Kommissionens beslut

av den 5 juni 2002

om statligt stöd i form av de skattebefrielser och lån med reducerade räntesatser som Italien beviljat till förmån för allmännyttiga företag med statligt majoritetsaktieinnehav

C 27/99 (ex NN 69/98)

[delgivet med nr K(2002) 2006 slutlig]

(Endast den italienska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2003/193/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FASTSAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter(1) och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) Den 3 mars 1997 mottog kommissionen ett klagomål om påstått statligt stöd till olika företag verksamma inom den allmännyttiga sektorn i Italien i form av tidsbegränsad befrielse från inkomstbeskattning och tillgång till lån med reducerade räntesatser.

(2) Genom skrivelser av den 12 maj, 16 juni och 21 november 1997 begärde kommissionen att de italienska myndigheterna skulle lämna förhandsinformation om de åtgärder som granskades. Genom en skrivelse av den 17 december 1997, som registrerades av kommissionen den 23 december 1997, lämnade de italienska myndigheterna delar av den begärda informationen. På begäran av de italienska myndigheterna hölls ett möte i Rom den 19 januari 1998.

(3) Genom en skrivelse av den 17 maj 1999 (nedan kallat "beslutet om att inleda förfarandet") underrättade kommissionen Italien om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende de åtgärder som anges i klagomålet.

(4) Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(2). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.

(5) Kommissionen har mottagit synpunkter från berörda parter. Den har översänt dessa synpunkter till Italien, som har lämnat sina synpunkter genom skrivelser av den

- 2 augusti 1999: första skrivelse med synpunkter,

- 15 oktober 1999: begäran om förlängning av tidsfristen för att inkomma med synpunkter,

- 28 oktober 1999: synpunkt på lånen från Cassa Depositi e Prestiti (nedan kallat "CDDPP"),

- 14 november 1999: begäran om förlängning av tidsfristen för att inkomma med synpunkter,

- 3 februari 2000: ytterligare synpunkter,

- 8 februari 2001: skrivelse genom vilken de italienska myndigheterna meddelade att den åtgärd som nämns i synpunkterna från Federazione Gas Italia (nedan kallad "Gas-it") inte skulle antas,

- 31 juli och 3 augusti 2001: begäran om förlängning av tidsfristen för att besvara kommissionens skrivelse av den 25 juli 2001,

- 25 oktober 2001: synpunkter på "befrielse från avgift på överföringar" (se skäl 16)

- 22 november 2001: synpunkter på lånen från CDDPP,

- 21 november 2001: synpunkter på lånen från CDDPP.

(6) Synpunkter från berörda parter har inkommit till kommissionen den

- 10 september 1999: synpunkter från Azienda Elettrica Municipale SpA (nedan kallat "AEM") och ACEA SpA (nedan kallat "ACEA"),

- 31 augusti 1999: synpunkter från Bundesverband der Deutschen Industrie (nedan kallat "BDI"),

- 21 januari 2000: kompletterande synpunkter från AEM och ACEA.

(7) Kommissionen har mottagit ytterligare synpunkter från berörda parter den

- 16 mars 2000: synpunkter från Confservizi CISPEL (nedan kallat "CISPEL"),

- 13 mars och 17 april 2000: synpunkter från Gas-it avseende en ny åtgärd som planerades av den italienska staten och som tillsammans med de åtgärder som redan är föremål för granskning skulle innebära beviljande av ytterligare stöd,

- 11 april 2000: synpunkter från Azienda Mediterranea Gas e Acqua SpA (nedan kallat "AMGA").

(8) Slutligen har kommissionen mottagit ytterligare synpunkter från AMGA, ACEA och AEM den 12 juni 2000. Den 7 juli 2000 översände dessa parter till kommissionen några synpunkter avseende förstainstansrättens dom i de förenade målen Alzetta Mauro m.fl. mot kommissionen(3).

(9) Kommissionen har dessutom sänt skrivelser till de italienska myndigheterna den

- 23 augusti 1999: första skrivelse efter beslutet om att inleda förfarandet,

- 1 oktober 1999: skrivelse genom vilken mottagna synpunkter från berörda parter översändes,

- 5 oktober 1999: uppmaning avseende skrivelsen av den 23 augusti 1999,

- 25 oktober 1999: beviljande av en förlängning av tidsfristen för att inkomma med ytterligare synpunkter,

- 4 februari 2000: skrivelse genom vilken ytterligare synpunkter från berörda parter översändes,

- 21 januari 2000: uppmaning avseende skrivelsen av den 23 augusti 1999,

- 11 och 14 april 2000: skrivelse genom vilken ytterligare synpunkter från berörda parter översändes,

- 25 april 2000: underrättelse om skyldighet att anmäla de nya stödåtgärderna enligt artikel 87 i EG-fördraget avseende den åtgärd som nämns av Gas-it,

- 25 juli 2001: begäran om klargöranden avseende befrielsen från avgift på överföringar (se skäl 16),

- 17 augusti 2001: beviljande av en förlängning av tidsfristen för att inkomma med ytterligare synpunkter.

(10) Kommissionen har dessutom hållit möten med företrädare för ACEA och AEM den 18 november 1999, 23 mars och 20 juni 2000. Den 14 april 2000 hölls ett möte med företrädare för Gas-it.

(11) Kommissionen höll ett möte med de italienska myndigheterna den 24 oktober 2001.

2. BESKRIVNING AV STÖDET

2.1 Nationell lagstiftning

(12) Nationell lagstiftning(4) (till exempel distribution och rening av vatten, transporter, gasdistribution etc.) med hjälp av olika organisatoriska instrument. Genom lag nr 142 av den 8 juni 1990 (nedan kallad "lag 142/90") genomfördes 1990 en reform av de instrument som lagstiftningen erbjuder kommunerna för att organisera utförandet av dessa tjänster. Enligt artikel 22 i den lagen, senare ändrad genom artikel 17.58 i lag nr 127 av den 15 maj 1997, får en kommun tillhandahålla tjänsterna på följande sätt:

a) Direkt (i egen regi).

b) Genom ett administrativt och redovisningsmässigt avskilt organ (specialföretag).

c) Genom en institution för icke-kommersiella tjänster.

d) Genom koncession till offentliga eller privata bolag (koncession till tredje man).

e) Genom bildandet av affärsdrivande företag (aktiebolag) eller bolag med begränsad ansvarighet med offentligt majoritetsaktieinnehav.

(13) Genom artikel 12 i lag nr 498 av år 1992 (nedan kallad "lag 498/92") infördes ytterligare ett alternativ för att förvalta dessa tjänster, det vill säga bildandet av aktiebolag med offentligt minoritetsaktieinnehav.

(14) När det gäller offentliga tjänster som tillhandahålls direkt av a) en kommun eller b) genom ett redovisningsmässigt avskilt organ, får tjänsteleverantören normalt inte bedriva verksamhet utanför hemkommunens gränser(5). De aktiebolag som bildas enligt lag 142/90 är däremot inte enligt lag begränsade till på förhand fastställda territorier eller verksamheter och de bedriver normalt sin verksamhet som vanliga företag som är underkastade privaträttens och handelsrättens regler(6).

2.2 Detaljerad beskrivning av stödet

(15) Kommissionen har i sitt beslut om att inleda förfarandet gett uttryck för tvivel angående karaktären av statligt stöd i den mening som avses i artikel 87 i EG-fördraget och förenligheten med den gemensamma marknaden när det gäller vissa nationella åtgärder som är tillämpliga på aktiebolag med offentligt majoritetsaktieinnehav som bildats i enlighet med lag 142/90 (nedan kallade "aktiebolag enligt lag 142/90"). Det rör sig närmare bestämt om följande bestämmelser:

a) Artikel 3.69 i lag nr 549 av den 28 december 1995 (nedan kallad "lag 549/1995") läst i förening med artikel 13a i lagdekret nr 6 av den 12 januari 1991(7).

b) Artikel 3.70 i lag 549/1995 läst i förening med artikel 66.14, i lagdekret nr 331 av den 30 augusti 1993(8).

c) Artikel 9a, införd genom lag nr 488 av den 9 augusti 1986, "Omvandling till lag med ändringar av lagdekret nr 318 av den 1 juli 1986 om brådskande åtgärder för den offentliga sektorn" (nedan kallad "artikel 9a i lagdekret 318/1986").

(16) I punkterna 69 och 70 i artikel 3 i lag 549/1995 föreskrivs en särskild skatteordning för aktiebolag med offentligt majoritetsaktieinnehav som bildats i enlighet med lag 142/90, som närmare bestämt innebär följande:

a) Befrielse från alla avgifter på överföringar avseende omvandlingen av specialföretag och kommunala företag till aktiebolag (nedan kallad "befrielse från avgift på överföringar").

b) Befrielse från skatt på inkomst av näringsverksamhet under tre år, till och med beskattningsåret 1999, för aktiebolag med offentligt majoritetsaktieinnehav (nedan kallad "treårig befrielse från inkomstskatt").

(17) I artikel 3.69 i lag 549/95 läst i förening med artikel 13a i lagdekret nr 6 av den 12 januari 1991 (nedan kallad "punkt 69") fastställs närmare bestämt att överföring av tillgångar i samband med omvandlingen av specialföretag och kommunala företag till aktiebolag enligt lag 142/90 och lag 498/92 skall vara befriade från följande avgifter och skatter:

a) Registreringsavgift.

b) Stämpelavgift.

c) Kommunal skatt på värdestegring på fast egendom (INVIM).

d) Hypoteks- och fastighetsavgifter.

e) Alla andra skatter och avgifter i samband med överföringen.

(18) Den skatteordning som avses i punkt 69 har senare bekräftats genom artiklarna 115.6, 118.1 och 118.2 i lagdekret nr 267 av den 18 augusti 2000.

(19) I artikel 3.70 i lag 549/95 läst i förening med artikel 66.14 i lagdekret nr 331 av den 30 augusti 1993(9) (nedan kallad "punkt 70") föreskrivs en treårig befrielse från såväl inkomstskatt för juridiska personer (IRPEG) som lokal inkomstskatt (ILOR) till förmån för aktiebolag enligt lag 142/90, från och med det datum då juridisk personlighet förvärvas och i inget fall längre än till och med det räkenskapsår som avslutas den 31 december 1999.

(20) I artikel 9a i lagdekret 318/1986 ges aktiebolag med offentligt majoritetsaktieinnehav som tillhandahåller offentliga tjänster möjlighet att ta upp lån till reducerade räntesatser hos CDDPP. Enligt de upplysningar som lämnats av de italienska myndigheterna har dessa lån beviljats aktiebolag enligt lag 142/90 under perioden 1994-1998(10). I detta beslut granskas endast de lån som beviljats aktiebolag enligt lag 142/90 i enlighet med artikel 9a i lagdekret 318/1986.

3. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

(21) Kommissionen har mottagit synpunkter från flera berörda parter.

(22) Några företag (AEM, AMGA och ACEA) har inkommit med följande synpunkter:

a) Åtgärderna utgör inte statligt stöd. Eftersom de sektorer där aktiebolag enligt lag 142/90 är verksamma inte var konkurrensutsatta, kunde de granskade åtgärderna inte påverka konkurrensen. Följaktligen saknas en grundläggande aspekt av begreppet statligt stöd, nämligen det att stödet kan "snedvrida konkurrensen".

b) Även om åtgärderna skulle anses utgöra statligt stöd, handlar det om stöd som skall anses utgöra befintligt stöd.

c) Stödet bör i andra hand i vart fall anses vara förenligt enligt artikel 87.3 c eftersom syftet med dessa åtgärder, som visserligen var tillfälliga, var att underlätta omvandlingen och omstruktureringen av företagen för att ge dem kapacitet att hantera övergången från en stängd marknad till en avreglerad marknad.

(23) Vad beträffar skäl 22 a hävdar ovannämnda företag att aktiebolagen enligt lag 142/90 enbart tillhandahöll tjänster med exklusiva rättigheter inom hemkommunen. Samtidigt deltog de inte i anbudsförfarandena för tilldelningen av tjänster i andra kommuner. Det enda undantaget utgörs av anbudsförfarandet avseende förvaltningen av akvedukten i Arezzo, i vilket ACEA, AMGA och Compagnie Générale des Eaux deltog(11). AMGA har dessutom tillsammans med Lyonnaise des Eaux deltagit i entreprenaden för förvaltningen av den integrerade vattentjänsten i Alto Valdarno(12). Företagen hävdar dessutom att åtgärderna i fråga inte har gynnat tillträdet till nya marknader för aktiebolag enligt lag 142/90. Den skattemässiga fördelen var i praktiken liten jämfört med kostnaderna för att expandera på nya marknader (till exempel inom telekommunikationssektorn).

(24) Vad beträffar skäl 22 b hävdar företagen att åtgärderna i fråga skall anses utgöra befintligt statligt stöd på två grunder. Det skall för det första understrykas att kommuner och kommunala företag har varit befriade från inkomstskatt sedan 1900-talets början. De nya aktiebolagen enligt lag 142/90 är från ekonomisk synpunkt identiska med de specialföretag som tidigare åtnjöt denna befrielse. Följaktligen utgör den treåriga befrielse som avses i punkt 70 i praktiken en begränsning av den tidigare skattebefrielsen. Punkt 70 utgör alltså varken en ny åtgärd eller en ändring av en befintlig åtgärd och skall därför anses utgöra befintligt stöd.

(25) För det andra var de marknader på vilka aktiebolagen enligt lag 142/90 var verksamma inte konkurrensutsatta när de granskade åtgärderna trädde i kraft, vilket innebär att alla dessa åtgärder för närvarande bör anses utgöra befintligt stöd (se särskilt artikel 1 b v i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget(13) och förstainstansrättens dom i de förenade målen Alzetta Mauro m.fl. mot kommissionen(14).

(26) Vad beträffar det argument som avses i skäl 22 c förklarar AEM, AMGA och ACEA att det enda syftet med de granskade åtgärderna var att underlätta övergången från en monopoliserad marknadsstruktur till en konkurrenspräglad ordning samt att göra det möjligt för privat kapital och privata ägare att delta i förvaltningen av lokala tjänster. Åtgärderna i fråga bör följaktligen anses omfattas av artikel 87.3 c eftersom det rör sig om stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter, närmare bestämt tillhandahållande av lokala offentliga tjänster. Kommissionen har redan uttalat sig till förmån för förenligheten enligt artikel 87.3 c avseende stöd vars syfte är underlätta en övergång från en monopoliserad marknadsstruktur till en konkurrensutsatt marknad (se särskilt Kommissionens beslut om Milk Marketing Board(15) och beslutet om nederländska kollektivtrafikoperatörer(16)).

(27) AEM, AMGA och ACEA hävdar slutligen att åtgärderna inte är diskriminerande, eftersom eventuella privata konkurrenter till aktiebolag enligt lag 142/90 ju inte behövde genomgå omvandlingen till privaträttsliga bolag för att kunna agera fritt på marknaden. Staten har dessutom inte avstått från medel som den var berättigad till, eftersom den uteblivna skatteintäkten kompenserades av ökade vinster för kommunerna.

(28) Cispel - ett förbund av specialföretag och aktiebolag enligt lag 142/90 - har inkommit med följande synpunkter:

a) Vid den tidpunkt då de granskade åtgärderna inom sektorn i fråga antogs, rådde en laglig monopolsituation. De lokala myndigheterna kunde reservera den direkta förvaltningen av vissa tjänster på deras territorium för sig själva eller anförtro förvaltningen av dessa tjänster till tredje man genom koncession med exklusiva rättigheter. Följaktligen fanns ingen konkurrens och denna frånvaro av konkurrens innebär att åtgärden inte kan anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1.

b) Syftet med åtgärderna i fråga var att underlätta omvandlingen av offentliga företag som omfattas av offentligrättsliga regler till privaträttsliga företag, i samband med övergången från en monopolsituation till en konkurrenssituation. Åtgärderna gjorde ingen åtskillnad mellan offentliga och privata företag, eftersom de sistnämnda befann sig i en annan situation: de behövde ju faktiskt inte genomgå någon omvandling för att kunna agera på marknaden. Åtgärderna bör följaktligen åtminstone anses utgöra förenligt stöd enligt artikel 87.3 c eftersom det rör sig om ett stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter.

c) Dessutom utgör åtgärderna i fråga inte stöd av följande skäl: i) Aktiebolag enligt lag 142/90 är inte företag i den mening som avses i konkurrensreglerna. ii) Åtgärderna är begränsade till att kompensera merkostnaden för den offentliga tjänst som anförtrotts dessa aktiebolag. iii) Åtgärderna finansieras inte med hjälp av statliga medel, eftersom staten avstår från skatteintäkter på central nivå men tjänar på lokal nivå. iv) Det rör sig om allmänna åtgärder. vi) Åtgärderna är motiverade av systemets allmänna karaktär och struktur: enligt den italienska skatterätten har lagstiftaren en bred handlingsmarginal för att fastställa skattesubjekten, varför den var behörig att besluta om en övergångsperiod med befrielse till förmån för aktiebolag enligt lag 142/90. vii) Åtgärderna har inte påverkat handeln mellan medlemsstaterna, eftersom de varor och tjänster som produceras av stödmottagarna inte är föremål för handel mellan medlemsstaterna utan enbart avsedda för den lokala marknaden. viii) Befrielsen från avgift på överföringar innebär inte någon fördel för aktiebolagen eftersom dessa avgifter i vart fall skulle ha belastat kommunen.

(29) I andra hand hävdar Cispel att åtgärderna i fråga är motiverade på grundval av det undantag som anges i artikel 87.3 b i EG-fördraget och som lyder "stöd (...) för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi" samt artikel 86.2.

(30) Det tyska industriförbundet Bundesverband der Deutschen Industrie påpekar att skattebefrielser och lån med reducerade räntesatser till förmån för företag som kontrolleras av staten skulle kunna leda till snedvridningar av konkurrensen inte bara i Italien utan även i Tyskland.

(31) Gas-it - en italiensk organisation för privata aktörer inom sektorn för gasdistribution vilka bedriver verksamhet på grundval av koncessioner som lämnas av lokala myndigheter - anser att de åtgärder som kommissionen pekat på utgör statligt stöd. Särskilt den treåriga befrielsen från inkomstskatt utgör ett tydligt statligt stöd eftersom privata företag som bedriver samma verksamhet som aktiebolagen enligt lag 142/90, till skillnad från de sistnämnda, måste betala ungefär 50 % av vinsten i inkomstskatt. Gas-it understryker dessutom att artikel 87.3 c inte kan åberopas för att rättfärdiga dessa åtgärder, eftersom deras syfte inte var att underlätta utvecklingen av en hel ekonomisk sektor utan att gynna vissa företag som bedriver verksamhet inom denna sektor på grundval av deras juridiska form (organ som omvandlats till aktiebolag) och aktiestruktur (offentligt majoritetsaktieinnehav och privat minoritetsaktieinnehav). Gas-it påpekar slutligen att de italienska myndigheterna har diskuterat ett lagförslag som skulle innebära ytterligare fördelar för aktiebolagen enligt lag 142/90. De italienska myndigheterna underrättade dock kommissionen den 8 februari 2001 om att prövningen av detta förslag har bordlagts.

4. KOMMENTARER FRÅN DE ITALIENSKA MYNDIGHETERNA

(32) Enligt de italienska myndigheterna tillämpas de granskade åtgärderna uteslutande på företag som nästan bara tillhandahåller sådana tjänster som definieras som lokala offentliga tjänster, dvs. tjänster på lokal nivå inom sektorerna för elektricitet, gas, vatten, transporter, avfall och farmaceutiska produkter. De italienska myndigheterna hävdar att åtgärderna inte utgör statligt stöd av följande skäl:

a) De har inte lett till någon snedvridning av konkurrensen eftersom de sektorer där aktiebolagen enligt lag 142/90 var verksamma när åtgärderna antogs inte var konkurrensutsatta.

b) De påverkar inte handeln mellan medlemsstaterna eftersom verksamheten inom dessa företag endast bedrivs på lokal nivå.

c) De ges inte med hjälp av statliga medel eftersom staten inte går miste om medel som den är berättigad till. Eftersom stödmottagarna ingår i den offentliga förvaltningen var de faktiskt befriade från skatt redan innan de omvandlades till aktiebolag. Det är snarare så att staten ökar sina intäkter på kommunal nivå.

(33) De italienska myndigheterna hävdar dessutom att om åtgärderna i fråga skall anses utgöra statligt stöd så bör de betraktas som befintligt stöd, eftersom de berörda ekonomiska sektorerna inte var konkurrensutsatta när åtgärderna antogs. I andra hand är dessa åtgärder förenliga med EG-fördraget enligt artikel 87.3 c (omstruktureringsstöd) och artikel 86.2 (tjänster av allmänt ekonomiskt intresse) i EG-fördraget.

(34) Vad beträffar det undantag som avses i artikel 87.3 c hävdar de italienska myndigheterna att åtgärderna i fråga har gjort det möjligt för offentliga företag som tillhandahåller lokala tjänster att anpassa sig till en mer konkurrenspräglad marknadsstruktur. De hävdar vidare att kommissionen redan har förklarat att stöd vars syfte är att underlätta övergången från en monopolsituation till en situation med fri konkurrens är förenliga med den gemensamma marknaden. Med hänsyn till den fortfarande mycket låga graden av konkurrens(17) inom de berörda sektorerna är dessutom det villkor som anges i artikel 87.3 c uppfyllt, dvs. stödet "påverkar [inte] handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset".

(35) Vad beträffar det undantag som avses i artikel 86.2 i EG-fördraget gör de italienska myndigheterna gällande att alla de berörda företagen tillhandahåller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och de drar därför slutsatsen att ovannämnda artikel bör vara tillämplig på åtgärderna i fråga. Åtgärderna i fråga tillämpas på alla offentliga företag som tillhandahåller den här typen av tjänster. Det är bara den treåriga befrielsen från inkomstskatt som tillämpas uteslutande på företag med offentligt majoritetsaktieinnehav, men detta beror på att de offentliga myndigheternas kontroll över den här typen av företag är större än deras kontroll över företag där de bara har ett minoritetsaktieinnehav.

(36) Vad beträffar punkt 69 påpekar de italienska myndigheterna även att i) skatterna i fråga i vart fall skulle belasta kommunerna, varför åtgärden inte kan anses gynna aktiebolagen enligt lag 142/90, och att ii) befrielsen från avgift på överföringar bör anses utgöra en åtgärd som är motiverad av systemets karaktär och struktur.

(37) Vad beträffar den sistnämnda motiveringen understryker de italienska myndigheterna för det första att bildandet av aktiebolag enligt lag 142/90 av väsentliga skäl inte kan likställas med bildandet av ett vanligt affärsdrivande företag. För det andra är befrielsen i fråga en tillämpning av principen om skatteneutralitet. Det rör sig om en grundläggande princip i den italienska skattelagstiftningen som reglerar omvandlingen av ett företags juridiska form (dvs. när ett företag byter juridisk form, men förblir detsamma från ekonomisk synpunkt). En enkel omvandling av ett företags juridiska form har på grundval av denna princip ingen betydelse för skattskyldigheten, eftersom den inte medför någon ekonomisk fördel för företaget.

(38) Vad beträffar särskilt artikel 9a i lagdekret 318/1986 hävdar de italienska myndigheterna att lånen från CDDPP har beviljats enbart för fullgörandet av det uppdrag att utföra en offentlig tjänst som anförtrotts aktiebolag enligt lag 142/90, varför åtgärden bör betraktas som förenlig enligt artikel 87.3 c eller artikel 86.2 i EG-fördraget. Dessutom får CDDPP sedan 1999 bevilja lån till alla företag som tillhandahåller offentliga tjänster oberoende av deras juridiska form(18).

(39) Vad beträffar frågan om jämförelsen mellan den räntesats som CDDPP har tillämpat på de lån som beviljats och den räntesats som aktiebolag enligt lag 142/90 skulle ha kunnat få vid marknadsmässiga lån, har de italienska myndigheterna inkommit med följande synpunkter: I synpunkterna av den 2 augusti 1999 hävdar de att den räntesats som tillämpats av CDDPP har varit lägre än marknadsräntan endast i de fall där "det stod utom varje tvivel att verksamheterna i fråga inte var konkurrensutsatta" och i synpunkterna av den 28 oktober 1999 hävdar de att den räntesats som tillämpades av CDDPP i princip var anpassad till marknadsräntan. De italienska myndigheterna grundar denna slutsats på en jämförelse mellan den räntesats som tillämpas av CDDPP och den högsta räntesatsen för lån till lokala organ, som fastställs av finansministeriet.

(40) I synpunkterna av den 22 november 2001 upprepar de italienska myndigheterna de argument som anges i skälen 38 och 39. Referensräntan för kommissionens bedömning skall utgöras av den högsta räntesatsen för lån till lokala organ, som fastställs av finansministeriet. Enligt stadgarna för aktiebolag enligt lag 142/90 och rättspraxis var aktiebolag enligt lag 142/90 i vart fall förbjudna att bedriva verksamhet utanför hemkommunen. De italienska myndigheterna preciserar dock även att det alltid har varit CDDPP:s praxis att utesluta företag från finansiering i de fall "det skulle visa sig att de bedrev verksamhet utanför hemkommunen".

(41) Slutligen har de italienska myndigheterna i synpunkterna av den 21 december 2001 tillagt att den räntesats som tillämpats av CDDPP inte kan anses ha gett företagen i fråga någon fördel. Faktum är att räntesatserna på de lån som beviljas av CDDPP alltid har varit högre än de räntesatser som beviljas för transaktioner avseende förmånliga lån, vilka fastställs enligt finansministeriets parametrar.

5. BEDÖMNING AV STÖDET

(42) Som kommissionen redan angett i beslutet om att inleda förfarandet inleder kommissionen "med beaktande av den breda och abstrakta karaktären hos den granskade lagstiftningen, (...) detta förfarande enbart med avseende på de specifika aspekter som anges i ovanstående analys"(19). Kommissionens analys gäller alltså de stödordningar som inrättats genom de beskrivna åtgärderna och inte de individuella stödåtgärder som har beviljats till de enskilda företagen(20). Dessa stödordningar är de instrument genom vilka Italien har gynnat alla de företag som uppfyller de villkor som fastställs i stödordningarna i fråga (dvs. aktiebolag enligt lag 142/90).

(43) Italien har dessutom inte beviljat några skatteförmåner på individuell grundval och man har inte till kommissionen lämnat in anmälan om eller upplysningar som är nödvändiga för bedömning av något individuellt stöd. Följaktligen är det kommissionens uppgift att, i ljuset av åtgärdernas särdrag, göra en allmän och abstrakt granskning av stödordningarna både vad beträffar deras karaktär av statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget och vad beträffar frågan om deras förenlighet. Följaktligen skall alla nödvändiga uppgifter för att bedöma om stödordningarna utgör statligt stöd och om detta stöd är förenligt med den gemensamma marknaden hämtas i stödordningarna själva. Enligt EG-fördraget, förordning (EG) nr 659/1999 och domstolens rättspraxis(21) får kommissionen utföra denna analys.

(44) Kommissionen granskar därför inte åtgärdernas tillämpning i de enskilda fallen. Det skall dessutom beaktas att Italien i det här aktuella ärendet inte har begärt att kommissionen skall analysera de enskilda fallen av stödordningarnas tillämpning. Kommissionen känner inte till det exakta antalet eller identiteten hos mottagarna av de granskade åtgärderna(22). Den har inte tillgång till alla relevanta upplysningar och den känner inte till de stödbelopp som beviljats i de enskilda fallen.

(45) Vad beträffar lånen från CDDPP hade villkoren för att få ta upp lånen, liksom räntesatsen, fastställts utifrån allmänna kriterier utan hänsyn till de enskilda stödmottagarnas specifika situation. De italienska myndigheterna har inte anmält de individuella lån till aktiebolag enligt lag 142/90 som beviljats av CDDPP till kommissionen. De har bara tillhandahållit en förteckning över aktiebolag enligt lag 142/90 som har beviljats lån från CDDPP Den förteckningen innehåller inga relevanta uppgifter om företagens ekonomiska situation och kommissionen kan följaktligen inte göra någon individuell bedömning. Kommissionen anser att den bara vore skyldig att bedöma de individuella fallen om de nationella myndigheterna hade begärt detta och om de hade tillhandahållit kommissionen alla uppgifter som är nödvändiga för att göra en sådan bedömning, dvs. alla de uppgifter som normalt skall tillhandahållas kommissionen inom ramen för en fullständig anmälan av ett individuellt stöd enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. De italienska myndigheterna har med anledning av förfarandets inledande haft full kännedom om kommissionens tvivel om stödordningen i fråga. Om de italienska myndigheterna hade ansett att vissa fall med hänsyn till deras specifika särdrag skulle bedömas på individuell grundval, skulle de ha varit skyldiga att informera kommissionen om dessa särdrag och inkomma med de upplysningar som är nödvändiga för en individuell bedömning.

5.1 Artikel 87.1

(46) En statlig åtgärd utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget om den

a) ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är,

b) gynnar vissa företag eller viss produktion (beviljande av en selektiv fördel),

c) snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen,

d) påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

(47) Kommissionen konstaterar att den treåriga befrielsen från inkomstskatt och de lån som har beviljats enligt artikel 9a i lagdekret 318/1986 utgör åtgärder som uppfyller alla de kriterier som anges i artikel 87.1 i EG-fördraget. Åtgärderna i fråga innebär alltså att stödmottagarna har beviljats statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Samtidigt anser kommissionen att befrielsen från avgift på överföringar är motiverad av systemets allmänna karaktär och struktur, varför den inte utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

Stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är

(48) Den treåriga befrielsen från inkomstskatt inverkar direkt på statsbudgeten, även om åtgärden inte utgör en direkt utgift för staten. Staten avstår faktiskt frivilligt från en skatteintäkt, som den enligt lag är berättigad till och normalt skulle kräva. Det är följaktligen tydligt att stödet ges med hjälp av statliga medel. Domstolen har i flera domar slagit fast att "en åtgärd genom vilken de offentliga myndigheterna medger vissa företag undantag från skattskyldighet och som, trots att den inte innebär en överföring av statliga medel, försätter stödmottagarna i en finansiell situation som är fördelaktigare än den situation som övriga skattskyldiga befinner sig i utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget"(23).

(49) Vad beträffar de lån med reducerade räntesatser som beviljats av CDDPP konstaterar kommissionen att CDDPP enligt den italienska lagstiftningen på området är ett organ som inrättats och helt kontrolleras av finansministeriet, numera ekonomi- och finansministeriet. Finansministern är styrelsens ordförande och utser såväl styrelseledamöterna som generaldirektören. CDDPP:s verksamhet är underkastad parlamentets kontroll genom ett därför avsett utskott. Enligt domstolen "saknas anledning att göra åtskillnad mellan sådana fall där stödet ges direkt av staten och sådana där stödet ges av offentliga eller privata organ som staten inrättat eller utsett för att administrera stödet"(24) för att fastställa om en åtgärd skall anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 87 i EG-fördraget. De individuella lån som CDDPP beviljat aktiebolag enligt lag 142/90 utgör helt enkelt ett genomförande av bestämmelsen i artikel 9a i lagdekret 318/1986. I den italienska rättsordningen definieras dessutom CDDPP uttryckligen som en statlig förvaltning(25). Det faktum att en del av de medel som förvaltas av CDDPP är av privat ursprung och måste återbetalas är inte relevant i detta sammanhang. Även om de aktuella beloppen inte permanent disponeras av staten är det förhållandet att de fortlöpande kontrolleras av staten och således kan disponeras av behöriga nationella myndigheter tillräckligt för att de skall kunna anses utgöra statliga medel(26).

(50) En rad omständigheter pekar tydligt på att dessa lån, även om de beviljades av CDDPP, kan tillskrivas staten(27). CDDPP är införlivat med den offentliga förvaltningen, omfattas av offentligrättsliga regler och står under de offentliga myndigheternas tillsyn. Själva lånen föreskrivs uttryckligen i artikel 9a i lagdekret 318/1986 och måste uppfylla de villkor (särskilt räntesatsen) som fastställs genom dekret från finansministern enligt artikel 9.3 i samma lagdekret. Alla dessa omständigheter utvisar tydligt den offentliga myndighetens deltagande i beviljandet av lån från CDDPP Följaktligen ges de lån som beviljas av CDDPP av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel.

Stöd som gynnar vissa företag eller viss produktion

(51) Enligt domstolens fasta rättspraxis skall begreppet statligt stöd inte begränsas till att omfatta beviljande av kapital eller subventioner utan även åtgärder som även om de inte har karaktären av subventioner kan ha samma ekonomiska effekter. Begreppet stöd är således vidare i sin definition än begreppet subvention, eftersom det inte bara omfattar konkreta förmåner som själva subventionerna utan även ingripanden som på olika sätt minskar de kostnader som normalt belastar företagets budget och som därigenom har identiskt lika effekter(28).

(52) Den treåriga befrielsen från inkomstskatt är en åtgärd som har samma effekt som en direkt subvention eftersom den undanröjer en kostnadspost som i annat fall skulle ha belastat stödmottagarens budget(29). Stödmottagarens nettovinst blir alltså högre jämfört med vinsten i varje annat företag i motsvarande situation.

(53) Som påpekats av de italienska myndigheterna(30) och i några av de synpunkter som inkommit till kommissionen, var aktiebolagen under den aktuella perioden underkastade en inkomstskatt motsvarande ungefär 50 % av deras vinst. Befrielsen i fråga har gett enbart de kommunala företag som omvandlats till aktiebolag enligt lag 142/90 möjlighet att under tre år, men bara till och med beskattningsåret 1999, slippa den normala inkomstskatt som var tillämplig på aktiebolag, under förutsättning att åtminstone majoritetsaktieinnehavet förblev offentligt.

(54) Åtgärden i fråga har följaktligen gynnat vissa företag i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

(55) Enligt domstolens fasta rättspraxis(31) kan beviljandet av ett lån från ett statligt kontrollerat organ som CDDPP till ett företag gynna detta företag i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om låntagaren erhåller lånet på villkor som är fördelaktigare än de villkor som skulle ha erhållits på kapitalmarknaden.

(56) För att fastställa huruvida de lån som CDDPP beviljat aktiebolagen enligt lag 142/90 har gynnat dessa, skall de räntesatser som tillämpats av CDDPP jämföras med den räntesats som dessa företag under samma tidsperiod skulle ha beviljats på kapitalmarknaden(32). Med hänsyn till den allmänna och abstrakta karaktären hos stödåtgärden i fråga måste även kommissionen använda sig av en allmän räntesats för att göra en sådan jämförelse. Det är tydligt att kommissionen inte kan godta de räntesatser som föreslagits av de italienska myndigheterna som referensränta. Dessa är per definition inte marknadsräntor eftersom de fastställs på grundval av kriterier som bestäms av en offentlig myndighet. Dessutom verkar inte heller den högsta räntesatsen för lån till lokala organ vara en ränta som skulle vara tillgänglig för företagen och räntesatserna för de transaktioner som avser förmånliga lån är uttryckligen avsedda att vara mer gynnsamma än marknadsräntorna.

(57) Den marknadsränta som skall användas som referensränta vid en sådan jämförelse är alltså den räntesats som fastställts för bedömningen av statligt stöd för regionala ändamål(33).

(58) I nedanstående tabell jämförs den räntesats som tillämpats av CDDPP, enligt uppgift från de italienska myndigheterna till kommissionen, med ovannämnda referensränta.

CDDPP:s referensränta och kommissionens referensränta

>Plats för tabell>

(59) Av tabellen framgår att den granskade åtgärden har gett aktiebolagen enligt lag 142/90 en selektiv fördel. Kommissionen konstaterar dessutom att CDDPP varje år har tillämpat en enhetlig räntesats, utan att ta hänsyn till den specifika risk som är knuten till de enskilda finanstransaktionerna. I praktiken har lån som beviljats till en lägre referensränta än marknadsräntorna gett aktiebolag enligt lag 142/90 tillgång till kapitalmarknaden till en lägre kostnad än andra företag.

(60) Denna åtgärd har alltså gynnat vissa företag i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget, eftersom bara aktiebolag enligt lag 142/90 (dvs. de i vilka kommunerna har haft majoritetsaktieinnehavet) och inte andra företag i motsvarande situation kunde ta upp lån hos CDDPP.

Stöd som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen

(61) Snedvridning av konkurrensen föreligger om ett statligt finansiellt stöd förstärker ett företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag i handeln inom gemenskapen(34).

(62) Dessa åtgärder förbättrar konkurrensläget för aktiebolagen enligt lag 142/90 i förhållande till alla andra företag som vill tillhandahålla samma tjänster. De företag som har en annan juridisk form än aktiebolag och vars aktiemajoritet inte innehas av lokala offentliga organ försätts i en ogynnsam situation när de vill delta i ett anbudsförfarande avseende tillhandahållandet av en viss tjänst på ett visst territorium.

(63) Den treåriga befrielsen från inkomstskatt eliminerar en stor kostnadspost från budgeten i vissa företag, som i annat fall skulle ha funnits där. Samtidigt blir stödmottagarens nettovinst högre än den hos varje annat företag i motsvarande situation. Denna vinst kan användas för att öka utdelningen (och följaktligen göra kapitalinvesteringar i dessa företag särskilt lönsamma, med snedvridande effekter på kapitalmarknaden). Man kan också använda vinsten för att genomföra investeringar utan att behöva vända sig till marknaden för att få den nödvändiga finansieringen (vilket innebär att den påverkar konkurrensen på den marknad där investeringen genomförs). De fördelar som följer av skattebefrielsen gör också att dessa företag kan bedriva sin verksamhet på villkor som i annat fall inte skulle vara möjliga. Samma sak gäller för den finansiella fördel som följer av de lån som CDDPP beviljat aktiebolagen enligt lag 142/90 till en lägre räntesats än marknadsräntan.

(64) Detta tillskott av finansiella medel kan underlätta expansionen för dessa företag på andra marknader och alltså ge upphov till snedvridande effekter även inom andra sektorer än sektorn för lokala offentliga tjänster(35). Det kan dessutom göra det svårare för företag från andra medlemsstater att etablera sig på de italienska marknaderna för de näringsverksamheter där aktiebolag enligt lag 142/90 är verksamma.

Påverkan på handeln

(65) "Om ett statligt finansiellt stöd förstärker ett företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag i handeln inom gemenskapen skall denna handel anses påverkas av detta stöd"(36), även när det stödmottagande företaget inte självt deltar i exporten(37). Inte heller när en medlemsstat beviljar stöd till företag som är verksamma inom tjänste- och distributionssektorerna är det nödvändigt att de stödmottagande företagen själva utövar sin verksamhet utanför medlemsstaten i fråga för att stödet skall påverka handeln mellan medlemsstaterna, särskilt när det är fråga om företag belägna nära gränsen mellan två medlemsstater(38).

(66) Inom sektorerna för så kallade lokala offentliga tjänster, där (enligt de italienska myndigheterna) aktiebolagen enligt lag 142/90 huvudsakligen bedriver sin verksamhet, gäller konkurrensen ofta inte försäljningen av en tjänst inom samma område som en annan konkurrent. Faktum är att merparten av dessa tjänster får tillhandahållas med exklusiva rättigheter i en del av eller i hela kommunen(39). Konkurrensen äger framför allt rum när företag som är belägna i Italien eller i andra medlemsstater konkurrerar om koncessioner eller deltar i offentliga upphandlingar för att tillhandahålla tjänster i olika kommuner i Italien eller i andra medlemsstater.

(67) I enlighet med vad som konstateras i beslutet om att inleda förfarandet(40) innebär "när det gäller tjänster, som i detta fall, denna handel inte ett fysiskt varuflöde från en medlemsstat till en annan. Inom den här sektorn konkurrerar företagen om koncessionerna på tjänsterna i de olika kommunerna. De företag som mottar åtgärderna i fråga kan eventuellt erbjuda förmånligare priser för koncessionerna i flera kommuner och därigenom krympa den potentiella marknaden för de faktiska eller potentiella konkurrenterna"(41).

(68) Det skall noteras att marknaden för koncessioner på så kallade lokala offentliga tjänster är en marknad som är öppen för gemenskapskonkurrens, vilken är öppen för alla företag inom gemenskapen och underkastad fördragsreglerna(42).

(69) De granskade stödåtgärderna påverkar handeln mellan medlemsstaterna genom att de missgynnar utländska företag som deltar i anbudsförfaranden för lokala koncessioner i Italien. De offentliga företag som kan åtnjuta stöd genom stödordningen i fråga kan nämligen erbjuda mer konkurrenskraftiga priser än sina konkurrenter i Italien eller inom gemenskapen som inte kan komma ifråga för stödåtgärderna. Stödordningen gör det dessutom mindre attraktivt för företag i andra medlemsstater att investera i sektorn för lokala offentliga tjänster i Italien (till exempel genom förvärv av aktiemajoriteten), eftersom de företag som eventuellt förvärvas inte kan få (eller skulle kunna förlora) stödet till följd av den nya aktiemajoritetens sammansättning.

(70) Det skall allmänt påpekas att ett stöd som beviljas till lokala tjänsteleverantörer kan skapa ett hinder för utländska företag som vill etablera sig eller sälja sina tjänster i Italien(43) och alltså påverka handeln inom gemenskapen. Ovanstående synpunkter är enligt kommissionen tillräckliga för att uppfylla det villkor som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget, dvs. åtgärdens inverkan på handeln mellan medlemsstaterna(44).

(71) Enligt de italienska myndigheterna har mycket få fall av koncessioner beviljats enligt selektiva förfaranden under stödåtgärdernas tillämpningsperiod. De har dessutom preciserat att företagen i fråga tillhandahåller tjänster på lokal nivå. Effekten på handeln skall därför anses vara obetydlig. Dessa argument kan inte godkännas. Att handeln mellan medlemsstaterna inom en viss ekonomisk sektor och vid en viss tidpunkt är begränsad utesluter enligt domstolens fasta rättspraxis inte att en viss åtgärd kan anses utgöra statligt stöd(45), särskilt om handelns ringa omfattning även kan bero på en överträdelse av gemenskapsrätten. I annat fall skulle medlemsstaterna kunna uppmuntras att hindra utvecklingen av handeln inom en viss sektor i syfte att hindra tillämpningen av fördragets regler om statligt stöd. Faktum är att det inte kan uteslutas att själva förekomsten av ett stöd till förmån för aktiebolag enligt lag 142/90 har skapat ett incitament för att kommunerna skall anförtro tjänsterna direkt istället för genom koncessioner enligt öppna förfaranden. Slutligen skall det påpekas att i den mån de italienska myndigheterna har organiserat få selektiva förfaranden under perioden i fråga kan även denna omständighet vara konsekvensen av en överträdelse av gemenskapsrätten och av principen om offentlig upphandling och koncessioner. En sådan överträdelse är för närvarande föremål för ett överträdelseförfarande som kommissionen inlett mot Italien(46). Dessutom "utesluter inte på förhand stödets relativt obetydliga belopp eller det mottagande företagets relativt ringa storlek möjligheten att handeln mellan medlemsstaterna kan påverkas"(47). Detta betyder också att det faktum att en stödmottagare inte direkt exporterar sina produkter till andra medlemsstater eller utövar verksamhet på lokal nivå inte innebär att stödet inte kan påverka handeln inom gemenskapen(48).

(72) Det finns ingenting i stödordningarna i fråga som garanterar att det stöd som skall utbetalas i de enskilda fallen uppfyller villkoren för försumbart stöd. Den princip om försumbart stöd som fastställs i kommissionens meddelanden och relevant lagstiftning(49) är helt klart inte tillämplig som sådan på de granskade åtgärderna. Det kan dock inte uteslutas att stödet i några enskilda fall respekterar stödtaken för stöd av mindre betydelse. I dessa specifika fall omfattas åtgärderna i fråga inte av artikel 87.1 i EG-fördraget eller av detta beslut.

(73) Det skall dessutom påpekas att de granskade åtgärderna kan påverka handeln inom gemenskapen även av följande skäl. Några av de sektorer som enligt de italienska myndigheterna utgör de viktigaste verksamhetssektorerna för aktiebolagen enligt lag 142/90 deltog utan tvivel redan när åtgärderna i fråga genomfördes i handeln mellan Italien och andra medlemsstater (till exempel sektorerna för farmaceutiska produkter, elektricitet och avfall). Handeln kunde alltså inte bara förväntas, utan den förekom redan i viss utsträckning.

(74) Slutligen kan aktiebolag enligt lag 142/90 besluta sig för att bedriva verksamhet på andra produktmarknader där handel inom gemenskapen förekommer. Som kommissionen har påpekat inom ramen för förfarandet och som senare bekräftats av några företag som inkommit med synpunkter, har några aktiebolag enligt lag 142/90 penetrerat andra marknader som kännetecknas av en mycket intensiv handel inom gemenskapen(50). Man kunde alltså förvänta sig att åtgärderna i fråga skulle kunna påverka handeln även inom andra sektorer än sektorn för så kallade lokala offentliga tjänster.

(75) Kommissionen drar därför den slutsatsen att den treåriga befrielsen från inkomstskatt och de lån som har beviljats enligt artikel 9a i lagdekret 318/1986 har gett aktiebolagen enligt lag 142/90 ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget(51).

5.2 Befrielsen från avgift på överföringar omfattas inte av artikel 87.1

(76) De italienska myndigheterna erkänner att befrielsen från avgift på överföringar utgör en särskild skatteordning som är tillämplig enbart på omvandlingen av kommunala företag och specialföretag till aktiebolag. En åtgärds selektiva karaktär kan dock vara motiverad "av systemets karaktär eller struktur"(52). Om så är fallet anses åtgärden inte vara statligt stöd.

(77) I detta avseende konstaterar kommissionen först och främst att avgifterna på överföringar normalt tillämpas i samband med att en ny ekonomisk enhet bildas eller vid överföring av medel mellan olika ekonomiska enheter. När ett kommunalt företag omvandlas till aktiebolag enligt lag 142/90, helt enkelt på grund av formaliteter i den italienska rättsordningen, verkar det som om en ny ekonomisk enhet bildas. Det är dock bara som det verkar. Från en innehållsmässig synpunkt är det kommunala företaget och aktiebolaget enligt lag 142/90 samma ekonomiska enhet som bedriver verksamheten i en annan juridisk form.

(78) Enligt den italienska senatens förberedande arbeten(53) omfattades omvandlingen av ett kommunalt företag till ett aktiebolag inte av det italienska rättssystemets allmänna bestämmelser om omvandling av ett företags juridiska form. Omvandlingen måste därför ske genom en "teknisk" likvidering av det kommunala företaget och bildandet av ett "nytt" aktiebolag. Resultatet är att det verkar som om en ny ekonomisk enhet bildas, medan det som redan nämnts rör sig om samma ekonomiska enhet som bedriver verksamheten i en annan juridisk form. Det är alltså berättigat att de vanliga skattebestämmelserna om överföring av tillgångar för att skapa en ny ekonomisk enhet inte är tillämpliga i detta fall.

(79) De italienska myndigheterna hävdar dessutom att en enkel omvandling av företagens juridiska form regleras av principen om skatteneutralitet, eftersom omvandlingen i sig själv inte leder till en ökning av avkastningen eller avkastningsförmågan. Befrielsen från avgift på överföringar är alltså en särskild tillämpning av denna princip på detta specifika fall. Den tillämpas till skillnad från den treåriga befrielsen från inkomstskatt utan tvivel på alla fall där ett specialföretag eller ett kommunalt företag omvandlas till aktiebolag, oberoende av aktiebolagets aktiestruktur.

(80) Samtidigt är det tydligt att omvandlingen av ett specialföretag eller ett kommunalt företag till aktiebolag inte kan likställas med en vanlig bolagsbildning. Faktum är att det inte rör sig om en transaktion som omfattas av de val som en privat investerare kan göra, utan om ett beslut av en offentlig myndighet avseende de rättsliga instrument den enligt lag 142/90 har att välja mellan för tillhandahållandet av vissa tjänster på lokal nivå(54).

(81) Kommissionen konstaterar i ljuset av ovanstående att logiken bakom detta undantag avspeglar skattesystemets korrekta funktion och effektivitet. Befrielsen grundar sig på principen om skatteneutralitet, som är en grundläggande princip i skattesystemet. Åtgärderna i fråga är följaktligen motiverad av systemets karaktär eller struktur och utgör inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

5.3 Stödets karaktär: nytt eller befintligt

(82) Det finns två frågor som skall lösas vad beträffar huruvida stödet har karaktär av nytt eller befintligt sådant. Den första frågan grundar sig på argumentet att de sektorer inom vilka aktiebolagen enligt lag 142/90 bedrev sin verksamhet inte var konkurrensutsatta vid den tidpunkt då de granskade åtgärderna trädde i kraft. Följaktligen skall alla åtgärder i fråga betraktas som befintligt stöd enligt artiklarna 1 b v i rådets förordning (EG) nr 659/1999 och/eller förstainstansrättens dom i de förenade målen Alzetta Mauro m.fl. mot kommissionen(55)

(83) Detta argument kan inte godtas. De granskade åtgärderna skall analyseras som stödordningar. Åtgärderna kan gynna alla aktiebolag enligt lag 142/90. Dessa aktiebolag är företag som direkt eller indirekt kan bedriva verksamhet inom varje av dessa och/eller aktieägarna vald sektor. Det finns ingenting i stödordningarna som pekar på att stödet måste begränsas exklusivt till sektorer som inte är öppna för konkurrens.

(84) I motsats till vad de italienska myndigheterna hävdar framgår det dessutom av de upplysningar som kommissionen har tillgång till att det utan tvivel fanns en viss konkurrens åtminstone inom några av de sektorer som enligt de italienska myndigheterna var de där aktiebolagen huvudsakligen bedrev sin verksamhet när åtgärderna i fråga trädde i kraft. Till dessa sektorer hör bland annat sektorerna för farmaceutiska produkter, avfall, gas och vatten. Denna analys har stöd i synpunkterna från de italienska myndigheternas själva, som hävdar att graden av konkurrens fortfarande var mycket låg inom dessa sektorer(56). Även om konkurrensen inom en viss ekonomisk sektor och vid en viss tidpunkt är begränsad får medlemsstaterna inte vidta åtgärder för att genomföra statligt stöd som kan hindra utvecklingen eller minska en redan befintlig konkurrens.

(85) Påståendet att inte alla sektorer inom vilka aktiebolagen var verksamma när de granskade åtgärderna trädde i kraft var öppna för konkurrens saknar alltså grund. Följaktligen kan åtgärderna i fråga inte betraktas som befintligt stöd på grundval av detta argument, med undantag för möjligheten att individuella stöd som beviljats på grundval av stödordningarna i fråga skall anses utgöra befintligt stöd på grundval av stödmottagarens särskilda situation.

(86) Den andra frågan som skall lösas gäller argumentet att den treåriga befrielsen från inkomstskatt skall betraktas som befintligt stöd. Argumentet går i korthet ut på följande. De kommunala företagen och senare specialföretagen var sedan början av 1900-talet från skattesynpunkt likställda med de lokala organen och i denna egenskap inte underkastade denna skatt. Aktiebolagen enligt lag 142/90 har ersatt de kommunala företagen. Följaktligen är den treåriga befrielsen från inkomstskatt till förmån för aktiebolag enligt lag 142/90 inte en ny skatteåtgärd, utan en tillämpning av en redan befintlig åtgärd. Snarare än att inrätta ett nytt statligt stöd har punkt 70 lett till att skattebefrielsen i fråga har begränsats till tre år samtidigt som en rättslig situation som snedvrider konkurrensen har eliminerats.

(87) Frånsett frågan om huruvida de kommunala företagen och senare specialföretagen verkligen var befriade från varje slag av inkomstskatt konstaterar kommissionen att begreppet befintligt statligt stöd inte tillämpas på den treåriga befrielse från inkomstskatt som är föremål för denna granskning.

(88) Den grundläggande domen avseende begreppet befintligt stöd är den som meddelats i målet Namur Ducroire(57), i vilken domstolen uttalat sig i frågan om huruvida ett beslut om tillstånd till utökat verksamhetsområde för ett visst offentligt företag (OND) kan leda till att det stöd som beviljats detta företag blir ett nytt stöd. I denna dom konstaterar domstolen att den lagstiftning som gällde före fördragets ikraftträdande i) definierade OND:s syfte och verksamhetsområden i mycket allmänna ordalag (beviljande av transportgarantier), ii) inte hade medfört några fördelar och iii) inte föreskrev någon materiell eller geografisk begränsning för OND:s verksamhetsområde(58). I denna situation beslutade OND, som i många år hade begränsat sin verksamhet till att försäkra vissa risker i samband med export, att (med den belgiska regeringens nödvändiga godkännande) utvidga sin försäkringsverksamhet till att omfatta även export till länder i Västeuropa.

(89) I denna dom konstaterar domstolen att frågan om huruvida ett stöd utgör ett nytt stöd eller ett befintligt stöd skall avgöras med hänvisning till den lagstiftning genom vilken åtgärden i fråga inrättas. Domstolen fastställde följaktligen att beslutet om att utvidga de exportrisker som täcktes av OND (som inte överskred den ursprungliga beskrivningen av OND:s verksamhetsområde) inte kan betraktas som en ändring av den lagstiftning genom vilken dessa fördelar beviljades, varken vad beträffar deras karaktär eller det offentliga organets verksamhet. Stödet var följaktligen inte ett befintligt stöd.

(90) I detta fall föreligger inga av de omständigheter som anges i ovannämnda dom, varför stödet kan betraktas som ett befintligt stöd.

(91) Den treåriga befrielsen från inkomstskatt för aktiebolag enligt lag 142/90 inrättades inte genom en lag som antogs före fördragets ikraftträdande. Befrielsen fastställs i punkt 14 i artikel 66 i lagdekret nr 331 av den 30 augusti 1993 och i punkt 70 i artikel 3 i lag nr 549 av år 1995. Faktum är att det 1990, då det genom lag 142/90 blev möjligt för kommuner att bilda aktiebolag med offentligt majoritetsaktieinnehav för att förvalta lokala offentliga tjänster, ännu inte fanns någon bestämmelse om befrielse från inkomstskatt för dessa aktiebolag. Alla typer av aktiebolag som bildades under perioden från år 1990 och fram till ikraftträdandet av artikel 66.14 i lagdekret nr 331 av den 30 augusti 1993 var underkastade inkomstskatt. Detta bekräftas tydligt av den italienska senatens förberedande arbeten(59), i vilka det slås fast att skattebefrielsen har beviljats på grundval av den omständigheten att aktiebolagen enligt lag 142/90 skulle vara underkastade inkomstskatt utan denna befrielse(60). För att även aktiebolag enligt lag 142/90 skulle omfattas av den skatteordning som är tillämplig på de lokala organen var Italien följaktligen tvunget att anta en ny lagstiftning flera decennier efter fördragets ikraftträdande.

(92) Dessutom var varken de kommunala företagens syften eller verksamhetsområden definierade i allmänna ordalag. De kommunala företagen och senare specialföretagen är begränsade till tillhandahållandet av vissa offentliga tjänster på lokal nivå. De omfattas alltså av i lag och i rättspraxis fastställda materiella eller geografiska begränsningar. Lagstiftningen innehåller inte några bestämmelser om motsvarande begränsningar för aktiebolag enligt lag 142/90, utan de får bedriva alla typer av näringsverksamhet utan några som helst geografiska inskränkningar(61). I motsats till den situation som förelåg i OND:s fall var utvidgningen av syften och verksamhetsområden en direkt följd av lag 142/90 och den därpå följande omvandlingen av kommunala företag och specialföretag till aktiebolag.

(93) Kommissionens slutsats är att den treåriga befrielse från inkomstskatt som beviljats aktiebolagen enligt lag 142/90 utgör nytt statligt stöd.

5.4 Förenlighet med den gemensamma marknaden

(94) Efter att ha dragit slutsatsen att den treåriga befrielsen från inkomstskatt och de lån som har beviljats enligt artikel 9a i lagdekret 318/1986 har gett aktiebolagen enligt lag 142/90 statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget måste kommissionen kontrollera om detta stöd kan vara förenligt med den gemensamma marknaden. Denna kontroll omfattar båda åtgärderna om ingenting annat anges.

(95) Stödet är inte förenligt i den mening som avses i artikel 87.2 i EG-fördraget. Det rör sig inte om ett stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter eller om ett stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser. Det är heller inte något stöd som ges till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats genom Tysklands delning. Stödet är inte ens förenligt i den mening som avses i artiklarna 87.3 d (stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet) eller 87.3 e (stöd av annat slag i enlighet med vad rådet kan bestämma). Medlemsstaten har dessutom inte åberopat något av dessa undantag. Slutligen är stödet inte förenligt enligt artikel 87.3 b. Omorganiseringen av sektorn för offentliga tjänster i Italien kan inte anses utgöra ett projekt av gemensamt europeiskt intresse eftersom det framför allt kommer att gynna företagen i en medlemsstat istället för hela gemenskapen och eftersom det inte kommer att främja ett konkret, tydligt och väl definierat projekt. Vidare avhjälper stödet inte en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi, eftersom inga uppgifter har lämnats som styrker att den italienska sektorn för lokala offentliga tjänster skulle lida av en systemkris.

(96) Stödet tillämpas i hela Italien och kan alltså inte anses förenligt enligt artikel 87.3 a och 87.3 c (utveckling av vissa regioner).

Artikel 87.3 c

(97) Vad beträffar förenligheten på grundval av artikel 87.3 c (utveckling av vissa näringsverksamheter) skall det noteras att åtgärderna i fråga leder till en minskning av de kostnader som normalt ingår i ett företags balansräkning, vilket i praktiken kan ha hjälpt vissa företag att omorganisera sig, bli mer effektiva och mer konkurrenskraftiga(62). Villkoren för att tillämpa gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter har dock inte uppfyllts(63). Stödet har inte anmälts enskilt till kommissionen och någon omstruktureringsplan har inte lämnats in, trots att åtgärderna även gäller stora företag. Stödet är inte avsett att gynna endast företag i svårigheter och det har inte styrkts att alla stödmottagande företag befann sig i samma situation. Dessutom syftar det inte till att återställa företagens långsiktiga lönsamhet. Enligt ovannämnda riktlinjer måste åtgärder vidtas för att i största möjliga mån mildra de negativa följderna av stödet för konkurrenterna. Det finns inte ett spår av några sådana åtgärder.

(98) Åtgärderna i fråga är inte begränsade till små och medelstora företag. Vad beträffar stöd till små och medelstora företag konstaterar kommissionen att stödordningen i fråga kan tillämpas på andra företag än små och medelstora företag och att skattelättnaderna inte kan karaktäriseras som investeringsstöd eller som stöd för andra typer av kostnader som i annat fall kan anses vara förenliga på grundval av de regler som är tillämpliga på stöd till små och medelstora företag.

(99) Innebörden av argumentet att den treåriga befrielsen från inkomstskatt är förenlig enligt artikel 87.3 c därför att den syftar till att gynna en omstrukturering av företagen i fråga och övergången från en monopoliserad marknadsstruktur till en konkurrenspräglad marknadsstruktur är inte helt klar.

(100) Detta argument saknar grund om man tolkar det bokstavligt. Faktum är att alla aktiebolag enligt lag 142/90 i sin hemkommun åtnjuter samma exklusiva rättigheter som tidigare tillkom det kommunala företag eller specialföretag som det har ersatt. Denna punkt har flera gånger bekräftats av de italienska myndigheterna, som förklarar att alla kommuner som bildat ett aktiebolag enligt lag 142/90 direkt har anförtrott dessa de uppgifter som tidigare anförtrotts det kommunala företaget. Även de företag som har inkommit med synpunkter understryker att aktiebolagen enligt lag 142/90 har anförtrotts precis samma lokala monopol som tidigare anförtrotts de kommunala företagen eller specialföretagen(64). Dessutom omfattar de fördelar som beviljas aktiebolag enligt lag 142/90 mer än det som följer av omvandlingen av deras juridiska form och de gäller i tre år efter denna omvandling.

(101) Det faktum att kommissionen i tidigare beslut om åtgärder av en annan typ har funnit att ett stöd vars syfte är att underlätta övergången från en monopoliserad marknadsstruktur till en konkurrenspräglad struktur kan anses vara förenligt enligt artikel 87.3 c är följaktligen helt irrelevant för bedömningen av åtgärderna i fråga(65).

(102) Däremot kan detta argument tolkas som att syftet med åtgärden i fråga var att gynna privatiseringen av företag som kontrollerades av lokala organ för att främja en ökad avreglering och ett ökad deltagande av privat kapital i tillhandahållandet av lokala tjänster.

(103) Det resonemang som nyss förts hindrar dock kommissionen från att godta detta argument. Tilläggas kan dessutom att om syftet med stödet i fråga verkligen var att underlätta övergången till en mer avreglerad marknad och deltagandet av privat kapital skulle det ha varit nödvändigt att tillämpa den här åtgärden på alla former av privatisering eller med större intensitet på de områden där privatiseringen redan var mer uttalad (till exempel där kommunerna hade ett minoritetsaktieinnehav i aktiebolagen). Istället tillämpas åtgärden inte enhetligt, utan endast på aktiebolag enligt lag 142/90 (dvs. med offentligt majoritetsaktieinnehav). Enligt principen om lika behandling av offentliga och privata företag är i vart fall det faktum att stödet beviljas i syfte att gynna privatiseringen av ett företag i princip inte ett giltigt skäl för att förklara att stödet är förenligt.

(104) De italienska myndigheterna hävdar att det skulle vara extremt kostsamt för kommunerna att omvandla sina specialföretag till privaträttsliga bolag utan den treåriga befrielsen från inkomstskatt. Det är dock normalt att ett företag som byter juridisk form (i detta fall från specialföretag till aktiebolag) åtnjuter de rättigheter och fördelar som följer av den nya juridiska formen (möjligheten att bedriva verksamhet utanför kommungränserna och inom alla ekonomiska sektorer) samt omfattas av de bördor som är knutna till den nya juridiska formen, inklusive en annan skattemässig behandling. Det är dessutom logiskt att dessa konsekvenser avspeglas hos företagets ägare. Det har i vart fall inte styrkts att omvandlingen inte skulle ha ägt rum utan åtgärden i fråga eller att fördelen var proportionerlig i förhållande till det eftersträvade syftet. Slutligen har stödet i fråga som redan konstaterats inte åtföljts av åtgärder för att mildra den snedvridning av konkurrensen som det kan ge upphov till.

(105) Denna bedömning strider inte mot Kommissionens beslutspraxis, särskilt inte mot beslutet om de nederländska kollektivtrafikoperatörerna(66), vilket däremot de italienska myndigheterna hävdar. Det är tillräckligt att påpeka att i det ärendet, till skillnad från det stöd som granskas i detta beslut, var

- stödmottagarna förbjudna att delta i anbudsförfaranden under hela den tid som stödet gällde så länge som deras hemmamarknader inte var underkastade öppna, tydliga och icke-diskriminerande förfaranden, och

- stödets beviljande var avhängigt att företaget utarbetade en detaljerad affärsplan.

(106) Kommissionens slutsats är därför att det stöd som beviljats genom en treårig befrielse från inkomstskatt och de lån som beviljats enligt artikel 9a i lagdekret 318/1986 inte kan anses vara förenligt med EG-fördraget enligt artikel 87.3 c. I denna bestämmelse krävs dessutom att stödet "inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset", ett villkor som kommissionen i ljuset av ovanstående beaktanden inte anser vara uppfyllt. Faktum är att den viktigaste effekten av åtgärderna i fråga inte består i att göra den italienska marknaden mer konkurrenskraftig, utan i att förstärka vissa italienska företag (dvs. de som fortfarande kontrolleras av lokala organ) i förhållande till deras konkurrenter i andra medlemsstater och i att hindra de sistnämnda från att penetrera den italienska marknaden.

Artikel 86.2 i EG-fördraget

(107) Enligt de italienska myndigheterna bör den treåriga befrielsen från inkomstskatt och de lån som beviljats enligt artikel 9a i lagdekret 318/1986 anses utgöra statligt stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 86.2 i EG-fördraget. De hävdar faktiskt att merparten av den verksamhet som bedrivs av aktiebolag enligt lag 142/90 utgörs av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och att det utan åtgärderna i fråga skulle vara omöjligt för dessa företag att utföra det uppdrag i allmänhetens intresse som de anförtrotts.

(108) Kommissionen anser inte att artikel 86.2 kan tillämpas på stödet i fråga och den anser inte att åtgärderna utgör ett kompensationssystem för ett uppdrag av allmänt intresse som anförtrotts aktiebolagen enligt lag 142/90. I sitt meddelande om tjänster i allmänhetens intresse i Europa(67) understryker kommissionen att tillämpningen av artikel 86.2 och frågan om kompensation för förpliktelser av allmänt ekonomiskt intresse vilar på följande tre grundprinciper:

a) Neutralitet.

b) Medlemsstaternas frihet att definiera vilka tjänster som är av allmänt ekonomiskt intresse.

c) Proportionalitet.

(109) Neutralitet innebär att kommissionen inte går in på frågan om huruvida de företag som ansvarar för tillhandahållandet av tjänster i allmänhetens intresse skall vara offentliga eller privata. Dessutom tillämpas fördragsreglerna oberoende av ett företags egendomsordning.

(110) Medlemsstaternas frihet att definiera vilka tjänster som är av allmänt ekonomiskt intresse kan bara bli föremål för kommissionens kontroll vid missbruk eller uppenbara felaktigheter. "För att undantaget i artikel 86.2 i fördraget skall vara tillämpligt måste alltid uppdraget att utföra en tjänst i allmänhetens intresse vara klart definierat och uttryckligen ha tilldelats av en offentlig myndighet (detta gäller även kontrakt)." Detta är nödvändigt för att garantera en god rättssäkerhet liksom klarhet och öppenhet gentemot medborgarna. Kravet behövs också för att kommissionen skall ha möjlighet att bedöma den statliga inblandningens proportionalitet(68).

(111) Proportionalitet innebär att de medel som används för att garantera att tjänster i allmänhetens intresse utförs inte i onödan får leda till snedvridningar av handeln och att de inte är större än vad som är absolut nödvändigt för att garantera att tjänsten skall bli utförd. Tillhandahållandet av en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse måste vara garanterad. De företag som anförtrotts att utföra den skall alltså kunna bära de specifika kostnaderna och följaktligen får staten täcka de extrakostnader netto som är förknippade med det särskilda uppdrag som det berörda företaget har anförtrotts.

(112) De italienska myndigheternas åberopande av artikel 86.2 måste för det första ogillas av det skälet att åtgärderna i fråga gör en åtskillnad mellan privata och offentliga företag, vilket innebär att de är oförenliga med principen om neutralitet enligt artikel 295 i fördraget och med principen om likvärdig behandling och icke-diskriminering, som är en allmän princip i gemenskapsrätten.

(113) Faktum är att stödet i fråga inte beviljas på grund av en skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, utan enbart på grundval av aktiestrukturen i vissa företag. De förmånliga lånen från CDDPP och den treåriga befrielsen från inkomstskatt tillämpas enbart på företag som omvandlats till aktiebolag enligt lag 142/90 (dvs. de aktiebolag i vilka kommunerna innehar åtminstone majoriteten av aktiekapitalet). Företag i vilka en kommun bara är minoritetsaktieinnehavare och företag som är helt privata är inte berättigade till dessa fördelar, inte ens om de tillhandahåller samma tjänst.

(114) Det faktum att tillämpningen av åtgärderna i fråga inte är knuten till någon skyldighet att tillhandahålla en tjänst i allmänhetens intresse och deras diskriminerande karaktär är uppenbart om man beaktar att ett aktiebolag enligt lag 142/90 skulle förlora rätten till den treåriga befrielsen från inkomstskatt och möjligheten att ta upp förmånliga lån hos CDDPP om kommunens aktieinnehav skulle sjunka under majoritetströskeln under stödåtgärdernas tillämpningsperiod.

(115) För det andra konstaterar kommissionen att principerna om klart definierade och uttryckligen tilldelade uppdrag inte har uppfyllts i detta fall.

(116) Som de italienska myndigheterna påpekar bedriver aktiebolagen enligt lag 142/90 vissa verksamheter som i princip kan omfattas av ett undantag enligt artikel 86.2. Enligt artikel 22 i lag 142/90 har kommunerna möjlighet att tillhandahålla offentliga tjänster genom aktiebolag. I denna lag definieras dock inte vilka tjänster som verkligen skall betraktas som offentliga tjänster och i vilken omfattning. Dessutom anges ingen specifik skyldighet att tillhandahålla offentliga tjänster. Lagen kan följaktligen inte betraktas som en rättsakt i vilken uppdraget att utföra en tjänst i allmänhetens intresse är klart definierat och uttryckligen tilldelat vissa företag. De italienska myndigheterna har inte lämnat in några andra bevis, rättsakter eller upplysningar av något slag avseende vare sig definitionen eller uppdraget att tillhandahålla en offentlig tjänst.

(117) För det tredje uppfylls inte ens principen om proportionalitet. Italien har inte lämnat några uppgifter om skyldigheterna att tillhandahålla tjänster i allmänhetens intresse eller de därmed förknippande extrakostnaderna netto, eller om beloppet på de statliga medel som aktiebolagen enligt lag 142/90 har beviljats genom de granskade åtgärderna eller genom andra instrument. Kommissionen har följaktligen ingen möjlighet att göra någon som helst kontroll av proportionaliteten. Dessutom är den fördel som härrör av den treåriga befrielsen från inkomstskatt beroende av företagets skattepliktiga inkomst och inte av den nettokostnad som härrör från en eventuell skyldighet att tillhandahålla en offentlig tjänst. När det gäller lånen från CDDPP har de italienska myndigheterna inte styrkt att dessa lån alltid var berättigade på grund av kostnader som var förknippade med specifika skyldigheter att tillhandahålla en offentlig tjänst.

(118) Det är alltså tydligt att åtgärderna inte har någonting att göra med en ersättning för de extrakostnader netto som är förknippade med fullgörandet av ett uppdrag att tillhandahålla tjänster i allmänhetens intresse. I så fall hade ersättningen inte varit knuten till företagets aktiestruktur utan till en förpliktelse att uppfylla vissa skyldigheter. Åtgärderna i fråga är tvärtom enbart knutna till företagets aktiestruktur och det finns ingenting som pekar på skyldigheter att tillhandahålla tjänster i allmänhetens intresse som tillämpas enbart på aktiebolag enligt lag 142/90 på grund av deras juridiska form och inte på andra företag som tillhandahåller samma typ av tjänster.

(119) Av ovanstående framgår dessutom att de italienska myndigheterna inte på ett detaljerat sätt har redogjort för skälen till att fullgörandet av uppdraget att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse under godtagbara ekonomiska villkor enligt deras mening skulle äventyras om de omtvistade åtgärderna avskaffades. De italienska myndigheterna har följaktligen inte uppfyllt den av domstolen fastställda principen enligt vilken det är "den medlemsstat som åberopar artikel 90.2 [nu artikel 86.2] i fördraget som skall visa att villkoren för att tillämpa denna bestämmelse är uppfyllda"(69).

(120) Kommissionen konstaterar följaktligen att det stöd som beviljats genom den treåriga befrielsen från inkomstskatt och de lån som beviljats enligt artikel 9a i lagdekret 318/1986 inte kan anses vara förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 86.2 samt att dessa åtgärder inte kan betraktas som en form av kompensation för ett eventuellt uppdrag av allmänt intresse som anförtrotts dessa företag.

Förenlighet med övriga bestämmelser i EG-fördraget

(121) Kommissionen konstaterar slutligen att det statliga stödet är oförenligt med den gemensamma marknaden även av ytterligare ett skäl. Åtgärderna tillämpas på olika ekonomiska sektorer (vatten, gas, elektricitet, etc.), men inte på alla företag som är verksamma inom dessa sektorer. Ett företags berättigande till stödordningarna beror enbart på dess juridiska form (f.d. offentligt organ som omvandlats till aktiebolag) och dess aktieägares karaktär (offentligt majoritetsaktieinnehav).

(122) Företag som är verksamma inom samma sektorer men där till exempel privata investerare innehar majoriteten av eller hela aktiekapitalet är inte berättigade till stödåtgärderna i fråga. I synnerhet kan villkoren för att vara berättigad till dessa åtgärder aldrig uppfyllas av företag från andra medlemsstater som har filialer i Italien. Stödet gör alltså åtskillnad mellan företag som är verksamma inom samma sektor enbart på grundval av deras aktiestruktur och i praktiken på den stat i vilken företagets huvudkontor är beläget, utan att denna särbehandling är motiverad av ett objektivt skäl. Därmed strider åtgärden mot principen om icke-diskriminering på grund av nationalitet, som är en allmän princip i gemenskapsrätten, och den strider särskilt mot etableringsrätten i den mening som avses i artikel 43 i EG-fördraget. Det vill säga, enligt domstolens fasta rättspraxis, när "ett stöd i vissa avseenden strider mot andra bestämmelser i fördraget kan kommissionen inte förklara att stödet är förenligt med den gemensamma marknaden"(70).

6. SLUTSATSER

(123) Kommissionen konstaterar att befrielsen från avgift på överföringen enligt artikel 3.69 i lag nr 549 av den 28 december 1995 inte utgör statligt stöd eftersom det överensstämmer med systemets allmänna karaktär och struktur.

(124) Kommissionen konstaterar vidare att Italien, i strid med artikel 88.3 i EG-fördraget, olagligen har genomfört de stödordningar som inrättats genom artikel 3.70 och artikel 9a i lagdekret 318/1986. Kommissionens slutsats är dessutom att detta statliga stöd inte är förenligt med den gemensamma marknaden.

(125) I enlighet med konsoliderad rättspraxis och artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 beslutar kommissionen att den berörda medlemsstaten skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att återkräva stödet från stödmottagarna. I detta fall har de italienska myndigheterna inte hävdat att ett återkrav av stödet skulle strida mot en allmän princip i gemenskapsrätten och kommissionen anser heller inte att en sådan princip hindrar ett återkrav av stödet.

(126) Detta beslut avser de två granskade stödordningarna och skall genomföras utan dröjsmål, särskilt vad beträffar återkravet av alla de individuella stöd som beviljats på grundval av dessa. Kommissionen konstaterar dessutom att ett beslut om stödordningar inte hindrar att individuella stöd kan betraktas som helt eller delvis förenliga med den gemensamma marknaden av skäl som har med det specifika fallet att göra (till exempel därför att beviljandet av ett individuellt stöd omfattas av reglerna om försumbart stöd, ett framtida beslut från kommissionen eller en undantagsförordning).

(127) Det stöd som skall återkrävas skall innefatta ränta som, i enlighet med kommissionens praxis, skall beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Befrielsen från avgift på överföringar enligt artikel 3.69 i lag nr 549 av den 28 december 1995 utgör inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

Artikel 2

Den treåriga befrielse från inkomstskatt som föreskrivs i artikel 3.70 i lag nr 549 av den 28 december 1995 och i artikel 66.14 i lagdekret nr 331 av den 30 augusti 1993, omvandlat till lag nr 427 av den 29 oktober 1993, och de fördelar som följer av de lån som beviljats enligt artikel 9a i lagdekret nr 318 av den 1 juli 1986, med ändringar omvandlat till lag nr 488 av den 9 augusti 1986, till förmån för aktiebolag med offentligt majoritetsaktieinnehav som bildats i enlighet med lag nr 142 av den 8 juni 1990, utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

Detta stöd är inte förenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 3

Italien skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att från stödmottagarna återkräva det stöd som beviljats enligt de stödordningar som avses i artikel 2 och som olagligen redan utbetalats till stödmottagarna.

Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut.

Det stöd som skall återkrävas skall innefatta ränta som löper från den dag stödet stod till stödmottagarnas förfogande till den dag det har återbetalats. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

Artikel 4

Italien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 5

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 5 juni 2002.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 220, 31.7.1999, s. 14.

(2) Se fotnot 1.

(3) Förstainstansrättens dom av den 15 juni 2000 i de förenade målen T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 till 607/97, T-1/98, T-3/98 till T-6/98 och T-23/98 (REG 2000, s. II-2319).

(4) Vanligen genom administrativt och redovisningsmässigt avskilda organ, så kallade kommunala företag (aziende municipalizzate).

(5) Det skall dock noteras att enligt artikel 4.1 i presidentdekret nr 902 av den 4 oktober 1986 får en kommun efter överenskommelse med andra berörda kommuner utvidga det territoriella området för sitt företags verksamhet till dessa kommuners territorier. Italiensk rättspraxis har dock begränsat denna möjlighet till att gälla under vissa bestämda villkor: se till exempel högsta förvaltningsdomstolen Consiglio di Stato, avdelning IV, 29 september 1988, nr 1291; avdelning V, 3 augusti 1995, nr 1159; avdelning V, 14 november 1996, nr 1374.

(6) Se till exempel kassationsdomstolen Corte di cassazione, förenade avdelningarna, 6 maj 1995, nr 4989.

(7) Omvandlat, med ändringar, till lag nr 80 av den 15 mars 1991.

(8) Omvandlat till lag nr 427 av den 29 oktober 1993.

(9) Enligt bestämmelserna skall samma skatteordning som gäller för den lokala myndighet som kontrollerar aktiebolaget enligt lag 142/90 tillämpas även på aktiebolaget självt under tre år från det att den juridiska personligheten förvärvats. Därigenom befrias aktiebolaget från inkomstskatt under en treårsperiod.

(10) Synpunkter från de italienska myndigheterna av den 28 oktober 1999 och 21 december 2001.

(11) Synpunkter från AEM och ACEA av den 21 januari 2000, punkt 28.

(12) Synpunkter från AMGA av den 11 april 2000, punkt 23. Det är oklart om dessa synpunkter avser samma anbudsförfarande som det som nämns av AEM och ACEA i deras synpunkter av den 21 januari 2000.

(13) EGT L 83, 27.3.1989, s. 1.

(14) Se fotnot 3.

(15) Mål C 45/93 (N 663/93) (EGT C 100, 9.4.1994, s. 9).

(16) Ärende N 199/99 (nederländska kommunala kollektivtrafiktjänster) (EGT C 379, 31.12.1999, s. 11).

(17) Synpunkter från de italienska myndigheterna av den 2 augusti 1999, s. 10.

(18) Lagstiftningsdekret nr 284/1999 av den 1 september 1999.

(19) Beslutet om att inleda förfarandet, punkt 3.

(20) Kommissionen har faktiskt redan i beslutet om att inleda förfarandet förbehållit sig rätten att inleda andra förfaranden avseende individuella stödåtgärder som beviljats på grundval av dessa (beslutet om att inleda förfarandet, punkt 3).

(21) Domstolens dom av den 14 oktober 1987 i mål 248/84, Tyskland mot kommissionen, Rec. 1987, s. 4013, punkterna 17-18; dom av den 5 oktober 1994 i mål C-47/91, Italien mot kommissionen, Rec. 1994, s. I-4635, punkterna 20-21; dom av den 17 juni 1999 i mål C-75/97, Belgien mot kommissionen, REG 1999, s. I-3671, punkt 48; dom av den 19 oktober 2000 i de förenade målen C-15/98 och C-105/99, Italien och Sardegna Lines mot kommissionen, REG 2000, s. I-8855, punkt 51.

(22) I en skrivelse av den 2 augusti 1999 hävdar de italienska myndigheterna att ungefär 100 aktiebolag enligt lag 142/90 har bildats. Genom en skrivelse från mars 2000 har de italienska myndigheterna tillhandahållit en förteckning över 31 aktiebolag enligt lag 142/90 som har beviljats skatteåtgärderna i fråga. Skatteåtgärderna är dock tillämpliga på alla aktiebolag enligt lag 142/90 från och med deras bildande, varför antalet stödmottagare är oklart.

(23) Mål C-6/97, Italien mot kommissionen, REG 1999, s. I-2981, punkt 16.

(24) Mål C-305/89, Italien mot kommissionen, Rec. 1991, s. I-1603, punkt 13.

(25) Lagstiftningsdekret nr 284/1999 av den 1 september 1999.

(26) Mål C-83/98, Frankrike mot Ladbroke Racing Ltd och kommissionen, REG 2000, s. I-3271, punkt 50, dom av den 16 maj 2002 i mål C-482/99, Frankrike mot kommissionen, REG 2002, s. I-4397, punkt 37. Se dessutom mål T-358/94, Air France mot kommissionen, REG 1996, s. II-2109, punkterna 65-68.

(27) Mål C-482/99, Frankrike mot kommissionen, punkterna 55-56.

(28) Domstolens dom av den 15 mars 1994 i mål C-387/92, Banco Exterior mot Ayuntamiento de Valencia, Rec. 1994, s. I-877, punkt 13.

(29) Mål C-387/92, Banco Exterior mot Ayuntamiento de Valencia, enligt ovan.

(30) Synpunkter från de italienska myndigheterna av den 2 augusti 1999, s. 4.

(31) Mål C-142/87, Belgien mot kommissionen, Rec. 1986, s. 231.

(32) Mål T-16/96, Citiflyer Express Ltd mot kommissionen, REG 1998, s. II-0757.

(33) Referensräntan för kontroll av statligt stöd enligt meddelande från kommissionen beträffande metoden för fastställande av referensräntan och diskonteringsräntan (EGT C 273, 9.9.1997, s. 3), tekniskt anpassad genom meddelande från kommissionen beträffande en teknisk anpassning av metoden för fastställande av referensräntan och diskonteringsräntan (EGT C 241, 26.8.1999, s. 9).

(34) Mål 730/79, Philip Morris mot kommissionen, Rec. 1980, s. 2671, punkt 11, och generaladvokatens slutsatser, s. 2698, och mål 259/85, Frankrike mot kommissionen, Rec. 1987, s. 4393, punkt 24. Se även generaladvokatens förslag till avgörande i mål C-280/00, Altmark Trans GmbH, Regierungspräsidium Magdeburg och Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, ännu ej offentliggjort i rättsfallssamlingen, punkt 103. I sina slutsatser konstaterar generaladvokaten att detta krav är mycket enkelt att uppfylla eftersom man kan utgå från att varje slag av statligt stöd snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen.

(35) Risk för en snedvridning av konkurrensen föreligger. Det är väl känt och bekräftas av de upplysningar som kommissionen har tillgång till att aktiebolag enligt lag 142/90 har etablerat sig på andra marknader som inte omfattas av den definition av lokala offentliga tjänster som lämnats av de italienska myndigheterna.

(36) Mål 730/79, punkt 11, och mål 259/85, punkt 11 (se fotnot 34).

(37) Mål C-75/97, Belgien mot kommissionen, REG 1999, s. I-3671.

(38) Domstolens dom av den 7 mars 2002 i mål C-310/99, Italien mot kommissionen, REG 2002, s. I-2289.

(39) Detta gäller dock inte alla de sektorer där aktiebolagen enligt lag 142/90 enligt de italienska myndigheterna huvudsakligen bedriver sin verksamhet. Det gäller till exempel inte sektorn för detaljhandelsförsäljning av farmaceutiska produkter och sektorn för tjänster som avser avfallshantering.

(40) Beslutet om att inleda förfarandet, punkt 3.3.

(41) Det skall påpekas att tilldelningen av en koncession till ett utomstående företag är en av de möjligheter som enligt lag 142/90 erbjuds kommunerna för att organisera utförandet av "lokala offentliga tjänster".

(42) Kommissionens tolkningsmeddelande om koncessioner enligt EG-rätten (EGT C 121, 29.4.2000, s. 2).

(43) Kommissionens beslut av den 14 oktober 1998 om villkorligt godkännande av det stöd som Frankrike beviljat Societé Marseillaise de Crédit (EGT L 198, 30.7.1999, s. 1) och mål C-475/99, Ambulanz Glöckner mot Landkreis Südwestpfalz, REG 2001, s. I-8089, punkt 49 och generaladvokatens slutsats i samma mål, punkt 170.

(44) Kommissionen är inte skyldig att grunda bedömningen av stödets inverkan på handeln mellan medlemsstaterna på att stödets faktiska inverkan på konkurrensen eller på handeln mellan medlemsstaterna har styrkts (förenade målen T-204/97 och T-270/97, EPAC mot kommissionen, REG 2000, s. II-2267, punkt 85, förenade målen T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 till 607/97, T-1/98, T-3/98 till T-6/98 och T-23/98, Alzetta Mauro m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s. II-2319, punkt 76).

(45) Förenade målen T-132/96 och T-143/96, Freistaat Sachsen m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. II-3663, punkt 211, och de förenade målen T-447/93, T-448/93 och T-449/93, Associazione Italiana Tecnico Economica del Cemento m.fl. mot kommissionen, REG 1995, s. II-1971, punkterna 139 och 140.

(46) Överträdelseförfarande nr 1999/2184, formell underrättelse av den 8 november 2000.

(47) Mål C-142/87, Belgien mot kommissionen, Rec. 1990, s. I-959, punkterna 42 och 43, mål C-310/99, Italien mot kommissionen, REG 2002, s. I-2289, punkt 86.

(48) Mål C-142/87, Belgien mot kommissionen, Rec. 1990, s. I-959, punkt 35; dom mål 102/87, Frankrike mot kommissionen, Rec. 1988, s. 4067, punkt 19; mål C-75/97, Belgien mot kommissionen (stödordning Maribel bis/ter), REG 1999, s. I-3671, punkt 49; förenade målen T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 till 607/97, T-1/98, T-3/98 till T-6/98 och T-23/98, Alzetta Mauro m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s. II-2319, punkt 91; mål T-55/99, CETM mot kommissionen, REG 2000, s. II-3207, punkt 86.

(49) Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag (EGT C 213, 19.8.1992, s. 2); kommissionens meddelande om försumbart stöd (EGT C 68, 6.3.1996, s. 9; kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse (EGT L 10, 13.1.2001, s. 30).

(50) ACEA och AEM har till exempel gått in på marknaden för telekommunikationer och AMGA har förklarat att det även deltar i mjukvaruleveranser för drift av kommunikationsnät och andra specialtjänster för andra företag, t.ex. inom sektorn för vattendistribution.

(51) Vad beträffar frågan om huruvida man skulle kunna hävda att åtgärderna i fråga inte utgör statligt stöd därför att de är avsedda att kompensera för nettokostnaden för en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse se skäl 107 ff. om förenligheten enligt artikel 86.2 i detta beslut.

(52) Mål 173/73, Italien mot kommissionen, Rec. 1974, s. 709. Kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag (EGT C 384/3, 10.12.1998, s. 3, punkt 12).

(53) Atti parlamentari della XII legislatura (XII:e legislaturens parlamentshandlingar), Republiken Italiens senat, s. 18, nr 2157.

(54) Kommunen måste välja om den vill begränsa sitt företags verksamhet till att endast omfatta tillhandahållandet av lokala offentliga tjänster inom dess territorium eller om den vill bilda ett bolag med behörighet att bedriva verksamhet inom flera ekonomiska sektorer och överallt där det finns kommersiella möjligheter.

(55) Se fotnot 3.

(56) Synpunkter från de italienska myndigheterna av den 2 augusti 1999, s. 10. Även i synpunkterna av den 2 augusti 1999 låter de italienska myndigheterna förstå att aktiebolagen enligt lag 142/90 även har bedrivit konkurrensutsatt verksamhet.

Även AMGA, ett av de företag som har inkommit med synpunkter, medger efter att först ha förnekat förekomsten av någon som helst konkurrens att det i själva verket fanns en viss konkurrens. Faktum är att detta företag i punkt 35 i synpunkterna av den 11 april 2000 hävdar att syftet med den treåriga befrielsen från inkomstskatt var att undanröja en snedvridning av konkurrensen.

(57) Mål C-44/93, Rec. 1994, s. I-3829.

(58) Mål C-44/93, punkterna 23-24.

(59) Atti parlamentari della XII legislatura (XII:e legislaturens parlamentshandlingar), Republiken Italiens senat, s. 18, nr 2157. Det relevanta textstycket lyder "med hänsyn till att de 'nya' skattesubjekten (...) inte skulle ha kunnat åtnjuta de icke oväsentliga skattelättnader som tillerkänns nämnda lokala organ (bland annat befrielsen från IRPEG och ILOR) (...) har ett 'moratorium' föreskrivits (...) i syfte att undanröja den hindrande effekt som en plötslig förlust av alla skattemässiga fördelar är förenad med."

(60) Även AMGA, ACEA och AEM, som visserligen ställer sig bakom definitionen av stödet som ett befintligt stöd, erkänner att utan denna nya bestämmelse skulle en enkel omvandling av de kommunala företagen ha lett till en tillämpning av inkomstskatten på aktiebolag enligt lag 142/90 (se synpunkter från AMGA av den 11 april 2000, punkt 11, och synpunkter från ACEA och AEM av den 21 januari 2000, punkt 7).

(61) "Aktiebolag med lokal offentlig aktiemajoritet skall med full laga verkan anses utgöra privata subjekt", italienska kassationsdomstolens dom av den 6 maj 1995, nr 4989. Faktum är att aktiebolag enligt lag 142/90 har bedrivit och fortfarande bedriver verksamhet utanför hemkommunen, till och med utanför Italien, och/eller penetrerat andra marknader än de för lokala offentliga tjänster.

(62) Se i detta avseende synpunkterna från AEM och ACEA av den 21 januari 2000, punkt 42.

(63) EGT C 288, 9.10.1999, s. 2. Gemenskapens tidigare riktlinjer för statligt stad till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EGT C 368, 23.12.1994, s. 12) och de regler som anges i åttonde rapporten om konkurrenspolitiken från 1979, punkterna 177, 227 och 228, skall tillämpas på stöd som beviljats före offentliggörandet av de nya riktlinjerna i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. För detta besluts ändamål är innehållet i alla dessa regler identiskt och vilka regler som tillämpas saknar betydelse för bedömningen av stödet i fråga.

(64) Synpunkter av den 21 januari 2000, punkt 6.

(65) Se skäl 26.

(66) Se fotnot 16.

(67) EGT C 17, 19.1.2001, s. 4.

(68) Punkt 22 i meddelandet.

(69) Mål C-159/94, kommissionen mot Frankrike, REG 1997, s. I-5815, punkterna 94 och 101.

(70) Mål C-156/98, Tyskland mot kommissionen, REG 2000, s. I-6857, punkt 78.