SV Europeiska unionens officiella tidning C 144/4

KOMMISSIONENS BESLUT

av den 21 april 2016

om meddelande till ett tredjeland om möjligheten att landet kan komma att identifieras som icke-samarbetande tredjeland när det gäller bekämpning av olagligt, orapporterat och oreglerat fiske

(2016/C 144/05)

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1005/2008 om upprättande av ett gemenskapssystem för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske och om ändring av förordningarna (EEG) nr 2847/93, (EG) nr 1936/2001 och (EG) nr 601/2004 samt om upphävande av förordningarna (EG) nr 1093/94 och (EG) nr 1447/1999 (1), särskilt artikel 32, och

av följande skäl:

1. INLEDNING

(1) Genom förordning (EG) nr 1005/2008 (nedan kallad IUU-förordningen) upprättas ett unionssystem för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske (IUU-fiske).

(2) I kapitel VI i IUU-förordningen fastställs förfarandet för identifiering av icke-samarbetande tredjeländer, åtgärder mot dem, upprättandet av en förteckning över dem, avförande från förteckningen, offentliggörande av förteckningen och nödåtgärder.

(3) Enligt artikel 32 i IUU-förordningen måste kommissionen meddela tredjeländer att det finns en möjlighet att de kan komma att identifieras som icke-samarbetande länder. Ett sådant meddelande är av preliminär karaktär. Meddelandet bör baseras på kriterierna i artikel 31 i IUU-förordningen. Kommissionen bör också vidta alla åtgärder som beskrivs i artikel 32 i nämnda förordning mot de tredjeländer som meddelandet är riktat till. Kommissionen måste i synnerhet redogöra för väsentliga fakta och överväganden som ligger till grund för en sådan identifiering, ge länderna möjlighet att svara kommissionen och lämna bevis som vederlägger identifieringen eller i tillämpliga fall bifoga en handlingsplan för att förbättra situationen och information om åtgärder som vidtagits för att rätta till situationen. Kommissionen måste ge berörda tredjeländer tillräcklig tid att besvara meddelandet och rimlig tid för att avhjälpa situationen.

(4) Enligt artikel 31 i IUU-förordningen ska kommissionen identifiera de länder den anser vara icke-samarbetande tredjeländer när det gäller bekämpning av IUU-fiske. Ett tredjeland identifieras som icke-samarbetande tredjeland om det inte fullgör sin skyldighet enligt internationell rätt att som flagg-, hamn-, kust- eller marknadsstat vidta åtgärder i syfte att förebygga, motverka och undanröja IUU-fiske.

(5) Identifieringen av icke-samarbetande tredjeländer bör bygga på en genomgång av all information som avses i artikel 31.2 i IUU-förordningen.

(6) I enlighet med artikel 33 i IUU-förordningen ska rådet upprätta en förteckning över icke-samarbetande länder. De åtgärder som anges bland annat i artikel 38 i IUU-förordningen gäller för dessa länder.

(7) För att fångstintyg som godkänts av flaggstater som är tredjeländer ska accepteras måste dessa flaggstater, enligt artikel 20.1 i IUU-förordningen, underrätta kommissionen om de förfaranden för genomförande, kontroll och tillsyn av lagar, förordningar och bevarande- och förvaltningsåtgärder som de berörda tredjeländernas fiskefartyg måste följa.

(8) Enligt artikel 20.4 i IUU-förordningen måste kommissionen ha ett administrativt samarbete med tredjeländer när det gäller genomförandet av bestämmelserna i den förordningen.

2. FÖRFARANDE FÖR REPUBLIKEN KIRIBATI

(9) Republiken Kiribati (nedan kallad Kiribati) har inte, i egenskap av flaggstat, lämnat något meddelande i enlighet med artikel 20 i IUU-förordningen till kommissionen.

(10) Mellan 2010 och 2016 har kommissionen samarbetat administrativt med myndigheterna i Kiribati. Samarbetet omfattade frågor rörande Kiribatis genomförande, kontroll och tillsyn av lagar och andra författningar samt av bevarande- och förvaltningsåtgärder. Det innebar även utbyte av muntliga och skriftliga synpunkter samt ett besök på plats. Kommissionen inhämtade och kontrollerade alla uppgifter om Kiribatis förfaranden för genomförande, kontroll och tillsyn av de lagar och andra författningar och av de bevarande- och förvaltningsåtgärder som landets fiskefartyg måste följa och vilka åtgärder som Kiribati har vidtagit för att genomföra sina åtaganden när det gäller bekämpning av IUU-fiske.

(11) Kiribati är medlem i Kommissionen för bevarande och förvaltning av långvandrande fiskbestånd i västra och mellersta Stilla havet (WCPFC) och i Interamerikanska kommissionen för tropisk tonfisk (IATTC). Kiribati har ratificerat Förenta nationernas havsrättskonvention från 1982 (Unclos) och 1995 års avtal om tillämpning av bestämmelserna i Förenta nationernas havsrättskonvention av den 10 december 1982 om bevarande och förvaltning av gränsöverskridande och långvandrande fiskbestånd (nedan kallat FN:s avtal om fiskbestånd). Landet är part i South Pacific Forum Fisheries Agency Convention (nedan kallad FFA-konventionen) (2) och i Nauruavtalet om samarbete i förvaltningen av fiske av allmänt intresse (3).

(12) För att utvärdera hur Kiribati fullgör sina internationella skyldigheter som flagg-, hamn-, kust- eller marknadsstat enligt de internationella avtal som avses i skäl 11 och de skyldigheter som fastställs av de relevanta regionala fiskeriorganisationer som nämns i det skälet har kommissionen efterfrågat, samlat in och analyserat all information den ansåg krävdes för ändamålet.

3. MÖJLIGHETEN ATT KIRIBATI IDENTIFIERAS SOM ICKE-SAMARBETANDE TREDJELAND

(13) Kommissionen har i enlighet med 31.3 i IUU-förordningen analyserat Kiribatis skyldigheter som flagg-, hamn-, kust- eller marknadsstat. I samband med granskningen har kommissionen tagit hänsyn till kriterierna i artikel 31.4–31.7 i IUU-förordningen.

3.1 Återkommande IUU-fiske och IUU-handel (artikel 31.4 i IUU-förordningen)

(14) På grundval av uppgifter som kommissionen inhämtat vid sitt besök på plats och på grundval av offentlig information finns starka indicier på att Kiribati inte är i stånd att lämna information om egenskaperna hos de långvandrande arter som fångas av dess fiskeflotta eller hos de fiskeriprodukter som landas eller omlastas i landets hamnar samt hur handelsflödena ser ut vad gäller dessa produkter. Kiribatis kontroll i hamn tycks bestå enbart av en rad dokumentkontroller (licens, förflyttningar enligt fartygsövervakningssystem, observatörsrapporter, godkänd status enligt FFA:s register) som sker innan ett fiskefartyg får tillträde till hamnen. På samma sätt förefaller det förekomma en korsvis kontroll av de kvantiteter som anges i fiskefartygets fraktsedel gentemot kvantiteterna i lastfartygets fraktkvittens innan klareringsintyget och omlastningsdeklarationen utfärdas. Det finns emellertid inga ytterligare anvisningar för fysisk kontroll vid själva landningen eller omlastningen.

(15) Kiribati har medgivit att det inte existerar något spårbarhetssystem för fiskeriprodukter som fångas av fartyg som för dess flagg eller för tredjeländers fiskefartyg som fiskar och omlastar fisk i landets vatten och hamnar. Efter det att fisken har landats eller omlastats i hamnarna i Kiribati finns det ingen mekanism för att spåra produkterna under de följande stegen i försörjningskedjan. Dessutom förefaller produkternas spårbarhet hindras av att de behöriga myndigheternas kontroller av de landningar och omlastningar som äger rum i kiribatiska hamnar är för svaga, vilket beskrivs i skäl 14. Kiribati är därför sannolikt inte i stånd att på sina marknader garantera den öppenhet som krävs för att det ska vara möjligt att spåra fisk eller fiskeriprodukter enligt reglerna i punkt 71 i FAO:s internationella handlingsplan för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske (IPOA IUU), där stater rekommenderas att vidta åtgärder för att öka öppenheten på sina marknader.

(16) Med hänsyn till de uppenbara bristerna när det gäller spårbarheten och myndigheternas brist på uppgifter om den fisk som landas eller omlastas i Kiribatis hamnar, är det osannolikt att Kiribati kan garantera att handeln med fiskeriprodukter i landet inte inbegriper produkter som härstammar från IUU-fiske. I detta hänseende förefaller Kiribati underlåta att uppfylla hamnstatens skyldighet att vidta åtgärder för att se till att internationella bestämmelser om bevarande och förvaltning är effektiva, inbegripet bestämmelser om hamninspektioner av handlingar, fiskeredskap eller fångster och om förbud mot att landa och omlasta fångst när det har kunnat konstateras att fångsten har tagits upp på ett sätt som urholkar effekten av dessa internationella bevarande- och förvaltningsåtgärder, enligt vad som anges i artikel 23 i FN:s avtal om fiskbestånd. Kiribati ska också ha underlåtit att beakta rekommendationerna i punkt 24 i IPOA IUU, där flaggstater rekommenderas att säkerställa omfattande och effektiv tillsyn, kontroll och övervakning av fisket, från landningsstället till slutdestinationen.

(17) Mot bakgrund av den situation som beskrivs i detta avsnitt och på grundval av alla fakta som kommissionen har samlat in, samt alla förklaringar som Kiribati har lämnat, kan det i enlighet med artikel 31.3, 31.4 a och b i IUU-förordningen konstateras att det finns starka indicier på att Kiribati inte har fullgjort sina skyldigheter enligt internationell rätt att som kust- och marknadsstat förhindra IUU-fiskeriprodukters tillträde till landets marknad.

3.2 Underlåtenhet att samarbeta och sköta tillsyn (artikel 31.5 i IUU-förordningen)

(18) Mot bakgrund av den omfattande förekomsten av utlandsflaggade fartyg i vatten under Kiribatis jurisdiktion måste vikten av effektiva samarbetsmekanismer betonas. Enligt de uppgifter som Kiribatis myndigheter lämnade under kommissionens besök i november 2015 finns det sammanlagt 13 bilaterala avtal med fiskeriorganisationer. Den flotta som därmed har rätt att fiska i Kiribatis vatten består av 178 snörpvadsfartyg och 195 långrevsfartyg, varav endast 13 snörpvadsfartyg för Kiribatis flagg.

(19) Fiskefartyg under flagg från 13 olika länder har beviljats tillstånd att fiska i Kiribatis vatten, men de behöriga myndigheterna medgav att inga samarbetskanaler har upprättats med de berörda flaggstaterna för att säkerställa att Kiribati fullgör sina skyldigheter att samarbeta med flaggstaterna (se skäl 21).

(20) Kiribati har hittills varit relativt ovilligt att samarbeta med kommissionen för att förbättra öppenheten vad gäller Vessels Day Scheme (VDS) för förvaltningen av snörpvadsfisket i västra och mellersta Stilla havet. Kommissionen skickade en rad skrivelser till de berörda kust- och flaggstaterna med en begäran om att få tillgång till uppgifterna om den fiskeansträngning som utnyttjas av deras fiskefartyg enligt VDS-systemet. I detta ärende skickades tre skrivelser till Republiken Kiribatis myndigheter, den 18 november 2014, den 19 december 2014 och den 27 april 2015. Ingen av de tre skrivelserna besvarades innan kommissionen besökte Kiribati. Under besöket i november 2015 uttryckte Kiribatis myndigheter visserligen att de skulle vara villiga att dela VDS-uppgifter, men de har hittills inte lämnat några bevis för att det införts ett system som garanterar myndigheterna i berörda flaggstaterna tillträde till uppgifterna.

(21) Kiribatis prestationsnivå, som beskrivs i skäl 20, är för låg för att landet ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt artiklarna 63 och 64 i FN:s havsrättskonvention, där det fastställs att kust- och flaggstater ska samarbeta när det gäller gränsöverskridande och långvandrande fiskbestånd. Artiklarna 7 och 20 i FN:s avtal om fiskbestånd vidareutvecklar samarbetsskyldigheten till att omfatta krav på att fastställa åtgärder för bevarande och förvaltning och på att garantera efterlevnad och verkställighet av sådana åtgärder. Dessutom rekommenderas i artikel 7.1.3 i FAO:s uppförandekod (4) att stater som deltar i utnyttjandet av gemensamma och gränsöverskridande fiskbestånd upprättar bilaterala avtal för att få till stånd ett samarbete som säkerställer ett effektivt bevarande och en effektiv förvaltning av resurserna. Detta specificeras i punkterna 28 och 51 i den internationella handlingsplanen mot IUU-fiske (IPOA IUU), med detaljerade metoder för direkt samarbete mellan stater, däribland utbyte av data eller information som kuststater har tillgång till.

(22) Den rättsliga ramen, det vill säga Fisheries Act 2010 ändrad genom Fisheries (Amendment) Act 2015 (5), är ofullständig, särskilt när det gäller sanktionssystemet. Mer konkret uttryckt innehåller den gällande rättsliga ramen inte någon definition av IUU-fiske i enlighet med IPOA IUU. Fiskerilagen innehåller inga explicita sanktioner i händelse av bristande efterlevnad av den regionala fiskeriförvaltningsorganisationens regler, vid omlastning till havs och vid fiske efter ett bestånd som omfattas av ett moratorium eller ett fiskeförbud.

(23) Begreppet ”allvarliga brott” som fastställs i artikel 19.2 i FN:s avtal om fiskbestånd och som antogs av WCPFC i förvaltningsåtgärd CMM 2006-8 (6) om förfaranden för bordning och inspektion förstärker sanktionssystemets avskräckande funktion genom att sanktionsnivån anpassas till den illegala verksamhetens grad av allvar, med målet att beröva lagöverträdaren den ekonomiska fördel som skulle följa av överträdelsen. Den nuvarande lagstiftningen innehåller dock varken begreppet ”allvarliga brott” eller några andra kriterier för modulering av sanktioner mellan lägsta och högsta nivåer i syfte att komma åt det ekonomiska utbytet av den illegala verksamheten.

(24) Det framgår dessutom att fiskerilagen inte åtgärdar risken för upprepad överträdelse. Hur upprepade överträdelser behandlas är även avgörande för att säkerställa sanktionssystemets avskräckande effekt. Eftersom upprepade överträdelser inte uttryckligen leder till strängare sanktioner undergrävs proportionaliteten och den avskräckande effekten hos Kiribatis påföljdssystem. Vinsterna med upprepad olaglig verksamhet neutraliseras inte med strängare sanktioner och avskräcker därmed inte potentiella lagöverträdare från att fortsätta sin IUU-verksamhet.

(25) Slutsatsen blir att sanktionssystemet i sin nuvarande form (se skälen 22–24) varken är tillräckligt omfattande eller strängt för att fylla sin avskräckande funktion. Behandlingen av allvarliga brott förefaller i detta avseende inte heller räcka till för att säkra efterlevnad, avskräcka från brott var de än uppträder och beröva lagöverträdarna den vinning som härrör från deras illegala verksamhet, i enlighet med kraven i artikel 19.2 i FN:s avtal om fiskbestånd och artikel 25.7 i WCPFC-konventionen.

(26) Mot bakgrund av vad som tidigare anförts i detta avsnitt av beslutet, fakta som kommissionen har samlat in och uttalanden från Kiribati, har det, i kraft av artikel 31.3 och 31.5 i IUU-förordningen, kunnat fastställas att det finns starka indicier på att landet inte har fullgjort sina skyldigheter enligt internationell rätt vad gäller samarbete och tillsynsåtgärder.

3.3 Underlåtenhet att tillämpa internationella regler (artikel 31.6 i IUU-förordningen)

(27) Kommissionen har analyserat all information den bedömer som relevant i samband med Kiribatis status som avtalsslutande part i FN:s havsrättskonvention, FN:s avtal om fiskbestånd, WCPFC och Iccat.

(28) Enligt den information som lämnades av Kiribati under besöket i november 2015 uppgick fångsterna av tonfisk i Kiribatis exklusiva ekonomiska zon (EEZ) till omkring 600 000 ton under 2014.

(29) Att döma av siffrorna i skäl 28 förvaltar Kiribati betydande globala tonfiskresurser och har därmed ansvaret, som kuststat, för att säkerställa ansvarsfull och långsiktigt hållbar förvaltning av denna resurs. Artiklarna 61 till 64 i FN:s havsrättskonvention och artiklarna 7 och 8 i FN:s avtal om fiskbestånd reglerar utnyttjandet av levande resurser i kuststaten, vilken i sin tur bör främja målet om ett optimalt utnyttjande av de levande resurserna i sin exklusiva ekonomiska zon och sörja för att andra staters medborgare som fiskar i dess exklusiva ekonomiska zon efterlever bevarande- och förvaltningsåtgärder, samt samarbeta med relevanta stater och regionala organisationer som är verksamma inom eller berörs av det fisket.

(30) Det framgår att Kiribatis lagstiftning inte säkerställer effektiv och ändamålsenlig förvaltning av fartyg som är verksamma i vatten under dess jurisdiktion, vilket står i uppenbar strid med de skyldigheter och rekommendationer som beskrivs i skäl 29. Vidare tycks lagstiftningen inte erbjuda tydliga och öppna bevarande- och förvaltningsåtgärder för de olika typer av vatten som står under Kiribatis jurisdiktion. Förvaltningsplanen för tonfisk som uppdaterades 2014 innehåller en omfattande översikt av tonfiskfisket i landet, men förefaller inte erbjuda några konkreta åtgärder med tydliga riktmärken och mål.

(31) De allmänna principer som kuststaterna ska följa när det gäller förvaltningen av gränsöverskridande och långvandrande fiskbestånd fastställs i artikel 5 i FN:s avtal om fiskbestånd. I detta hänseende fastställs i Kiribatis fiskerilag målen att främja hållbar förvaltning av fisket och att skydda fiskbestånd och den marina miljön. Däremot förefaller andra principer som fastställs i FN:s avtal om fiskbestånd, såsom försiktighetsprincipen, maximalt hållbart uttag eller undvikande av alltför stor fiskekapacitet och överfiske, inte alls tas upp i lagstiftningen.

(32) Vattnen under Kiribatis jurisdiktion benämns territorialhav, arkipelagvatten och exklusiv ekonomisk zon. Enligt artikel 3 i WCPFC-konventionen omfattar WCPFC:s konventionsområde i princip alla vatten i Stilla havet, inbegripet vattnen under Kiribatis jurisdiktion. Trots detta framstår det som om Kiribati undantar sitt territorial- och arkipelagvatten från tillämpningen av Vessels Day Scheme (VDS), ett system som begränsar snörpvadsflottans fiske genom tilldelning av fiskedagar. De viktigaste rättsliga instrumenten för bevarande av fiskeresurserna i Kiribatis vatten förefaller därför inte gälla för en avsevärd del av vattnen under landets jurisdiktion.

(33) På grund av bristerna i fråga om tydlighet och öppenhet vad gäller de tillämpliga bevarande- och förvaltningsbestämmelser som beskrivs i skälen 30–32, utöver tillträdet för 360 utländska fiskefartyg (se skäl 18), kan bevarande- och förvaltningsåtgärderna inte genomföras på ett ändamålsenligt sätt, vilket är i strid med de skyldigheter som anges i artikel 61.2–61.5 samt artiklarna 62.1 och 64 i FN:s havsrättskonvention rörande optimalt utnyttjande av resurser genom lämpliga bevarande- och förvaltningsåtgärder.

(34) Enligt offentligt tillgänglig information på internet verkar Kiribati ha ett internationellt fartygsregister (7) med ansvar för fartygsregistrering, som är beläget utanför Kiribati. Med tanke på den låga nivån på de behöriga myndigheternas kontroll vad gäller registreringsprocessen och bristen på relevanta krav som t.ex. de som fastställs i punkt 14 i FAO:s riktlinjer för flaggstatens prestationsnivå, bör Kiribati ha svårt att säkerställa att fartyg som för landets flagg har en direkt koppling till landet. Avsaknad av en sådan direkt koppling mellan staten och de fartyg som är registrerade i dess register står i strid med villkoren för fartygs nationalitet i artikel 91 i FN:s havsrättskonvention.

(35) Mot bakgrund av den situation som beskrivs i detta avsnitt och på grundval av alla fakta som kommissionen har samlat in, samt alla förklaringar som Kiribati har lämnat, kan det i enlighet med artikel 31.3 och 31.6 i IUU-förordningen fastställas att det finns starka indicier på att Kiribati inte har fullgjort sina skyldigheter enligt internationell rätt i fråga om internationella regler, förordningar och bevarande- och förvaltningsåtgärder.

3.4 Särskilda begränsningar för utvecklingsländer

(36) Enligt FN:s index för mänsklig utveckling (8) bedömdes Kiribati år 2015 vara ett land med medelhög mänsklig utveckling (rankat som 137 av 188 länder).

(37) Trots att det rent allmänt kan förekomma särskilda kapacitetsbegränsningar i fråga om kontroll och tillsyn, rättfärdigar inte Kiribatis särskilda begränsningar till följd av utvecklingsnivån att det i den nationella lagstiftningen saknas särskilda bestämmelser som hänvisar till internationella rättsliga instrument för att bekämpa, motverka och undanröja IUU-fiske. Det ser dessutom ut som om bristerna i systemet för tillsyn, kontroll och övervakning är en följd av obalansen mellan Kiribatis begränsade förmåga att kontrollera fiskeverksamheten i sin exklusiva ekonomiska zon och omfattningen av den utländska flotta som har tillträde till landets vatten.

(38) Mot bakgrund av den situation som beskrivs i detta avsnitt och på grundval av alla fakta som kommissionen har samlat in, samt alla förklaringar som Kiribati har lämnat, kan det i enlighet med artikel 31.7 i IUU-förordningen fastställas att utvecklingsstatusen för Kiribatis fiskeriförvaltning kan ha satts ned av landets utvecklingsnivå. Med tanke på karaktären hos Kiribatis brister och de åtgärder som vidtagits för att rätta till situationen kan dock inte utvecklingsnivån ursäkta eller rättfärdiga Kiribatis samlade prestation som flagg-, kust- eller hamnstat i fråga om fiske eller landets brist på agerande för att förebygga, motverka och undanröja IUU-fiske.

4. SLUTSATS OM MÖJLIGHETEN ATT IDENTIFIERAS SOM ICKE-SAMARBETANDE TREDJELAND

(39) Mot bakgrund av slutsatserna ovan om att Kiribati inte fullgör sina skyldigheter enligt internationell rätt att som flagg-, hamn-, kust- eller marknadsstat vidta åtgärder i syfte att förebygga, motverka och undanröja IUU-fiske, bör detta land, i enlighet med artikel 32 i IUU-förordningen, få ett meddelande från kommissionen om möjligheten att identifieras som ett icke-samarbetande tredjeland när det gäller bekämpning av IUU-fiske.

(40) I enlighet med artikel 32.1 i IUU-förordningen bör kommissionen meddela Kiribati att det finns en möjlighet att landet kan komma att identifieras som icke-samarbetande tredjeland. Kommissionen bör också vidta alla åtgärder som beskrivs i artikel 32 i IUU-förordningen avseende Kiribati. Enligt god förvaltningspraxis bör det fastställas en period inom vilken landet skriftligen kan besvara meddelandet och rätta till situationen.

(41) Meddelandet till Kiribati om möjligheten att landet kan komma att identifieras som ett icke-samarbetande land enligt detta beslut varken utesluter eller medför automatiskt att kommissionen eller rådet senare vidtar ytterligare åtgärder för att identifiera icke-samarbetande länder och upprätta en förteckning över dem.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Enda artikel

Kommissionen ska meddela Republiken Kiribati att det finns en möjlighet att landet kan komma att identifieras som icke-samarbetande tredjeland när det gäller bekämpning av olagligt, orapporterat och oreglerat fiske.

Utfärdat i Bryssel den 21 april 2016. På kommissionens vägnar Karmenu VELLA Ledamot av kommissionen

(1) EUT L 286, 29.10.2008, s. 1.

(2) http://www.ffa.int/

(3) Nauruavtalet (http://www.ffa.int/node/93#attachments)

(4) Uppförandekod för ansvarsfullt fiske, FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation, 1995.

(5) Republic of Kiribati (No 6 of 2010) Act for the conservation, management and development of Kiribati fisheries and control of foreign fishing and connected purposes, ändrad genom Republic of Kiribati (No 1 of 2015) Act to amend the Fisheries Act 2010.

(6) https://www.wcpfc.int/system/files/Conservation%20and%20Management%20Measure-2006-08%20%5BHSB%26I%20Procedures%5D.pdf

(7) Kiribatis fartygsregister, http://www.kiribaship.com/EN/Default.aspx

(8) Informationen har hämtats från http://hdr.undp.org/en/statistics