Rådets yttrande

av den 12 februari 2002

om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram, 2001-2005

(2002/C 51/05)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT DETTA YTTRANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken(1), särskilt artikel 5.3 i denna,

med beaktande av kommissionens rekommendation, och

efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.

HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.

Den 12 februari 2002 granskade rådet Italiens uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar åren 2001-2005.

Det nya uppdaterade programmet uppfyller i huvudsak de krav som ställs i den reviderade uppförandekoden för stabilitets- och konvergensrapporternas innehåll och utformning(2), även om det finns vissa smärre inkonsekvenser vad gäller aggregeringen av utgifter och inkomster med utgångspunkt från det europeiska nationalräkenskapssystemet ENS 95.

Rådet välkomnar att Italiens åtagande att fortsätta att säkerställa stora primära överskott under hela programperioden och samtidigt medge en viss lättnad i skattetrycket. Vidare noteras med tillfredsställelse att de tidigare uppdaterade programmens mål om balans i den offentliga sektorns finanser 2002 och 2003 bekräftas. Rådet välkomnar särskilt att balans i de offentliga finanserna beräknas uppnås för det sistnämnda året. Trots en lägre tillväxt än förväntat och i överensstämmelse med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för 2001 överstiger underskottet för 2001 endast marginellt det ursprungliga målet. Även om rådet medger att det finns marknadsrelaterade svårigheter i uppnåendet av privatiseringsmålen beklagar det att målet att minska skuldkvoten till under 100 % av BNP nu har uppskjutits med ett år, vilket strider mot de åtaganden Italien gjort sedan 1998.

I programmets makroekonomiska scenario antas den reala BNP-tillväxten öka redan i slutet av 2001 och ytterligare förstärkas under 2003 och åren därefter då tillväxten förväntas att stabiliseras kring 3 %. Detta understöds av strukturella reformer. På kort sikt grundas emellertid det makroekonomiska scenariot på externa antaganden som inte tillräckligt avspeglar de försämrade utsikter för världsekonomin som konstaterats under 2001. Rådet noterar därför att riskerna i det makroekonomiska scenariot framförallt ligger i att det är alltför optimistiskt.

Målen för de offentliga finanserna 2002 och 2003 vilar i hög utsträckning på engångsåtgärder, särskilt försäljningen av offentligt ägda reala tillgångar, medan få detaljer ges gällande den planerade och kraftiga minskningen av de offentliga utgifterna förutom räntor som andel av BNP över programperioden. Rådet noterar att det mycket betydande inslaget av engångstransaktioner vid en konjunkturnedgång bör kompletteras med åtgärder som tar sikte på att begränsa de nuvarande löpande utgifterna, vilka bör klarläggas.

Rådet noterar att de offentliga finanserna, som förväntas vara nära balans eller uppvisa överskott från och med 2003, ligger i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Rådet noterar att det finns en säkerhetsmarginal i förhållande till referensvärdet på 3 % av BNP för det offentliga underskottet under hela programperioden.

Rådet anser att det är av yttersta vikt att målet om offentliga finanser i balans på medellång sikt uppnås som planerat och att de nödvändiga höga nivåerna för de primära överskotten på omkring 5 % av BNP säkerställs genom åtgärder som syftar till att uppnå en bestående minskning av de löpande primära utgifterna. Mot bakgrund av de utmaningar som följer av den planerade skattereformen - vars syfte är att skapa en ytterligare väsentlig minskning av skattetrycket - är det desto viktigare att sådana åtgärder utformas omsorgsfullt och genomförs utan dröjsmål. Rådet riktar en stark uppmaning till Italien att anta bestämmelser som möjliggör en effektivare övervakning och kontroll av de löpande utgifterna på alla nivåer. Rådet rekommenderar vidare Italien att ha beredskap för att kunna fullfölja konsolideringen av de offentliga finanserna som planerat efter 2003 i den händelse antaganden om hög trendmässig tillväxt inte bekräftas av den faktiska utvecklingen.

Rådet noterar att Italiens förmåga att hantera åldersrelaterade obalanser ytterst är avhängig av dess förmåga att långsiktigt bibehålla höga primära överskott, samt av en betydande ökning av sysselsättningsgraden. Reformeringen av pensionssystemet har hittills bidragit till att strama åt tillväxten i pensionsutgifterna. Rådet uppmuntrar därför Italien att påskynda genomförandet av pensionsreformen i syfte att kontrollera utgifterna och främja privata kompletterande pensioner, vilket också anges i programmet. Dessutom noterar rådet den avgörande betydelsen av att genomföra arbetsmarknadsreformer och att minska skuldkvoten i snabbare takt, med hänsyn till att det är nödvändigt att öka sysselsättningsgraden och i god tid skapa utrymme för konkurrerande krav på offentliga medel.

(1) EGT L 209, 2.8.1997.

(2) Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning godkänt av Ekofin-rådet den 10 juli 2001.