Kommissionens beslut

av den 16 oktober 2002

om den stödordning som Italien planerar att genomföra till förmån för sysselsättningen i regionen Sicilien

C 56/1999 (ex N 668/1997)

[delgivet med nr K(2002) 3738]

(Endast den italienska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2003/195/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget(1),

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(2), och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Genom skrivelse nr 6307 av den 19 september 1997 anmälde Italien till kommissionen artikel 11 första stycket i regionen Siciliens lag nr 16 av den 27 maj 1997 (nedan kallad "regionala lagen nr 16/97"). Bestämmelsen träder i kraft på villkor att kommissionen godkänner den i enlighet med artiklarna 87 och 88 i fördraget. Stödordningen har förts in i registret över anmälda stöd med numret N 668/97.

(2) I skrivelser av den 24 oktober 1997 och den 1 april 1998 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de italienska myndigheterna, som svarade genom en skrivelse av den 11 maj 1999.

(3) Genom en skrivelse av den 10 augusti 1999 underrättade kommissionen Italien om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende detta stöd.

(4) Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3) Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.

(5) Den 15 februari 2000 anordnades ett möte i Bryssel mellan kommissionens tjänsteavdelningar och de italienska myndigheterna. Vid mötet förklarade de italienska myndigheterna att de avsåg att kommentera beslutet att inleda förfarandet, men först när EG-domstolen hade avgjort Italiens talan om ogiltigförklaring av Kommissionens beslut 2000/128/EG(4) av den 11 maj 1999 om de stödordningar som Italien genomfört för sysselsättningsfrämjande åtgärder. I det beslutet förklarades stöd till anställning genom utbildnings- och anställningsavtal och till omvandling av de avtalen till tillsvidareanställningar oförenliga med den gemensamma marknaden.

(6) EG-domstolen ogillade Italiens talan i dom av den 7 mars 2002 i mål C-310/99, Italien mot kommissionen(5).

(7) Kommissionen har inte mottagit några synpunkter från berörda parter.

(8) Genom en skrivelse av den 24 juni 2002 underrättade kommissionen de italienska myndigheterna om att den skulle fatta ett beslut på grundval av tillgängliga uppgifter om den inte inom tjugo arbetsdagar från dagen för skrivelsen mottog upplysningar eller kommentarer.

(9) Kommissionen har inte mottagit några kommentarer eller upplysningar.

II. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

(10) Artikel 11 första stycket i den regionala lagen nr 16/97 gäller förnyade anslag för åren 1997 och 1998 till den stödordning (NN 91/A/95) som infördes genom artikel 10 i den regionala lagen nr 27 av den 15 maj 1991. Den stödordningen godkändes av kommissionen den 14 november 1995 och upphörde att gälla vid utgången av 1996.

(11) Stödordningen innebär för det första bidrag på motsvarande 30 procent av de sysselsattas bruttolön under utbildningsavtalens eller visstidsanställningens löptid. Denna procentandel höjs till 50 procent av bruttolönen för sysselsatta från svaga grupper (ungdomar som har varit arbetslösa i minst tre år, funktionshindrade och före detta missbrukare).

Stödordningen innebär för det andra bidrag på motsvarande 50 procent, 40 procent respektive 25 procent av de sysselsattas bruttolön under de första tre åren, om utbildningsavtalet eller visstidsanställningen omvandlas till tillsvidareanställning. Dessa procentandelar höjs till 65 procent, 50 procent respektive 50 procent för sysselsatta från svaga grupper (funktionshindrade, före detta missbrukare och arbetslösa). Bidragen beviljas under förutsättning att minst 50 procent av de sysselsatta med utbildningsavtal eller visstidsanställning får tillsvidareanställning.

(12) Stödordningen gäller för företag i regionen Sicilien inom handel, hantverk, turistnäring, tillverkningsindustri och jordbruk.

III. BEDÖMNING AV STÖDET

1. Utgör åtgärderna stöd?

(13) Vid bedömningen av om åtgärderna enligt stödordningen utgör sådant statligt stöd som avses i artikel 87.1 i fördraget måste man avgöra om de gynnar mottagarna, om de ges med statliga medel, om de snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen och om de påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Det första villkoret i artikel 87.1 är att åtgärden gynnar vissa företag. Man måste avgöra dels om företagen får en ekonomisk fördel som de inte skulle ha fått under normala marknadsförhållanden eller om de slipper utgifter som företag normalt får betala med egna medel, dels om denna fördel ges till en viss bestämd kategori av företag. Genom att ge företag i en viss italiensk region (Sicilien) bidrag till anställning enligt utbildningsavtal eller visstidsavtal och till omvandling av sådana avtal till tillsvidareanställning befriar myndigheterna företagen från en del av lönekostnaderna, vilket är normala kostnader som företag ådrar sig i eget intresse. Myndigheterna ger därmed företagen ekonomiska fördelar som förbättrar deras konkurrenskraft. Åtgärderna gynnar företag som bedriver verksamhet i vissa områden i Italien, och dess företag får därmed fördelar om och i den mån sådant stöd inte beviljas företag i andra områden.

(14) Det andra villkoret i artikel 87 i fördraget är att stödet ges av staten eller med hjälp av statliga medel. I det aktuella ärendet framgår att åtgärden genomförs med hjälp av statliga medel, eftersom den ekonomiskt sett betalas via det allmännas budget.

(15) Det tredje och fjärde villkoret i artikel 87.1 i fördraget är att stödet snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna. I det aktuella ärendet gynnar åtgärderna företag som verkar inom konkurrensutsatta branscher, varigenom företagens ekonomiska ställning stärks och deras handlingsutrymme ökar jämfört med konkurrerande företag som inte omfattas av åtgärderna. Om företagens produktion är föremål för handel mellan medlemsstaterna, påverkas denna handel av åtgärderna. EG-domstolen har vid flera tillfällen konstaterat, i synnerhet i domen av den 13 juli 1988 i mål 102/87, Frankrike mot kommissionen(6), att åtgärder snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna om de företag som gynnas exporterar en del av sin produktion till andra medlemsstater. Även om företagen inte själva exporterar, gynnas den inhemska produktionen på grund av att möjligheterna för företag från andra medlemsstater att exportera till Italien minskar.

(16) Av ovanstående skäl utgör stödordningen statligt stöd. Statligt stöd är i princip förbjudet enligt artikel 87.1 i fördraget och kan endast anses förenligt med den gemensamma marknaden om det omfattas av ett av undantagen i fördraget.

2. Är åtgärderna förenliga med den gemensamma marknaden?

(17) Efter att ha fastställt att de aktuella åtgärderna utgör sådant statligt stöd som avses i artikel 87.1 i fördraget måste man pröva huruvida de kan förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.2 och 87.3 i fördraget.

(18) Vad beträffar möjligheten att tillämpa undantagen i fördraget gör kommissionen gällande att stödordningen inte omfattas av undantagen i artikel 87.2 i fördraget, eftersom det varken är fråga om stöd av social karaktär (artikel 87.2 a) eller om stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser (artikel 87.2 b) eller om stöd som omfattas av artikel 87.2 c. Av uppenbara orsaker är inte heller undantagen i artikel 87.3 b och d tillämpliga.

(19) Eftersom det är fråga om sysselsättningsstöd undersöker kommissionen om det kan omfattas av undantagen i artikel 87.3 a och c i fördraget.

(20) Kommissionen intar, i enlighet med riktlinjerna för sysselsättningsstöd(7), i princip en positiv inställning till stöd till anställning av arbetssökande som ännu inte lyckats få jobb eller har förlorat sin tidigare anställning, om stödet syftar till att skapa nya anställningar (skapande av nettoarbetstillfällen) inom små och medelstora företag och i regioner som är berättigade till regionalstöd eller att uppmuntra rekrytering av vissa kategorier arbetstagare som har särskilt svårt att komma in på eller att återinträda på arbetsmarknaden. I det senare fallet är det tillräckligt att "platserna blir lediga på grund av naturlig avgång och inte genom friställning".

(21) Enligt samma riktlinjer skall kommissionen kontrollera att stödnivån inte överstiger vad som är nödvändigt för att skapa arbetstillfällen och att de arbetstillfällen som skapas är av viss varaktighet.

(22) Slutligen anges i riktlinjerna att kommissionen under vissa omständigheter kan godkänna stöd till bibehållande av sysselsättning om det är begränsat till områden som omfattas av undantaget i artikel 87.3 a och villkoren för driftsstöd iakttas. Stöd av detta slag skall vara tidsbegränsat och avtagande, vara avsett att avhjälpa strukturella handikapp, ha till syfte att främja en långsiktig utveckling samt iaktta reglerna för känsliga branscher.

(23) Den planerade stödordningen har följande kännetecken:

a) Den omfattar inte bara anställning av personer som ännu inte har fått arbete eller som har förlorat ett tidigare arbete.

b) Den är inte avsedd att skapa nettoarbetstillfällen i den mening som avses i riktlinjerna för sysselsättningsstöd, ty det saknas skyldighet för de stödmottagande företagen att öka antalet anställda under en referensperiod.

c) Den är inte enbart inriktad på rekrytering av vissa kategorier arbetstagare som har särskilt svårt att komma in på eller att återinträda på arbetsmarknaden.

(24) Kommissionen konstaterar därför att stödordningen kan anses utgöra stöd till bibehållande av sysselsättning att likställa med driftsstöd (punkt 22 i riktlinjerna för sysselsättningsstöd). Kommissionen måste därför kontrollera om villkoren i skäl 23 i det här beslutet har iakttagits.

Är regionen stödberättigad?

(25) Kommissionen noterar inledningsvis att den i ett beslut av den 1 mars 2000 godkände den italienska regionalstödskartan för perioden 2000-2006 över de områden som omfattas av undantaget i artikel 87.3 a i fördraget(8). Enligt kartan är regionen Sicilien ett stödområde som omfattas av undantaget.

(26) Kommissionen gör gällande att stödordningen visserligen är begränsad till ett område som omfattas av undantaget i artikel 87.3 a i fördraget och att den är tidsbegränsad, men att den inte är avtagande.

(27) Stödordningen började tillämpas 1991, det vill säga den hade funnits i sex år när Italien ansökte om förlängning i ytterligare två år. Under den sexårsperiod som det ursprungliga godkännandet gällde har de stödberättigande kostnaderna och stödnivån varit desamma. Stödintensiteten visar inga tecken på att avta under den förlängning på två år som detta ärende gäller i förhållande till de tidigare sex åren. Stödåtgärderna för 1998 är desamma som för 1997 och för båda åren är de identiska med dem som beviljades under åren 1991-1996.

(28) Dessutom är den regionala stödordningen ett oberoende tillägg till en annan rikstäckande stödordning, nämligen den ordning med utbildnings- och anställningsavtal som föreskrivs i lagarna 863/84, 407/90, 169/91 och 451/94. Den stödordningen innebär bland annat att företag som verkar i områden med en högre arbetslöshet än riksgenomsnittet fullständigt befrias från sociala avgifter.

(29) Kommissionen förklarade i beslut 2000/128/EG av den 11 maj 1999 om de stödordningar som Italien genomfört för sysselsättningsfrämjande åtgärder(9) den stödordningen oförenlig med den gemensamma marknaden eftersom den inte skapar nya arbetstillfällen i det mottagande företaget till förmån för arbetstagare som ännu inte lyckats få arbete eller har förlorat sin tidigare anställning och eftersom den inte heller syftar till att anställa arbetstagare som har särskilda svårigheter att komma in eller återinträda på arbetsmarknaden. Kommissionen begärde att stöd som hade betalats ut på felaktiga grunder skulle återkrävas från mottagarna. Återbetalning har ännu inte skett.

(30) Av ovanstående skäl följer den nu aktuella stödordningen inte riktlinjerna för sysselsättningsstöd.

IV. SLUTSATSER

(31) Av de skäl som har angivits i avsnitt III.2 i detta beslut finner kommissionen att den stödordning som föreskrivs i artikel 11 första stycket i regionala lagen nr 16/1997 är oförenlig med den gemensamma marknaden.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Den stödordning som föreskrivs i artikel 11 första stycket i regionen Siciliens lag nr 16 av den 27 maj 1997 och som Italien planerar att genomföra är oförenlig med den gemensamma marknaden.

Denna stödordning får därför inte genomföras.

Artikel 2

Italien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 3

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 16 oktober 2002.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.

(2) EGT C 27, 29.1.2000, s. 13.

(3) Se fotnot 2.

(4) EGT L 42, 15.2.2000, s. 1.

(5) Ännu inte publicerad i rättsfallssamlingen.

(6) Rec. 1988, s. 4067; ej översatt till svenska..

(7) EGT C 334, 12.12.95, s. 4.

(8) EGT C 175, 24.6.2000, s. 11.

(9) EGT L 42, 15.2.2000, s. 1.