KOMMISSIONENS BESLUT

av den 8 juli 1999

om Tysklands ansökan om en övergångsordning enligt artikel 24 i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el

(delgivet med nr K(1999) 1551/4)

(Endast den tyska texten är giltig)

(1999/794/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el(1), särskilt artikel 24 i detta,

efter att ha underrättat medlemsstaterna om Förbundsrepubliken Tysklands ansökan, och

av följande skäl:

I. BAKGRUND

1. Förfarande

1. Genom en skrivelse av den 30 juli 1997 begärde det tyska ekonomiministeriet (Bundesministerium für Wirtschaft) att kommissionen skulle inkomma med synpunkter bland annat på frågan om att införa en skyddsklausul för brunkolsbaserad elproduktion i den tyska energilagen Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts.

2. I en svarsskrivelse av den 22 september 1997 konstaterade kommissionen att en skyddsklausul som eventuellt kunde leda till ett vägrat tillträde till systemet skulle innebära ett undantag från rätten till tillträde enligt artikel 17 i direktivet. En sådan skyddsklausul kunde därför inte grunda sig på artikel 8.4 i direktivet utan måste bli föremål för en ansökan enligt det förfarande som avses i artikel 24 i direktivet (övergångsordning).

3. Genom en skrivelse av den 12 februari 1998 ansökte det tyska ekonomiministeriet om en övergångsordning enligt artikel 24 i direktivet med hänvisning till bestämmelserna i artikel 4.3 (Neue Länder) i den tyska lagen Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts. Lagen offentliggjordes i Bundesgesetzblatt den 28 april 1998(2) och trädde i kraft följande dag.

4. Den 14 juli 1998 besökte tjänstemän från kommissionen ekonomiministeriet i Bonn för sonderingssamtal. Ministeriet bekräftade att ansökan av den 12 februari 1998 anses vara slutgiltig och att det utöver frågan om skyddsklausulen för brunkol inte finns några andra övergångsordningar för vilka regeringen önskar bistånd eller stödordningar. Kommissionen begärde tilläggsinformation, dels avseende utvecklingen inom brunkolssektorn i de nya delstaterna i östra Tyskland, dels avseende den avtalsmässiga situationen mellan de berörda parterna, dvs. åtaganden i den mening som avses i artikel 24.1 i direktiv 96/92/EG.

5. Ekonomiministeriet lämnade den begärda tilläggsinformationen i en skrivelse av den 11 september 1998.

6. Enligt överenskommelse med ekonomiministeriet har kommissionen dessutom varit i kontakt med det företag som i huvudsak berörs, Vereinigte Energiewerke AG (VEAG). VEAG uttryckte sin ståndpunkt i en skrivelse till kommissionen av den 28 januari 1999. Ett möte mellan VEAG och kommissionen hölls den 12 februari i Bryssel. Genom ett fax av den 23 mars 1999 lämnade VEAG en rapport om bedömningen av behovet av skyddsklausulen för brunkol (zur Beurteilung der Notwendigkeit der Braunkohleschutzklausel) som VEAG hade beställt från auktoriserade revisorer.

2. Struktur och utveckling inom elsektorn i de nya delstaterna

7. VEAG ansvarar för överföringen av el i de nya delstaterna. VEAG är även den största elproducenten i de nya delstaterna med en andel på cirka 60 % av den totala elproduktionen. 92 % av VEAG:s elproduktion baserar sig på brunkol. Distributionen av el sköts genom 15 regionala distributionsföretag (av vilka många delvis ägs av VEAG eller av VEAG:s aktieägare). Dessutom har flera kommuner egna lokala eldistributionsföretag som även äger produktionsanläggningar. Elnätet i de nya delstaterna kan därför, i likhet med övriga Tyskland, ha en struktur med upp till tre nivåer: 1) VEAG:s högspänningsnät, 2) de regionala distributionsföretagens mellanspänningsnät och 3) de kommunala distributionsföretagens låg- eller mellanspänningsnät.

8. Under perioden mellan Tysklands ekonomiska och monetära union (den 1 juli 1990) och den politiska återföreningen (den 3 oktober 1990) slöts avtalet Stromvertrag den 22 augusti 1990. Avtalsslutande parter var å ena sidan dåvarande Tyska demokraktiska republiken och Treuhandanstalt (som inrättats genom lagen av den 17 juni 1990 för privatisering av östtysk statsegendom) och å andra sidan Bayernwerk AG, PreussenElektra AG och RWE Energie AG. I avtalet fastställdes elsektorns struktur i de nya delstaterna efter återföreningen. Enligt avtalet skulle tidigare östtyska kraftverk och överföringslinjer säljas till VEAG, ett samriskföretag som Treuhandanstalt hade grundat den 12 december 1990. VEAG ägdes till 75 % av de tre största västtyska elföretagen, RWE Energie AG (26,25 %), PreussenElektra AG (26,25 %) och Bayernwerke AG (22,5 %). Återstående 25 % innehades av fyra andra tyska systemansvariga för överföring via holdingföretaget EBH GmbH.

9. Såsom en del av köpeavtalet med Treuhandanstalt åtog sig VEAG (det vill säga 1990 egentligen de tre viktigaste blivande aktieägarna) att upprätthålla brunkolsbaserad elproduktion och att investera betydande belopp för att modernisera och anpassa produktionen till högre miljöstandarder. Dessa åtaganden från VEAG:s sida bekräftades i ett avtal som den 27 augusti 1990 ingicks parallellt med köpeavtalet mellan konsortiet Bayernwerk AG, PreussenElektra AG och RWE Energie AG (VEAG:s aktieägare) och de regionala elföretagen. Detta avtal bekräftades senare i en rad bilaterala 20-årsavtal mellan VEAG och de regionala elföretagen. Enligt dessa avtal måste de regionala distributörerna under 20 år köpa 70 % av sin elkonsumtion (dvs. sin försäljning) från VEAG till fullkostnadspris. Enligt avtalet måste distributörerna debitera eventuella tilläggskostnader av slutförbrukarna.

3. Utvecklingen inom brunkolsbrytningen

10. År 1997 producerade VEAG 46,6 TWh el från brunkol, dvs. cirka 60 % av de nya delstaternas totala elproduktion på 77,5 TWh. Återstående 40 % motsvarade produktion vid dessa delstaters kommunala anläggningar, egenproducenter och oberoende producenter (IPP). År 1997 bröts 73,8 miljoner ton brunkol. Av denna mängd köpte VEAG 54,3 miljoner ton för elproduktion. Före återföreningen 1989 låg produktionen vid de östtyska brunkolsgruvorna på 300 miljoner ton. Efter det har produktionskapaciteten stadigt gått ned till sin nuvarande nivå.

11. I de nya delstaterna domineras brunkolsbrytningen av två stora företag. Mibrag (Mitteldeutsche Braunkohle) privatiserades 1993 och såldes till ett angloamerikanskt konsortium (PowerGen, NRJ Energy och Morrison Knudsen). Laubag (Lausitzer Braunkohle) såldes till ett tyskt konsortium som ägdes till 55 % av Rheinbraun AG/RWE, till 30 % av PreussenElektra AG och till 15 % av Bayernwerk AG. Laubag och VEAG är således förbundna med varandra genom gemensamma aktieägare.

12. År 1989 var 138800 personer anställda inom brunkolsbrytning och 30499 personer inom elproduktion. Efter det har sysselsättningen minskat drastiskt till sin nuvarande nivå - 16400 anställda inom brunkolsbrytning och 8163 inom VEAG:s elproduktion. Tillsammans med ytterligare 5000 anställda, som indirekt är beroende av brunkols- och elproduktionen, är för närvarande totalt cirka 30000 anställda beroende av brunkolssektorn.

13. Sedan 1990 har VEAG investerat 13 miljarder tyska mark i att modernisera sina brunkolsdrivna kraftverk. 2 miljarder DEM har investerats i brunkolsbrytning. Enligt VEAG:s totala investeringsplan skall 20 miljarder DEM investeras fram till år 2001.

14. Vid de sonderingssamtal som genomfördes den 14 juli 1998 drog det tyska ekonoministeriet följande slutsatser på grundval av ovan nämnda siffror:

- En fortsatt minskning av användningen av brunkol för elproduktion kan medföra att hela brunkolsbrytningen måste ifrågasättas.

- Ett av de viktigaste skälen till den tyska energipolitikens skydd av brunkol är försörjningsstrygghet på lång sikt. Den tyska energipolitiken måste dock väga beroendet av importerad naturgas mot nackdelarna med existerande inhemska bränslen såsom brunkol.

4. Öppnandet av den tyska elmarknaden för konkurrens: tillämpning av direktiv 96/92/EG

15. Den tyska lagen Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts trädde i kraft den 29 april 1998. Genom denna lag genomförs direktiv 96/92/EG. I lagen anges ett system med förhandlat tillträde för tredje part, varvid distributionsföretagen ges ett ensamköparalternativ fram till år 2005. I lagen föreskrivs ett fullständigt och omedelbart öppnande av marknaden: det finns ingen tröskel för berättigande, dvs. alla slutförbrukare och distributörer är rättsligt berättigade kunder.

16. Det avreglerade systemet enligt den nya tyska lagen medför sålunda att alla berättigade kunder i de nya delstaterna (alla slutförbrukare och alla distributörer) kan avtala om försörjning som inte kommer från VEAG-systemet. Övergångsordningen i artikel 4.3 i lagen är avsedd för en situation som skulle kunna uppstå om många konsumenter går över till konkurrerande leverantörer, vilket skulle göra det svårare eller t.o.m. omöjligt för VEAG att sälja sin brunkolsbaserade el.

5. Övergångsordningen som anmäldes av den tyska regeringen

17. I anmälan av den 12 februari 1998 och i tilläggsinformation av den 11 september 1998 fastställs följande övergångsordning.

18. Övergångsordningen grundar sig på VEAG:s investeringsprogram för nybyggen och modernisering av brunkolsbaserade kraftverk till ett belopp av 20 miljarder mark, med beräknat slutförande omkring 2000. VEAG:s investeringsprogram är en del av VEAG:s åtagande enligt avtalet av den 22 augusti 1990 mellan å ena sidan Bayernwerk AG, PreussenElektra AG och RWE Energie AG (senare VEAG). Investeringsprogrammet måste också ses mot bakgrund av åtagandet på 20 år enligt avtalet av den 27 augusti 1990 mellan å ena sidan konsortiet bestående av Bayernwerk AG, PreussenElektra AG och RWE Energie AG (senare VEAG) och å andra sidan de regionala elföretagen och de därmed sammanhängande bilaterala avtalen mellan VEAG och de regionala elföretagen.

19. Den föreslagna åtgärden enligt övergångsordningen innebär en möjlighet att vägra tillträde för berättigade kunder, enligt definitionen i artikel 4.3 i lagen Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts: "1) Vid bedömning av huruvida ett vägrat tillträde till systemet när det gäller elförsörjning av kunder i delstaterna Berlin, Brandenburg, Mecklenburg-Vorpommern, Sachsen, Sachsen-Anhalt och Thüringen i överensstämmelse med avsnitt 6 och 7 i artikel 1 är otillåtligt eller utgör missbruk, diskriminering eller oskäligt hindrande såsom definieras i punkt 4 i avsnitt 22 och i punkt 2 i avsnitt 26 i den tyska lagen mot konkurrensbegränsningar (lagen om karteller), skall särskild uppmärksamhet fästas vid behovet av en tillräckligt hög grad av kraftproduktion från brunkol från dessa delstater.

2) Ekonomiministeriet skall 2002 lämna en rapport till förbundsdagen om vilka följder denna bestämmelser har haft för kraftproduktion från brunkol och för utvecklingen av elpriserna i de delstater som anges i punkt 1. Om rapporten inte föranleder förlängning av denna uppgörelse till den 31 december 2005 upphör övergångsordningen att gälla den 31 december 2003."

20. Detta medför i princip att alla kunder i de nya delstaterna och i övriga Tyskland är berättigade kunder. Om ett betydande antal sådana kunder väljer att köpa från andra leverantörer, kan distributörer som är bundna av köptvånget på 70 % från VEAG förlora en del av sin försäljning och följaktligen köpa mindre mängder el från VEAG. Under sådana omständigheter skulle även VEAG gå miste om marknadsandelar, vilket i sin tur skulle medföra svårigheter att upprätthålla brunkolsinköpen och tillhörande elproduktion. Om detta inträffar kan VEAG och, enligt formuleringen i lagen, även distributörerna besluta sig för att vägra berättigade kunder nättillträde och i själva verket vägran kan bli föremål för kontroll av Bundeskartellamt, som avgör om vägran var skälig och nödvändig med tanke på behovet att upprätthålla brunkolsproduktionen.

II. RÄTTSLIG ANALYS

1. Rättslig grund: Artikel 24 i direktiv 96/92/EG

21. I Tysklands anmälan av den 12 februari ansöker man uttryckligen om en övergångsordning enligt artikel 24 i direktivet. Anmälan innehåller dock även en förklaring om att den tyska regeringen anser att bestämmelserna i artikel 4.3 i den tyska lagen kan anses stödja sig på artikel 8.4 i direktiv 96/92/EG. I förarbetet till lagförslaget från mars 1997 motiverade regeringen ursprungligen denna bestämmelse med hänvisning till artikel 8.4 i direktivet (inmatningsprioritet för upp till 15 % inhemskt bränsle). Detta synsätt bibehölls i den officiella ansökan av den 12 februari 1998 om en övergångsordning enligt artikel 24 i direktivet.

22. Artikel 8.4 i direktivet kan dock inte tillämpas på det sätt som anges i anmälan.

23. I artikel 8.4 i direktivet fastställs följande: "En medlemsstat kan, av försörjningstrygghetsskäl bestämma att, vid avgörande av inmatningsordningen, prioritet skall ges åt produktionsanläggningar som använder inhemskt bränsle i en utsträckning som inte något kalenderår överstiger 15 % av den totala mängd primärenergi som behövs för att producera den el som konsumeras i den berörda medlemsstaten."

24. Även om el som producerats med brunkol från de nya delstaterna representerar mindre än 15 % av hela Tysklands elproduktion, utgör denna produktion cirka 60-70 % av elproduktionen i de nya delstaterna. Denna höga andel fördelas inte över Tyskland enligt en ren inmatningsskyldighet i den mening som avses i artikel 8.4 i direktivet, utan skyddas lokalt genom att kunder som vill utnyttja möjligheten att köpa el från annat håll via nättillträde vägras tillträde. En sådan möjlighet är en väsentlig bestämmelse i direktivet och ingår i kapitel VII.

25. Prioritetsregeln enligt artikel 8.4 innebär under inga omständigheter rätt att vägra en begäran om tillträde eller överföring. Det enda som uttryckligen fastställs i artikel 8.4 är att det kan föreskrivas att det skall finnas en garanti för uttag från produktionsanläggningar som drivs med inhemskt bränsle, men att denna mängd inte får överskrida 15 %. Både artikel 8.4 och artikel 8.3 måste ses som särskilda prioritetsregler inom ramen för den allmänna principen om företrädesordning enligt artikel 8.2. Det nuvarande förfarandet som ger möjlighet att vägra nättillträde när det gäller bilaterala köpeavtal mellan berättigade kunder och producenter faller entydigt utanför denna bestämmelses tillämpningsområde.

2. Kraven enligt artikel 24

26. Enligt artikel 24.1 och 24.2 i direktiv 96/92/EG och med stöd av EG-fördraget skall kommissionen vid bedömning av ansökningar om övergångsordning beakta följande kriterier:

2.1 Krav avseende karaktären hos berörda åtaganden eller garantier

27. 1) Förekomsten av ett driftåtagande eller en driftgaranti måste bevisas.

2) Driftåtagandet måste ha skett eller driftgarantin getts före den 20 februari 1997.

3) Ett orsakssamband mellan direktivets ikraftträdande och oförmågan att uppfylla åtagandet måste fastställas.

2.2 Krav avseende de åtgärder som föreslås för att nå de berörda målen

28. 1) Åtgärderna enligt övergångsordningen måste omfattas av undantag från kapitlen IV, VI och VII i direktivet.

2) Övergångsordningen skall ha begränsad varaktighet och skall kopplas till att de berörda driftåtagandena eller driftgarantierna upphör att gälla.

3) De åtgärder som tillämpas genom övergångsordningen skall vara de minst restriktiva som behövs för att nå de berörda målen, som i sig måste vara legitima. Kommissionen skall, när den fattar beslut om dessa frågor, beakta bland annat storleken på systemet i fråga, systemets grad av sammanlänkning och elsektorns struktur.

3. Bedömning av den tyska övergångsordningen

3.1 Krav avseende karaktären hos berörda åtaganden eller driftgarantier

29. Den information som i detta beslut ges om den rättsliga och avtalsmässiga situationen vid tidpunkten för den tyska återföreningen 1990 grundar sig på det tyska ekonomiministeriets beskrivning av relevanta avtal. Beskrivningen lämnades genom en skrivelse av den 11 september 1998. I beskrivningen nämns två avtalsuppsättningar:

i) Avtalet av den 22 augusti 1990 mellan å ena sidan Tyska demokratiska republiken och Treuhandanstalt och å andra sidan Bayernwerk AG, PreussenElektra AG och RWE Energie AG.

ii) Avtalet av den 27 augusti 1990 mellan å ena sidan konsortiet bestående av Bayernwerk AG, PreussenElektra AG och RWE Energie AG (senare VEAG) och å andra sidan de regionala elföretagen samt en rad därpåföljande bilaterala avtal mellan VEAG och de regionala elföretagen.

30. Det centrala åtagandet i den mening som avses i artikel 24.1 är investeringsåtagandet från Bayernwerk AG, PreussenElektra AG och RWE Energie AG, representerade i VEAG. Åtagandet grundar sig på avtalet Stromvertrag av den 22 augusti 1990. VEAG övertog inte bara produktions- och överföringsanläggningarna utan förband sig även, som en del av avtalspaketet, till ett investeringsprogram på 20 miljarder mark som var avsett för modernisering av brunkolssektorn.

31. Detta investeringsåtagande grundade sig på en situation med garanterat minimiuttag el på lång sikt och därmed amortering av investeringen. Därför kompletteras det centrala avtalet Stromvertrag med inköpsskyldighetsavtal som har ingåtts med distributörerna för en tid på 20 år.

32. När VEAG förband sig till investeringsåtagandet skedde detta med avtalen om 20 års garanterade inköp som grund. Dessa avtal var ytterst grundade på, eller garanterade av, monopolförsörjning till icke-berättigade kunder, vilket var en situation som rådde innan den tyska elmarknaden avreglerades i april 1998.

33. Den tyska regeringen anser att detta investeringsåtagande inte kan hållas inom ett avreglerat system, om inte åtagandet skyddas av en klausul som fram till 2003 ger möjlighet att vägra tillträde. Denna ståndpunkt beror på en oro om att el baserad på brunkol kommer att vara dyrare än el som producerats från andra källor, särskilt eftersom VEAG har mycket tunga investeringsförpliktelser i anknytning till moderniseringskraven. Om detta stämmer och VEAG inte kan göra de effektivitetsförbättringar som är nödvändiga för konkurrens med marknadspriser, kommer antalet köpare från distributörer som är anknutna till VEAG genom inköpsskyldigheten på 70 % att minska när berättigade kunder söker sig åt annat håll. Då minskar även VEAG:s försäljning. Det verkar under sådana omständigheter inte korrekt mot VEAG att det finns ett driftåtagande eller en driftgaranti som har trätt i kraft före direktivet och som hotas genom att direktivet träder i kraft.

34. Därför anser kommissionen

1) att ett driftåtagande eller en driftgaranti i den mening som avses i artikel 24.1 i direktivet existerar,

2) att dessa driftåtaganden eller driftgarantier har getts innan direktivet trädde i kraft, och

3) att det nödvändiga orsakssambandet mellan oförmågan att uppfylla åtagandet och direktivets införlivande i tillräcklig utsträckning har fastställts när det gäller VEAG:s åtagande om investeringar i produktionskapaciteten för brunkol. Man kan anta att Bayernwerk AG, PreussenElektra AG och RWE Energie AG inte skulle ha gett ett åtagande om brunkolsinvesteringar utan att ha ett garanterat uttag, som i sista hand och vid den tidpunkten grundade sig på en icke-berättigad marknad. Man kan ytterligare anta att en fullständig avreglering, där alla kundkategorier definieras som berättigade kunder i den mening som avses i direktivet, väl kan leda till en situation där VEAG, om det inte finns en övergångsordning, eventuellt inte klarar av att genomföra sitt investeringsprogram på 20 miljarder mark, som enligt planen inte slutförs förrän år 2000.

3.2 Krav avseende föreslagna åtgärder för att nå de berörda målen

35. 1. Vad gäller de berörda åtgärderna rör det sig om undantag från kapitlen IV, VI och VII i direktiv 96/92/EG

36. Den tyska övergångsordningen hänför sig enbart till skyddsklausulen i artikel 4.3 i den tyska lagen Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts. Genom övergångsordningen får systemansvariga för kraftöverföring rätt att i valda fall vägra nättillträde. Denna rätt grundar sig på skyddet av tillräckligt uttag av el från brunkolsdrivna kraftverk. Vägrat tillträde med hänvisning till skydd av tillräckligt uttag brunkolsbaserad el omfattas inte av artikel 17.5 i direktiv 96/92/EG. I direktivet nämns endast brist på nödvändig överförings- eller distributionskapacitet samt, enligt definitionerna i artikel 3 i direktivet, välgrundade skäl när det gäller kyldigheter att tillhandahålla allmännyttiga tjänster som har anmälts. Tyskland har inte anmält några skyldigheter att tillhandahålla allmännyttiga tjänster enligt artikel 3 i direktivet.

37. Den tyska övergångsordningen utgör därför ett undantag från kapitel 17.5 i kapitel VII i direktivet. Ett sådant undantag omfattas av åtgärderna som nämns i artikel 24.2. Artikel 24 kan därför tillämpas.

38. 2. Övergångsordningen har begränsad varaktighet och är kopplad till att de berörda åtagandena eller driftgarantierna upphör att gälla

39. Den tyska övergångsordningen har begränsad varaktighet - den är i kraft till den 31 december 2003. Lagen innehåller en möjlighet till förlängning till den 31 december 2005. Denna möjlighet beror på utfallet av en rapport som det tyska ministeriet skall lämna till förbundsdagen 2002 om övergångsordningens inverkan på kraftproduktion från brunkol och elpristrenden i de nya delstaterna.

40. Kommissionen anser därför att föreliggande beslut omfattar en övergångsordning fram till den 31 december 2003. Om Tyskland 2002 skulle fatta beslut om att förlänga övergångsordningen till den 31 december 2005, måste förlängningen i det skedet bli föremål för tilläggsinformation som lämnas till kommissionen i anknytning till en ansökan om förlängning av övergångsordningen.

41. Kommissionen övervägar dock för närvarande inte att bevilja förlängning till det undantag från direktivet som har beviljats genom detta beslut, även om en sådan möjlighet inte är helt utesluten. Det är svårt att se förenligheten med direktivet i det fall att en sådan förlängning får lång varaktighet, t.ex. en förlängning som sträcker sig bortom 2005. Det är dock för närvarande inte nödvändigt att behandla denna fråga.

42. 3. Genom övergångsordningen skall tillämpas de minst restriktiva åtgärder som behövs för att nå de legitima målen. Man bör här beakta bl.a. storleken på systemet i fråga, systemets grad av sammanlänkning och elsektorns struktur.

3.1 Legitima mål

43. Den berörda planens mål är att ge VEAG möjlighet att hålla sina åtaganden avseende brunkolsinvesteringar och uppfylla de legitima förväntningar som är anknutna till dessa åtaganden. Detta stöds av att Tyskland ytterligare motiverade övergångsordningens mål med två tilläggsargument. Det första argumentet är att det råder en särskild ekonomisk situation i de nya delstaterna och det finns ett behov av en socialt och miljömässigt acceptabel omstrukturering av energisektorn i denna region. En ytterligare minskad användning av brunkol för elproduktion skulle ifrågasätta hela verksamheten kring brunkolsbrytning. Tysklands andra argument är att åtgärderna är nödvändiga för försörjningstrygghet på lång sikt. En fortsatt användning av brunkolsbaserad el utgör en del av Tysklands totala energipolitik. Det handlar om en strävan att väga ett ökat beroende av importerad naturgas mot miljömässiga och kostnadsmässiga nackdelar med existerande inhemska bränslen såsom brunkol.

44. Mot bakgrund av dessa tre faktorer anser kommissionen att Tysklands mål är legitima.

3.2 Minst restriktiva åtgärd med beaktande av bl.a. storleken på systemet i fråga, systemets grad av sammanlänkning och elsektorns struktur

45. Enligt den nya tyska energilagen kan alla berättigade kunder (alla slutförbrukare och alla distributörer) avtala om försörjning utanför VEAG-systemet. Artikel 4.3 i lagen har som syfte att ge möjlighet att sätta en gräns för elinköp utanför VEAG-systemet i det fall att inköpen leder till allvarliga svårigheter för de brunkolsdrivna kraftverkens fortsatta verksamhet.

46. En sådan situation kan i praktiken inte uteslutas. Enligt den tyska regeringen är VEAG:s brunkolsbaserade el inte bara dyrare än el från andra källor (t.ex. naturgas) utan även dyrare än brunkolsbaserad el från de gamla delstaterna. Det östtyska brunkolets svaga konkurrenskraft har förklarats med amortering av de höga moderniseringsinvesteringarna. Eftersom de flesta av dessa kostnader är fasta skulle en markant minskning av VEAG:s elförsäljning öka kostnadsbördan för de resterande kunder.

47. Om VEAG går miste om betydande försäljningsvolymer, i det fall att berättigade kunder köper sin el på annat håll, skulle detta hota VEAG:s brunkolsbaserade el och VEAG:s förmåga att uppfylla sina investerings- och moderniseringsåtaganden. Övergångsordningen skulle ge VEAG möjlighet att vägra berättigade kunder tillträde till sitt överföringsnät. Dessa berättigade kunder skulle då tvingas fortsätta köpa dyrare, brunkolsbaserad el från VEAG.

48. Kommissionen anser att Tyskland har lagt fram tillräckliga bevis för att övergångsordning är en gångbar åtgärd för att nå det berörda målet. Erfarenheter från andra medlemsstater visar dock att det finns alternativa lösningar för problem med icke-återvinningsbara kostnader. Särskild uppmärksamhet måste därför ges frågan om huruvida den tyska övergångsordningen innebär en tillämpning av de minst restriktiva åtgärder som behövs för att nå det berörda målet.

49. Den tyska regeringen anser, mot bakgrund av de särskilda omständigheter som råder, att den aktuella lösningen är mindre restriktiv för handel och konkurrens än alternativet, nämligen fasta lagstadgade kvoter för brunkol. Dessa kvoter skulle eventuellt finansieras med avgifter på all elkonsumtion i Tyskland. Detta beror på stödplanens tillfälliga karaktär och på det faktum att det inte är möjligt att avgöra om skydd i själva verket kommer att behövas. Förslaget ger endast Bundeskartellamt möjlighet att, vid bedömning av en tvist gällande vägrat tillträde, behandla brunkolsfrågan som ett argument bland andra argument, framför allt kapacitetsbegränsningar. Enligt regeringen leder förslaget sannolikt endast i sällsynta fall till vägrat tillträde och skulle i princip endast gälla fram till 2003. Dessutom är fördelen med denna metod att avtalen mellan VEAG och de regionala distributörerna inte berörs. Under sådana omständigheter, hävdar man, säkerställer den tyska regeringens aktuella synsätt att snedvridning av marknaden endast inträffar om och i den utsträckning det är nödvändigt.

50. Mot bakgrund av fallets särskilda omständigheter och särskilt i) det begränsade område som berörs i jämförelse med storleken på hela det tyska systemet, ii) ovissheten om det över huvud taget behövs något skydd och iii) den strikt begränsade varaktigheten, anser kommissionen att systemet innebär en mycket skälig metod för att nå de berörda målen. Med tanke på de mycket särskilda omständigheterna kring denna fråga är det inte möjligt att bevisa att andra system, t.ex. avgiftsbaserade system, i jämförelse med övergångsordningen skulle vara mindre restriktiva för handel och konkurrens.

51. Det behövs dock i detta hänseende två förbehåll avseende vissa detaljer i den anmälda övergångsordningen: För det första, möjligheten för systemansvariga för överföring och distribution på regional nivå att vägra nättillträde med hänvisning till planen och för det andra, behovet att säkerställa att det finns klart definierade, icke-diskriminerande, öppna och verifierbara kriterier för rättigheten att vägra tillträde.

3.2.1 Möjligheten för systemansvariga för överföring och distribution på regional nivå att vägra nättillträde

52. Enligt formuleringarna i artikel 4.3 i den tyska lagen begränsas inte rättigheten att vägra nättillträde endast till VEAG. Englit lagen kan också systemansvariga för överföring och distribution på regional nivå tillämpa klausulen och vägra tillträde till sina nät, förutsatt att Bundeskartellamt godkänner detta. I själva verket berörs dock endast VEAG i väsentlig grad av detta på grund av sina investeringsåtaganden inom området för elproduktion. De regionala elföretagen har varken brunkolsbaserad elproduktion eller [...](3) - de regionala elföretagens enda skyldighet är att köpa 70 % av sin försäljning från VEAG. Det verkar under dessa omständigheter inte vara nödvändigt att bevilja de systemansvariga för överföring och distribution på regional nivå rätt att vägra nättillträde med hänvisning till behovet att säkerställa tillräcklig brunkolsproduktion.

53. För det första är de systemansvariga för överföring och distribution på regional nivå inte i stånd att avgöra om sjunkande elförsäljning från deras kunder - en sänkning som i så fall leder till minskade inköp från VEAG - i själva verket hotar VEAG:s totala elproduktion från brunkol. Endast VEAG, som kan beakta inköp från alla distributörer och berättigade ensamkunder, kan avgöra detta. För det andra har distributörerna inga direkta eller kommersiella intressen beträffande brunkolsproduktion. Distributörernas behov att begränsa nättillträde grundar sig sannolikt mer på kommersiella faktorer än behovet att upprätthålla brunkolsproduktionen. Detta, i kombination med att de regionala distributions- och överföringsföretagen i praktien inte kan avgöra om deras sjunkande försäljning skulle hota VEAG:s totala brunkolsbaserade produktion, gör det olämpligt att bevilja de regionala distributions- och överföringsföretagen rättigheter att vägra tillträde på sådana grunder. Av detta följer att endast VEAG skulle vara i stånd att åberopa skyddsklausulen, med hänsyftning till den rätt som följer av VEAG:s åtagande i den mening som avses i artikel 24.1 i direktivet.

54. Dessutom skulle berättigade kunders ställning väsentligen försvagas om de i värsta fall måste lösa potentiella tvister inte endast med den systemansvarige för överföring, utan på två nivåer - distributionsnätet och överföringsnätet.

55. En annan fråga som i detta sammanhang tagits upp av Tyskland gäller distributörernas köp av el som inte kommer från de nya delstaterna och som endast förmedlas via låg- och mellanspänningsnät. VEAG skulle inte få någon kännedom om denna "import" och skulle därför inte kunna beakta den vid planering av framtida brunkolsproduktionsnivåer med sannolik "inhemsk" efterfrågan som grund. Om sådan "import" över låg- eller mellanspänningsnät blir tillräckligt omfattande skulle det medföra minskad försäljning för distributörerna. Dessa distributörers köp från VEAG skulle följaktligen också minska, vilket i sin tur skulle påverka VEAG:s försäljning. Kommissionen har prövat detta argument men anser dock att det inte i sig ger distributions- och överföringsföretagen rätt att vägra nättillträde med hänvisning till behovet av skydd för brunkolsproduktionen på medellång sikt. För det första finns det ännu på intet sätt belägg för att denna "import" bara skulle ske via låg- och mellanspänningsnät och att man därigenom skulle kunna förvänta sig sådana elflöden i större omfattning. För det andra kan frågan lösas på ett sätt som är mindre restriktivt för handel och konkurrens än möjligheten att vägra tillträde på regional nivå.

56. Tyskland kan t.ex. fastställa ett förfarande enligt vilket de regionala företagen kan förpliktas att underrätta VEAG om överföringsavtal som ingåtts med regionala nätoperatörer som indirekt kan påverka VEAG:s brunkolsbaserade elproduktion. Detta skulle ge VEAG möjlighet att beakta sådana avtal i sin totalplanering och därmed även i sina motiveringar för en vägran att bevilja tillträde. För att ge Tyskland möjlighet att pröva om sådana tilläggsåtgärder behövs, för att ge VEAG möjlighet att fullgöra sina förpliktelser avseende brunkolsbaserad el och för att ge de regionala distributörerna en rimlig omställningstid inför det ökade marknadstrycket anser kommissionen dock att det är befogat att ikraftträdandet av detta villkor skjuts upp (se 3.2.3).

3.2.2 Klart definierade, icke-diskriminerande, öppna och verifierbara kriterier

57. Kommissionen anser att vägrat tillträde är en allvarlig åtgärd som direkt strider mot ett av direktivets viktigaste mål, nämligen möjligheten att konkurrensutsätta elförsörjningen genom införande av nättillträde. Mot denna bakgrund är det viktigt att varje tillämpning av skyddsklausulen för brunkol genomförs restriktivt och enligt klart definierade, icke-diskriminerande, öppna och verifierbara kriterier. Kommissionen anser att formuleringen i artikel 4.3 i den tyska lagen inte på ett tillfredsställande sätt uppfyller dessa kriterier. Kommissionen anser därför att det är nödvändigt att säkerställa att ett antal villkor respekteras inom ramen för det förfarande som används för lösning av rättsliga frågor och tvister. Dessa villkor är följande:

58. 1) Tillträde kan endast vägras från fall till fall, det får inte förekomma någon principiell eller systematisk vägran och VEAG måste i varje fall av vägrat tillträde motivera detta med välgrundade skäl som hänför sig till behovet av att säkerställa en tillräcklig brunkolsbaserad produktion.

59. 2) Det måste garanteras att en minimiandel av marknaden öppnas även i de nya delstaterna så att dessa kan börja samla erfarenheter av ett system med nättillträde, även om detta sker på grundval av en övergångsordning och i en takt som är långsammare än direktivets minimikrav för marknadsöppning. Det måste därför garanteras att ett minimisegment av berättigade kunder får obegränsad rätt att välja leverantör, trots VEAG:s legitima intressen.

60. Om ett förbehåll inte uttrycks finns det en risk för att konkurrensen i de nya delstaterna utvecklas svagt under den berörda perioden. Det föreligger även särskilt en risk för att VEAG inte utsätts för tillräckligt tryck när det gäller att förbättra effektiviteten och att sänka priserna. VEAG står för närvarande för 60 % av elproduktionen medan kommunal produktion eller egenproduktion står för 40 %. Även om bara ett begränsat antal berättigade kunder beslutar sig för att köpa på annat håll kommer VEAG:s brunkolsproduktion att oundgängligen, och sannolikt omedelbart, utsättas för tryck - om än i begränsad utsträckning. För att svara mot denna utmaning måste VEAG öka effektiviteten och konkurrenskraften, eller riskera att förlora marknadsandelar. I brist på ett tillräckligt antal helt säkra berättigade kunder kan dock VEAG, i stället för att minska kostnaderna och sänka priserna, eventuellt gå in för att systematiskt vägra varje begäran om tredje parts tillträde i syfte att bibehålla sin marknadsandel och därmed brunkolsproduktionen. Möjligheten till en sådan inställning från VEAG:s sida stöds av slutsatserna i rapporten om bedömning av behovet av en skyddsklausul för brunkol (zur Beurteilung der Notwendigkeit der Braunkohleschutzklausel) som VEAG beställde från de auktoriserade revisorerna PWC Deutsche Revision (se nedan).

61. 3) Den tyska regeringen hävdade att en minimiöppning av marknaden och marknadspraxis säkerställs genom att den tyska lagens artikel 4.3 innehåller en skyddsklausul för brunkol som tillämpas från fall till fall. Trots detta anser kommissionen att artikeln för det första inte innehåller tillräckliga garantier i detta hänseende och att den för det andra inte uppfyller kravet på klart definierade och kontrollbara kriterier. Sådana kriterier krävs för att man på förhand klart skall kunna se i vilka fall begäran om nättillträde skall beviljas och i vilka fall det inte skall beviljas. Kommissionen hade redan betonat denna angelägenhet i en skrivelse av den 22 september 1997 till det tyska ekonomiministeriet. Sådana klart definierade och kontrollerbara kriterier måste specificeras på sådant sätt att kunderna kan förutse om de kommer att kunna utöva sin rätt till nättillträde. Kriterierna behövs också för att man skall kunna undvika eventuell diskriminering till följd av att det finns ett för stort manöverutrymme vid avgörandet angående enskilda fall av vägrat tillträde.

62. När man väger motiveringarna för vägrat tillträde mot berättigade kunders rätt att välja leverantör verkar det skäligt att man måste beakta om den berättigade kunden själv deltar i uttagsåtaganden med lång varaktighet, t.ex. distributörer som är bundna av ett åtagande på 70 % uttag från VEAG. I ett sådant fall kan intresset att säkerställa ett tillräckligt uttag av brunkolsbaserad el ges särskild uppmärksamhet. Om däremot den berättigade kunden är en slutförbrukare utan särskilda uttagsåtaganden med lång varaktighet skall särskild uppmärksamhet ges åt tillträdet till konkurrenskraftiga elpriser. Det är i detta sammanhang viktigt att notera att VEAG och de regionala distributionsföretagen i många fall är knutna eller associerade till varandra eller att de har gemensamma aktieägare. Mot bakgrund av att stora slutförbrukare inom industrin måste få tillgång till konkurrenskraftiga elpriser, och trots att medlemsstaterna har ett visst manöverutrymme när det gäller att definiera vilka kundsegment som skall få del av minimiöppningen av marknaden, definieras i artikel 19.3 i direktivet att "alla slutförbrukare som förbrukar mer än 100 GWh per år (per förbrukningsställe och inklusive egenproduktion) skall ingå i kategorin berättigade kunder. Kommissionen anser därför att minst denna kundkategori(4) bör få en klar garanti för att deras potentiella begäran om marknadstillträde inte förkastas med hänvisning till artikel 4.3 i den tyska lagen."

63. Detta skulle ge insyn och hindra all potentiell diskriminering. På detta sätt kan lämplig balans erhållas mellan behovet av att tillhandahålla tillräckligt och effektivt skydd för brunkolsproduktionen i Tyskland och behovet av att säkerställa att konkurrenskrafterna - direktivets grundläggande syfte - ändå spelar en viktig roll när det gäller att säkerställa att alla företag höjer effektiviteten och sänker priserna.

3.2.3 Beslutets ikraftträdande

64. För att möjliggöra

- att ändamålsenliga och lämpliga åtgärder kan förberedas om detta anses påkallat, för att garantera att elförsäljning till berättigade kunder, vilken endast förmedlas via de regionala distributörernas låg- och mellanspänningsnät, inte undergräver VEAG:s förpliktelser avseende brunkolsbaserad el och för att ge de regionala distributörerna möjlighet att förbereda sig inför en sådan konkurrens, samt

- att VEAG kan anpassa sig till den nya situationen när det gäller kunder med högre årsförbrukning än 100 GWh,

förefaller det rimligt att en lämplig tidsfrist beviljas innan de villkor som anges ovan i 3.2.1. och 3.2.2. 3 träder i kraft.

65. Det bör beaktas att omständigheterna som legat som grund för att den tyska regeringen valde denna övergångsordning, samt grunderna för övergångsordningens mål, är specifika och inte karakteristiska för de andra planer som har anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 24 i direktivet. De särskilda grunderna för planen härrör framför allt från den omfattande ombyggnaden av elsektorn i de nya delstaterna efter återföreningen, och därpå följande allvarliga problem av lokal, regional och sysselsättningsmässig karaktär. Det är under dessa omständigheter särskilt viktigt att i detta fall nå en lämplig balans mellan behovet av att utsätta VEAG för ett skälig mått av konkurrenstryck och behovet av att säkerställa att VEAG kan uppfylla sina förpliktelser avseende investeringar och brunkolsköp. Detta beslut är därför vad gäller art och mål ytterst specifikt i jämförelse med de övergångsbestämmelser som antagits eller nyligen omprövats för andra medlemsstater. De andra planerna gäller nödvändigheten av eller målet att bibehålla enskilda företags lönsamhet och konkurrensförmåga, inte återuppbyggnad och genomgripande modernisering av elsektorn i en hel region.

66. Kommissionen anser mot denna bakgrund att det är lämpligt att bevilja en interimsperiod på två år från antagandet av detta beslut avseende ikraftträdandet av det villkor som anges i artikel 2.2 och 2.3. Syftet med en sådan period är att VEAG och de regionala företagen skall få tid att vidta lämpliga åtgärder för att bemöta eventuella nya tryck som uppstår till följd av detta beslut.

3.2.4 Ytterligare överväganden

67. 1) I syfte att begränsa eventuella verkningar av detta beslut, och i synnerhet av de villkor som anförts under 3.2.1 och 3.2.2 3 på VEAG:s konkurrenskraft och lönsamhet förutses en översyn av beslutet två år efter att det har antagits. Översynen skall grunda sig på en rapport från den tyska regeringen om erfarenheterna av tillämpningen av artikel 4.3 i den tyska lagen och tillämpningen av tilläggsvillkor 3 i detta beslut. Om det visar sig finnas en betydande andel slutförbrukare som verkligen har övergått till en leverantör som inte producerar sin el med brunkol från de nya delstaterna och om detta hotar VEAG:s lönsamhet, kommer kommissionen att se över detta beslut, och i förekommande fall särskilt villkor 3.

68. 6) I syfte att säkerställa tillräcklig insyn anser kommissionen det även vara nödvändigt att säkerställa nära övervakning av hur artikel 4.3 i den tyska lagen tillämpas och tolkas. Det innebär att varje beslut som fattas av ett tyskt tvistlösande eller rättsligt organ och som innebär villkorligt eller ovillkorligt godkännande av vägrat tillträde på grundval av artikel 4.3 i den tyska lagen måste anmälas till kommissionen.

3.2.5 Analys av VEAG:s argument

69. Som stöd för sina argument uttryckta dels i en skrivelse av den 28 januari 1999, dels vid ett sammanträde mellan VEAG och kommissionen den 12 februari i Bryssel, lämnade VEAG en rapport om bedömning av behovet av en skyddsklausul för brunkol (zur Beurteilung der Notwendigkeit der Braunkohleschutzklausel) som VEAG hade beställt från de auktoriserade revisorerna PWC Deutsche Revision.

70. I sin skrivelse av den 28 januari 1999 hävdar VEAG att "VEAG inte klarar någon som helst minskning av försäljningen". VEAG hävdar därför att skyddsklausulen för brunkol enligt artikel 4.3 i den tyska lagen måste tillämpas fullt ut, utan begränsningar.

71. Syftet med revisorernas rapport är att beräkna de målmängder elförsäljning som behövs för att täcka VEAG:s alla kostnader (s. 24). Beräkningen grundar sig på uppgifter från VEAG:s kostnadsplanering på medellång sikt och kan inte direkt jämföras med uppgifterna från offentliggjorda årliga bokslut. Kostnadsbasen för beräkningen av dessa målmängder inbegriper kapitalkostnader på [...](5) % och en marginal för avkastning på eget kapital på [...](6) % per år ([...](7) % statsobligation plus [...](8) % riskpremie), och ett antagande om [...](9) % eget kapital.

72. En jämförelse av de beräknade målmängderna med den verkliga elförsäljningen 1998 och med den elförsäljning som VEAG har uppskattat för 2003 ger nedan beskrivna resultat. 1998 överskred den verkliga försäljningen de beräknade målmängderna med [...](10) %. För 2003 är dock målmängderna [...](11) % högre än den uppskattade försäljningen. Slutsatsen av detta är att den framtida driften inte helt kommer att täcka kostnaderna (s. 27).

73. I rapporten analyseras därefter två scenarier fram till år 2003. Det första scenariot utgår från en fullständig tillämpning av skyddsklausulen för brunkol enligt artikel 4.3 i den tyska lagen. Enligt detta scenario nås vinstresultat under alla år utom år 2000. År 2002 kommer en topp med en försäljningsmarginal på [...](12) %, som innebär en avkastning på eget kapital på [...](13) %. Med detta visas att det ovan angivna underskottet på [...](14) % (år 2003) leder till en minskning av avkastningen på eget kapital, från ett förväntat värde på [...](15) % ned till [...](16) % (år 2002, jämförbart värde för år 2003 finns inte tillgängligt).

74. I rapporten analyseras också ett andra scenario vars utgångspunkt är att konsumenter som representerar [...](17) % av VEAG:s försäljning går över till en annan leverantör. Antagandet på [...](18) % är härlett från att den totala elproduktionen i de nya delstaterna utgör ett segment på [...](19) % ([...](20) % TWh) och att dessa [...](21) % endast faller bort från VEAG:s försäljning. Slutsatsen enligt detta scenario är att VEAG:s lönsamhet kommer att hotas. Denna slutsats föregås dock inte av en ingående analys av realistiskt anpassad anläggningsdrift eller av att man har beaktat inkomster från försäljning till alternativa kunder eller punktmarknader.

75. Kommissionen kommer fram till följande:

76. a) Rapporten innehåller inte någon ingående analys av VEAG:s kostnadsstruktur enligt fasta och rörliga kostnader i syfte att uppskatta marginalkostnaderna på kort sikt. Rapporten innehåller inte heller en kassaflödesanalys i syfte att uppskatta VEAG:s likviditet. Mot bakgrund av de tillhandahållna uppgifterna kan VEAG:s lönsamhet på kort och medellång sikt inte anses vara direkt hostad.

77. b) Rapportens slutsatser utgår från att målet är att upprätthålla full kostnadstäckning plus en vinstmarginal ([...](22) % avkastning på eget kapital). Då detta mål inte nås, även om skyddsklausulen för brunkol tillämpas fullt ut ([...](23) % avkastning på eget kapital) är den praktiska slutsatsen att ingen begränsning av tillämpningen av skyddsklausulen för brunkol skulle vara hållbar.

78. c) Med de tillhandahållna uppgifterna som grund kan man se att den valda kostnadsberäkningsmetoden, som grundar sig på full kostnadstäckning plus en vinstmarginal, innebär att det finns flera buffertar som kan förbrukas innan VEAG:s lönsamhet skulle hotas på allvar:

- Beräkningarna innefattar en vinstmarginal på [...](24) %.

- En icke angiven potentiell marginal ingår i inköpspriset för brunkol från det anknutna företaget Laubag(25).

- [...](30) % eget kapital.

- Intäkter från försäljning av elöverskott till alternativa kunder eller punktmarknader bör redovisas vid beräkning av verkningarna av konsumentbortfall.

79. d) Scenario 2, som utgår från att försäljningen går ned med [...](31) %, grundar sig på antaganden som inte kan jämföras med de potentiella verkningarna av de villkor som nämns vid punkt 3.2.2 i detta beslut.

80. e) Den tyska regeringens ståndpunkt är att skyddsklausulen för brunkol skulle tillämpas från fall till fall och därmed medge en viss öppning av marknaden. Enligt den motsatta ståndpunkt som har uttryckts av VEAG, och som har fått stöd i revisorernas rapport, skulle VEAG däremot sträva efter att systematisk vägra tillträde även för alla direkta och indirekta VEAG-kunder under den period då skyddsklausulen tillämpas fullt ut.

81. Sammanfattningsvis kan konstateras att kommissionen har erkänt VEAG:s legitima oro för upprätthållandet av tillräckliga försäljningsmängder med tanke på att säkerställa en tillräcklig och lönsam brunkolsbaserad elproduktion. Kommissionen tog därför fram villkoren i punkt 3.2.2 med hänsyftning till den oro som uttryckts av VEAG. Denna oro vägs dock mot de likaväl legitima behoven från elkonsumenternas sida. De ovan beskrivna möjligheterna till översyn är en ytterligare säkerhet för VEAG:s konkurrenskraft och lönsamhet.

4. Slutsatser

82. Anöskan om övergångsordning har gjorts genom en skrivelse av den 12 februari 1998. Ansökan har lämnats in inom den tidsfrist som anges i artikel 24.2.

83. Övergångsordningen grundar sig på investeringsåtaganden som härrör från en rad avtal från 1990 mellan dåvarande Tyska demokratiska republiken, Treuhandanstalt, Bayernwerk AG, PreussenElektra AG, RWE Energie AG och de regionala elföretagen. Karaktären hos VEAG:s investeringsåtaganden uppfyller alla kriterier i artikel 24.1 i direktivet.

84. Beträffande de föreslagna åtgärderna är den tyska övergångsordningen ett undantag från kapitel VII i direktiv 96/92/EG. Åtgärden berör vägrat nättillträde, som i princip omfattas av artikel 24.2 i direktivet. Den föreslagna övergångsordningen har begränsad varaktighet och är kopplad till att de berörda åtagandena eller driftgarantierna upphör gälla. Beträffande kravet om att övergångsordningen skall tillämpas med de minst restriktiva åtgärder som behövs för att nå de legitima målen, kan konstateras att detta krav i princip uppfylls. Uppfyllandet har dock två begränsningar. Den första gäller ett nödvändigt klarläggande av tillämpningsräckvidden, som skall vara begränsad till det nät som tillhör företaget som producerar el från brunkol. Den andra tillräckligt klart definierade för att säkerställa en icke-diskriminerande, öppen och verifierbar tillämpning.

85. Kommissionen kommer därför fram till att ett antal villkor måste respekteras, i syfte att säkerställa tillräcklig förutsägbarhet och insyn i fråga om den tyska övergångsordningen. Villkoren kan införlivas antingen genom en ändring av lagen, genom särskilda genomförandebestämmelser eller genom den praxis som tillämpas av de myndigheter som har ansvar för tillämpningen av artikel 4.3 i den tyska lagen.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Artikel 4.3 (Neue Länder) i den tyska lagen Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts, som offentliggjordes i Bundesgesetzblatt den 28 april 1998, s. 730, och som är det enda föremålet för Tysklands ansökan om en övergångsordning enligt artikel 24 i direktiv 96/92/EG, anmäld till kommissionen den 12 februari 1998, anses utgöra ett driftåtagande eller en driftgaranti i den mening som avses i artikel 24.1 i direktivet.

I föreliggande fall utgörs åtagandet i den mening som avses i artikel 24.1 i direktiv 96/92/EG av avtalet av den 22 augusti 1990 mellan å ena sidan dåvarande Tyska demokratiska republiken och Treuhandanstalt och å andra sidan Bayernwerk AG, PreussenElektra AG och RWE Energie AG.

Artikel 2

Enligt artikel 24.2 i direktiv 96/92/EG har Tyskland rätt till undantag från artikel 17, och sålunda från kapitel VII i direktivet, genom att tillämpa bestämmelserna i artikel 4.3 (Neue Länder) i den tyska lagen Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts såsom en övergångsordning med begränsad varaktighet till den 31 december 2003. Därvid skall följande villkor och krav uppfyllas:

1) Tyskland skall säkerställa att rätten till nättillträde förblir allmän norm även i de nya delstaterna och att varje vägrat nättillträde ses som ett undantag som i varje enskilt fall måste motiveras med välgrundade skäl.

2) Varje eventuell vägran till nättillträde kan uteslutande tillämpas på fall som gäller Vereinigte Energiewerkes (VEAG) överföringsnät. Systemansvariga för överföring och distribution på regional nivå kan inte tillämpa åtgärder enligt övergångsordningen. Detta villkor skall tillämpas senast två år efter offentliggörandet av detta beslut.

3) En minimiandel slutlig elkonsumtion måste förbli öppen för konkurrens även i de nya delstaterna. Därför skall åtminstone slutförbrukare som förbrukar mer än 100 GWh per år (per förbrukningsställe och inklusive egenproduktion) i den mening som avses i artikel 19.3 i direktiv 96/92/EG inte vara föremål för vägrat nättillträde på grundval av artikel 4.3 i den tyska lagen Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts. Detta villkor skall tillämpas senast två år efter offentliggörandet av detta beslut.

Artikel 3

1. Tyskland skall inom tre år efter det att detta beslut har antagits lämna en rapport om hur slutförbrukarna i de nya delstaterna i verkligheten har utnyttjat sitt marknadstillträde. Om det av rapporten framgår att en betydande andel slutförbrukare i praktiken har övergått till en leverantör som inte producerar el från brunkol från de nya delstaterna och att detta utgör ett hot för VEAG:s lönsamhet, skall kommissionen göra en översyn av föreliggande beslut.

2. Tyskland skall underrätta kommissionen om varje vägrat tillträde på grundval av artikel 4.3 i lagen Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts omedelbart efter ett ovillkorligt eller villkorligt förstainstansgodkännande (Landeskartellbehörde eller Bundeskartellamt).

3. Tyskland skall underrätta kommissionen om varje ändring som har anknytning till Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts och som direkt eller indirekt kan påverka tillämpningen av föreliggande övergångsordning.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 8 juli 1999.

På kommissionens vägnar

Christos PAPOUTSIS

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 27, 30.1.1997, s. 20.

(2) BGBI, s. 730.

(3) Affärshemlighet.

(4) Även om inga officiella uppgifter har presenterats har kommissionen fått muntlig information både från VEAG och från elkonsumenterna (VIK), enligt vilken kategorin slutförbrukare som förbrukar mer en 100 GWh per år i östra Tysklands nya delstater utgörs av 15-20 företag med en konsumtionsandel på cirka 15-16 %. Inexaktheterna härrör särskilt från svårigheterna att uppskatta egenproduktion och definiera förbrukningsplatsen.

(5) Affärshemlighet.

(6) Affärshemlighet.

(7) Affärshemlighet.

(8) Affärshemlighet.

(9) Affärshemlighet.

(10) Affärshemlighet.

(11) Affärshemlighet.

(12) Affärshemlighet.

(13) Affärshemlighet.

(14) Affärshemlighet.

(15) Affärshemlighet.

(16) Affärshemlighet.

(17) Affärshemlighet.

(18) Affärshemlighet.

(19) Affärshemlighet.

(20) Affärshemlighet.

(21) Affärshemlighet.

(22) Affärshemlighet.

(23) Affärshemlighet.

(24) Affärshemlighet.

(25) Enligt rapporten (s. 17) har VEAG köpt brunkol i huvudsak från Laubag, som är ett anknutet företag genom gemensamma aktieägare. Priset bestämdes fram till [...](26)(26) Affärshemlighet.

enligt [...](27)(27) Affärshemlighet.

och efter [...](28)(28) Affärshemlighet.

enligt ett system baserat på pris enligt mängd [...](29)(29) Affärshemlighet..

Det finns varken tillgång till information om eller analys av Laubags kostnadsstruktur eller aktuella vinstmarginal.

(30) Affärshemlighet.

(31) Affärshemlighet.