Kommissionens beslut

av den 18 juli 2001

om det stöd som Nederländerna har genomfört till förmån för Valmont Nederland BV

[delgivet med nr K(2001) 2231]

(Endast den nederländska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2002/142/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(1) och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) På våren 1998 blev Europeiska kommissionen varse pressartiklar som påstod att kommuner i provinsen Noord-Brabant mellan 1993 och 1995 på olika sätt felaktigt hade använt provinsens pengar för att locka till sig företag(2). Genom en skrivelse av den 1 april 1998 (D/51488) begärde kommissionen upplysningar. De nederländska myndigheterna svarade på detta genom en skrivelse av den 2 juli 1998, (registrerad under A/35148 den 6 juli 1998). Kommissionen begärde ytterligare upplysningar och påminde den nederländska regeringen om denna förfrågan genom skrivelser av den 29 oktober 1998 (D/54414), 21 december 1998 (D/55299), 31 mars 1999 (D/51425), 2 augusti 1999 (D/63284), 6 september 1999 (D/63682), 27 oktober 1999 (D/64481), 24 januari 2000 (D/50335) och 30 augusti 2000 (D/54456). De nederländska myndigheterna lämnade dessa upplysningar i skrivelser av den 19 januari 1999 (registrerad under A/30448 den 19 januari 1999), 23 augusti 1999 (registrerad under A/36473 den 25 augusti 1999), e-brev av den 29 november 1999 och skrivelser av den 10 februari 2000 (registrerad under A/31270 den 15 februari 2000), 22 augusti 2000 (registrerad under A/36991 den 24 augusti 2000) och 5 september 2000 (registrerad den 13 september 2000 under A/37421). Vid två möten den 14 april 1999 och den 23 maj 2000 lämnade de nederländska myndigheterna ytterligare upplysningar.

(2) Efter det att det nederländska stödmottagande företagets moderbolag hade kontaktat honom ingrep vice ordförande i Committee on International Relations i det amerikanska representanthuset i frågan. I hans skrivelse av den 11 juli 2000 till chefen för Europeiska kommissionens delegation i Washington och den nederländske ambassadören i Förenta staterna, begärde han hjälp för att lösa frågan, eftersom den aktuella markförsäljningen skedde för sex år sedan, år 1994. I en skrivelse av den 11 augusti 2000 visade kommissionen på nödvändigheten att kommissionen kontrollerar statligt stöd och vikten av principen att olagligt stöd återkrävs från mottagaren av den därför behöriga myndigheten.

(3) Genom ett beslut av den 18 oktober 2000 inledde kommissionen det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget angående detta stöd. Genom en skrivelse av den 7 november 2000 (D/108153) informerade kommissionen Nederländerna om detta beslut. Nederländerna begärde två veckors längre tidsfrist för att svara i en skrivelse av den 5 december 2000 (registrerad under A/40420 den 11 december 2000) vilket beviljades genom en skrivelse av den 18 december 2000 (D/56227), och svarade därefter på beslutet genom en skrivelse av den 12 december 2000 (registrerad under A/30329 den 8 januari 2001). Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.

(4) Kommissionen har mottagit synpunkter från en berörd part, nämligen stödmottagaren (skrivelse av den 20 februari 2001, registrerad samma datum under A/31474). Den har översänt dessa synpunkter till Nederländerna genom en skrivelse av den 13 mars 2001 (D/51072). Skrivelsen innehöll dessutom olika frågor rörande stödet. De nederländska myndigheterna begärde en förlängd tidsfrist på sex veckor (skrivelse av den 17 april, registrerad under A/33188 den 20 april 2001) och kommissionen beviljade en kortare förlängning av tidsfristen genom skrivelse av den 30 april 2001 (D/51755) och därefter översände myndigheterna sitt svar genom skrivelse av den 14 maj 2001 (registrerad under A/33915 den 17 maj 2001).

2. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

2.1 Det stödmottagande företaget

(5) Valmont är ett dotterbolag till Valmont Industries Inc., ett amerikanskt företag som tillverkar mekaniserad bevattningsutrustning, master för belysnings-, trafik-, eldistributions- och kommunikationsändamål samt kundanpassade beläggningar och förtillverkade produkter för olika industriella användningar. Företaget driver 21 tillverkningsanläggningar på fyra kontinenter. Dess årsomsättning ligger på ungefär 846 miljoner US-dollar. Företaget har omkring 5500 anställda. Dess tillverkningsansläggningar inom EU ligger i Nederländerna, Frankrike, Spanien och Tyskland(4).

(6) År 1991 köpte Valmont Industries Inc. det nederländska företaget Nolte BV, som sedan 1940-talet tillverkade master för belysning och trafikljus. Företaget drevs då under namnet Valmont Nederland BV. Dess produkter omfattar flera olika typer av stål- eller aluminiummaster på mellan 3 och 80 meter, eller ännu högre, som kan användas för alla typer av gamla och moderna tillämpningar(5). 1994 köpte företaget tre hektar mark på vilken man byggde en ny tillverkningsanläggning.

2.2 Stödinslag i markinköpet

(7) 1993 och 1994 investerade regionen Noord-Brabant 20 miljoner nederländska gulden (9,1 miljoner euro) i en förstärkning av regionens ekonomiska struktur och en förbättring av företagsklimatet i regionen. De ekonomiska medlen användes för att lösa upp flaskhalsar i infrastrukturen i industriområden i regionen. Projekten genomfördes av kommunerna, som fick pengar från regionen för ändamålet. Vissa kommuner hade reserverat egna resurser för projekten. Pengarna från regionen gjorde det möjligt för dem att använda dessa resurser för andra ändamål. Denna praxis kallades U-bocht (U-svängen). Regionen hade bestämt att kommunerna inte fick använda dessa medel till direkt (ekonomiskt) stöd till företag.

(8) 1994 ställde regionen Noord-Brabant 400000 gulden till kommunen Maarheezes förfogande (kommunen är idag en del av kommunen Cranendonck) till infrastrukturprojektet "Philipscomplex/Den Engelsman". Projektet gällde utökning och förbättring av infrastruktur i industriområdet till en totalkostnad på 1469000 gulden (666000 euro). Kommunen hade redan reserverat medel för projektet, som då kunde användas för andra ändamål. I detta fall använde kommunen pengarna från regionen för att skriva av ackumulerade förluster inom den kommunala förvaltning som ansvarade för industriområden, vilket gjorde det möjligt att sälja mark till lägre priser. Därefter sålde kommunen Maarheeze 1994 tre hektar mark till Nolte BV, som idag heter Valmont Nederland BV (nedan kallat Valmont) för 900000 gulden (408402 euro), dvs. 30 gulden (13,61 euro) per m2.

(9) Den nederländska regeringen lämnade in en markvärderingsrapport från en oberoende expert, daterad den 4 december 1998. Enligt rapporten var markpriset i Maarheeze vid denna tidpunkt 42,50 gulden (19,29 euro) per m2. Utifrån detta pris skulle alltså marken vara värd 1275000 gulden (578570 euro). Kommissionen antog därför att försäljningen av marken innehöll ett inslag av stöd på 375000 gulden (170168 euro). Efter mötet med kommissionen den 14 april 1999 begärde de nederländska myndigheterna att företaget skulle betala tillbaka det förmodade stödinslaget (efter ett avdrag på 100000 euro, det belopp som gäller försumbart stöd)(6). Företaget har hittills vägrat att göra detta.

2.3 Stöd till anläggande av en parkeringsplats på Valmonts mark

(10) Vidare betalade kommunen 250000 gulden (113445 euro) för anläggandet av en allmän parkeringsplats på Valmonts mark.

2.4 Skäl till att förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget inleddes

(11) Eftersom kommunen Maarheeze inte låg i ett område som är berättigat till stöd enligt artikel 87.3 a eller 87.3 c i EG-fördraget hyste kommissionen tvivel om stödets förenlighet med gemenskapens regelverk. Det tycks inte finnas några andra grunder som är tillämpliga. Kommissionen hyste också tvivel om parkeringsplatsen verkligen var allmän.

3. KOMMENTARER FRÅN NEDERLÄNDERNA

(12) De nederländska myndigheterna har lämnat in en markvärderingsrapport från 1994. Tyvärr var denna rapport inte känd sedan tidigare. Rapporten utarbetades på uppdrag av Valmont för att få finansiering från banken med den värderade marken som säkerhet. Värderingen rör både mark och byggnader. Enligt rapporten skall värdet på marken vara 1050000 gulden (476000 euro), vilket motsvarar 35 gulden (15,88 euro) per m2. Den person som gjorde värderingen 1994 kommenterade skillnaden med 1998 års rapport i en ny fotnot som var bifogad Nederländernas svar. Skillnaden mellan resultaten skulle dels bero på att marken nu inte längre var obebyggd, vilket ger ett lägre värde, dels att 1994 års rapport innehåller en korrigering vad gäller överlåtelsekostnader. Dessutom framhåller värderingsmannen av 1994 års rapport att i 1998 års rapport tar man inte hänsyn till att man inte kan komma till ungefär en tredjedel av marken direkt från allmän väg.

(13) De nederländska myndigheterna har också översänt förklaringar från tre företag som använder denna parkeringsplats regelbundet och hävdar att även andra företag kan använda den fritt. Detta skulle bevisa att parkeringsplatsen verkligen är allmän. Kommunen och Valmont har ingått ett "gentlemen's agreement" om allmänt bruk av parkeringsplatsen och detta avtal hålls fullt ut. Kommunen har möjlighet att se till att avtalet följs eftersom stadsplanen för denna mark säger att byggnader inte tillåts på den. Om Valmont skulle vilja bygga på parkeringsplatsen skulle företaget bli tvunget att begära ett undantag från stadsplanen från de lokala myndigheterna, vilket skulle avvisas med hänvisning till avtalet. På detta sätt skulle användningen av denna del av marken som parkeringsplats vara säkrad.

4. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

(14) Efter offentliggörandet av beslutet om att inleda förfarandet har kommissionen endast fått synpunkter från det stödmottagande företaget, Valmont. I sin skrivelse håller Valmont med argumenten från de nederländska myndigheterna. Företaget stöder framförallt den nya informationen i värderingsrapporten från 1994, och hävdar att det stöd som framräknats utifrån den kommer att ligga under tröskelnivån för försumbart stöd på 100000 euro. Valmont hävdar också att parkeringsplatsen används av flera företag i närheten av Valmont. Företaget får ingen ersättning från någon av användarna av parkeringsplatsen. Valmont drar slutsatsen att parkeringsplatsen kan betecknas som "allmän egendom" eller "till hälften allmän egendom" ("public" or "semi-public" property) vid tillämpning av gemenskapsrätten vad gäller statligt stöd.

5. BEDÖMNING

5.1 Inslaget av stöd i markpriset

(15) Offentliga myndigheters försäljning av mark och byggnader kan innehålla inslag av statligt stöd till förmån för köparna. Kommissionens meddelande om inslag av stöd vid statliga myndigheters försäljning av mark och byggnader(7) innehåller ett allmänt tillvägagångssätt som skall användas för att fastställa om det finns inslag av ett sådant stöd. Fastän markförsäljningen skedde innan detta meddelande godkändes, skall dessa principer gälla, eftersom meddelandet grundas på en politik som hade gällt i mer än tio år före godkännandet av meddelandet(8). Kommissionen är medveten om att praxis om markförsäljning var begränsad vid denna tidpunkt och den förväntar sig inte att meddelandets exakta innebörd helt har följts vid transaktionen.

(16) Enligt artikel 2 a i meddelandet kan de offentliga myndigheterna använda en oberoende expertvärdering för att fastställa marknadsvärdet på marken före förhandlingarna om försäljningen. Det marknadspris som sålunda fastställts är det lägsta anskaffningspris som kan avtalas utan att statligt stöd skall anses finnas. I det aktuella fallet finns det två expertvärderingar. Båda upprättades efter transaktionen.

(17) I detta fall kan kommissionen inte förlita sig på rapporten från 1994. Denna rapport lämnar en värdering över hela området, inklusive byggnaden. Den innehåller ingen värdering av markens värde så som den såldes av kommunen, dvs. obebyggd. Detta framgår av hur värdet av marken anges: värdet beräknas genom att man tar det totala värdet vid försäljningen med avdrag för kostnader för uppbyggnaden. Också det faktum att rapporten gör en korrigering vad gäller övergripande kostnader visar att det inte gäller den situation då Valmont köpte marken utan en teoretisk situation om Valmont skulle sälja den.

(18) Beräkningen i 1998 års rapport grundas på de priser som betalades 1994 vid andra markförsäljningar från den berörda kommunen och markförsäljning som gjordes av andra parter. I sina senare kommentarer vidhåller rapportören för 1994 års rapport att i rapporten från 1998 tas ingen hänsyn till det faktum att ungefär en tredjedel av marken inte är direkt tillgänglig från allmän väg. Detta påstående stöds dock inte av några bevis. I rapporten från 1998 anges uttryckligen att utvärderarna har besökt området för att få en uppfattning om dess belägenhet, lättillgänglighet, kvaliteten och praktisk användbarhet. Därför kan kommissionen, utifrån de tillgängliga uppgifterna, förlita sig på denna rapport. Eftersom det fastställs i rapporten att markpriset för den mark Valmont köpte var 42,50 gulden (19,29 euro) per m2 uppgår stödinslaget i försäljningen av mark till 375000 gulden (170168 euro) till förmån för köparen.

(19) Enligt kommissionen omfattas denna fördel av artikel 87.1. Fördelen kom det köpande företaget, Valmont, specifikt till godo. Fördelen bekostas med statliga medel eftersom marken säljs direkt av de lokala myndigheterna. Det kan förväntas att fördelen får en negativ effekt på handeln mellan medlemsstaterna, eftersom Valmont och dess moderföretag Valmont Industries Inc., är aktiva inom sektorer som omfattas av internationell handel.

5.2 Stödinslaget i parkeringsplatsen

(20) I allmänhet utgår kommissionen från att anläggandet av en allmän parkeringsplats inte innebär några fördelar för ett visst företag eftersom kostnaderna för dessa investeringar finansieras genom lokala skatter, som de berörda företagen och enskilda bidrar till. I detta fall måste dock Valmont anses vara den som har störst fördel av parkeringsplatsen. Det är troligt att Valmont är den största användaren av parkeringsplatsen som ligger på företagets egen mark. Dessutom är det så att om parkeringsplatsen inte hade anlagts skulle Valmont ha blivit tvunget att ordna tillräckligt med parkeringsmöjligheter på egen bekostnad. Med tanke på Valmonts verksamhet, som omfattar tillverkning av olika typer av aluminium- och stålmaster på mellan 3 och 80 meter, är det tydligt att Valmont har behov av omfattande parkeringsområden. Vidare är parkeringsplatsen avskild från gatan genom stängsel så att en tillfällig förbipasserande inte får intrycket att parkeringsplatsen är allmän. Frånsett de tre skrivelser från företag som utnyttjar parkeringsplatsen, har de nederländska myndigheterna inte lämnat några bevis för att parkeringsplatsen utnyttjas som allmän parkeringsplats. Det "gentlemen's agreement" som gäller utnyttjandet av parkeringsplatsen från andra företag är inte tillräckligt för att den skall kunna betraktas som allmän.

(21) Valmont är visserligen det företag som har flest fördelar av detta, vilket visas av tre skrivelser från företag i närheten av Valmont som regelbundet utnyttjar parkeringsplatsen utan kostnad för att parkera sina trailrar, och de nederländska myndigheterna visar att andra företag också kan utnyttja parkeringsplatsen. Från en av dessa skrivelser tycks det som om alternativen för detta företag skulle vara att trailrarna skulle parkeras i närheten av chaufförernas bostäder. Dessutom kan kommunen se till att dess "gentlemen's agreement" med Valmont efterlevs och att marken används som parkeringsplats genom sina befogenheter utifrån den kommunala stadsplanen. Därför måste parkeringsplatsen anses vara "delvis allmän" eller "halvt allmän".

(22) I ljuset av det ovanstående betraktar kommissionen hälften av anläggningskostnaderna för parkeringsplatsen som normala driftskostnader. Det faktum att kommunen betalade hela kostnaden för parkeringsplatsen innebär en särskild fördel för företaget, vilken liksom markförsäljningen omfattas av förbudet i artikel 87.1. Denna fördel skall beräknas till minst 125000 gulden (56723 euro).

5.3 Stödets förenlighet

(23) Kommissionen har kontrollerat om undantagen i artiklarna 87.2 och 87.3 i EG-fördraget är tillämpliga på stödet. Stöd kan anses vara förenligt med den gemensamma marknaden i enlighet med undantagen i artikel 87.2 i EG-fördraget. Stödet är dock a) inte av social karaktär och ges inte till enskilda konsumenter, b) inte stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser, c) och är inte heller nödvändigt för att uppväga de ekonomiska nackdelar som uppkommit genom Tysklands delning. Undantagen i artikel 87.3, punkterna a, b och d i EG-fördraget, som gäller stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning, stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet, är inte heller tillämpliga.

(24) De nederländska myndigheterna har inte heller försökt rättfärdiga stödet utifrån dessa undantag.

(25) Första delen av undantaget i artikel 87.3 c i EG-fördraget, dvs. stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter, är inte tillämpligt eftersom stödet inte gällde forskning och utveckling, miljö eller investeringar från små och medelstora företag. Stödet gäller inte heller ett specifikt projekt som genomförs av stödmottagaren som skulle kunna anses vara viktigt för det gemensamma intresset. Kommissionen utgick i sin bedömning från att det förmodade stödet var avsett för att få fram investeringar i kommunen Maarheeze. Därför har kommissionen granskat detta stöd med utgångspunkt i de regionala riktlinjerna som grundas på andra delen av undantaget i artikel 87.3 c, dvs. stöd för att underlätta utveckling av vissa regioners ekonomi. Kommunen Maarheeze låg vid tiden för markförsäljningen inte i ett område som kunde få regionalt stöd. Undantaget enligt artikel 87.3 c i EG-fördraget är därför inte tillämpligt.

(26) Eftersom inget av undantagen i artikel 87 är tillämpligt är stödet oförenligt med den gemensamma marknaden.

(27) Om stödet visar sig oförenligt med den gemensamma marknaden måste kommissionen, i enlighet med domstolens dom i mål 70/72(9), som därefter bekräftats genom domarna i målen 310/85(10) och C-5/89(11), begära av medlemsstaterna att de från stödmottagaren återkräver allt olagligen utbetalat stöd. Denna åtgärd är nödvändig för att återställa den förutvarande situationen och eliminera alla ekonomiska fördelar som mottagaren av det olagligen beviljade stödet åtnjutit från och med det datum då stödet beviljades. Kommissionen är enligt rådets förordning (EG) nr 659/1999 skyldig att återkräva oförenligt och olagligt stöd(12).

(28) Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nederländsk lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt genomföra kommissionens beslut. Det stöd som skall återkrävas skall även innefatta ränta som löper från och med den dag då stödet stod till stödmottagarens förfogande fram till den dag då det återbetalats. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

6. SLUTSATSER

(29) Försäljningen av 3 hektar mark 1994 från de lokala myndigheterna innehåller ett inslag av statligt stöd på 375000 gulden (170168 euro).

(30) Den av kommunen finansierade parkeringsplatsen på Valmonts område innehåller ett inslag av statligt stöd på 125000 gulden (56723 euro).

(31) Nederländerna har brutit mot artikel 88.3 i EG-fördraget genom att genomföra stödet utan att ha anmält det på rätt sätt.

(32) Båda stödåtgärderna är oförenliga med den gemensamma marknaden och stödet skall återkrävas av stödmottagaren.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Markförsäljningen och anläggandet av en parkeringsplats på företagets mark innehåller inslag av statligt stöd i enlighet med artikel 87.1 i EG-fördraget till förmån för Valmont. Stödinslagen uppgår till 375000 gulden (170168 euro) och 125000 gulden (56723 euro).

Artikel 2

De stödinslag som avses i artikel 1 är oförenliga med den gemensamma marknaden.

Artikel 3

1. Nederländerna skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att från stödmottagaren återkräva det stöd som avses i artikel 2 och som olagligen redan utbetalats till stödmottagaren.

2. Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut. Det stöd som skall återkrävas skall innefatta ränta som löper från den dag stödet stod till stödmottagarens förfogande till den dag det har återbetalats. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

Artikel 4

Nederländerna skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 5

Detta beslut riktar sig till Konungariket Nederländerna.

Utfärdat i Bryssel den 18 juli 2001.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 37, 3.2.2001, s. 44.

(2) Gedeputeerden werkten mee aan U-bocht, Brabants Dagblad, den 6 mars 1998, U-bocht rammelde flink, Brabants Dagblad, den 10 mars 1998 och U-bocht strijdig met regels EU, Brabants Dagblad, den 10 mars 1998.

(3) EGT C 37, 3.2.2001, s. 44.

(4) www.valmont.com

(5) www.valmont.nl

(6) Kommissionens meddelande om försumbart stöd, EGT C 68, 6.3.1996, s. 9. Detta meddelande har därefter ändrats genom kommissionens förordning (EG) nr 69/2001, EGT L 10, 13.1.2001.

(7) EGT C 209, 10.7.1997, s. 3.

(8) Redan 1963 förklarade kommissionen att artikel 92 skulle tillämpas på försäljning av mark och byggnader för att inte gynna vissa företag. Se svar på skriftlig fråga nr 48 från Burgbacher, EGT 125, 17.8.1963, s. 2235/63.

(9) Dom av den 12 juli 1973 i mål 70/72, kommissionen mot Tyskland, Rec. 1973, s. 813.

(10) Dom av den 24 februari 1987 i mål 310/85, Deufil GmbH und Co. KG mot kommissionen, Rec. 1987, s. 901.

(11) Dom av den 20 september 1990 i mål C-5/89, kommissionen mot Tyskland, Rec. 1990, s. I-3437.

(12) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.