(193)

När man jämför den leasingandel som Neuwoges har betalat och Deutsche Bundesbanks uppgifter om räntesatserna för lån som beviljades under samma period (dvs. i januari 1998) ska följande aspekter beaktas: — Den genomsnittliga årliga leasingandelen under den 30-åriga avtalstiden uppgår till […] procent. Som redan har nämnts har emellertid Neuwoges fritt valt att betala en lägre leasingandel i början av avtalstiden, vilket sedan kompenseras med en högre leasingandel längre fram. Detta val har sitt pris, för om Neuwoges hade valt en fast leasingandel redan från början skulle bolaget bara behövt betala en andel på […] procent per år. (115) Deutsche Bundesbanks siffror avser fasträntelån, dvs. räntesatsen är lika hög varje år. Om man utgår från att Neuwoges hade kunnat förhandla fram ett lån med liknande betalningsvillkor (dvs. lägre räntebetalningar i början och högre betalningar mot slutet), skulle också detta ha haft sitt pris (av samma skäl som i fallet med Bavaria). (116) Deutsche Bundesbanks räntesatser bör därför jämföras med en konstant leasingandel på […] procent. — Leasingandelen har fastställts för en period av 30 år. Trots den årliga indexregleringen var det fullt möjligt att beräkna den genomsnittliga leasingandelen för hela avtalstiden redan när avtalstiden inleddes. De räntesatser för hypotekslån som Deutsche Bundesbank har lämnat uppgifter om är endast fastställda för tio år (som tidigare nämnts är det inte känt för hur lång period som företagsräntorna har fastställts, men man kan utgå från att det i alla fall inte är längre än tio år). De lämpligaste riktmärkena vore räntesatser som är fastställda för 30 år. Några sådana uppgifter har emellertid Deutsche Bundesbank inte offentliggjort. Generellt sett bli fasträntelån dyrare efterhand som löptiden tilltar. Deutsche Bundesbanks siffror för januari 1998 visar t.ex. att den genomsnittliga räntesatsen för femåriga hypotekslån till fast ränta låg på 5,85 procent, medan räntesatsen för tioåriga fasträntelån var 6,40 procent. Man kan därför med fog utgå från att räntorna på ett fasträntelån med en löptid på 30 år skulle ha legat betydligt högre än de genomsnittliga räntesatser som Bundesbank har angett på 6,35 respektive 6,40 procent. — Deutsche Bundesbank anger såväl en genomsnittsränta som ett räntespann, som baseras på ett stort antal låneavtal som slöts i Tyskland i januari 1998. Den leasingandel som har fastställts för Neuwoges avspeglar implicit den risk som affären innebär för Bavaria. Bavaria var framför allt exponerad för kreditrisken, dvs. risken att Neuwoges skulle bli insolvent eller av något annat skäl inte längre kunna fullgöra sitt åtagande att betala de leasingandelar som krävdes. Även en bank skulle ha bedömt Neuwoges kreditvärdighet innan ett lån beviljades. Kunder med sämre kreditvärdighet (eller som utgör en högre kreditrisk för banken) måste i regel betala en högre räntesats som kompensation för denna högre risk. (117) Som nämns i avsnitt 7.3.1 skulle Neuwoges endast ha haft begränsade möjligheter att ingå nya kreditavtal eftersom bolaget hade tämligen hög skuldsättning och dess eget kapital var bundet i andra investeringsprojekt. Om en bank ändå hade varit beredd att bevilja Neuwoges ett lån, skulle dessa aspekter ha beaktats när räntesatsen fastställdes. Det är högre räntesatser på lån till relativt högt skuldsatta företag som inte har så mycket eget kapital att satsa på sin investering. Varje gång man jämför de leasingandelar som Neuwoges har betalat och räntesatserna för de lån som är tillgängliga på marknaden bör man därför fokusera på de högre räntesatserna i Deutsche Bundesbanks räntespann. (118) — Som redan nämnts måste ett leasingbolag återfinansiera sin första investering (i det här fallet framför allt köpeskillingen för byggnaderna samt renoveringskostnaderna). Den räntesats som bolaget måste betala för sin egen återfinansiering är avhängig av olika aspekter, t.ex. dess egen storlek, skuldsättning och fastigheterna i dess portfölj. Denna räntesats utgör emellertid enbart en utgångspunkt eftersom leasingbolaget (Bavaria) även måste kompenseras för de risker som det tar, såsom ränteförändringsrisken (risken för att bolaget måste återfinansiera sin investering till rörlig ränta samtidigt som leasingbetalningarna löper på fast ränta), kreditrisken (den tidigare nämnda möjligheten att Neuwoges blir insolvent och att Bavaria inte får de utestående leasingbetalningarna) samt restvärdesrisken (ovissheten kring fastighetsvärdet när leasingavtalet har löpt ut). Leasingbolaget har sannolikt också vissa allmänna omkostnader som även dessa avspeglas i leasingandelen. (119) Utöver detta vill leasingbolaget också få en vinst, vilket vägs in när leasingandelen ska fastställas. (120) Även om Bavaria hade kunnat återfinansiera sina investeringar till en lägre räntesats än vad Neuwoges skulle ha betalat för ett banklån, skulle återfinansieringsräntan ha behövt höjas med tanke på dessa komponenter (riskpålägg, kostnader och vinst) för att få fram den nödvändiga leasingandelen, som slutligen kunde överstiga räntesatsen för ett vanligt lån.