen i frågan, till vilken lag nr 6/93 ständigt hänvisar och för vilken man inte kan utesluta kumulering med de aktuella stöden(4).

(12) För att kunna granska regionallag nr 6/93 och bedöma den nationella lagstiftningen avseende naturkatastrofer uppmanade kommissionen i inledandet av förfarandet de italienska myndigheterna att översända de texter som listas nedan, och som inte hade anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 88.3 i fördraget:

- Samtliga juridiska texter som dittills antagits om riktlinjer, ändring eller tillämpning av den nationella lagen nr 590 av den 15 oktober 1981, "Nya bestämmelser för nationella solidaritetsfonden" (Nuove norme per il Fondo di solidarietà nazionale). Lag nr 6/93 åberopade denna nationella ramlag med avseende på naturkatastrofer och måste bedömas tillsammans med denna.

- Samtliga juridiska texter som dittills antagits om riktlinjer, ändring eller tillämpning av lagdekret nr 367 av den 6 december 1990, samordnade med lagen om omvandling nr 31 av den 30 januari 1991 om "Akuta åtgärder för jordbruksföretag och lantbruk med inriktning på djurhållning som skadats av den exceptionella torka som inträffat under produktionsåret 1989-1990"(5) i förhållande till vilken artiklarna 1 och 6 i lag nr 6/93 fastställer undantag och särskilda åtgärder.

- Texten till lag nr 185 av den 14 februari 1992, "Nya regler för nationella solidaritetsfonden" (Nuova disciplina del Fondo di solidarietà nazionale) som utgjorde och ännu är gällande nationell ramlag avseende naturkatastrofer samt texten till samtliga juridiska handlingar om ändring, integrering och tillämpning av denna.

- Texten till nationell lag nr 198 av den 13 maj 1985(6) i förhållande till vilken artiklarna 1 och 6 i lag nr 6/93 fastställer undantag och åtgärder samt texten till samtliga juridiska handlingar om ändring, integrering och tillämpning av denna.

- Samtliga upplysningar ägnade att definiera tillämpningsområdet för åtgärderna, kriterier för beviljande av stöd samt statens, regionernas och de autonoma provinsernas befogenheter att bevilja stöd i ovannämnda handlingar.

(13) Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(7). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter.

(14) Genom en skrivelse av den 12 april 1995 översände de italienska myndigheterna sina synpunkter beträffande inledandet av förfarandet om de nationella bestämmelserna avseende naturkatastrofer och samtliga de nationella lagtexter, som begärts i inledandet av förfarandet, till kommissionen. Enligt de italienska myndigheterna ankom det på de regionala myndigheterna på Sicilien att översända synpunkterna beträffande regionallag nr 6/93, men dessa översände dock inte några synpunkter.

(15) Genom en skrivelse av den 19 april 2000 begärde kommissionen kompletterande uppgifter om den nationella lagstiftningen i fråga om naturkatastrofer och om regionallag nr 6/93 från de italienska myndigheterna. Beträffande denna sistnämnda lag upprepade kommissionen i denna skrivelse till en del de frågor som redan framförts i föregående begäran om kompletterande uppgifter till de italienska myndigheterna, på vilka dessa inte hade svarat. I samma skrivelse(8) framhöll kommissionen nödvändigheten att lämna exakta svar på sådana förfrågningar för de italienska myndigheterna, eftersom kommissionen i annat fall skulle vara tvungen att fatta beslut enbart på grundval av de för tillfället tillgängliga upplysningarna.

(16) Genom en skrivelse av den 20 november 2000 översände de italienska myndigheterna de uppgifter beträffande den nationella lagstiftningen avseende naturkatastrofer som kommissionen hade begärt den 19 april 2000. Beträffande regionallag nr 6/93 preciserade de ovannämnda myndigheterna att de skulle se till att de regionala myndigheterna på Sicilien inkom med klargörande av befogenheter, vilket kommissionen emellertid aldrig har mottagit.

(17) Genom en skrivelse av den 29 januari 2001 översände dessutom de italienska myndigheterna två andra texter med anknytning till lag nr 185/92: ministerdekret nr 100460 av den 18 mars 1993 om tillämpningsföreskrifter för artikel 6 i lag nr 185/92 och presidentdekret nr 324 av den 17 maj 1996. I samma skrivelse förklarade de italienska myndigheterna att ministerdekret nr 100460 av den 18 mars 1993 aldrig har tillämpats.

(18) Den 13 november 2002 beslutade kommissionens avdelningar att dela ifrågavarande dossier i tre delar: statligt stöd C 12/A/95, om alla de stöd för att avhjälpa skador av naturkatastrofer som beviljats av Italien i enlighet med lag nr 185 av den 14 februari 1992 fram till och med den 31 december 1999; statligt stöd C 12/B/95, om alla de stöd som beviljats av de italienska myndigheterna i enlighet med lag nr 185 av den 14 februari 1992 från och med den 1 januari 2000; statligt stöd C 12/C/95, om artiklarna 1 och 6 i regionallag nr 6 av den 12 januari 1993, samt övriga nationella lagstiftningshandlingar som citeras däri.

(19) Detta beslut avser uteslutande de statliga stöd som beviljats av Italien i enlighet med lag nr 185 av den 14 februari 1992 fram till och med den 31 december 1999, dvs. de som granskats inom ramen för statligt stöd C 12/A/95. De stöd som beviljats av Italien i enlighet med lag nr 185 av den 14 februari 1992 från och med den 1 januari 2000, liksom även de som beviljats i enlighet med artiklarna 1 och 6 i regionallag nr 6 av den 12 januari 1993 och de andra nationella lagar vartill hänvisas däri, vilka ingår i statligt stöd C 12/B/95 respektive statligt stöd C 12/C/95, kommer att bli föremål för ett särskilt beslut.

II. BESKRIVNING

Innehållet i lag nr 185/1992

(20) Lag nr 185 av den 14 februari 1992 är nationell ramlag avseende naturkatastrofer. I lagen, som för närvarande är gällande lag, föreskrivs en gemensam helhet av ingripanden för att avhjälpa skador på jordbruksproduktion eller produktionsmedel som drabbat jordbrukare till följd av naturkatastrofer, ogynnsamma väderleksförhållanden eller djursjukdomar.

(21) De medel som är avsedda att ersätta jordbrukarna för de skador som uppstått i ovannämnda fall kommer från Nationella solidaritetsfonden, vilken anvisar de belopp som krävs för skadeersättningar till de enskilda regionerna. Genom fonden, som skapades 1970, inrättades en automatisk mekanism som gör det möjligt att genomföra speciella aktiva och passiva skyddsåtgärder inom jordbrukssektorn utan att varje gång behöva använda sig av särskilda lagstiftningsinstrument för finansieringen.

(22) I lagen, som består av tolv artiklar, föreskrivs fyra grundläggande åtgärdsformer:

1. Stöd avsedda att ersätta jordbrukare för skador som orsakats av naturkatastrofer eller ogynnsamma väderleksförhållanden.

2. Stöd avsedda för kampen mot djursjukdomar.

3. Stöd för aktiva skyddsåtgärder mot ogynnsamma väderleksförhållanden.

4. Stöd till betalning av försäkringspremier (passiva skyddsåtgärder).

(23) I lagen anges inte de praktiska arrangemangen för beviljande av stöd. Tillämpningsföreskrifterna för lagen förklaras bland annat i cirkulär nr 7 (nedan kallat "cirkuläret") av den 28 maj 1992, som det italienska jordbruksministeriet har översänt till samtliga regioner, de autonoma provinserna Bolzano och Trento, inrättningar och myndigheter som ger jordbrukslån samt till många branschorganisationer verksamma inom jordbrukssektorn. De italienska myndigheterna översände cirkuläret till kommissionen direkt efter inledandet av förfarandet i enlighet med artikel 88.2 i fördraget. Vid uttolkningen av lag nr 185/92 kan man inte bortse från cirkuläret och bedömningen av lagen kan alltså inte skiljas från bedömningen av cirkuläret.

Stöd avsedda att ersätta jordbrukare för skador som orsakats av naturkatastrofer eller ogynnsamma väderleksförhållanden (artiklarna 3, 4 och 5 i lag nr 185/92)

(24) I artikel 3 i lag nr 185/92 definieras olika typer av åtgärder till förmån för jordbrukssektorn för att främja ett återupptagande av den produktiva verksamheten efter naturkatastrofer eller ogynnsamma väderleksförhållanden. I enlighet med ovannämnda artikel är enskilda jordbruksföretag eller sammanslutningar av jordbruksföretag, inom de områden som förklarats vara drabbade av naturkatastrof eller ogynnsamma väderleksförhållanden, berättigade till stöd från behöriga regionala myndigheter. Det är alltså de regionala myndigheterna som har att fastställa att det rör sig om en exceptionell händelse och de faktiska skador som den har orsakat.

(25) För att kunna omfattas av ingripandena skall företagen i fråga ha lidit skador på minst 35 procent av den säljbara bruttoproduktionen, med undantag av den från djuruppfödning. Vid beräkningen av skadornas procentandel ingår förluster på samma odling från föregående allvarliga olyckor som samma företag har drabbats av under produktionsåret.

(26) I lag nr 185/92 anges inte för vilka "naturkatastrofer eller ogynnsamma väderleksförhållanden av exceptionell karaktär" jordbrukare kan få ersättning. Genom skrivelsen av den 20 november 2000 preciserade dock de italienska myndigheterna att åtgärdsformerna har angivits i cirkulär nr 7 av den 28 maj 1992. På den uppställning som bifogas till cirkuläret, och på vilken potentiella stödmottagare skall rapportera lidna skador, finns följande händelser listade: hagelskurar, frost, ihållande regn, torka, våldsamt snöfall, häftiga regn, sciroccovindar, jordbävningar, tromber, tjäle, häftiga vindar och stormfloder. I samma skrivelse angav de italienska myndigheterna att händelserna i fråga endast antar exceptionell karaktär när de förorsakar allvarliga skador i storleksordningen minst 35 procent av den säljbara bruttoproduktionen.

(27) Varken i lagen eller i cirkuläret fastställs metoder för att beräkna den säljbara bruttoproduktionen. I skrivelsen av den 20 november 2000 förklarade de italienska myndigheterna att beräkningsmetoden är följande:

a) Beräkning av den ordinarie säljbara bruttoproduktionen

- De kvantiteter som kan uppnås under normala förhållanden (utan skador) uppskattas på grundval av företagets produktionsinriktning till nettot av den i företaget återanvända produktionen; utifrån detta bestäms alltså det monetära värdet.

- De extra intäkter som redan inkasserats och de som beräknas inkasseras under året fastställs, inberäknat inkomstförstärkningar (bidrag) i förekommande fall.

- Summan av produktionsvärdet och de extra intäkterna utgör den ordinarie säljbara bruttoproduktionen.

b) Beräkning av den faktiska säljbara bruttoproduktion som kan uppnås efter skadan

- De kvantiteter och motsvarande monetära värde som kan uppnås efter den allvarliga olyckan uppskattas på grundval av samma produktionsinriktning.

- De extra intäkterna beräknas, däri inberäknat inkomstförstärkningar (bidrag) efter skadan i förekommande fall.

- Summan av det produktionsvärde som kan uppnås efter skadan och de extra intäkterna utgör nettot av den säljbara bruttoproduktionen efter den lidna skadan.

c) Beräkning av skadans effekter

- Förhållandet mellan den säljbara bruttoproduktion som kan uppnås efter den allvarliga olycka som har orsakat skadan och den ordinarie säljbara bruttoproduktionen utgör skadans procentuella inverkan på den säljbara bruttoproduktionen.

(28) När det gäller skador på infrastruktur och jordförbättringsarbeten, fastställs det i cirkuläret att i de fall då dessa tillhör den säsongens normala växlingar eller kan tillskrivas försumlighet, oskicklighet, brist på underhåll samt naturlig förslitning skall dessa vara undantagna finansiering från Nationella solidaritetsfonden. Att händelsen är exceptionell skall styrkas av obestridliga tekniska data från offentliga undersökningar och jämföras med data från föregående år, med hänvisning till en referensperiod som är tillräckligt lång för att vara statistiskt signifikant.

(29) Enligt de uppgifter som översänts av de italienska myndigheterna genom skrivelsen av den 20 november 2000 beräknas skadan på det enskilda företagets nivå med hänsyn till eventuella skador på grödor som omfattas av förmånliga försäkringssystem och löpande utgifter som inte betalas av jordbrukaren.

(30) I artikel 3 i lag nr 185/92 fastställs att företag som uppfyller ovan angivna krav kan vara berättigade till följande ingripanden:

a) Beredskapsåtgärder

I artikeln hänvisas till de beredskapsåtgärder som föreskrivs i artikel 1 i lag nr 590 av den 15 oktober 1981 med senare ändringar.

Av ovannämnda cirkulär kan man dra slutsatsen att stöd betalas ut för allvarliga skador och situationer med särskilda behov som kräver snabba ingripanden. I denna kategori ingår "engångsbidrag" avsedda att delvis täcka den skada som jordbrukarna lidit, i synnerhet genom att kostnader för att minska skadorna på produkterna tas med i beräkningen, däri inräknat kostnader för transport, lagring, behandling och bearbetning. I det cirkulär som de italienska myndigheterna har skickat till regionerna finns följande åtgärder listade:

- Bidrag per hektar vid total eller delvis förlust av markbearbetningsarbeten.

- Bidrag på upp till 40 procent av skadan för förlust av levande inventarier och upp till 30 procent av skadan för förstörelse av döda inventarier.

- Bidrag på upp till 5 miljoner italienska lire för brådskande reparationer av ekonomibyggnader på jordbruksfastigheter(9).

- Bidrag på upp till 50 miljoner italienska lire för återställande av infrastruktur som används av jordbruksföretag.

- Bidrag på upp till 100 procent av kostnaderna för hopsamling, skydd och utfodring av djurbesättningar, begränsat till den akuta perioden och i vilket fall som helst inte för mer än sex månader.

- Bidrag på upp till 90 procent av kostnaderna för att minska skadorna på produkterna.

b) Investeringsbidrag till oberoende jordbrukare och jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning på upp till 3 miljoner italienska lire, vilket kan höjas till 10 miljoner för de företag som har lidit skada på anläggningar för skyddade specialgrödor. Bidraget är anpassat till 80 procent av de stödberättigande utgifterna och är avsett för rekonstruktion av driftskapital. De jordbruksproducenter som inte anses vara oberoende jordbrukare eller jordbrukare med jordbruk som huvudsysselsättning kan endast erhålla femåriga lån med räntesubventioner.

c) Femåriga driftslån med subventionerad ränta för företagets drift under det år då händelsen inträffade och under det följande året. I lånebeloppet kan även inbetalningar på jordbrukslån som förfaller till betalning under det år då händelsen inträffade räknas in, även om tidsfristen har förlängts en enda gång och då inte för mer än tjugofyra månader.

d) Tioåriga lån med subventionerad ränta för återställande, rekonstruktion och omställning av drabbade jordbruksegendomar, däri inräknat trädodlingar, plantskolor, växthus och åtgärder för företagens bärkraft. Som alternativ kan investeringsbidrag beviljas, som är anpassade till 80 procent av de faktiska utgifterna för små företag, 65 procent för medelstora företag och 50 procent för stora företag. Bidragen kan beviljas till stöd för ombyggnad och reparation av byggnader, återställande av markvärden och trädplanteringar, reparation och underhåll av jordbruksmaskiner och jordbruksutrustning, samt för anläggningar för bevarande och bearbetning av produkter, samt slutligen för inköp av utsäde och återställande av inventarier.

e) Femåriga lån med subventionerad ränta till kooperativ som arbetar med saluföring och bearbetning samt till i gemenskapslagstiftningens mening erkända sammanslutningar för producenter, vilka på grund av skadornas effekter på medlemmarnas produktion, har drabbats av minskningar i överföringarna med minst 35 procent i förhållande till de genomsnittliga överföringarna och den saluförda produktionen under de senaste åren med mindre intäkter som följd. Som uteblivna överföringar betraktas endast de som beror på utebliven produktion till följd av den allvarliga olyckan. Minskningar som beror på andra faktorer, såsom förändringar i kooperativens funktionalitet, medlemsantal, jordbruksmetoder osv, skall således undantas. Dessutom skall de kooperativ som använder sig av inköp från marknaden i mängder som överstiger hälften av det som bearbetas totalt vara undantagna från ingripandena.

f) Beviljande av bidrag till fruktkooperativ och erkända sammanslutningar för frukt- och grönsaksproducenter för lagring av citrusfrukter som inte kan marknadsföras.

g) Regionerna kan dessutom bevilja bidrag på upp till 100 procent för återställande av vägar och vattennät.

(31) Som integrering av ovan anförda åtgärder enligt artikel 3 i lag nr 185/92 föreskrivs i artikel 4 anstånd med amorteringar på jordbrukslån, lån till drift och förbättringar för de jordbruksföretag som uppfyller kriterierna för att kunna omfattas av ingripandena. Utöver anstånd med amorteringar ges stöd till räntebetalningar. Enligt artikel 5 i lagen medges samma företag delvis befrielse från att betala de jordbruksavgifter som sammanlagt förfaller under de tolv månaderna som följer på det datum då händelsen inträffade, i varierande omfattning med ett minimum på 20 procent och ett maximum på 50 procent av det belopp som skall betalas.

Stöd avsedda för kampen mot djursjukdomar (artikel 6 i lag nr 185/92)

(32) Enligt artikel 6 får producentgrupper bidra med inkomststöd till de lantbruk med inriktning på djurhållning som drabbats av infektionssjukdomar hos djur vilka leder till utslaktning av djur i enlighet med lag nr 218 av den 2 juni 1988. Bidragen beräknas med hänsyn till den produktion som uteblivit till följd av den period då de behöriga myndigheterna beordrat ett stopp i uppfödningen. Staten bidrar med upp till 50 procent av socialförsäkringskassans faktiska utgifter.

(33) I artikeln lämnas fastställandet av konkreta regler för lagens tillämpning till ett dekret som skulle utfärdas av jordbruksministeriet. På begäran av kommissionen översände de italienska myndigheterna dekretet ifråga (ministerdekret nr 100460 av den 18 mars 1993), som enligt vad dessa uppger aldrig har tillämpats.

(34) Dekretet reglerar bidragen till lantbruk med inriktning på djurhållning som drabbats av mul- och klövsjuka, klassisk svinpest, afrikansk svinpest, vesikulär stomatit, elakartad lungsjuka. Endast de företag som tillhör ett kooperativ till skydd för jordbruksproduktionen, deklarerar det antal djur som finns i företaget den 30 mars varje år, åtar sig att betala avgiften och att respektera samtliga hygieniska och sanitära normer för att skydda uppfödningen kan omfattas av bidragsåtgärder. Bidraget får inte överstiga 40 procent av den säljbara bruttoproduktionen av den utslaktade djurarten, för vilken dekretet fastställer det årliga värdet per vuxet djur. Bidragssatsen (inom taket på 40 procent) beräknas med hänsyn till företagets fasta kostnader och kostnader för registrering av de uppfödda arterna i stamboken. Det totala bidraget är proportionellt till den period då uppfödningen är stoppad, som i vilket fall som helst inte får överstiga sex månader för nötkreatur och tre månader för svin, får och getter. Det statliga stödet betalas ut till kooperativen sedan kosnadsredovisning för ansökningar med vederbörlig dokumentation ingivits till de behöriga regionala myndigheterna och godkänts. Som alternativ kan kooperativen överväga att använda sig av försäkringsformer i enlighet med artikel 9, första stycket, punkt b, i samma lag nr 185/92.

Aktiva skyddsåtgärder mot ogynnsamma väderleksförhållanden (artikel 8 i lag nr 185/92)

(35) En bidragssats på upp till 80 procent av de stödberättigande utgifterna föreskrivs för investeringar avseende aktiva skyddsåtgärder(10), även på prov, för företag (grödor) mot ogynnsamma väderleksförhållanden. Det handlar särskilt om nät till skydd mot hagel. Bidragen är avsedda för kooperativ till skydd för jordbruksproduktionen, vilka ansvarar för genomförandet av projekten. Dessutom kan kostnaderna för administration och underhåll av de installerade anläggningarna omfattas av en bidragssats på 50 procent tack vare ovannämnda bidrag. Projekt för aktiva skyddsåtgärder kan endast finansieras om initiativet visar sig vara ekonomiskt fördelaktigt i förhållande till motsvarande utgift för passiva skyddsåtgärder. Jordbruksministeriet fastställer de lägsta tröskelvärden under vilka projekt för aktiva skyddsåtgärder inte kan anses vara ekonomiskt fördelaktiga.

(36) Enligt vad de italienska myndigheterna meddelade i skrivelsen av den 20 november 2000 har inget initiativ för aktiva skyddsåtgärder inletts, i brist på lämplig teknik för att förebygga skador från naturkatastrofer och ogynnsamma väderleksförhållanden.

Försäkringsavtal (artikel 9 i lag nr 185/1992)

(37) Enligt artikel 9 i lag nr 185/1992 har sådana kooperativ till skydd för jordbruksproduktionen som avses i lag nr 364 av den 25 maj 1970 och i lag nr 590 av den 15 oktober 1981 rätt att upprätta försäkringsavtal för att täcka förluster till följd av ogynnsamma väderleksförhållanden, växt- och djursjukdomar. Jordbrukarna kan välja mellan följande tre slags avtal:

a) Ersättning för skador på vissa grödor på grund av hagel, rimfrost, frost och andra ogynnsamma väderleksförhållanden (enskilda katastrofer på enskilda grödor).

b) Ersättning för skador på jordbruksegendomar och vissa grödor på grund av ogynnsamma väderleksförhållanden som i sin helhet kan inverka mer än vanligt på företagets risk. Skadorna kan även vara orsakade av växtsjukdomar om dessa är intimt förknippade med de ogynnsamma väderleksförhållandena, liksom även av djursjukdomar (i förening med ogynnsamma väderleksförhållanden som inverkar negativt på enskilda grödor och egendomar). Detta slags avtal kan även gälla skador på kvaliteten.

c) Ersättning för skador på odlingar som svarar för huvuddelen av företagets produktionsinriktning på grund av ogynnsamma väderleksförhållanden som kan inverka mer än vanligt på företagets risk (i förening med ogynnsamma väderleksförhållanden som inverkar på mer än en gröda eller egendom).

(38) När det gäller den vanliga företagsrisken har de italienska myndigheterna preciserat att denna i allmänhet fastställs till 10-15 procent.

(39) Försäkringspremierna bekostas av socialförsäkringskassan och finansieras genom

1. bidrag från andelsägarna,

2. statens bidrag som uppgår till 50 procent av den totala kostnaden,

3. bidrag från regionerna, andra myndigheter och privatpersoner.

(40) I cirkuläret föreskrivs att försäkringsbrev som tecknats i områden med hög klimatrelaterad risk, vilka anges i ett ministerdekret, kan vara berättigade till offentliga bidrag (från staten, regionerna osv.) på upp till 65 procent av den totala kostnaden. I skrivelsen av den 20 november 2000 meddelade de italienska myndigheterna att det statliga bidraget i genomsnitt har minskats till 30-40 procent av den faktiska utgiften. I de fåtal fall där regionala bidrag betalas ut, som i provinsen Trento, överstiger det totala offentliga bidraget inte 65 procent.

Dekret om försäkringsavtal (presidentdekret nr 324 av den 17 maj 1996)

(41) I skrivelsen av den 20 november 2000 anger de italienska myndigheterna att artikel 9 i lag nr 185/92 har ersatts av presidentdekret nr 324 av den 17 maj 1996, (förordning om ersättningsbestämmelser för artikel 9 i lag nr 185 av den 14 februari 1992 om förmånliga jordbruksförsäkringar). Vid bedömningen av de italienska bestämmelserna avseende ersättning för skador som orsakats av naturkatastrofer fram till det att de nya riktlinjerna(11) träder i kraft måste man således även ta hänsyn till detta dekret.

(42) Enligt de italienska myndigheterna utfärdades dekretet för att anpassa de italienska bestämmelserna om förmånliga försäkringar till gemenskapens lagstiftning. 2001 års budgetlag innehåller en artikel som ytterligare ändrar den italienska lagstiftningen om förmånliga försäkringar för att göra den förenlig med gemenskapens nya riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn. Denna sistnämnda bestämmelse omfattas inte av det här beslutet.

(43) Presidentdekret nr 324/96 reglerar de subventionerade försäkringsavtalen. Samma avtalstyper som föreskrivs i lag nr 185/92 kan vara berättigade till offentliga bidrag. För sådana avtal kan det statliga bidraget uppnå 50 procent av den stödberättigande utgiften, vilket kan höjas till 65 procent i områden med hög klimatrelaterad risk.

III. BEDÖMNING

(44) I artikel 87.1 i EG-fördraget fastställs att stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, är oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

(45) I lag nr 185/92 föreskrivs beviljande av stöd med hjälp av offentliga medel till särskilda jordbruksföretag, vilka drar en obestridlig ekonomisk och finansiell fördel av detta till nackdel för andra jordbruksföretag som inte är avsedda att omfattas av samma bidrag. Domstolens rättspraxis säger att om ett statligt ekonomiskt bistånd förstärker ett företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag innebär det en möjlig snedvridning av konkurrensen i förhållande till företag som inte får sådant stöd(12).

(46) De aktuella åtgärderna påverkar handeln mellan medlemsstaterna då handeln med jordbruksprodukter inom gemenskapen är ansenlig, vilket framgår av följande tabell(13) som visar det totala värdet av importen och exporten av jordbruksprodukter mellan Italien och övriga stater i EU under perioden 1992-1999, och därtill hörande procentandelar.

>Plats för tabell>

(47) Det erinras i detta sammanhang om att enligt domstolen kan ett stöd till ett företag vara sådant att det påverkar handeln mellan medlemsstaterna i negativ riktning och snedvrider konkurrensen även om företaget konkurrerar med produkter som kommer från andra medlemsstater utan att företaget självt är exportör. När en medlemsstat subventionerar ett företag kan den inhemska produktionen som resultat därav faktiskt förbli oförändrad eller öka, och följden blir minskade möjligheter för andra medlemsstaters företag att exportera sina produkter på denna medlemsstats marknad. Det är följaktligen troligt att ett sådant stöd påverkar handeln mellan medlemsstaterna i negativ riktning och leder till snedvridning av konkurrensen(14).

(48) Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärderna i fråga omfattas av det förbud som avses i artikel 87.1 i fördraget.

(49) I artikel 87.2 och 87.3 fastställs de undantag som kan tillämpas på det förbud som avses i artikel 87.1.

(50) De undantag som avses i artikel 87.2 a och 87.2 c är uppenbarligen inte tillämpliga med tanke på de aktuella stödtyperna och målen för dem. Italien har inte heller begärt att vare sig artikel 87.2 a eller 87.2 c skall tillämpas.

(51) Inte heller artikel 87.3 a kan tillämpas eftersom stöden inte är avsedda att främja utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning.

(52) Med avseende på artikel 87.3 b är stöden i fråga inte avsedda att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse och inte heller att avhjälpa en allvarlig störning i Italiens ekonomi.

(53) Stöden är inte heller avsedda, eller ens lämpade, att genomföra de mål som avses i artikel 87.3 d.

(54) Med hänsyn till typen av stöd och målen för dem är det endast de undantag som avses i artikel 87.2 b och i 87.2 c, som eventuellt kan tillämpas.

Tillämpliga bestämmelser

(55) Frågan om något av de ovannämnda undantagen är tillämpligt skall bedömas på grundval av de bestämmelser som reglerar beviljandet av statligt stöd till jordbrukssektorn, det vill säga gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn(15) (nedan kallade "riktlinjerna"), som trädde i kraft den 1 januari 2000.

(56) I enlighet med punkt 23.3 i riktlinjerna tillämpar kommissionen från och med den 1 januari 2000 ovannämnda riktlinjer på nyanmält statligt stöd och på anmälningar som ännu inte har behandlats vid det datumet. Olagligt stöd i den mening som avses i artikel 1 f i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 88 i EG-fördraget(16) skall bedömas i enlighet med de bestämmelser och riktlinjer som är i kraft då stödet beviljas.

(57) Lag nr 185/92 anmäldes aldrig till kommissionen och genomfördes alltså i strid med artikel 88.3 i fördraget. Den omfattas följaktligen av artikel 1 f i förordning (EG) nr 659/1999, och skall bedömas enligt de bestämmelser som gällde vid den tidpunkt då dessa stöd beviljades. De stöd som beviljats enligt ovannämnda lag fram till och med den 31 december 1999 skall således bedömas på grundval av de bestämmelser som var tillämpliga innan de nya riktlinjerna trädde i kraft, medan de stöd som beviljats enligt denna lag från och med den 1 januari 2000 skall bedömas på grundval av de nya riktlinjerna.

(58) Som fastställdes i skäl 19 gäller detta beslut uteslutande de stöd som beviljats av Italien i enlighet med lag nr 185/1992 fram till och med den 31 december 1999. De stöd som beviljats enligt lag nr 185/1992 från och med den 1 januari 2000, samt de stöd som beviljats enligt artiklarna 1 och 6 i regionallag nr 6/93 och de andra nationella lagar vartill hänvisas däri granskas inom ramen för statligt stöd C 12/B/95 och statligt stöd C 12/C/95 och kommer att bli föremål för särskilda beslut.

Stöd avsedda att ersätta jordbrukare för skador som orsakats av naturkatastrofer och ogynnsamma väderleksförhållanden (artiklarna 3, 4 och 5 i lag nr 185/92)

(59) I artiklarna i fråga fastställs stöd som ger ersättning till jordbrukare för skador som orsakats av naturkatastrofer eller ogynnsamma väderleksförhållanden. Vid tidpunkten för beviljandet bedömdes detta slags stöd på grundval av de regler som behandlar statligt stöd i händelse av skador på jordbruksproduktionen eller produktionsmedlen i jordbruket, och statligt stöd som innebär betalning av en del av premierna för försäkring av sådana risker(17). I enlighet med dessa bestämmelser omfattas statligt stöd som kompenserar för materiella förluster av alla slag på grund av jordbävningar, översvämningar, laviner och jordskred enligt kommissionens fasta praxis av artikel 87.2 b. Enligt kommissionen kunde exceptionella händelser som krig, inre oroligheter och strejker samt, med vissa förbehåll, kärnkraftsolyckor och bränder (beroende på deras omfattning) likställas med sådana naturkatastrofer. Bortsett från skadornas omfattning berättigar alla dessa händelser i sig till ersättning för skada på privatperson.

(60) Enligt kommissionens praxis kunde däremot händelser som har med klimatet att göra såsom frost, hagel, rimfrost, regn eller torka, endast betraktas som naturkatastrofer i fördragets mening om skadornas omfattning uppgick till en bestämd storlek för den enskilda mottagaren av stödet. Denna har fastställts till 30 procent av den normala produktionen (20 procent i mindre gynnade områden), beräknat på grundval av den totala bruttoavkastningen av den produktion som drabbats av händelsen i fråga inom det enskilda företag som begär ett kompensationsbidrag för förlusterna i förhållande till bruttoavkastningen under ett normalt år, samt företagets motsvarande normala årliga bruttoavkastning. Denna nivå skulle fastställas på grundval av en objektiv jämförelse för varje berört företag mellan den genomsnittliga produktionen under föregående tre år, vilka tas som referensperiod till det år under vilket händelsen i fråga inträffade, utan att föregående år då ersättning utgått av samma skäl räknas in, och den minskade eller förstörda produktionen i fråga.

Typer av händelser som fastställs i lagen och skadenivå som ger rätt till ersättning

(61) Den italienska lagen nämner naturkatastrofer och ogynnsamma väderleksförhållanden i allmänhet utan att ange någon särskild händelse. Kommissionen hade uppmanat de italienska myndigheterna att noga ange de slags händelser som, under vissa förutsättningar, gav jordbrukarna rätt till ersättning. I skrivelsen av den 20 november 2000 svarade de italienska myndigheterna att de typer av händelser som regleras av lagen hade angetts i det förklarande cirkulär som översänts till samtliga regioner och övriga berörda parter. I den uppställning som bifogats till cirkuläret, som potentiella stödmottagare skulle fylla i för att fastställa de lidna skadorna, upptas följande händelser: hagelskurar, frost, ihållande regn, torka, våldsamt snöande, häftiga regn, scirrocovindar, jordbävningar, tromber, tjäle, häftiga vindar och stormfloder.

(62) Av ovannämnda händelser räknas endast översvämningar och jordbävningar till de naturkatastrofer som ingår i tillämpningsområdet för artikel 87.2 b i fördraget och således berättigar till beviljande av stöd oberoende av skadans omfattning. När det gäller andra händelser måste (det drabbade) jordbruksföretaget ha drabbats av skador som minst motsvarar tröskeln på 30 procent i ovannämnda dokument, beräknat enligt den metod som förklaras i detsamma, för att få rätt till stöd. I den italienska lagen föreskrivs att jordbruksföretag som drabbas av allvarliga olyckor endast har rätt till ersättning om de har lidit skador som uppgår till minst 35 procent av den säljbara bruttoproduktionen.

(63) Beräkningsmetoden för skador anges varken i lagen eller i det förklarande cirkuläret. På kommissionens uttryckliga begäran förklarade de italienska myndigheterna, i skrivelsen av den 20 november 2000, den beräkningsmetod som används. Som beskrivningen i skäl 27 visar överensstämmer den metod för att beräkna produktionsförlusten som de italienska myndigheterna har antagit inte helt med den som kommissionen föreslår.

(64) Medan kommissionen kräver en förlust på 30 procent av den normala produktionen som beräknas med hänvisning till de tre föregående åren, kräver de italienska myndigheterna en förlust på 35 procent av den "säljbara bruttoproduktionen" under det år då händelsen inträffade. Den italienska metoden kräver alltså inte att den normala produktionen skall beräknas på grundval av en referensperiod på tre år. Eftersom referensperioden är avsedd att garantera att beräkningsresultatet faktiskt är representativt och inte baseras på en ovanligt hög produktion, är det nödvändigt att fastställa om det förhåller sig så att avsaknaden av en treårig referensperiod gör att den italienska beräkningsmetoden inte är tillräckligt representativ för den normala medelproduktionen, vilket skulle öppna en möjlighet till missbruk och snedvridning.

(65) Man bör därför beakta att den metod som antagits av de italienska myndigheterna grundar sig på den produktionsnivå som företaget kan uppnå under normala förhållanden, det vill säga utan skador. Med metoden beräknas företagets produktionsinriktning till nettot av den i företaget återanvända produktionen. Produktionsnivån beräknas alltså enligt "objektiva" parametrar (företagets yta, produktionsfaktorer) som är typiska för produktionsenheten i fråga och inte kan påverkas av yttre säsongsbetonade faktorer av sådant slag att de skulle kunna ändra den produktionsnivå som i genomsnitt kan uppnås inom detta företag. Användandet av sådana parametrar gör alltså referensen till en treårsperiod för att uppnå ett "representativt" värde överflödig. Den normala produktionen som beräknas med denna metod kan faktiskt inte överdrivas av yttre faktorer som fastställer en exceptionellt hög produktion. Dessutom måste man ta hänsyn till att förlusten beräknas på det enskilda företagets nivå och inte på grundval av ett medelvärde som kan tillämpas på flera företag, något som skulle kunna ge en felaktig föreställning om den skada som de enskilda företagen har lidit, med risk för överkompensation som följd.

Stödnivå och risk för överkompensation

(66) I enlighet med gemenskapens lagstiftning kan de stöd som är avsedda att ersätta jordbrukarna för lidna skador uppnå 100 procent om kraven i skäl 60 är uppfyllda. De beviljade stöden får under inga omständigheter överstiga storleken på de förluster som faktiskt drabbat jordbrukarna.

(67) I den aktuella lagen fastställs att de jordbrukare som drabbats av händelsen kan godkännas för en eller flera av de åtgärder som listas i lagen, beroende på vilken slags skada och vilken typ av jordbruksföretag det rör sig om. De italienska myndigheterna har preciserat att överkompensation inte kan inträffa även om jordbrukarna kan omfattas av flera slags stöd. De har förklarat att stöden för skador på produktionen skall vara väl avvägda och i vilket fall som helst hållas inom gränsen för det kapital som använts i produktionscykeln och inte har återvunnits på grund av att produkten gått förlorad, och de ökade kostnader (när sådana är nödvändiga) som jordbruksföretaget måste bära för att fullfölja produktionen, att stöd för återställande av jordbruksegendomar endast täcker en del av utgiftsbehovet för själva återställandet, att de myndigheter som betalar ut stöden alltid skall kontrollera att ersättningen, för vilken skada som helst, inte överstiger beloppet för skadan själv, då det i sådana fall skulle röra sig om otillbörligt berikande. De myndigheter som har behörighet att betala ut stöd måste dessutom ta hänsyn till andra eventuella subventioner som betalas ut på gemenskaps-, nationell eller regional nivå för samma ändamål som i lagen i fråga.

(68) De italienska myndigheterna har dessutom bekräftat att eventuella belopp som kvitterats ut från förmånliga försäkringssystem skall räknas av från stödbeloppen och att man tar de löpande utgifter som jordbrukaren inte behöver betala med i beräkningen, som om det, till exempel, inte är nödvändigt att skörda.

(69) Av det ovan anförda kan man dra slutsatsen att de stöd som avses i artiklarna 3, 4 och 5 i lag nr 185/92, avsedda att ersätta jordbrukarna för skador som orsakats av naturkatastrofer och ogynnsamma väderleksförhållanden, är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.2 b i fördraget, eftersom de var avsedda att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer.

Stöd för kooperativ som arbetar med saluföring och bearbetning av jordbruksprodukter (artikel 3 i lag nr 185/92)

(70) I lag nr 185/92 fastställs att även kooperativ som arbetar med saluföring och bearbetning av jordbruksprodukter vilka har registrerat mindre intäkter till följd av minskade överföringar från medlemmar som drabbats av allvarliga olyckor kan omfattas av de ingripanden som fastställs i samma lag. Minskningen skall uppgå till minst 35 procent av medelvärdet av överföringarna och den saluförda produktionen under de senaste två åren.

(71) Innan gemenskapens nya riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn trädde i kraft var det kommissionens praxis(18) att godkänna stöd av denna typ för kooperativ som arbetar med saluföring och bearbetning. Kommissionens inställning baserade sig på principen att jordbrukarna, på grund av minskad produktion till följd av ogynnsamma väderleksförhållanden eller naturkatastrofer, var tvingade att minska överföringarna till de kooperativ där de var medlemmar och som saluförde deras produkter. De jordbrukare som drabbades av naturkatastrofer blev alltså dubbelt straffade: för det första genom att de förlorade sina grödor och för det andra genom de förluster som drabbade det kooperativ där de var medlemmar och till vilket de vanligtvis överlät produktionen. Det kunde till och med inträffa att dessa sistnämnda, till följd av otillräckliga överföringar på grund av den allvarliga olyckan, gick med förlust, på grund av de fasta kostnaderna. I enlighet med kommissionens praxis för perioden i fråga finns det inte anledning att utesluta de kooperativ som arbetar med bearbetning och saluföring från stöden i lagen.

(72) Av det ovan anförda kan man dra slutsatsen att de ingripanden som avses i artiklarna 3, 4 och 5 i lag nr 185/92, avsedda att ersätta kooperativ som arbetar med bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter för skador till följd av ogynnsamma väderförhållanden, är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.2 b i fördraget.

Stöd avsedda för kampen mot djursjukdomar (artikel 6 i lag nr 185/92)

(73) Enligt artikel 6 i lag nr 185/92 får producentgrupper i allmänhet besluta om att bidra med inkomststöd till företag som drabbats av djursjukdomar. Fastställandet av tillämpningsföreskrifterna för dessa ingripanden, vilka inte anges i artikeln, lämnas till ett dekret från jordbruksministeriet. Ur denna synpunkt fastställer lag nr 185/92 inte beviljandet av omedelbara och direkta stöd till jordbrukarna i fråga, en uppgift som överlåts till ovannämnda dekret. Artikel 6 i lag nr 185/92 utgör följaktligen inte statligt stöd enligt artikel 87.1 i fördraget.

Ministerdekret nr 100460 av den 18 mars 1993

(74) Dekretet fastställer tillämpningsföreskrifter för de åtgärder som ges en generell definition i artikel 6 i lag nr 185/92 och således omfattas av artikel 87.1 i fördraget.

(75) Innan gemenskapens nya riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn trädde i kraft var det kommissionens fasta praxis, som baseras på arbetsdokument VI/5934/86-rev.2 av den 10 november 1986(19), att tillåta kompensation av förluster till de företag som drabbats av djursjukdomar, förutsatt att

- stöden avsåg åtgärder som var obligatoriska enligt landets eller gemenskapens lagstiftning och beviljades av den medlemsstat på vars territorium de genomfördes,

- åtgärderna ingick i ett nationellt program, som var begränsat till den period som krävdes för att effektivt bekämpa sjukdomen,

- stöden hade mål av förebyggande, kompenserande eller blandad karaktär.

(76) Stöden i ministerdekretet beviljas uteslutande vid djursjukdomar för vilka ett obligatoriskt bekämpningsprogram föreskrivs enligt lag nr 218 av den 2 juni 1988, som föreskriver åtgärder för att bekämpa mul- och klövsjukan och andra infektionssjukdomar hos djur. Bidraget föreskrivs endast för den period då uppfödningen är stoppad på grund av kravet på utslaktning och skall i vilket fall som helst inte överstiga sex eller tre månader. Avsikten med ingripandet är kompenserande eftersom det är avsett att ersätta producenterna för deras inkomstbortfall till följd av den obligatoriska utslaktningen av djur inom ramen för bekämpningsprogrammen. Bidraget kan inte leda till överkompensation då det inte får överstiga 40 procent av den säljbara bruttoproduktionen för den utslaktade djurarten.

(77) Av det ovan anförda följer att stöden i ministerdekret nr 100460 är förenliga med de gemenskapsbestämmelser som tillämpades vid denna tidpunkt enligt skäl 75. De kan följaktligen betraktas som förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c i fördraget.

(78) I skrivelsen av den 29 januari 2001 förklarade de italienska myndigheterna att ministerdekretet aldrig har tillämpats.

Stöd för aktiva skyddsåtgärder (artikel 8 i lag nr 185/92)

(79) I artikel 8 i lag nr 185/92 fastställs en bidragssats på 80 procent av den stödberättigande utgiften för investeringar som avser aktiva skyddsåtgärder, inbegripet nät till skydd mot hagel, samt en sats på 50 procent av den stödberättigande utgiften för administration och underhåll av de anläggningar som genomförts tack vare investeringen. Investeringarna är avsedda att förebygga skador till följd av ogynnsamma väderleksförhållanden eller andra exceptionella händelser. Enligt uppgifter från de italienska myndigheterna skall investeringarna i fråga betraktas som alternativ till de passiva skyddsåtgärderna (försäkring) om initiativet visar sig vara förmånligare och ekonomiskt fördelaktigt jämfört med motsvarande utgift för passiva skyddsåtgärder.

(80) Även om stöden i artikel 8 har dessa syften kan de inte bedömas på grundval av kommissionens arbetsdokument om statligt stöd i händelse av skador på jordbruksproduktionen eller produktionsmedlen i jordbruket och statligt stöd som innebär betalning av en del av premierna för försäkring av sådana risker(20). Detta dokument reglerar faktiskt uteslutande kompensation av förluster i efterhand som beviljats efter det att skadan inträffat och förhandsstöd till premierna för försäkring av sådana potentiella risker. Det innehåller inte några bestämmelser avseende stöd för aktiva skyddsåtgärder, såsom de som beskrivs i artikel 8 i lag nr 185/92.

(81) Därav följer att de stöd som avses i artikeln i fråga skall bedömas mot bakgrund av de bestämmelser som är tillämpliga för stöd i samband med investeringar i jordbruksföretag, det vill säga investeringar som genomförs inom primärproduktionen vilka, när lagen antogs, reglerades i rådets förordning (EEG) nr 2328/91 av den 15 juli 1991 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet(21), ersatt genom rådets förordning (EG) nr 950/97(22).

(82) Genom förordning (EEG) nr 2328/91 inrättades framförallt en ordning för medfinansiering av gemenskapen för en serie åtgärder som var avsedda att öka jordbruksstrukturens effektivitet. Genom denna inrättades en gemensam åtgärd som tillät eller tvingade medlemsstaterna att starta en serie stödordningar som medfinansierades av gemenskapen. Genom förordningen reglerades samtidigt beviljandet av några typer av statligt stöd som finansierats av medlemsstaterna. I artikel 35 i förordning (EEG) nr 2328/91 fastställdes de villkor enligt vilka medlemsstaterna fick bevilja statligt stöd för samma mål som förordningen. I artikel 35 fastställdes särskilt att förordningen inte skulle påverka medlemsstaternas rätt att anta ytterligare stödåtgärder, inom de områden som omfattas av förordningen, med undantag av de områden som omfattas av artiklarna 2, 6-9, 11, 12.2, 12.3, 12.4 och 17, på villkor som skiljer sig från denna förordning eller vars belopp överstiger de gränser som fastställs i denna förordning, förutsatt att dessa åtgärder vidtas i överensstämmelse med artiklarna 92-94 i fördraget. I artikel 35.2 fastställdes att bestämmelserna i artiklarna 92, 93 och 94 i fördraget, med undantag av artikel 92.2 i fördraget, inte skall tillämpas på de stödåtgärder som omfattas av artiklarna 2, 6-9, 11, 12.2, 12.3, 12.4 och 17.

(83) De stödtyper som medlemsstaterna bemyndigades att bevilja var således tydligt definierade i bestämmelserna i artikel 35, som begränsade medlemsstaternas räckvidd i förhållande till de stöd som uteslutande finansieras med statliga medel. I praktiken skulle medlemsstaterna anmäla beslut om beviljande av stöd för de åtgärder som regleras i förordningen eller inom ramen för förfarandet för gemenskapens medfinansiering i förordningen eller i enlighet med artiklarna 87 och 88 i fördraget, vad gäller statligt stöd, till kommissionen. De italienska myndigheterna har inte till kommissionen anmält de stöd som avses i artikel 8 i lag nr 185/92 enligt det förfarande som fastställs i förordning (EEG) nr 2328/91 för att erhålla medfinansiering av gemenskapen eller för att bevilja stöden i enlighet med bestämmelserna i artikel 12.2, 12.3 och 12.4 i samma förordning. Därför skall stöden bedömas med hänsyn till artiklarna 87-89 i fördraget, inom de gränser och på de villkor som fastställs i förordningen.

(84) I artikel 12 i förordning (EEG) nr 2328/91 fastställs de slag av investeringar som medlemsstaterna bemyndigades att finansiera med enbart egna medel. I enlighet med artikel 35 tillämpas inte bestämmelserna i artiklarna 87-89 i fördraget på de stödåtgärder som regleras av artikel 12.2, 12.3 och 12.4. De stöd som avses i artikel 8 i lag nr 185/92 kan alltså bedömas uteslutande på grundval av artikel 12.1 och 12.5 i förordning (EEG) nr 2328/91.

(85) I artikel 12.1 fastställs att de stöd till investeringar i företag som uppfyller villkoren i artiklarna 5 och 9, i förekommande fall ökat med det stöd som avses i artikel 11, inte får överstiga de belopp som fastställs i artikel 7.2, dock med undantag av stöd till uppförande av jordbruksbyggnader, flyttning av jordbruksbyggnader i de fall där det sker i det allmännas intresse, markförbättring, investeringar för att skydda och förbättra miljön, under förutsättning att dessa högre belopp beviljas i enlighet med artikel 6 samt artiklarna 87 och 88 i fördraget.

(86) Som framgår av bestämmelsens text är de stöd som avses i artikel 12.1 tilläggsstöd som på strängt definierade villkor kan beviljas av medlemsstaterna för integrering av den stödordning som medfinansieras av gemenskapen i enlighet med förordning (EEG) nr 2328/91. Dessa tilläggsstöd kan uteslutande beviljas för företag som uppfyller alla de villkor som fastställs i förordningen (artiklarna 5-9) för att omfattas av gemenskapens bidrag och endast för integrering av tidigare godkända medfinansierade stöd. De stöd som avses i artikel 8 i lag nr 185/92 beviljas däremot oberoende av om det finns en medfinansieringsordning som tidigare godkänts i enlighet med förordning (EEG) nr 2328/91 och är avsedda för företag som med stor sannolikhet inte uppfyller villkoren i artiklarna 5-9 i förordning (EEG) nr 2328/91. Stöden i fråga omfattas per definition inte av artikel 12.1 i förordning (EEG) nr 2328/91.

(87) I artikel 12.5 anges de fall i vilka medlemsstaterna har rätt att införa stöd på vilka de förbud och begränsningar som fastställs i artikeln inte skall tillämpas, förutsatt att dessa är förenliga med bestämmelserna i artiklarna 87 och 88 i fördraget. Följande sex fall finns förtecknade:

- Stöd till markköp.

- Subventionerade driftskrediter vars löptid inte överstiger ett regleringsår.

- Stöd till inköp av handjur för avel.

- Säkerheter för upptagna lån, inbegripet ränta för dessa.

- Stöd till investeringar för skydd och förbättring av miljön, under förutsättning att de inte leder till en produktionsökning.

- Åtgärder vad gäller investeringar i syfte att förbättra hälsoförhållandena eller för att uppfylla gemenskapens djurmiljökrav eller nationella krav, om dessa är strängare än gemenskapens, under förutsättning att dessa investeringar inte leder till en ökning av produktionen.

(88) De stöd som avses i artikel 8 i lag nr 185/92 definieras i allmänhet som investeringar för aktiva skyddsåtgärder, vilka skall genomföras som alternativ till passiva skyddsåtgärder (försäkring). De italienska myndigheterna har uppmanats att beskriva och ge exempel på de slag av investeringar som skulle kunna omfattas av denna definition. I skrivelsen av den 20 november 2000 angav de italienska myndigheterna nät till skydd mot hagel som enda exempel på möjliga investeringar, men meddelade samtidigt att investeringar av detta slag aldrig hade gjorts i brist på lämplig teknik. Trots avsaknaden av mer exakta uppgifter från de italienska myndigheternas sida, kan man hävda att de stöd som avses i artikel 8 i lag nr 185/92 varken är stöd till markköp eller till inköp av handjur för avel och inte heller stöd för miljöinvesteringar eller investeringar som har till syfte att förbättra hälsoförhållandena eller för att uppfylla gemenskapens djurmiljökrav, eller ännu mindre säkerheter för upptagna lån. Dessa stöd kan därför inte anses tillhöra någon av de kategorier som avses i artikel 12.5 i förordning (EEG) nr 2328/91.

(89) För att komplettera det ovan anförda erinras om att i artikel 8 i lag nr 185/92 fastställs en stödsats på upp till 80 procent för investeringarna i fråga. För de allmänna investeringarna inom primärproduktionen beviljade kommissionen en maximal stödsats på 35 procent för investeringar inom de normala områdena och på 75 procent för de investeringar som genomförts inom mindre gynnade områden enligt direktiv 75/268/EEG(23). Inköp av handjur för avel, för vilket en sats på 40 procent föreskrevs, utgör ett undantag. Den sats på 80 procent som fastställts av de italienska myndigheterna skulle alltså överstiga det tak som godkänts av kommissionen.

(90) Kommissionen anser följaktligen att det stöd på 80 procent av utgiften för investeringar i aktiva skyddsåtgärder som avses i artikel 8 i lag nr 185/92, inte kan omfattas av något av de undantag i artikel 87.1 som fastställs i fördraget. Det är alltså oförenligt med den gemensamma marknaden.

(91) I artikel 8 i lag nr 185/92 fastställs dessutom ett stöd på 50 procent av de stödberättigande utgifterna för administration och underhåll av den utrustning som finansierats med de bidrag som beskrivits i de föregående skälen. I skrivelsen av den 19 april 2000 uppmanade kommissionen de italienska myndigheterna att motivera beviljandet av detta bidrag som verkade avsett att täcka driftskostnader, vilka i regel skall betalas av företagen inom ramen för deras normala verksamhet. I skrivelsen av den 20 november 2000 svarade de italienska myndigheterna att de aktiva skyddsåtgärderna som avses är av kollektiv karaktär och genomförs av kooperativ till skydd för jordbruksproduktionen eller andra myndigheter, samt att kostnaderna inte tillhör de som betalas av enskilda företag. Ett bidrag på 50 procent föreskrivs i analogi med bidraget till försäkringsbreven.

(92) Svaret från de italienska myndigheterna bekräftar att ett bidrag beviljas på 50 procent av kostnaderna för administration och underhåll av anläggningar till skydd mot ogynnsamma väderleksförhållanden, vilka kan förverkligas tack vare de ovannämnda investeringarna. Det faktum att bidraget beviljas till kooperativen och administreras av dessa är irrelevant, då de slutliga stödmottagarna hur som helst är de jordbrukare som drar nytta av anläggningarna för skyddsåtgärder. Det handlar följaktligen om ett stöd som helt enkelt är avsett att minska jordbrukarnas normala driftskostnader för den löpande verksamheten (inbegripet underhåll av jordbruksegendomar och investeringar) för hela stödperioden. Stöd som finansierar kostnader vilka i regel skall betalas av jordbrukarna själva är per definition driftsstöd(24), det vill säga stöd som begränsas till att ge en ekonomisk fördel på kort sikt. Det handlar om stöd som inte har en strukturell effekt på sektorns utveckling och som inte kan anses vara stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa ekonomiska regioner. Man kan därför dra slutsatsen att sådana stöd inte kan omfattas av något av de undantag som föreskrivs i artikel 87.1 i fördraget och således är oförenliga med den gemensamma marknaden.

Bedömning av de stöd som avses i artikel 8 i lag nr 185/92, på grundval av förordning (EG) nr 950/97

(93) Förordning (EEG) nr 2328/91 har upphävts genom rådets förordning (EG) nr 950/97 av den 20 maj 1997 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet(25), som trädde i kraft i juni 1997. Bestämmelserna om tillämpning av artiklarna 87 och 88 i fördraget på ingripanden som regleras av förordningen har inte ändrats jämfört med förordning (EEG) nr 2328/91.

(94) I artikel 37.1 i förordning (EG) nr 950/97 bemyndigades medlemsstaterna att anta ytterligare stödåtgärder på de områden som omfattas av denna förordning, med undantag av de områden som omfattas av artiklarna 5-9, 11, 12.4 och 17, på villkor som skiljer sig från de villkor som föreskrivs där eller till belopp som skulle överskrida de tak som där fastställts, förutsatt att detta inte stred mot artiklarna 92, 93 och 94 i fördraget. I artikel 37.2 fastställdes att bestämmelserna i artiklarna 92, 93 och 94 i fördraget, med undantag av artikel 92.2 i fördraget, inte skulle tillämpas på de stödåtgärder som reglerades av artiklarna 5-9, 11, 12.4 och 17 i förordningen. I artikel 12 i förordningen föreskrevs att de villkor som angavs i artikeln skulle gälla för statligt stöd till investeringar i jordbruksföretagen som beviljats utanför den stödordning som avsågs i avdelning II. Dessa villkor skulle tillämpas även om medlemsstaterna inte inrättat den stödordning för investeringar som föreskrivs i avdelning II.

(95) I artikel 12.2 i förordning (EG) nr 950/97 fastställdes de slag av investeringsstöd som vanligtvis bemyndigades, och på vilka artiklarna 92, 93 och 94 i fördraget tillämpades. Det handlar om följande investeringsstöd:

- Inköp av mark.

- Subventionerade driftskrediter vilkas löptid inte överstiger ett regleringsår.

- Inköp av handjur för avel; säkerheter för upptagna lån, inbegripet ränta för dessa.

- Skydd och förbättring av miljön under förutsättning att sådana investeringar inte leder till en ökning av produktionskapaciteten.

- Att förbättra de hygieniska förhållandena inom företag med djurhållning eller fullfölja gemenskapens djurskyddskrav eller nationella krav, om dessa är strängare än gemenskapens, under förutsättning att investeringarna inte leder till en ökning av produktionskapaciteten.

- Andra verksamheter än växtodling eller djurhållning inom jordbruksföretag.

(96) Den enda skillnaden i förhållande till bestämmelserna i artikel 12.5 i förordning (EEG) nr 2328/91 bestod i möjligheten att bevilja stöd för andra verksamheter än växtodling eller djurhållning inom jordbruksföretag. De investeringar som regleras av artikel 8 i lag nr 185/92 tillhör inte denna sistnämnda kategori eftersom de uppenbarligen är förbundna med växtodling och djurhållning genom att de är avsedda att förhindra förstörelse av dessa. Investeringarna i fråga omfattas därför inte av artikel 12.2 i förordning (EG) nr 950/97, liksom de inte omfattades av artikel 12.5 i förordning (EEG) nr 2328/91.

(97) Artikel 12.3 i förordning (EG) nr 950/97 överensstämmer exakt med artikel 12.1 i förordning (EEG) nr 2328/91 och följaktligen gäller samma synpunkter även i detta sammanhang.

(98) Inte heller när det gäller de stödnivåer som kan tillämpas har förordning (EG) nr 950/97 inneburit några förändringar i förhållande till förordning (EEG) nr 2328/91. Det tillåtna stödtaket förblir följaktligen 35 procent för normala områden och 75 procent för mindre gynnade områden. De satser som anges i artikel 8 i lag nr 185/92 är inte förenliga med ovannämnda stödnivåer.

(99) De stöd som avses i artikel 8 i lag nr 185/92 kunde inte omfattas av något av undantagen som fastställts i artikel 87.1 i fördraget, och är alltså oförenliga med den gemensamma marknaden.

(100) När det gäller den sats på 50 procent för administration och underhåll av anläggningar gäller samma synpunkter som de som framfördes i skälen 91 och 92. I själva verket handlar det om stöd som är avsedda att täcka kostnader som jordbrukarna i regel skall stå för själva och således per definition om driftsstöd som inte har några strukturella effekter på sektorns utveckling och som följaktligen inte kan betraktas som stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner. Stöden i fråga kan alltså inte omfattas av något av de undantag som fastställs i artikel 87.1 i fördraget, och är till följd av detta oförenliga med den gemensamma marknaden.

Stöd för försäkringsavtal (artikel 9 i lag nr 185/92)

(101) I artikel 9 i lag nr 185/92 fastställs de villkor enligt vilka den nya Nationella solidaritetsfonden kan bevilja bidrag till kostnader för försäkringspremier.

(102) Fram till det att de nya riktlinjerna trädde i kraft bedömdes dessa slags stöd på grundval av kommissionens ovannämnda arbetsdokument VI/5934/86-2, vilket reglerade ersättningar till jordbrukare för skador som orsakats av ogynnsamma väderförhållanden. I dokumentet betraktades stöd till jordbrukare för betalning av försäkringspremier, vilka täcker ogynnsamma väderleksförhållanden och andra exceptionella händelser, som ett alternativ till ersättningar i efterhand för skador som orsakats av naturkatastrofer; de två typerna av stöd analyserades alltså i samma dokument. Enligt dokumentet kunde bidrag till kostnader för försäkringspremier beviljas på följande villkor och i följande omfattning:

a) Om försäkringen endast gäller de förluster som medlemsstaterna, i avsaknad av en försäkring, skulle kunna ersätta upp till 100 procent som stöd för naturkatastrof eller annan exceptionell händelse i enlighet med artikel 92.2 b i fördraget, eller som kompensation av förluster vid djur- eller växtsjukdomar i enlighet med artikel 92.3 c, kan det statliga stödet stadigvarande täcka upp till 80 procent av den försäkringspremie som jordbrukaren skall betala; denne får stå för den återstående delen på minst 20 procent, vilket betraktas som en rimlig motprestation för det nästan heltäckande skydd som staten garanterar.

b) Denna procentandel skall höjas till 50 procent om försäkringen även täcker andra risker för förlust av skörd eller djurbesättning som staten inte hade kunnat stå för enligt kriterierna i punkterna 2.2 och 3.2 i dokument VI/5934/86-2.

c) Om försäkringen inte täcker riskerna för naturkatastrofer kan stöd lämnas på upp till 30 procent (en procentandel som, i särskilda väl grundade fall, kan överstigas i områden med hög klimatrelaterad risk) av den försäkringspremie som jordbrukaren skall betala, för en period på högst tio år och i minskande omfattning.

Stödnivån kan dock i väl grundade fall höjas för områden med hög klimatrelaterad risk(26).

(103) För att underlätta förståelsen av ovan anförda bestämmelser bör det påpekas att enligt samma arbetsdokument kan ogynnsamma väderleksförhållanden som rimfrost, hagel, frost, regn eller torka betraktas som naturkatastrofer enligt artikel 87.2 b i fördraget, varje gång som de förorsakar förluster som motsvarar minst 30 procent (20 procent i mindre gynnade områden) av den normala produktionen, beräknad enligt de kriterier som anges i dokumentet. Enligt ovannämnda kriterier omfattas de försäkringsbrev som uteslutande täcker naturkatastrofer enligt artikel 87.2 b och besvärliga väderleksförhållanden såsom rimfrost, hagel, regn osv. vilka kan likställas med naturkatastrofer enligt artikel 87.2 b, av ovannämnda kategori a och skulle alltså kunna vara berättigade till satsen på 80 procent. De försäkringsbrev som, förutom de risker som omfattas av artikel 87.2 b, även täcker andra risker som inte uppfyller fastställda kriterier för att likställas med naturkatastrofer i enlighet med artikel 87.2 b, omfattas av ovannämnda kategori b och skulle alltså kunna vara berättigade till en sats på högst 50 procent. De försäkringsbrev som uteslutande täcker händelser som har med klimatet att göra och inte kan likställas med naturkatastrofer i enlighet med artikel 87.2 b, skulle alltså omfattas av ovannämnda kategori c och endast vara berättigade till en sats på högst 30 procent, i minskande omfattning och för en period på högst tio år.

(104) Genom lag nr 185/92, som hänvisar till försäkringsavtal mot skador på grund av ogynnsamma väderleksförhållanden i allmänhet, föreskrivs följande tre slags avtal:

a) Ersättning för skador på vissa grödor på grund av hagel, rimfrost, frost eller andra ogynnsamma väderleksförhållanden (artikel 9, första stycket, punkt a).

b) Ersättning för skador på jordbruksegendomar och vissa grödor på grund av ogynnsamma väderleksförhållanden som i sin helhet kan inverka mer än vanligt på företagets produktionsvärde. Avtalen kan även gälla skador som orsakats av växtsjukdomar, om dessa är intimt förknippade med ogynnsamma väderleksförhållanden, skador på kvaliteten liksom skador som orsakats av djursjukdomar (artikel 9, första stycket, punkt b).

c) Ersättning för skador på odlingar som svarar för huvuddelen av företagets produktionsinriktning på grund av ogynnsamma väderleksförhållanden som kan inverka mer än vanligt på företagets risk(27) (artikel 9, första stycket, punkt c).

(105) Ovannämnda avtal skall granskas mot bakgrund av bestämmelserna i punkt 4.2 i dokument VI/5934/86-2. Varje typ av försäkringsavtal skall bedömas på sina egna meriter.

Avtal enligt artikel 9, första stycket, punkt a

(106) I enlighet med artikel 9, första stycket, punkt a i lag nr 185/92, kan bidrag beviljas för betalning av premier för försäkringsavtal som täcker skador på vissa grödor på grund av hagel, rimfrost, frost eller andra ogynnsamma väderleksförhållanden. I artikeln nämns inte naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser enligt artikel 87.2 b i fördraget. När det gäller ogynnsamma väderleksförhållanden, anges det inte i artikeln om försäkringsavtalen i fråga täcker risker som uppfyller de villkor som krävs för att kunna likställas med naturkatastrofer i enlighet med artikel 87.2 b i fördraget (förlust på minst 30 procent i normala områden; 20 procent i mindre gynnade områden). I lagen anges faktiskt inte något lägsta tröskelvärde för skador vilka utlöser den försäkring som det handlar om. Enligt artikel 9, första stycket, punkt a, skulle därav följa att jordbrukarna kan inkassera stöd för betalning av försäkringspremier som täcker vilken klimatrelaterad risk som helst, oberoende av de faktiskt lidna förlusternas storlek.

(107) För att klargöra ovannämnda punkt begärde kommissionen uttryckligen i skrivelsen av den 19 april 2000 av de italienska myndigheterna att de noga skulle ange om stöden i artikel 9, första stycket, punkt a i lag nr 185/92 gällde försäkringssystem som täcker skador som orsakats av hagel, frost eller andra ogynnsamma väderleksförhållanden oberoende av de aktuella skadornas omfattning eller om ersättningen utlöstes när skadorna översteg det lägsta tröskelvärdet för skador. I skrivelsen av den 20 november 2000 underlät de italienska myndigheterna att svara på denna förfrågan men meddelade i stället att artikel 9 i lag nr 185/92 har ersatts av presidentdekret nr 324 av den 17 maj 1996 för att anpassa den nationella lagstiftningen till gemenskapens reglering.

(108) I avsaknad av exakt svar från de italienska myndigheterna framstår det som att beviljandet av stöd i enlighet med artikel 9, första stycket, punkt a i lag nr 185/92 inte omfattades av något särskilt villkor. Stöd kunde alltså beviljas för vilken försäkring som helst som täckte ogynnsamma väderleksförhållanden, oberoende av den lidna skadans faktiska omfattning.

(109) Ovannämnda avtalstyp uppfyller följaktligen varken villkoren i punkt 4.2 a eller de i punkt 4.2 b i dokument VI/5934/86-2 och omfattas således av punkt 4.2 c i samma dokument, vilken förutser försäkringsskydd mot vilken klimatrelaterad risk som helst oavsett skadans omfattning. Denna typ av avtal skulle kunna omfattas av en sats på 30 procent av avtagande karaktär för en period på högst tio år.

Avtal enligt artikel 9, första stycket, punkt b och artikel 9, första stycket, punkt c

(110) Artikel 9, första stycket, punkt b och artikel 9, första stycket, punkt c i lag nr 185/92 gäller försäkringsavtal vilka täcker skador som orsakats av allvarliga olyckor som kan inverka mer än vanligt på produktionsvärdet. I artikeln nämns inte naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser enligt artikel 87.2 b i fördraget. För att fastställa om dessa försäkringsavtal uppfyller villkoren i punkt 4.2 a eller punkt 4.2 b är det följaktligen nödvändigt att fastställa om dessa gäller ogynnsamma väderleksförhållanden som kan likställas med naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser i enlighet med artikel 87.2 b.

(111) För att klargöra ovannämnda punkt begärde kommissionen i skrivelsen av den 19 april 2000 att de italienska myndigheterna skulle precisera begreppet "mer än vanligt" vilket inte kvantifierats vare sig i lagen eller i cirkuläret. I skrivelsen av den 20 november 2000 meddelade de italienska myndigheterna att med uttrycket "mer än vanligt" avses de skador som endast kan ersättas över en tröskel jämförbar med normal företagsrisk, vilken fortsatt skall belasta producenten. Enligt de italienska myndigheterna anses normal företagsrisk uppgå till 10-15 procent, fast högre självrisker kan fastställas i samband med tecknande av avtal för att hålla kostnaderna nere. Det finns dock inte något dokument som innehåller särskilda bestämmelser i detta avseende.

(112) De besvärliga väderleksförhållanden som täcks av försäkringsavtalen enligt artikel 9, första stycket, punkt b och artikel 9, första stycket, punkt c i lag nr 185/92 kan alltså inte likställas med naturkatastrofer i enlighet med artikel 87.2 b, då de inte uppfyller de villkor som fastställs i dokument VI/5934/86-2. Därav följer att stöden för betalning av försäkringspremier inte uppfyller vare sig villkoren i punkt 4.2 a eller de i punkt 4.2 b i ovannämnda arbetsdokument och att de följaktligen skulle höra hemma under punkt 4.2 c. Denna avtalstyp skulle kunna omfattas av en sats på högst 30 procent av avtagande karaktär för en period på högst tio år.

(113) I lag nr 185/92 fastställs inte stödsatser för de olika typer av försäkringsavtal som föreskrivs. Förklaringar till satserna förekommer endast i det cirkulär som de italienska myndigheterna skickade till regionerna, i vilket även anges att kooperativets socialförsäkringskassa (som sörjer för betalningen av försäkringspremier) finansieras genom bidrag från andelsägarna, bidrag från staten och regionerna samt från övriga myndigheter och privatpersoner. Det statliga bidraget uppgår till 50 procent av den godkända samlade utgiften och kan höjas upp till 65 procent i områden med hög klimatrelaterad risk. Inga uppgifter lämnas om den högsta stödsats som kan betalas ut till följd av eventuell kumulering av det statliga bidraget med bidrag från regionerna och andra offentliga myndigheter.

(114) I skrivelsen av den 19 april 2000 uppmanade kommissionen de italienska myndigheterna att uppge den högsta stödnivå som kan betalas ut. I skrivelsen av den 20 november 2000 svarade de italienska myndigheterna att det statliga bidraget är 50 procent, vilket kan höjas till 65 procent i områden med hög klimatrelaterad risk. Enligt de italienska myndigheterna har det aldrig gjorts någon höjning upp till 65 procent på grund av otillräckliga anslag. I allmänhet varierar det statliga bidraget mellan 30 och 40 procent. När ett regionalt bidrag betalas ut (sällan enligt de italienska myndigheterna), som i provinsen Trento, på högst 25-30 procent, överstiger det totala offentliga bidraget inte 65 procent.

(115) I skäl 109 och skäl 112 drog kommissionen slutsatsen att försäkringsavtalen enligt artikel 9 i lag nr 185/92 uppfyllde villkoren i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2 och att stöden för betalningen av försäkringspremier alltså inte kunde överstiga 30 procent under det första året, måste vara av avtagande karaktär samt kunde betalas ut för en period på högst tio år. I samma skäl har kommissionen dessutom dragit slutsatsen att försäkringsavtalen i fråga inte uppfyller vare sig villkoren i punkt 4.2 a eller de i punkt 4.2 b i arbetsdokument VI/5934/86-2, eftersom de i princip ger jordbrukarna rätt att få stöd för betalning av försäkringspremier som täcker vilken klimatrelaterad händelse som helst oberoende av den skadenivå som utlöser ersättningen. Dessa avtal kan alltså inte omfattas av de högre satser (80 procent respektive 50 procent) som föreskrivs i ovannämnda punkter.

(116) Eftersom det statliga bidrag till betalning av försäkringspremier som avses i lag nr 185/92 enligt de italienska myndigheterna kunde uppnå 50 procent (65 procent i områden med hög klimatrelaterad risk) kan det vara så att det tak på 30 procent som fastställs i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2 inte alltid har respekterats. Eftersom det dessutom varken i lagen eller i cirkuläret finns några bestämmelser som begränsar stödet till tio år eller som skulle tvinga de offentliga myndigheterna att gradvis minska bidraget efter den procentsats på 30 procent som gäller i början i enlighet med gemenskapens bestämmelser, kan man inte utesluta att även dessa villkor inte alltid har respekterats.

(117) Kommissionen drar därför slutsatsen att de stöd till betalning av försäkringspremier som beviljats av Italien i enlighet med lag nr 185/92 endast är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c när de har beviljats i enlighet med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2, det vill säga endast när stödnivån inte har överstigit 30 procent och det har handlat om ett gradvist avtagande stöd för en period på högst tio år. Eventuella stöd som betalats ut av Italien enligt lag nr 185/92 som inte står i överensstämmelse med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokumentet och samtidigt inte uppfyller vare sig de krav som avses i punkt 4.2 a eller de i punkt 4.2 b i dokument VI/5934/86-2 kan inte omfattas av något av undantagen i artikel 87.1 i fördraget och är följaktligen oförenliga med den gemensamma marknaden.

Presidentdekret nr 324 av den 17 maj 1996

(118) I skrivelsen av den 20 november 2000 anger de italienska myndigheterna att artikel 9 i lag nr 185/92 om förmånliga jordbruksförsäkringar har ersatts av presidentdekret nr 324 av den 17 maj 1996 (förordning om ersättningsbestämmelser för artikel 9 i lag nr 185 av den 14 februari 1992 om förmånliga jordbruksförsäkringar). Vid bedömningen av de italienska bestämmelserna avseende ersättning för skador som orsakats av naturkatastrofer måste man således även ta hänsyn till detta dekret fram till det att de nya riktlinjerna träder i kraft.

(119) Enligt de italienska myndigheterna utfärdades dekretet för att anpassa den nationella lagstiftningen om förmånliga försäkringssystem till gemenskapens regler(28). I presidentdekret nr 324/96 fastställs uttryckligen bestämmelser avseende förmånliga försäkringsavtal. Exakt samma avtalstyper som föreskrivs i lag nr 185/92 kan vara berättigade till offentliga bidrag. För sådana avtal kan det statliga bidraget uppnå 50 procent av den stödberättigande utgiften, vilket kan höjas till 65 procent i områden med hög klimatrelaterad risk.

(120) Den enda skillnaden mellan presidentdekretet och artikel 9 i lag nr 185/92, som ersatts av dekretet, består i den tydliga uppgiften om stödsatserna för försäkringspremier, som inte fanns med i artikel 9. I likhet med artikel 9 i lag nr 185/92 lämnas dock ingen uppgift om de kriterier som de olika typerna av försäkringsavtal måste uppfylla för att vara berättigade till stöden. Som i föregående fall är det alltså inte möjligt att fastställa om alla de avtalstyper som anges i presidentdekret 324/96 kan vara berättigade till den sats på 50 procent, eller 65 procent vid hög klimatrelaterad risk, som fastställs i dekretet. Än en gång kan man, på grundval av dekretets text, hävda att alla de avtal som nämnts kan vara berättigade till den grundsats på 30 procent som kommissionen godkänt för de försäkringar som inte även täcker naturkatastrofer i enlighet med artikel 87.2 b, för en period på högst tio år och i minskande omfattning med ett bidrag på 30 procent av kostnaden för försäkringspremierna i början.

(121) Av presidentdekretet framgår för övrigt endast taken för de statliga bidragen till försäkringspremier men det anges inte om dessa satser är de högsta möjliga för denna typ av insats. Dekretet hänvisar inte i något fall till eventuell kumulering med insatser som har samma mål och vilka finansieras med offentliga fonder på regional eller provinsiell nivå. Således kan man inte utesluta att den sats på 50 procent (eller 65 procent) som fastställs i dekretet kan överstigas i en omfattning som är mycket högre än den som godtas enligt gemenskapsbestämmelserna.

(122) Även i detta fall drar kommissionen slutsatsen att de stöd till betalning av försäkringspremier som beviljats av Italien i enlighet med lag nr 185/92 endast är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c när de har beviljats i enlighet med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2, det vill säga endast när stödnivån inte har överstigit 30 procent och det har handlat om ett gradvist avtagande stöd för en period på högst tio år. Eventuella stöd som betalats ut av Italien enligt lag nr 185/92 som inte står i överensstämmelse med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokumentet och samtidigt inte uppfyller vare sig de krav som avses i punkt 4.2 a eller de i punkt 4.2 b i dokument VI/5934/86-2 kan inte omfattas av något av undantagen i artikel 87.1 i fördraget och är följaktligen oförenliga med den gemensamma marknaden.

IV. SLUTSATSER

(123) Av det ovan anförda framgår att de stöd som avses i artiklarna 3, 4 och 5 i lag nr 185 av den 14 februari 1992, vilka föreskriver ingripanden vid skador som orsakats av naturkatastrofer kan anses förenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.2 b i fördraget, i egenskap av stöd som är avsedda att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer.

(124) De stöd som avses i artikel 6 i lag nr 185/92, som tillämpas med ministerdekret nr 100460 av den 18 mars 1993, är förenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.3 c i fördraget.

(125) De stöd som avses i artikel 8 i lag nr 185/92 kan inte omfattas av något av de undantag som föreskrivs i artikel 87.1 i fördraget och är alltså oförenliga med den gemensamma marknaden.

(126) Enligt de uppgifter som översänts från de italienska myndigheterna med en skrivelse av den 20 november 2000(29), har dessa stöd aldrig tillämpats och beloppen behöver således inte återkrävas.

(127) De stöd för betalning av försäkringspremier som avses i artikel 9 i lag nr 185/92 är förenliga med den gemensamma marknaden om de står i överensstämmelse med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2, det vill säga om de har betalats ut inom taket på 30 procent och det handlar om gradvist avtagande stöd för en period på högst tio år. Eventuella stöd för betalning av försäkringspremier som beviljats av de italienska myndigheterna i enlighet med artikel 9 i lag nr 185/92 som inte står i överensstämmelse med bestämmelserna i ovannämnda punkt 4.2 c (en högsta sats på 30 procent, stöd som gradvist avtar för en period på högst tio år) och inte uppfyller något av de villkor som gör det möjligt för jordbrukare att omfattas av en högre sats i enlighet med kriterierna i punkt 4.2 a och punkt 4.2 b i kommissionens dokument VI/5934/86-2 är inte förenliga med den gemensamma marknaden.

(128) De stöd för betalning av försäkringspremier som avses i presidentdekret nr 324 av den 17 maj 1996 är förenliga med den gemensamma marknaden om de är förenliga med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2, det vill säga om de har betalats ut inom taket på 30 procent och det handlar om gradvist avtagande stöd för en period på högst tio år. Eventuella stöd för betalning av försäkringspremier som beviljats av de italienska myndigheterna i enlighet med presidentdekret nr 324 av den 17 maj 1996 som inte står i överensstämmelse med bestämmelserna i ovannämnda punkt 4.2 c (en högsta sats på 30 procent, stöd som gradvis avtar för en period på högst tio år) och inte uppfyller något av de villkor som gör det möjligt för jordbrukare att omfattas av en högre sats i enlighet med kriterierna i punkt 4.2 a och punkt 4.2 b i kommissionens dokument C VI/5934/86-2 är inte förenliga med den gemensamma marknaden.

(129) Stöd som är oförenliga och olagliga skall i princip återkrävas (se dessutom artikel 14 i förordning (EG) nr 659/1999). Kommissionen har dock, av följande skäl, kommit fram till att återkrav i det aktuella fallet skulle strida mot gemenskapsrättens allmänna principer, i synnerhet principen om skydd av rättssäkerheten. Kommissionen noterar framför allt att arbetsdokument VI/5934/86 inte har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Detta är i sig inte tillräckligt för att rättfärdiga det uteblivna återkravet, då det åligger mottagaren av ett statligt stöd att kontrollera att stödet vederbörligen har beviljats av kommissionen, även om denna sistnämnda inte har offentliggjort dokument om politiken inom den sektor det handlar om. I det aktuella fallet har kommissionen dock noterat en tvetydighet när det gäller jordbruksförsäkringen i den italienska versionen av gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn som offentliggjordes under år 2000 (EGT C 232, 12.8.2000). Denna tvetydighet, som inte finns i någon av de övriga språkversionerna, består i att ordet "även" [anche] saknas i den sista meningen i punkt 11.5.1 i riktlinjerna i den italienska versionen. Detta fel i den italienska översättningen av ovannämnda riktlinjer, tillsammans med uttrycket "stödnivån har minskats till 50 procent av kostnaden för premien" [il tasso di aiuto è ridotto al 50 % del costo del premio], samt det uteblivna offentliggörandet av dokument VI/5934/86 i Europeiska gemenskapernas officiella tidning kan ha gett de italienska producenterna intryck av att kommissionen fram till för en kort tid sedan genom sin egen praxis godkände stödnivåer som översteg 50 procent även för försäkringsbrev som inte täckte naturkatastrofer och exceptionella händelser. Under dessa omständigheter är återkrav inte lämpligt. Kommissionen skall i vilket fall som helst så snart som möjligt offentliggöra en rättelse av den italienska versionen av riktlinjerna.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. De stöd som avses i artiklarna 3, 4 och 5 i lag nr 185/92 som är avsedda att ersätta jordbrukare för skador som orsakats av naturkatastrofer är förenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.2 b i fördraget.

2. De åtgärder som avses i artikel 6 i lag nr 185/92 utgör inte stöd enligt artikel 87.1 i fördraget.

3. De stöd som avses i ministerdekret nr 100460 av den 18 mars 1993, är förenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.3 c i fördraget.

4. De stöd för aktiva skyddsåtgärder mot ogynnsamma väderleksförhållanden som avses i artikel 8 i lag nr 185/92 är oförenliga med den gemensamma marknaden.

5. De stöd till betalning av försäkringspremier som avses i artikel 9 i lag nr 185/92 är förenliga med den gemensamma marknaden om de är förenliga med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2, det vill säga om de betalats ut inom taket på 30 procent och det handlar om gradvist avtagande stöd för en period på högst tio år.

6. De stöd till betalning av försäkringspremier som beviljats av de italienska myndigheterna i enlighet med artikel 9 i lag nr 185/92 vilka inte är förenliga med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2 och inte uppfyller något av de villkor som tillåter jordbrukare att omfattas av en högre sats i enlighet med kriterierna i punkt 4.2 a och punkt 4.2 b i kommissionens dokument VI/5934/86-2 är inte förenliga med den gemensamma marknaden.

7. De stöd till betalning av försäkringspremier som avses i presidentdekret nr 324 av den 17 maj 1996 är förenliga med den gemensamma marknaden om de är förenliga med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2, det vill säga om de betalats ut inom taket på 30 procent och det handlar om gradvist avtagande stöd för en period på högst tio år.

8. De stöd till betalning av försäkringspremier som beviljats av de italienska myndigheterna i enlighet med presidentdekret 324 av den 17 maj 1996, vilka inte är förenliga med bestämmelserna i punkt 4.2 c i arbetsdokument VI/5934/86-2 (högsta sats på 30 procent, avtagande stöd för en period på högst tio år) och inte uppfyller något av de villkor som tillåter jordbrukare att omfattas av en högre sats i enlighet med punkt 4.2 a och punkt 4.2 b i kommissionens dokument VI/5934/86-2 är inte förenliga med den gemensamma marknaden.

Artikel 2

Italien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 3

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 9 juli 2003.

På kommissionens vägnar

Franz Fischler

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 295, 10.11.1995, s. 5.

(2) Bestämmelser för beviljande av stöd enligt lag nr 31 av den 30 januari 1991 till jordbruksföretag som skadats av exceptionella naturkatastrofer. Återfinansiering av regionallag nr 13 av den 25 mars 1986 samt förskott för statens insatser i enlighet med de mål som anges i ministerdekret nr 524 av den 21 december 1987 om tillämpningen av förordning EEG nr 857/84. Gazzetta Ufficiale della Regione siciliana av den 16 januari 1993.

(3) Se fotnot 2.

(4) Mer specifikt ansåg kommissionen i inledandet av förfarandet att, även om det i viss mån var möjligt att "isolera" bedömningen av artiklarna 1 och 6 i lag nr 6/93 från bedömningen av den nationella lagstiftning på vilken lagen i fråga grundar sig, var det i praktiken inte möjligt att bortse från sambanden mellan den regionala texten och den nationella lagstiftningen om naturkatastrofer, då regionallagen åberopar den nationella lagstiftningen och samtidigt utgör både en återfinansiering och en ändring av denna. I själva verket fastställer framförallt de två nationella texterna ytterligare stödåtgärder för vilka, på grundval av de uppgifter som då fanns tillgängliga, man inte kunde utesluta kumulering med de regionala stöden. I andra hand fastställdes villkoren för att omfattas av regionallagen i de nationella texterna. I avsaknad av uppgifter om ovannämnda aspekter hade kommissionen följaktligen dragit slutsatsen att de uppgifter den hade tillgång till inte var tillräckliga för att fastställa huruvida de regionala stödåtgärderna var förenliga med gemenskapens kriterier för ersättning till jordbruksföretag för skador som orsakats av naturkatastrofer.

(5) Lagdekret nr 367 av den 6 december 1990 (i Gazzetta Ufficiale - serie generale - nr 285 av den 6 december 1990) samordnat med lagen om omvandling nr 31 av den 30 januari 1991 (i samma nummer av Gazzetta Ufficiale på sid. 3) om: "Akuta åtgärder för jordbruksföretag och lantbruk med inriktning på djurhållning som skadats av den exceptionella torka som inträffat under produktionsåret 1989-1990".

(6) "Ingripanden för de skador som orsakats av exceptionella naturkatastrofer och ogynnsamma väderleksförhållanden under december 1984 och januari 1985. Nya regler för erhållande av de jordbruksbidrag som avses i lag nr 590 av den 15 oktober 1981." Gazzetta Ufficiale nr 118 av den 21 maj 1985.

(7) EGT C 295, 10.11.1995.

(8) Kommissionens skrivelse VI/10837 av den 19 april 2000.

(9) Det rör sig om värden som nämns i lag nr 185/92 och i medföljande cirkulär. Dessa beaktar inte senare ändringar.

(10) I motsats till passiva skyddsåtgärder som utgörs av försäkringssystem.

(11) Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn (EGT C 28, 1.2.2000, åter offentliggjorda i EGT C 232, 12.8.2000).

(12) Se mål C-730/79, Rec. 1980, s. 2671, punkterna 11 och 12 i motiveringen.

(13) Källa: Comext.

(14) Domstolens dom av den 13 juli 1988 i mål 102/87, Frankrike mot Europeiska kommissionen, Rec. 1988, s. 4067.

(15) EGT C 232, 12.8.2000, s. 19.

(16) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.

(17) Arbetsdokument VI/5934/86-2 av den 10 november 1986.

(18) Se till exempel stöd N 877/95 och N 435/95.

(19) Kommissionens arbetsdokument "Bestämmelser om beviljandet av statligt stöd i händelse av skador på jordbruksproduktionen eller produktionsmedlen i jordbruket, och statligt stöd som innebär betalning av en del av premierna för försäkring av sådana risker".

(20) Arbetsdokument VI/5934/86 av den 10 november 1986.

(21) EGT L 218, 6.8.1991, s. 1.

(22) EGT L 142, 2.6.1997, s. 1.

(23) EGT L 128, 19.5.1975, s. 1.

(24) Se förstainstansrättens dom av den 8 juni 1995 i mål T-459/93, Siemens SA mot Europeiska kommissionen, REG 1995, s. 1675.

(25) EGT L 142, 2.6.1997, s. 1.

(26) Kommissionens skrivelse till medlemsstaterna av den 21 mars 1989 (SG(89) D/3659) där det bekräftas att procentandelarna på 80 procent, 50 procent och 30 procent kan överstigas, i särskilda väl grundade fall, i områden med hög klimatrelaterad risk.

(27) I skrivelsen av den 20 november 2000 förklarade de italienska myndigheterna att den viktigaste skillnaden mellan de tre typerna av försäkringsskydd består i att avtalen enligt punkt a reglerar riskerna för enskilda skador på enskilda grödor, avtalen enligt punkt b reglerar riskerna för flera skador på enskilda grödor och egendomar, medan avtalen enligt punkt c reglerar riskerna för flera skador på flera grödor.

(28) 2001 års budgetlag innehåller en artikel som ytterligare ändrar den italienska lagstiftningen om förmånliga försäkringssystem för att anpassa den till gemenskapens nya riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn. Denna omfattas inte av detta beslut.

(29) Se skäl 15.