KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2020/870

av den 24 juni 2020

om införande av en slutgiltig utjämningstull och slutgiltigt uttag av den provisoriska utjämningstull som införts på import av produkter av ändlösa glasfiberfilament med ursprung i Egypten och om uttag av den slutgiltiga utjämningstullen på registrerad import av produkter av ändlösa glasfiberfilament med ursprung i Egypten

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och

med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1037 av den 8 juni 2016 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen (1) (nedan kallad grundförordningen), särskilt artiklarna 15 och 16.4,

och av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

1.1 Inledande

(1) Den 7 juni 2019 inledde Europeiska kommissionen (nedan kallad kommissionen) en antisubventionsundersökning beträffande import till Europeiska unionen (nedan kallad unionen) av produkter av ändlösa glasfiberfilament (nedan kallade glasfiberarmering) med ursprung i Egypten på grundval av artikel 10 i grundförordningen.

(2) Kommissionen offentliggjorde ett tillkännagivande om inledande (nedan kallat tillkännagivandet om inledande) i Europeiska unionens officiella tidning (2).

(3) Kommissionen inledde undersökningen till följd av ett klagomål som ingavs den 24 april 2019 av European Glass Fibre Producers Association (nedan kallad klaganden eller APFE), såsom företrädare för tillverkare som svarar för mer än 71 % av unionens totala tillverkning.

(4) Under undersökningen fann kommissionen ytterligare bevisning för relevanta subventioner som inte till fullo omfattades av tillkännagivandet om inledande. I enlighet med artikel 10.7 i grundförordningen beslutade kommissionen därför att låta den pågående undersökningen omfatta dessa subventioner och att ändra tillkännagivandet av inledande i enlighet med detta.

(5) Den 12 februari 2020 offentliggjorde kommissionen ett tillkännagivande om ändring av tillkännagivandet om inledande i Europeiska unionens officiella tidning (3). En notering lades till i ärendehandlingarna i detta avseende och de egyptiska myndigheterna uppmanades att inleda samråd om dessa ytterligare subventioner.

1.2 Provisoriska åtgärder

(6) Den 7 mars 2020 införde kommissionen provisoriska utjämningstullar på produkter av ändlösa glasfiberfilament med ursprung i Egypten genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2020/379 (4) (nedan kallad förordningen om provisorisk tull).

(7) I enlighet med skäl 27 i förordningen om provisorisk tull omfattade undersökningen av subventionering och skada perioden från och med den 1 april 2018 till och med den 31 mars 2019 (nedan kallad undersökningsperioden eller i tabeller UP), och undersökningen av de utvecklingstendenser som är relevanta för bedömningen av skada omfattar perioden från och med den 1 januari 2016 till och med slutet av undersökningsperioden (nedan kallad skadeundersökningsperioden).

1.3 Efterföljande förfarande

(8) På grundval av offentliggörandet av tillkännagivandet om ändring av tillkännagivandet om inledande i Europeiska unionens offentliga tidning (se skäl 4) skickade kommissionen en begäran om upplysningar till de egyptiska myndigheterna, den exporterande tillverkaren och Folkrepubliken Kinas myndigheter (nedan kallade de kinesiska myndigheterna).

(9) Begäran om upplysningar skickades till de egyptiska myndigheterna för att fullständigt undersöka samarbetet mellan de egyptiska och de kinesiska myndigheterna till den exporterande tillverkarens fördel. Med anledning av de kinesiska myndigheternas samverkan och nära samarbete med de egyptiska myndigheterna när det gäller den subvention som beviljades för produkter av ändlösa glasfiberfilament med ursprung i Egypten (nedan kallad den undersökta produkten) fastställde kommissionen att de kinesiska myndigheterna var en berörd part i undersökningen och vidarebefordrade den begäran som skickats till de egyptiska myndigheterna till dem, med en uppmaning att samarbeta i undersökningen. De kinesiska myndigheterna besvarade dock inte kommissionens uppmaning och registrerade sig inte som berörd part i undersökningen.

(10) Efter det att tillkännagivandet om ändring av tillkännagivandet om inledande offentliggjorts och när de egyptiska myndigheterna mottagit begäran om upplysningar påpekade de egyptiska myndigheterna för det första att kommissionen inte kunde begära att de skulle lämna upplysningar eller samordna enheters svar, vare sig statliga eller privata, eftersom detta går utöver deras behörighet.

(11) För det andra påpekade de egyptiska myndigheterna att de upplysningar som kommissionen begärde inte fanns att tillgå inom deras jurisdiktion. Enligt de egyptiska myndigheterna lade kommissionen en orimlig börda på dem genom ett begära att de skulle lämna upplysningar som inte var nödvändiga för undersökningen.

(12) För det tredje hävdade de egyptiska myndigheterna att kommissionen faktiskt inbegrep Folkrepubliken Kina (nedan kallad Kina) i undersökningen utan att uppmana till samråd före inledandet.

(13) För det fjärde påpekade de egyptiska myndigheterna att det enligt grundförordningen föreligger en subvention endast om ”ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna i ursprungslandet eller exportlandet förekommer”. De egyptiska myndigheterna konstaterade att tillkännagivandet om ändring av tillkännagivandet om inledande avser subventioner som påståtts beviljats av de kinesiska myndigheterna. Genom tillkännagivandet om ändring av tillkännagivandet om inledande överträdde kommissionen följaktligen grundförordningen genom att i undersökningen inbegripa finansiella bidrag som inte kan anses utgöra subventioner enligt unionsrätten.

(14) De egyptiska myndigheterna hävdade avslutningsvis att begäran om upplysningar i själva verket utgjordes av det inledande frågeformulär som skulle skickas till de kinesiska myndigheterna. Genom att bevilja 15 dagars svarstid i stället för 30 hade kommissionen därför överträtt artikel 12.1.1 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder och artikel 11.2 i grundförordningen.

(15) Kommissionen instämde inte i de egyptiska myndigheternas synpunkter. Vad beträffar de egyptiska myndigheternas påstående om att de saknar behörighet och att Kina faktiskt inbegripits som exportland ansåg kommissionen att de undersökta subventionerna beviljas inom ramen för ett samarbete mellan de egyptiska och de kinesiska myndigheterna. Subventionerna kunde därför tillskrivas Egypten till följd av att Egypten bekräftat och antagit de kinesiska myndigheternas åtgärder som sina egna. Undersökningsresultaten angående denna punkt beskrivs utförligt i avsnitt 3.2.2.

(16) Kommissionen konstaterade dessutom att skälet till att den hade uppmanat de egyptiska myndigheterna att inkomma med upplysningar om den allmänna rättsliga ramen för banksektorn i Kina och om finansinstitut i Kina är att de egyptiska myndigheterna är de myndigheter som berörs av denna undersökning och dessa subventioner skulle kunna tillskrivas dem enligt avsnitt 3.2.2. De begärda upplysningarna var följaktligen nödvändiga för att kommissionen skulle kunna fastställa förekomsten av subventionering.

(17) Kommissionen gav även de kinesiska myndigheterna en direkt möjlighet att registrera sig som berörd part och direkt inkomma med de begärda upplysningarna om dessa frågor. Såsom förklaras i skälen 96 och 97 har de egyptiska myndigheterna tillsammans med de kinesiska myndigheterna inrättat en förvaltningsmekanism med tre administrativa nivåer enligt artikel 8 i 2016 års avtal om den egyptiska Suezkanalens ekonomiska zon (Suez Economic and Trade Cooperation Zone) mellan Kinas handelsministerium och den allmänna myndigheten för Suezkanalens ekonomiska zon (Suez Canal Economic Zone). Denna mekanism har bland annat inrättats för att hantera frågor som kan påverka samarbetszonen (inbegripet införande av utjämningstullar på export från den zonen).

(18) Även om de egyptiska myndigheterna inte förfogade över en del av de begärda upplysningarna ansåg kommissionen att de däremot förfogade över alla nödvändiga medel för att inhämta de begärda upplysningarna från de kinesiska myndigheterna.

(19) Kommissionen höll inte heller med de egyptiska myndigheterna om deras benämning av begäran om upplysningar. Begäran om upplysningar skickades flera månader efter det att det inledande frågeformuläret till de egyptiska myndigheterna skickades. Kommissionen skickade begäran om upplysningar för att den behövde samla in ytterligare uppgifter som hade blivit nödvändiga till följd av den ytterligare bevisning som den hade samlat in under undersökningens lopp. I detta sammanhang påpekade kommissionen att de egyptiska myndigheterna redan hade fått det inledande frågeformuläret och beviljades en svarstid på 37 dagar.

(20) Kommissionen påpekade dessutom att det faktiska innehållet i begäran om upplysningar var begränsat till andra relevanta subventioner som konstaterats under undersökningens lopp och att nivån på och den mängd upplysningar som begärdes inte på något sätt var jämförbar med ett inledande frågeformulär. Kommissionen konstaterade avslutningsvis att den sammanlagda tidsfrist som de egyptiska myndigheterna beviljats efter en begäran om förlängning av svarsfristen för denna kompletterande begäran om upplysningar uppgick till 22 dagar, trots att undersökningen redan befann sig i ett mycket sent skede.

(21) Utifrån en jämförelse mellan den tidsfrist som de egyptiska myndigheterna beviljats för att besvara den mest omfattande begäran om upplysningar i det inledande frågeformuläret och den svarsfrist som beviljats för att besvara den kompletterande begäran om upplysningar, ansåg kommissionen därför att de egyptiska myndigheterna hade fått tillräckligt med tid på sig.

(22) På grundval av ovanstående avvisades de egyptiska myndigheternas påståenden.

(23) Efter det att de viktigaste omständigheterna och övervägandena som låg till grund för införandet av provisoriska utjämningsåtgärder hade meddelats (nedan kallat det preliminära utlämnandet), inkom de egyptiska myndigheterna och den egyptiska exporterande tillverkaren med skriftliga synpunkter på de provisoriska undersökningsresultaten.

(24) De egyptiska myndigheterna och den egyptiska exporterande tillverkaren gavs möjlighet att bli hörda.

(25) De egyptiska myndigheterna höll också ett hörande med förhörsombudet för handelspolitiska förfaranden.

(26) Kommissionen har beaktat de synpunkter som ingetts av berörda parter och har behandlat dem i denna förordning.

(27) På grund av risken för spridning av covid-19 och de åtgärder som vidtas för att hantera utbrottet (5) kunde kommissionen inte fullständigt kontrollera de uppgifter som lämnats in av den exporterande tillverkaren och de egyptiska myndigheterna. Med tanke på att denna situation uppstod i ett mycket sent skede av förfarandet och att ingen annan lösning (exempelvis att anordna ett distansmöte för att dubbelkontrollera de inlämnade uppgifterna med andra kontrollerbara källor i enlighet med det tillkännagivande om covid-19 som utfärdats av kommissionen) inte längre var möjlig, använde kommissionen undantagsvis de upplysningar som lämnats in av dessa parter för beräkningen av subventionsbeloppet, vilka kontrollerades på grundval av all tillgänglig information.

1.4 Slutligt utlämnande av uppgifter

(28) Kommissionen underrättade alla berörda parter om de viktigaste omständigheterna och övervägandena på grundval av vilka den avsåg att införa en slutgiltig utjämningstull på import till unionen av produkter av ändlösa glasfiberfilament med ursprung i Egypten (nedan kallat det slutliga utlämnandet).

(29) Efter det slutliga utlämnandet av uppgifter lämnade de egyptiska myndigheterna, Jushi Group, klagandena och en grupp av europeiska användare och distributörer av glasfiberarmering inlagor med synpunkter på de slutgiltiga undersökningsresultaten.

(30) De parter som begärde att bli hörda gavs möjlighet till detta. Efter det slutliga utlämnandet av uppgifter höll kommissionens avdelningar höranden med de egyptiska myndigheterna och Jushi Group.

(31) Kommissionen har beaktat de synpunkter som ingetts av berörda parter efter det slutliga utlämnandet av uppgifter och har behandlat dem i denna förordning.

1.5 Undersökningsperiod och skadeundersökningsperiod

(32) Eftersom inga synpunkter inkommit beträffande undersökningsperioden och skadeundersökningsperioden bekräftades skäl 27 i förordningen om provisorisk tull.

2. BERÖRD PRODUKT OCH LIKADAN PRODUKT

2.1 Invändningar gällande produktdefinitionen

(33) Eftersom inga synpunkter inkommit beträffande produktdefinitionen, bekräftade kommissionen undersökningsresultaten i skälen 44 och 48 i förordningen om provisorisk tull.

3. SUBVENTIONERING

3.1 Subventioner och subventionsprogram inom ramen för den aktuella undersökningen

(34) På grundval av informationen i klagomålet, tillkännagivandet om inledande, tillkännagivandet om ändring av tillkännagivandet om inledande samt svaren på kommissionens frågeformulär och begäran om ytterligare upplysningar undersökte kommissionen den påstådda subventioneringen i form av följande subventioner från de egyptiska myndigheterna: a) Policystyrda förmånliga lån, kreditlinor, annan finansiering, försäkring och garantier. b) Statligt tillhandahållande av varor eller tjänster mot för låg ersättning. — Statligt tillhandahållande av el mot för låg ersättning. — Statligt tillhandahållande av mark mot för låg ersättning. c) Uteblivna intäkter genom program för befrielse från och nedsättning av direkta skatter. — Bolagsskatteprivilegier för företag belägna i en särskild ekonomisk zon. d) Uteblivna intäkter genom program för indirekta skatter och importtullar. — Momsbefrielse och importtullavdrag för användning av importerad utrustning. — Momsbefrielse och tullbefrielse för import av insatsvaror som används i färdiga varor som exporteras.

3.2 Suez Economic and Trade Cooperation Zone (nedan kallad SETC-zonen)

(35) Den påstådda subventioneringen i Egypten gäller ett företag beläget i China-Egypt SETC-zonen. Zonen omfattar ett område på 7,34 kvadratkilometer, som är indelat i ett startområde på 1,34 kvadratkilometer och ett expansionsområde på 6 kvadratkilometer.

(36) Denna särskilda ekonomiska zon inrättades tillsammans av Kina och Egypten, och dess historia går tillbaka till 1990-talet. Vid den tidpunkten besökte Egyptens dåvarande president Kinas särskilda ekonomiska zoner och uttryckte en önskan att dra nytta av Kinas erfarenhet av sådana zoner för att inrätta ett liknande system i Egypten. Till följd av detta undertecknade Kinas och Egyptens premiärministrar 1997 ett samförståndsavtal, där de två länderna ”enas om att samarbeta för att utveckla en fri ekonomisk zon i norra Suezviken, genom att dela det kinesiska experimentet med att inrätta särskilda ekonomiska zoner och delta i moderniseringen av undersökningar om zonen och uppmuntra relevanta ekonomiska sektorer i Kina att bidra till de projekt som ska inrättas inom zonen” (6).

(37) Enligt detta avtal utsåg Kina Tianjin Teda Investment Holding Co., Ltd (nedan kallat Tianjin TEDA), ett statsägt företag under Tianjins kommunalstyrelse, att utföra uppgiften på den kinesiska sidan. Tianjin TEDA anslöt sig därefter till förvaltningen av den egyptiska Suezkanalen, Egyptens nationalbank och ytterligare fyra egyptiska statsägda företag för att inrätta företaget Egypt China Joint Venture Company (nedan kallat ECJV), för att utveckla och bygga upp den ekonomiska zonen. Den kinesiska sidan ägde 10 % av aktierna i ECJV, och den egyptiska sidan 90 %. Under 1998 överfördes den motsvarande marken i nordvästra Suezviken från Suezprovinsen till ECJV. Efter detta hände det inte mycket med projektet under flera år (7).

(38) Under 2002 klassificerades ett större område på 20 kvadratkilometer, där SETC-zonen var belägen (dvs. Northwest Gulf of Suez Economic Zone), officiellt som en särskild ekonomisk zon av de egyptiska myndigheterna (8). Således var bestämmelserna i den egyptiska lagen nr 83/2002 om särskilda ekonomiska zoner nu tillämpliga även i SETC-zonen.

(39) Avtalet fick ny drivkraft 2006, då Kina beslutade att ytterligare främja sin globaliseringspolitik för att få kinesiska företag att investera utomlands. I detta sammanhang föreslog Kinas handelsministerium att så kallade utländska handels- och samarbetszoner skulle inrättas, och SETC-zonen blev den första av 18 officiellt godkända zoner (9). Vid toppmötet i forumet för samarbete mellan Kina och Afrika i Peking 2006 tillkännagav Kinas president Hu Jintao att ”tre till fem utländska samarbetszoner för ekonomi och handel kommer att inrättas i afrikanska länder under de närmaste tre åren” (10).

(40) Under 2007 anordnade det kinesiska handelsministeriet en upphandling för att utse en byggherre för den andra uppsättningen officiellt godkända utländska zoner för handel och ekonomiskt samarbete. Tianjin TEDA vann budet för SETC-zonen. I oktober 2008 etablerade Tianjin TEDA ett samriskföretag tillsammans med China-Africa Development Fund för att inrätta China-Africa TEDA Investment Co., Ltd (nedan kallat China-Africa TEDA), som den huvudsakliga kinesiska investeringsenheten i samarbetszonen. China-Africa TEDA gick samman med ECJV för att inrätta ett nytt företag vid namn Egypt TEDA Investment Co. (nedan kallat Egypt TEDA) för att driva på utvecklingen av SETC-zonen i Egypten. Vid den tidpunkten ägde den kinesiska sidan 80 % av aktierna och den egyptiska sidan (företrädd av ECJV) 20 %. Efter det att företaget etablerades formellt 2008 gick arbetet i zonen snabbt framåt. Den 7 november 2009 invigde de båda ländernas dåvarande premiärministrar startområdet och slog fast att SETC-zonen var ett viktigt samarbetsprojekt för ekonomi och handel mellan de två länderna (11). Vid slutet av 2011 hade allt infrastrukturarbete i startområdet slutförts (12).

(41) Under 2012, efter de inre oroligheterna i Egypten, reste president Muhammad Mursi till Kina på statsbesök. Under sitt besök talade han om zonen som ett centralt projekt i det bilaterala samarbetet mellan de två länderna och förklarade att han hoppades att alltfler kinesiska företag skulle investera i Egypten via zonen och efterföljande projekt, för att på så vis delta i Egyptens återhämtningsprogram (13).

(42) Under 2013 undertecknade Egypt TEDA och de egyptiska myndigheterna ett kontrakt om utvidgningsområdet på 6 kvadratkilometer. Från och med 2013 har utländska zoner för handel och ekonomiskt samarbete såsom SETC-zonen även vidareutvecklats inom ramen för initiativet ”One Belt, One Road”. Utländska industriparker har således blivit en viktig kanal för de kinesiska företagens ”utåtriktade” investeringar. Till följd av detta, och i synnerhet sedan 2013, har SETC-zonen omnämnts i nästan alla viktiga texter om samarbetet mellan de två regeringarna (14).

(43) Under 2014 lanserade Egypten planen Suez Canal Corridor Development Plan. Mot bakgrund av denna plan integrerades 2015 den särskilda ekonomiska zonen officiellt i den större Suez Canal Economic Zone (nedan kallad SC-zonen), som omfattar hela området på 461 kvadratkilometer kring Suezkanalen. Hela området betraktas nu som ett särskilt ekonomiskt område i enlighet med lag nr 83/2002 och dess ändringar (15).

(44) I december 2015 besökte president Abd al-Fattah al-Sisi Kina och förklarade då att Egypten godtog president Xi Jinpings erbjudande om att samarbeta i initiativet ”One Belt, One Road” och utveckla fler projekt i Egypten. Den 21 januari 2016 invigde de två presidenterna officiellt projektet för utvidgning av SETC-zonen med ett område på 6 kvadratkilometer. Under Xi Jinpings statsbesök i Egypten undertecknade de två regeringarna även ”avtalet mellan Folkrepubliken Kinas handelsministerium och Arabrepubliken Egyptens allmänna myndighet för Suezkanalens ekonomiska zon om Suez Economic and Trade Cooperation Zone” av den 21 januari 2016 (nedan kallat samarbetsavtalet). Genom samarbetsavtalet klargjordes SETC-zonens betydelse och rättsliga status ytterligare (16).

(45) Det huvudsakliga syftet med samarbetsavtalet var att inrätta en tydlig skriftlig ram för detta samarbete och formalisera det inom ramen för initiativet ”One Belt, One Road” och befästa de kinesiska myndigheternas stöd till företag utomlands. Inga ytterligare uppgifter om det förberedande arbetet inför samarbetsavtalet inkom dock, trots att kommissionen uttryckligen begärde sådana uppgifter.

(46) Enligt samarbetsavtalet utvecklar regeringarna SETC-zonen gemensamt. De gör detta enligt sina respektive nationella strategier (initiativet ”One Belt, One Road” för Kinas del och planen Suez Canal Corridor Development Plan för Egyptens del). I detta syfte tillhandahåller de egyptiska myndigheterna marken, arbetskraften och vissa skattelättnader, medan de kinesiska företag som är verksamma i zonen driver produktionsanläggningarna med sina tillgångar och arbetsledare. För att uppväga bristen på egyptiska medel stöder de kinesiska myndigheterna även projektet genom att göra nödvändiga finansiella medel tillgängliga för Egypt TEDA och de kinesiska företag som är verksamma i SETC-zonen.

(47) Jushi Egypt, den tillverkare av glasfiberarmering som bedriver verksamhet i SETC-zonen, har bildats enligt egyptisk lag och inrättades av Jushi Group, ett kinesiskt moderbolag. Moderbolaget för tillverkaren av glasfiberarmering ägs i sin tur av statsrådets kommission för tillsyn och förvaltning av statsägda tillgångar (nedan kallad SASAC). Det har fått de berörda kinesiska myndigheternas (17) godkännande för att inrätta ett dotterbolag i Egypten. Dotterbolaget finansieras med medel från Kina, använder insatsvaror och utrustning som har importerats från Kina, leds av kinesiska chefer och använder kinesisk sakkunskap. Det tillverkar glasfiberarmering i Egypten, som exporteras till EU från SETC-zonen.

(48) För att säkerställa ett smidigt genomförande av det ovannämnda samarbetsavtalet inrättade de två regeringarna även en samrådsmekanism med tre nivåer. I detta sammanhang undertecknade den allmänna myndigheten för Suezkanalens ekonomiska zon på Egyptens vägnar och Tianjins kommunala handelskommission på Kinas vägnar ett ”samarbetsavtal om inrättande av förvaltningskommissionen för China-Egypt Suez Economic and Trade Cooperation Zone” för mellanstatliga samråd på den första nivån. På den andra nivån inrättades en förvaltningskommitté för SETC i syfte att säkerställa diskussioner på teknisk nivå mellan de behöriga förvaltningsavdelningarna inom Tianjins kommunala handelskommission och de behöriga avdelningarna inom myndigheten för Suezkanalens ekonomiska zon. Regelbundna möten i dessa kommissioner har ägt rum sedan 2017. På den tredje nivån rapporterar Egypt TEDA och de berörda egyptiska motparterna om de problem och svårigheter som uppstår till högre myndighetsnivåer.

3.2.1 Delvis bristande samarbetsvilja och användning av tillgängliga uppgifter om SETC-zonen

3.2.1.1 Tillämpning av artikel 28.1 i grundförordningen med avseende på de egyptiska myndigheterna

(49) I sitt frågeformulär, i begäran om upplysningar och under kontrollbesöket uppmanade kommissionen de egyptiska myndigheterna att tillhandahålla vissa upplysningar om SETC-zonen i Egypten. De upplysningar som begärdes rörde bland annat frågor om den rättsliga och institutionella ramen och förekomsten av mellanstatliga avtal mellan Kina och Egypten.

(50) Efter ändringen av tillkännagivandet om inledande uppmanade kommissionen i synnerhet de egyptiska myndigheterna att inkomma med upplysningar om hur SETC-zonen fungerar och vilken rättslig grund den bygger på, med särskild hänvisning till samarbetet mellan de egyptiska och de kinesiska myndigheterna för att inrätta och forma SETC-zonen som en affärsmiljö som kan locka investerare från Kina. Kommissionen efterfrågade även upplysningar om kontrollen och förvaltningen av SETC-zonen av investeringsföretaget Egypt-TEDA, TEDA Holding och den gemensamma egyptiska–kinesiska arbetsgruppen samt om vilken roll som utvecklingsfonden för Kina–Afrika (nedan kallad CAD) spelar inom ramen för kinesiska utgående investeringar. Kommissionen frågade dessutom de egyptiska myndigheterna om SETC-zonens ställning som en zon för ekonomi och samarbete som godkänts av det kinesiska handelsministeriet.

(51) I sitt svar på begäran om upplysningar inkom de egyptiska myndigheterna endast med en del av den begärda informationen, och lämnade en stor del av frågorna obesvarade.

(52) De egyptiska myndigheterna inkom med upplysningar om den rättsliga grunden för SETC-zonen genom att tillhandahålla de internationella avtal som de egyptiska och de kinesiska myndigheterna har ingått och som bildar den rättsliga grunden för deras samarbete för att gynna företag som är etablerade i SETC-zonen, såsom den exporterande tillverkaren.

(53) Kommissionen saknar emellertid fortfarande upplysningar om eventuella avtal, samförståndsavtal eller andra dokument som de kinesiska och de egyptiska myndigheterna har ingått om SETC-zonen. Som ett exempel fann kommissionen allmänt tillgängliga hänvisningar till de femåriga genomföranderiktlinjerna för att stärka det omfattande strategiska partnerskapet mellan Folkrepubliken Kina och Arabrepubliken Egypten från 2016.

(54) En gemensam förvaltningskommitté för SETC-zonen China-Egypt TEDA inrättades formellt i april 2017. I juli 2017 inrättades den mellanstatliga samordningskommittén och höll sitt första gemensamma möte. Kommissionen fick ingen skriftlig dokumentation över de möten som hållits inom ramen för dessa olika samrådsmekanismer, förutom om ett möte i förvaltningskommissionen.

(55) I avsaknad av dessa uppgifter ansåg kommissionen att den inte fått avgörande information som var relevant för denna aspekt av undersökningen.

(56) Kommissionen underrättade därför de egyptiska myndigheterna om att den skulle kunna komma att använda sig av tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 28.1 i grundförordningen för sin prövning av förekomsten och omfattningen av den påstådda subventioneringen av företag etablerade i SETC-zonen. De egyptiska myndigheterna invände mot detta och betonade att de hade samarbetat fullständigt med kommissionen. Kommissionen ansåg emellertid att exakta upplysningar om samarbetet mellan de två regeringarna för att inrätta och förvalta SETC-zonen var avgörande för den rättsliga bedömningen av ärendet, vilket förklaras i avsnitt 3.2.2. Kommissionen hade tyvärr endast fått in några relevanta handlingar efter de respektive kontrollerna, vilket innebar att den inte kunde kontrollera om handlingarna var äkta. Kommissionen kunde inte heller föra några uppföljningsdiskussioner med de egyptiska myndigheterna om viktiga detaljer som skulle kunna ge insikt i omfattningen och graden av samarbete mellan de två regeringarna i zonen.

(57) På grundval av ovanstående överväganden tillämpade kommissionen artikel 28 i grundförordningen och förlitade sig till tillgängliga uppgifter med avseende på dessa punkter.

3.2.2 Rättslig bedömning

(58) Driften av SETC-zonen utgör ett nära samarbete mellan de egyptiska och de kinesiska myndigheterna, ett samarbete som särskilt kommer till uttryck i ett samriskföretag för Egypten och Kina inom exportlandets territorium. Egyptens och Kinas regeringar har slagit samman sina resurser för att skapa gynnsamma förhållanden för tillverkaren av glasfiberarmering, som ger tillverkaren fördelar. Denna sammanslagning av resurser via ett sådant nära samarbete tjänar ett gemensamt syfte och gynnar en gemensam mottagare: Jushi Egypt.

3.2.3 Finansiellt bidrag från en regering eller ett offentligt organ

(59) Enligt artikel 3.1 a i grundförordningen föreligger en subvention endast om ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna i ursprungslandet eller exportlandet förekommer. I artikel 1.1. a.1 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder anges likaså att en subvention ska anses föreligga ”om ett finansiellt bidrag från en regering eller en offentlig myndighet förekommer”.

(60) De egyptiska myndigheterna har tillhandahållit mark till Jushi Egypt och erbjöd flera skattelättnader. Subventionerna hanteras och beviljas således direkt av Egyptens regering.

(61) Ända sedan samförståndsavtalet ingicks 1997 har de egyptiska myndigheterna dock aktivt strävat efter att stödja zonen, inte bara direkt genom att tillhandahålla mark och skattelättnader, utan även indirekt, via överenskommet stöd från den kinesiska regeringen för att utveckla SETC-zonen inom sitt territorium. Enligt villkoren i samförståndsavtalet ska de egyptiska myndigheterna uttryckligen ”uppmuntra relevanta ekonomiska sektorer i Kina att lämna bidrag till de projekt som ska etableras inom zonen”. Efter president Muhammad Mursis besök i Kina i augusti 2012 ”uppmärksammades och stöddes SETC-zonen på ett helt nytt sätt av den egyptiska regeringen” (18). Enligt artikel 1 i samarbetsavtalet från 2016 enades båda sidorna om att utveckla zonen ”i enlighet med (…) de båda ländernas befintliga lagar och andra författningar”.

(62) I artikel 1 i den lagstiftning som genomför samarbetsavtalet anges dessutom att ”förvaltningskommittén [som ansvarar för att samordna och styra det dagliga arbetet i samarbetszonen] inrättas enligt multilaterala och bilaterala avtal samt befintliga lagar och andra författningar som Folkrepubliken Kina och Arabrepubliken Egypten har undertecknat eller deltar i”. Enligt artikel 4 i samarbetsavtalet utlovar båda sidor att ”stödja och underlätta uppbyggnaden samt främja verksamheten i och driften av samarbetszonen”. I detta syfte har Egypten samtyckt till att Kina utser det som en ”utländsk handels- och samarbetszon”.

(63) I artikel 4.1 i samarbetsavtalet bekräftar Kina att zonen i fråga ”har rätt till relevant politiskt stöd och främjande åtgärder som den kinesiska regeringen tillhandahåller för utländska samarbetszoner för ekonomi och handel”. I artikel 5 i samarbetsavtalet gör de kinesiska myndigheterna en uttrycklig utfästelse om att den ”ska stödja” zonen, bland annat genom att ”uppmuntra relevanta finansinstitut att tillhandahålla ekonomiskt stöd” till företag och investeringar i zonen.

(64) Enligt artikel 2.IV i samarbetsavtalet om inrättande av en förvaltningskommitté för SETC-zonen är det dessutom förvaltningskommitténs ansvar att ”göra sitt yttersta för att på ett smidigt sätt genomföra alla incitament enligt Kinas och Egyptens lagar och andra författningar”, och enligt artikel 2.V att ”samordna och underlätta för relevanta finansinstitut, bland annat bankinstitut, försäkringsinstitut och olika fonder som ger kreditstöd till samarbetszonen och de företag som är etablerade där samt hjälpa samarbetszonen och dess företag att utforska fler finansieringskanaler”. Enligt artikel 7 i samma avtal åtar sig både de egyptiska och de kinesiska myndigheterna att säkerställa att befintliga eller eventuella framtida lagar som medför en mer gynnsam behandling än samarbetsavtalet ska ha företräde framför samarbetsavtalet. De kinesiska myndigheternas förmånliga finansiering för tillverkaren av glasfiberarmering i zonen är resultatet av dessa åtaganden och bör betraktas ur detta perspektiv.

(65) De egyptiska och de kinesiska myndigheternas samarbete tjänade flera syften.

(66) För den egyptiska sidan, vilket har uttryckts på högsta politiska nivå (19), var syftet att locka kinesiska investeringar, kunnande och kapital för att främja SETC-zonens ekonomiska utveckling och skapa arbetstillfällen. Enligt Egyptens långsiktiga planeringsperspektiv till 2022, som offentliggjordes av Egyptens planeringsavdelning i november 2013, kommer SETC-zonen att spela en viktig roll för uppgraderingen av Egyptens industri genom inkomster i form av utländsk valuta genom export, beskattning och genom att lösa arbetslöshetsproblemet (20).

(67) För den kinesiska sidan var motivationen en annan. När det gäller företagen har Egypten vissa fördelar i form av lägre arbetskraftskostnader och kortare leveranstider till de viktigaste marknaderna, såsom EU. Dessutom nämns följande i det obligationsprospekt som utfärdades av Jushi Group 2014: ”Handelspolitiska skyddsåtgärder har lett till att marknadspriserna för Kinas export av fiberglas har höjts i skymundan, vilket har en negativ inverkan på Jushi Groups export av fiberglas. … efter det att Jushi Egyptian Glass Fiber Co., Ltd, inledde sin verksamhet 2013 kommer produktefterfrågan från ovanstående tre regioner (21) att tillgodoses av Jushi Egypt. De ovanstående tre regionerna kommer inte att införa antidumpningstullar på Jushis egyptiska produkter, och effekterna av antidumpningsåtgärder på Jushi Group kommer att minskas betydligt. Den preliminära prissättningsprincipen för Jushis egyptiska fiberglasprodukter för kunder i de ovanstående tre regionerna är att dela besparingarna i tullavgifter med kunderna och att emittenten tillgodogör sig hela besparingen i antidumpningstullar och transportkostnader.” Sedan 2011 (22) och fram till årsslutet 2014 (23) har import av glasfiberarmering varit föremål för antidumpningstullar och utjämningstullar i EU, och EU är en av de ”tre regioner” som avses i obligationsprospektet.

(68) Ur de kinesiska myndigheternas perspektiv är en av huvuduppgifterna enligt handelsministeriets trettonde femårsplan för utvecklingen av utländsk handel att inom ramen för initiativet ”One Belt, One Road” förstärka handelssamarbetet med länder i syfte att främja och öka exporten av bland annat högteknologiska produkter såsom glasfiberarmering. Följande anges i planen: ”Stabilisera exporten av fördelaktiga produkter, såsom arbetsintensiva produkter, till de förutnämnda länderna, utnyttja möjligheterna att anlägga infrastruktur för sådana länders räkning och driva på exporten av storskaliga och fullständiga uppsättningar av utrustning, tekniker, standarder och tjänster. Anpassa insatserna till tendensen av omställning och uppgradering av industrierna i dessa länder och öka exporten av elektromekaniska och högteknologiska produkter. (…) Öka insatserna för att expandera på tillväxtmarknader och, efter en grundlig utvärdering av den ekonomiska betydelsen, tillväxttakten, resursfördelningen, riskgraden och andra faktorer, välja flera tillväxtmarknader som ska prioriteras för expansion. Öka exporten av avancerad teknisk utrustning och främja export av jämförelsevis gynnsamma specialiserade produkter av hög kvalitet samt de industrier som tillverkar sådana produkter.” De planerade åtgärderna för att uppnå dessa mål är bland annat att ”på statlig nivå inrätta ekonomiska och tekniska utvecklingszoner och flera industriparker”.

(69) Följande sägs i en artikel: ”Under regeringsdepartementens vägledning inom ramen för initiativet ’One Belt, One Road’ och i samordning med värdlandets strategi på högsta nivå har utländska samarbetszoner blivit ett verktyg för att genomföra ’One Belt, One Road’ och samarbeta kring produktionskapacitet på internationell nivå” (24).

(70) Utländska zoner gynnar således flera strategiska mål för Kina. För det första kan de bidra till att öka efterfrågan på maskiner och utrustning tillverkade i Kina. För det andra kan kinesiska företag genom att tillverka utomlands och exportera till Europa eller Nordamerika undvika handelskonflikter och handelshinder som införs mot export från Kina. För det tredje kan de bidra till Kinas insatser för att driva på den inhemska omstruktureringen och röra sig uppåt i värdekedjan på hemmamarknaden (25).

(71) Av det ovanstående följer att den egyptiska regeringen förväntade sig och välkomnade kinesisk finansiering av det nära samarbetet inom SETC-zonen för att driva på utvecklingen av en av landets fattigaste regioner. Den kinesiska regeringen hoppades att kinesiska företag skulle kunna verka utanför Kinas territorier och öka sin export inom ramen för initiativet ”One Belt, One Road” (möjligen för att undvika handelspolitiska skyddsåtgärder).

(72) Under dessa omständigheter ansåg kommissionen att termen ”från de offentliga myndigheterna” i artikel 3.1 a i grundförordningen inte bara bör omfatta åtgärder som direkt härrör från de egyptiska myndigheterna, utan även åtgärder som vidtas av de kinesiska myndigheterna och som kan tillskrivas de egyptiska myndigheterna på grundval av tillgänglig bevisning.

(73) Som WTO:s överprövningsorgan slog fast i ärendet US-Gasoline (26) kan WTO-reglerna inte tolkas helt fristående från folkrätten. Allmänna folkrättsliga principer ingår därför i WTO:s rättsordning, som inte är ett slutet system (27). Enligt artikel 3.2 i överenskommelsen om regler och förfaranden för tvistlösning och artikel 31.3 c i Wienkonventionen om traktaträtten måste ”relevanta internationella rättsregler som är tillämpliga i förhållandet mellan parterna” beaktas i bedömningen av traktatens uttryck sedda i sitt sammanhang.

(74) Dessa ”regler” omfattar internationell sedvanerätt (28), som per definition är bindande för alla WTO-medlemmar, det vill säga även för Egypten, Kina och Europeiska unionen. En viktig gren av sedvanerätten är reglerna om staters ansvar, som har kodifierats av FN:s folkrättskommission (folkrättskommissionens bestämmelser om staters ansvar för folkrättsstridiga handlingar) (29) i enlighet med dess mandat i artikel 13.1 a i FN-stadgan.

(75) Folkrättskommissionens bestämmelser är även ”relevanta” i den mening som avses i artikel 31.3 c i Wienkonventionen, eftersom de ger vägledning för tolkningen av begreppet ”hänförande”, det vill säga när vissa handlingar eller försummelser kan hänföras till en stat, även om dessa handlingar eller försummelser inte härrör direkt från den staten. I detta avseende blir begreppet hänförande relevant för att tolka termen ”från de offentliga myndigheterna” i artikel 1.1 a.1 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, närmare bestämt för att fastställa hänförandet av ett beteende i en situation av samarbete mellan två stater med avseende på subventioner, som i det aktuella ärendet (30).

(76) Folkrättskommissionens bestämmelser kan således användas för att tolka termen ”från de offentliga myndigheterna” i artikel 1.1 a.1 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder för att tillskriva de egyptiska myndigheterna (beviljandet av en subvention), även i fall där det finansiella bidraget inte kommer direkt från dessa myndigheter.

(77) I detta avseende konstaterade kommissionen att det i artikel 11 i folkrättskommissionens bestämmelser föreskrivs att ”ett beteende som inte kan hänföras till staten enligt de föregående bestämmelserna emellertid ska anses utgöra en handling från den statens sida enligt folkrätten om och i den utsträckning staten bekräftar och anammar beteendet i fråga som sitt eget”. I sina anmärkningar till artikel 11 förklarar folkrättskommissionen att ”exempel på tillämpningen [av principen om hänförande till en stat genom att staten bekräftar och anammar ett beteende] återfinns i rättsliga beslut och staters praxis” (31). Såsom betonas i skäl 6 i samma anmärkningar ska staten ”identifiera och anamma beteendet i fråga”.

(78) Från starten av projektet 1997 anammade de egyptiska myndigheterna den kinesiska finansieringen av Jushi Egypt som sin egen politik för zonen. Under sitt besök i Kina i augusti 2012 välkomnade president Muhammad Mursi de investeringar och det kapital som Kina bidragit med, och Egyptens planeringsavdelning konstaterade i november 2013 att SETC-zonen som finansieras av Kina kommer att spela en viktig roll för uppgraderingen av Egyptens industri. Vid ett annat besök i Kina i december 2014 förklarade president Abd al-Fattah al-Sisi att ”president Xi Jinpings förslag om att gemensamt inrätta ’One Belt, One Road’ utgjorde en stor möjlighet för Egypten att återhämta sig och att den egyptiska parten var redo att aktivt delta i och stödja initiativet. Den egyptiska parten ville samarbeta med Kina för att utveckla projekten Suez Canal Corridor Development Plan, SETC-zonen och så vidare, och locka kinesiska företag att investera i Egypten” (32).

(79) De allmänna egenskaperna hos det kinesiska initiativet ”One Belt, One Road” är allmänt kända. I artiklarna 30–36 i statsrådets vägledande yttranden om främjande av samarbete inom internationell produktionskapacitet och tillverkning av utrustning av den 13 maj 2015 förtecknas alla de politiska stöd som företag som ”verkar utomlands” kan få. Stödåtgärderna omfattar finanspolitiskt och skattemässigt stöd, subventionerade lån, finansiellt stöd via syndikerade lån, exportkrediter och projektfinansiering, investeringar i eget kapital och exportkreditförsäkring. I artikel 31 i de vägledande yttrandena nämns ”subventionerade lån”, som ska ”stödja företag så att de kan delta i exporten av storskaliga och fullständiga uppsättningar av utrustning, ingå projektkontrakt samt delta i storskaliga investeringsprojekt”: I praktiken har denna politik lett till många fall av förmånlig finansiering från banker och till att en särskild fond, Silk Road Fund, har inrättats enligt artikel 35 i de vägledande yttrandena, vilket kommissionen nyligen konstaterade i ett annat ärende (33).

(80) Egyptens presidenter var utan tvivel medvetna om att det kinesiska initiativet ”One Belt, One Road” omfattar kraftig statlig finansiering genom förmånlig finansiering och andra finansieringsinstrument, vilket innebär att sådant finansieringsstöd från de kinesiska myndigheternas sida för att gemensamt inrätta SETC-zonen med Kina tydligt bekräftades och godkändes på högsta politiska nivå.

(81) Det faktum att Egypten bekräftade och godkände den förmånliga finansieringen från Kinas sida styrks ytterligare av texten i samarbetsavtalet från 2016. Enligt artikel 1 i samarbetsavtalet godtog Egypten uttryckligen att Kina får tillämpa sina lagar på aktörer i SETC-zonen eller i samband med verksamhet i SETC-zonen. I detta syfte samtyckte även de egyptiska myndigheterna till att Kina utsåg SETC-zonen som ett ”utländskt investeringsområde” enligt sina lagar. Eftersom ”utländska investeringsområden” är ett verktyg i initiativet ”One Belt, One Road”, vilket nämns i skäl 66, och eftersom förmånlig finansiering är ett av de verktyg som används inom ramen för initiativet, ledde utnämnandet i artikel 4 i samarbetsavtalet, där Kina även bekräftade att zonen i fråga ”har rätt till relevant politiskt stöd och främjande åtgärder från de kinesiska myndigheternas sida till förmån för utländska samarbetszoner för ekonomi och handel”, till att Jushi Egypt kunde beviljas förmånliga lån från kinesiska policybanker och förmånliga exportförsäkringsvillkor. Egypten samtyckte också till artikel 5, enligt vilken de kinesiska myndigheterna även ska stödja samarbetszonen genom att ”uppmuntra relevanta finansinstitut att tillhandahålla finansieringsmöjligheter till (…) investeringsprojekt inom samarbetszonen, under förutsättning att utlåningsvillkoren och kraven på hur lånen ska användas är uppfyllda”. Såsom redan konstaterats i en tidigare undersökning anger den kinesiska förmånsfinansieringen inte tydligt föreskrivna finansieringsprogram med stränga urvalskriterier, utan högsta politiska nivå har i stället fastställt ett antal främjade industrier (34). Den officiella utnämningen av SETC-zonen i Egypten som ett utländskt investeringsområde för kinesiska företag till följd av en gemensam överenskommelse mellan de två presidenterna och omnämnandet av ”främjande” i artikel 5, överensstämmer fullständigt med det vanliga kinesiska mönstret att aktivera förmånlig finansiering från sina policybanker.

(82) Kinas förmånliga åtgärder för kinesiska enheter som är etablerade i Egypten ”identifierades” och ”anammades” således av Egypten.

(83) Egyptiska tjänstemän deltog dessutom kontinuerligt i den genomförandemekanism med tre nivåer som nänns i skäl 45. Enligt artikel 2.V i genomförandeavtalet är genomförandemekanismens uppgift att ”samordna och underlätta för relevanta finansinstitut, bland annat bankinstitut, försäkringsinstitut och olika fonder som ger kreditstöd till samarbetszonen och de företag som är etablerade där samt hjälpa samarbetszonen och dess företag att utforska fler finansieringskanaler”. Enligt artikel 2.4 i samma dokument ska tjänstemännen ”göra sitt yttersta för att på ett smidigt sätt genomföra alla incitament enligt Kinas och Egyptens lagar och andra författningar”. Detta visar att Egypten och Kina är överens om att den kinesiska sidan inte tillhandahåller ekonomiska medel till sådana marknadsräntor som Jushi Egypt skulle kunna få från andra internationella marknadsinvesterare, utan proaktivt tillhandahåller statliga incitament, vilket är ett annat ord för fördelar eller förmåner.

(84) I och med att Egypten genomför denna bestämmelse har landet också uttryckt sitt fulla stöd för kinesisk förmånlig finansiering till fördel för tillverkaren av glasfiberarmering i området. Med tanke på de egyptiska myndigheternas delvis bristande samarbetsvilja kring denna centrala aspekt av undersökningen kunde kommissionen inte fastställa fler detaljer i detta avseende. Den tillgängliga bevisningen pekar dock på att de två ländernas myndigheter samarbetade såsom beskrivs ovan till förmån för den exporterande tillverkare av glasfiberarmering som är etablerad i zonen.

(85) Av bevisningen följer att de finansiella bidragen i form av förmånlig finansiering från kinesiska offentliga organ till Jushi Egypt kan tillskrivas Egyptens offentliga myndigheter i deras egenskap av offentliga organ inom ursprungslandets eller exportlandets territorium enligt artikel 3.1 a i grundförordningen. Bevisningen visade att de egyptiska myndigheterna godkände de kinesiska myndigheternas förmånliga finansiella stöd till tillverkaren av glasfiberarmering i zonen enligt de överenskomna åtagandena att utveckla och stödja de ekonomiska verksamheterna inom zonen.

(86) I detta sammanhang konstaterade kommissionen dessutom att myndigheternas möjligheter att indirekt ge finansiella stöd via privata organ inte kan övervägas separat från grundförordningen eller avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder (35). I situationer där myndigheter anförtror åt eller ålägger ett privat organ att bete sig på ett visst sätt, är en avgörande fråga att det måste finnas en ”påvisbar koppling” mellan myndighetens handling och det privata organets beteende (36). I detta ärende finns det en tydlig och uttrycklig koppling mellan de affirmativa åtgärder som Kina har vidtagit för att tillhandahålla det överenskomna finansiella stödet till den exporterande tillverkaren av glasfiberarmering och till de egyptiska myndigheterna.

(87) Kommissionen ansåg därför att den förmånliga finansiering som de kinesiska myndigheterna beviljat den exporterande tillverkaren av glasfiberarmering i zonen utgör finansiella bidrag från de egyptiska myndigheterna i den mening som avses i artikel 3.1 i i grundförordningen (37).

3.2.4 Förmån

(88) Kommissionen övervägde därefter huruvida de finansiella bidrag som kunde tillskrivas de egyptiska myndigheterna skulle medföra en förmån för Jushi Egypt enligt artikel 3.2 i grundförordningen. Den erinrade om att detta företag verkar i Egypten och är bildat enligt egyptisk lag. Det var därför i princip lämpligt att undersöka huruvida mottagaren av finansieringen fick bättre villkor än den skulle ha fått på den egyptiska finansmarknaden. Kommissionen kontrollerade denna punkt och förvissade sig om att så var fallet, med en hög marginal.

(89) Kommissionen beaktade dock även de exceptionella omständigheterna i detta ärende. Såsom konstateras i skäl 44 ägs den exporterande tillverkaren i sista hand av SASAC. Kinesiska offentliga organ beviljade den förmånliga finansieringen efter förhandlingar och undertecknande av de relevanta dokumenten i Kina, och mottagarna fick tillgång till finansieringen direkt eller indirekt via sitt moderbolag i Kina (företagsinterna lån). Såsom anges i artikel 1 i samarbetsavtalet godtog de egyptiska myndigheterna dessutom att dess enheter fick förmånligt stöd, vilket omfattade billiga lån enligt kinesisk lag, dvs. på kinesiska villkor. De kinesiska offentliga organen tillhandahöll finansieringen enligt artikel 5 i samarbetsavtalet och enligt den politik för förmånlig finansiering som tillämpas i Kina. Såsom förklaras i skäl 42 kodifierades tidigare etablerad praxis genom dessa bestämmelser i samarbetsavtalet.

(90) Kommissionen fastställde därför att de egyptiska myndigheternas bekräftelse och godkännande av de finansiella bidragen från de kinesiska offentliga organen till Jushi Egypt även omfattade de förmåner som dessa bidrag medförde. Kommissionen fastställde således marknadsräntor för den förmånliga finansieringen och beräknade förmånen i enlighet med detta. Den konstaterade att detta rimliga tillvägagångssätt ledde till lägre subventionsbelopp än de belopp som tillämpningen av ett hypotetiskt egyptiskt referensvärde gav.

3.2.5 Selektivitet

(91) När det gällde den tredje punkten om selektivitet undersökte kommissionen huruvida dessa subventioner var selektiva i enlighet med artikel 4.2–4.4 i grundförordningen.

(92) Genom att bekräfta och godkänna subventionerna var de egyptiska myndigheterna den beviljande myndigheten med avseende på den förmånliga finansieringen. De egyptiska myndigheterna har i synnerhet bekräftat och godkänt de kinesiska myndigheternas utnämning av SETC-zonen som ett utländskt investeringsterritorium enligt artikel 4 i samarbetsavtalet och godkände dess fullständiga genomförande, bland annat de kinesiska myndigheternas tillhandahållande av förmånlig finansiering.

(93) Dessa subventioner är endast tillgängliga för Jushi Egypt eftersom företaget verkar i SC-zonen (där SETC-zonen ingår). Kommissionen fastställde således att subventionerna utgjorde regionala subventioner i den mening som avses i artikel 4.3 i grundförordningen och att de ligger under den beviljande myndighetens behörighet i enlighet med artikel 4.2–4.4 i grundförordningen.

3.2.6 Slutsats

(94) Sammanfattningsvis fann kommissionen att både de subventioner som Egypten direkt beviljade företag som verkade i SETC-zonen (tillhandahållande av mark, skattelättnader) och de subventioner som beviljades indirekt via de kinesiska myndigheternas förmånliga finansiering är utjämningsbara enligt artiklarna 2–4 i grundförordningen. De förstnämnda subventionerna kan tillskrivas Egypten på grund av att landet har bekräftat och godkänt de kinesiska myndigheternas åtgärder i Egypten som sina egna, exempelvis genom samarbetsavtalet, det nära samarbetet och de olika nivåerna av samarbetsmekanismer. De finansiella bidragen medförde även förmåner och var selektiva. Kommissionen undersökte alla relevanta subventioner enligt nedan.

(95) Efter det slutliga utlämnandet av uppgifter (38) bestred de egyptiska myndigheterna och den exporterande tillverkaren dessa undersökningsresultat genom att framföra fem påståenden. För det första var det omöjligt enligt folkrätten att tillskriva de egyptiska offentliga myndigheterna suveräna handlingar som utförts av de kinesiska offentliga myndigheterna. För det andra hade kommissionen bortsett från sin egen grundförordning, enligt vilken den beviljande myndigheten måste vara en enhet baserad inom ursprungslandets eller exportlandets eget territorium. För det tredje utgör det faktum att handlingar från den kinesiska sidan tillskrivs Egypten även en överträdelse av WTO-reglerna, som inte kan tolkas mot bakgrund av artikel 11 om staters ansvar i folkrättskommissionens bestämmelser. För det fjärde var artikel 11 i folkrättskommissionens bestämmelser inte ens tillämplig på de föreliggande omständigheterna. För det femte uppfyllde de finansiella bidragen till Jushi inte kraven avseende selektivitet i artikel 3 i grundförordningen.

(96) I sitt första påstående hänvisade de egyptiska myndigheterna och den exporterande tillverkaren till folkrättens suveränitetsprincip. Ur deras perspektiv kan en handling endast hänföras till en stat när den handlingen åläggs en myndighet i den staten. Handlingar som utförs enligt kinesisk behörighet kan därför endast hänföras till den kinesiska staten.

(97) Kommissionen tillbakavisade detta påstående. Enligt folkrättens princip om suverän likställdhet, som erkänns i artikel 2.1 i FN-stadgan, får en stat inte utöva sin behörighet inom en annan stats territorium mot den territorialstatens vilja. Det står dock staterna fritt att godkänna andra staters handlingar inom deras territorium. Den inbjudna statens handlingar inom värdstatens territorium kan då hänföras till värdstaten. Denna regel är exempelvis en direkt följd av FN:s generalförsamlings resolution 3314 (XXIX) från 1974 om definitionen av aggressionshandlingar, som allmänt anses utgöra en kodifiering av internationell sedvanerätt. Enligt artikel 3 lit. (f) i den resolutionen definieras en aggressionshandling från en stat mot en annan stat inte bara som direkta angrepp via den egna statens organ, utan även som ”handlingar som begås av en stat genom att den inom sitt territorium, vilket den har ställt till en annan stats förfogande, tillåter att det används av den andra staten för att begå en aggressionshandling mot en tredje stat”. Om Kuba skulle ha låtit Sovjetunionen angripa Förenta staterna med ryska missiler från kubanskt territorium 1962 skulle detta helt klart ha inneburit att Kuba skulle ha blivit ansvarigt för en aggressionshandling mot Förenta staterna. I folkrätten erkänns således möjligheten att tillskriva handlingar som utförts av en stat som bjudits in till värdstaten, och även påföljder för värdstaten om den gör så, om den inbjudna statens handlingar skadar en tredje stat.

(98) För det andra hävdade de egyptiska myndigheterna och den exporterande tillverkaren att EU:s grundförordning inte medger att de kinesiska offentliga myndigheternas agerande ska kunna hänföras till de egyptiska offentliga myndigheterna. Definitionen av ”offentliga myndigheter” i artikel 2 b i grundförordningen är enligt deras åsikt uttryckligen kopplad till den beviljande myndighetens territorium. Ordalydelsen ”inom [ursprungslandets eller exportlandets] territorium” i den artikeln syftade till att skapa rättssäkerhet och kunde inte tolkas på annat sätt mot bakgrund av WTO-reglerna eller folkrätten.

(99) I detta avseende noterade kommissionen att artikel 2 b i grundförordningen har följande lydelse: ”offentliga myndigheter: offentliga organ inom ursprungslandets eller exportlandets territorium.” Kommissionen höll med om att denna artikel omfattar handlingar som utförs av de offentliga myndigheter från vars territorium de subventionerade produkterna exporteras till Europeiska unionen. Så är fallet här. Den berörda produkten tillverkas i Egypten och exporteras från Egypten till Europeiska unionen. Egyptens regering, i egenskap av beviljande myndighet, är belägen inom Egyptens territorium.

(100) Artikel 2 b i grundförordningen behandlar dock inte den separata frågan om vilka handlingar de offentliga myndigheterna kan godkänna på sitt territorium och bekräfta som sina egna. Precis som begreppet ”offentligt organ” är begreppet ”offentliga myndigheter” öppet för tolkningar, med hänsyn till sammanhanget, målet och syftet. Handlingar som kan hänföras till de offentliga myndigheterna i ursprungslandet eller exportlandet omfattar således inte bara handlingar som direkt härrör från sådana offentliga myndigheter, utan även handlingar som kan hänföras till sådana myndigheter. Detta bekräftas ytterligare av villkoren i artikel 3.1 a i grundförordningen, där det hänvisas till ett finansiellt bidrag ”från” de offentliga myndigheterna. Av samma skäl är de egyptiska myndigheternas argument när de hänvisar till flera bestämmelser i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder (t.ex. artiklarna 1.1 a.1, 13, 18.1 a och fotnot 63) inte giltiga. Det är visserligen sant att ”bestämmelserna i grundförordningen så långt det är möjligt ska tolkas mot bakgrund av motsvarande bestämmelser i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder” (39), men dessa bestämmelser utesluter inte att de territoriella offentliga myndigheterna bekräftar och inför ett bidrag från en annan stat som sitt eget.

(101) Det andra påståendet, som rör det påstått strikta begreppet territorialitet enligt artikel 2 b i grundförordningen och artikel 1.1 a.1 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, förkastades därför.

(102) Den tredje invändningen rörde betydelsen av folkrättskommissionens bestämmelser om staters ansvar för folkrättsstridiga handlingar i detta avseende. Enligt de egyptiska myndigheterna och den exporterande tillverkaren saknas det behörighet för att hänvisa till artikel 11 i folkrättskommissionens bestämmelser eftersom överprövningsorganet i målet US – Anti-Dumping and Countervailing Duties (China) (40) endast hänvisade till artiklarna 4, 5 och 8 i dessa bestämmelser.

(103) Kommissionen tillbakavisade detta påstående. Det finns ingen grund för påståendet att endast vissa principer i den internationella sedvanerätten, exempelvis de principer som erkänns i artiklarna 4, 5 eller 8 i folkrättskommissionens bestämmelser om staters ansvar, är relevanta för att tolka WTO-reglerna medan andra inte är det. WTO:s överprövningsorgan har alltid tillämpat begreppen i allmän sedvanerätt, som är relevanta för att bedöma de ifrågavarande omständigheterna. Förutom bestämmelserna om hänförande ingår exempelvis principerna om sakförhållande eller god tro också i WTO:s rättsordning. I det aktuella ärendet har de egyptiska myndigheterna inte invänt mot den faktiska omständigheten att de har uppmuntrat, bekräftat och underlättat genomförandet av kinesisk förmånlig finansiering till företag som verkar i Egypten. För dessa omständigheter kan artikel 11 i folkrättskommissionens bestämmelser användas som tolkningsvägledning, vilket även anges i internationell rättspraxis om investeringar (41). Artikel 11 i folkrättskommissionens bestämmelser är således en relevant regel i folkrätten i den mening som avses i artikel 31.3 c i Wienkonventionen om traktaträtten för att tolka begreppet ”av de offentliga myndigheterna” i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder.

(104) Enligt den fjärde invändningen är artikel 11 i folkrättskommissionens bestämmelser inte tillämplig på de ifrågavarande omständigheterna. Enligt denna artikel kan en stat efter ett markförvärv ta på sig ansvaret för ett beteende i egenskap av efterträdarstat. Offentliga myndigheter kan även själva bekräfta privat beteende från dess medborgares sida. Artikeln föreskriver dock inte att en stat anammar handlingar som begås av en utländsk suverän stat som sina egna.

(105) Kommissionen avvisade även denna invändning. Rubriken för artikel 11 i folkrättskommissionens bestämmelser är ”beteende som bekräftas och anammas av en stat som dess eget”, utan att ange vem som ursprungligen begått handlingen. Denna regel är en direkt följd av FN:s generalförsamlings resolution 3314 (XXIX) från 1974 om definitionen av aggressionshandlingar, som allmänt anses utgöra en kodifiering av internationell sedvanerätt. Enligt artikel 3 lit. (f) i den resolutionen definieras en aggression som en stat begår mot en annan stat inte bara som direkta angrepp genom dess egna statliga organ, utan även som ”en handling som begås av en stat genom att den tillåter att dess territorium, som den har ställt till en annan stats förfogande, används av den andra staten för att begå en aggressionshandling mot en tredje stat”.

(106) Förutom FN:s generalförsamling i resolution 3314 (XXIX) från 1974 (se skäl 97) har även Internationella domstolen bekräftat att det står staterna fritt att anamma utländska handlingar som sina egna (42). Internationell praxis stöder dock inte Egyptens åsikt att hänförlighet enligt artikel 11 i folkrättskommissionens bestämmelser begränsas till fall av territoriell succession, eller att de offentliga myndigheterna bekräftar och anammar privata felaktiga handlingar inom statens eget territorium.

(107) I sin femte invändning hävdade de egyptiska myndigheterna och den exporterande tillverkaren att de kinesiska myndigheternas finansiella bidrag till enheter i Egypten inte var selektiva. De citerade artikel 4.2 i grundförordningen, enligt vilken mottagaren av det finansiella bidraget måste ligga ”under den beviljande myndighetens behörighet”. Enligt deras åsikt innebär formuleringen ”beviljande myndighet” inte en ”myndighet som bekräftar och anammar” något. I tidigare undersökningar har den beviljande myndigheten för kinesiska enheter dessutom alltid varit de kinesiska offentliga myndigheterna. De egyptiska myndigheterna konstaterade att de kinesiska offentliga myndigheternas finansiella bidrag inte kan vara selektivt ”eftersom företag belägna i Egypten inte faller under Kinas behörighet”.

(108) Kommissionen upprepade att den ansåg att de egyptiska myndigheterna var den beviljande myndigheten i och med att de hade anammat och bekräftat den förmånliga utlåningen från Kina. Eftersom Jushi Egypt verkar i den särskilda ekonomiska zonen omfattas företaget också av de egyptiska myndigheternas behörighet. Mottagandet av detta finansiella stöd var också uttryckligen begränsat till företag som verkade i zonen, och var därför selektivt.

(109) Även om det var nödvändigt att bevisa att de kinesiska myndigheterna hade utövat behörighet över dessa företag innan de egyptiska myndigheterna kunde anamma det kinesiska beteendet som sitt eget, vilket inte var fallet, skulle resultatet inte ändras. Genom att underteckna artiklarna 1 och 4.1 i samarbetsavtalet hade de egyptiska myndigheterna samtyckt till att de företag som verkade i zonen skulle gynnas av ”relevant politiskt stöd och främjande åtgärder som den kinesiska regeringen tillhandahåller för utländska samarbetszoner för ekonomi och handel”, och att utvecklingen av zonen skulle ske enligt ”båda ländernas” lagar. Förutom att utöva sin egen territoriella behörighet tillät de egyptiska myndigheterna därför även att Kina tillhandahöll särskilt stöd som endast var riktat till företag som var etablerade i ”utländska samarbetszoner för ekonomi och handel”. Påståendet avvisas därför.

(110) Sammanfattningsvis bekräftade kommissionen sin slutsats att de egyptiska myndigheterna bekräftade och anammade stödet för kapitalinvesteringar, lånen till Jushi Egypt och TEDA Egypts tillhandahållande av mark som sitt eget, och således beviljade selektiva subventioner i den mening som avses i artiklarna 2–4 i grundförordningen.

3.3 Förmånlig finansiering

3.3.1 Lån från policybanker till Jushi Egypt

3.3.1.1 Delvis bristande samarbete och användning av tillgängliga uppgifter

Tillämpning av artikel 28.1 i grundförordningen med avseende på de egyptiska myndigheterna

(111) Såsom nämns i skäl 8 skickade kommissionen en begäran om upplysningar till de egyptiska myndigheterna för att fullständigt undersöka samarbetet mellan de egyptiska och de kinesiska myndigheterna till den exporterande tillverkarens fördel.

(112) En del av begäran om upplysningar handlade om de statsägda kinesiska finansinstitutens beteende, och i synnerhet deras beteende i egenskap av offentliga organ i den mening som avses i artikel 2 b i i grundförordningen, jämförd med artikel 3.1 a i i grundförordningen och i enlighet med relevant rättspraxis från WTO, när de beviljade lån till den exporterande tillverkare inom ramen för samarbetet mellan de kinesiska och de egyptiska myndigheterna.

(113) I detta syfte begärde kommissionen uppgifter från de egyptiska myndigheterna i form av en översikt av finanssektorn i Kina och vilken roll policybanker såsom CDB och EXIM spelat genom att bevilja lån eller exportkrediter till Jushi Group. Kommissionen uppmanade de egyptiska myndigheterna att direkt eller via de kinesiska myndigheterna översända tillägg A till begäran om upplysningar till de ovannämnda bankerna.

(114) De egyptiska myndigheterna lämnade inte de begärda upplysningarna och hävdade att de inte förfogade över information om enheter belägna i Kina och tillämpliga regler i Kina, och att de inte var behöriga att begära sådana upplysningar. De egyptiska myndigheterna ansåg att kommissionen genom att begära sådana upplysningar överträdde de egyptiska myndigheternas rättigheter och principen om staters suveränitet.

(115) Kommissionen höll inte med om denna synpunkt. Som tidigare nämnts beslutade de egyptiska och de kinesiska myndigheterna att samarbeta för att inrätta SETC-zonen så att subventionerna från de kinesiska myndigheterna kunde tillskrivas de egyptiska myndigheterna. Kommissionen konstaterade dessutom att de egyptiska myndigheterna tillsammans med de kinesiska myndigheterna har inrättat en förvaltningsmekanism med tre administrativa nivåer enligt artikel 8 i 2016 års avtal om den egyptiska Suezkanalens ekonomiska zon (Suez Economic and Trade Cooperation Zone) mellan Kinas handelsministerium och den allmänna myndigheten för Suezkanalens ekonomiska zon (Suez Canal Economic Zone). Denna bestämmelse avser skyldigheten att samarbeta om frågor som påverkar driften av zonen (vilket kan inbegripa situationer där export från den zonen kan vara föremål för utjämningstullar från tredjeländer). Denna mekanism gav de egyptiska myndigheterna möjlighet att samla in de begärda upplysningarna från de kinesiska myndigheterna. Kommissionen ansåg även att de kinesiska myndigheterna i enlighet med internationell rätt (artikel 27 i Wienkonventionen om traktaträtten från1969) var skyldiga att fullgöra sina åtaganden gentemot de egyptiska myndigheterna i god tro genom att besvara den begäran om upplysningar som översänts av de egyptiska myndigheterna.

(116) Kommissionen ansåg därför att de egyptiska myndigheterna kunde få fram de begärda upplysningarna från de kinesiska myndigheterna men valde att inte göra det. Även om en del av de begärda upplysningarna endast kunde lämnas av de kinesiska myndigheterna ansåg kommissionen att de egyptiska och de kinesiska myndigheternas bristande samarbetsvilja i detta avseende innebar att kommissionen endast kunde grunda sina slutsatser om denna aspekt av undersökning på tillgängliga uppgifter. Varken de egyptiska myndigheterna eller någon annan berörd part (inbegripet de kinesiska myndigheterna) bestred de uppgifter som kommissionen grundade sin bedömning på (utan endast den rättsliga bedömningen av dessa uppgifter).

(117) I avsaknad av dessa uppgifter ansåg kommissionen att den inte fått avgörande information som var relevant för denna aspekt av undersökningen.

3.3.1.2 Bankerna EXIM och CDB

(118) Mot bakgrund av de egyptiska och de kinesiska myndigheternas bristande samarbetsvilja, som beskrivs i avsnitt 3.2.1, tillämpade kommissionen bestämmelserna i artikel 28 i grundförordningen för att bedöma EXIM och CDB som offentliga organ.

(119) I detta sammanhang gäller följande för prövningen av huruvida ett statsägt företag är att anse som ett offentligt organ (43): ”Det relevanta är huruvida en enhet har ålagts att utföra myndighetsuppgifter, snarare än hur detta uppnås. Det finns många olika sätt som staten snävt tolkat skulle kunna ge enheter befogenheter på. I enlighet därmed kan olika typer av bevisning vara relevanta för att visa att sådana befogenheter har anförtrotts en viss enhet. Bevisning för att en enhet faktiskt utför myndighetsuppgifter kan fungera som bevisning för att den har eller har anförtrotts myndighetsbefogenheter, särskilt när sådan bevisning pekar på ett kontinuerligt och systematiskt handlade. Enligt vår mening kan belägg för att staten utövar meningsfull kontroll över en enhet och dess agerande, under vissa omständigheter, användas som bevisning för att den berörda enheten har myndighetsbefogenheter och utövar dessa befogenheter genom att utföra myndighetsuppgifter. Vi betonar dock att vid sidan av en uttrycklig delegering av befogenheter i ett rättsligt instrument är den blotta förekomsten av rent formella kopplingar mellan en enhet och staten i en snäv tolkning sannolikt inte tillräckligt för att fastställa ett nödvändigt innehav av myndighetsbefogenheter. Till exempel visar alltså inte det rena faktum att en stat är majoritetsägare i en enhet att staten utövar meningsfull kontroll över den enhetens beteende, och än mindre att staten har gett den myndighetsbefogenheter. I vissa fall, om det visar sig finnas åtskilliga formella tecken på statlig kontroll, liksom belägg för att denna kontroll har utövats på ett meningsfullt sätt, är det dock möjligt att sluta sig till att den berörda enheten utövar myndighetsbefogenheter.”

(120) Kommissionen inhämtade uppgifter om statligt ägande och formella tecken på statlig kontroll när det gäller de statsägda bankerna. Den analyserade även huruvida kontroll utövades på ett meningsfullt sätt. För detta ändamål var kommissionen tvungen att helt förlita sig på tillgängliga uppgifter till följd av vägran från de egyptiska myndigheterna och de statsägda bankerna att tillhandahålla bevisning.

Ägande och formella tecken på kontroll

(121) När det gäller ägande och formella tecken på kontroll av de kinesiska myndigheterna, har kommissionen i tidigare antisubventionsundersökningar (44) konstaterat att EXIM har grundats och fungerar i enlighet med tillkännagivandet om inrättandet av Kinas bank för import och export som utfärdats av statsrådet och EXIM:s bolagsordning. Enligt bolagsordningen utses EXIM:s ledning direkt av staten. Tillsynsstyrelsen utnämns av statsrådet i enlighet med interimsbestämmelserna för tillsynsstyrelserna för viktiga statsägda finansinstitut (statsrådets dekret nr 282) och andra lagar och författningar, och den är ansvarig inför statsrådet.

(122) I bolagsordningen anges också att EXIM:s partikommitté spelar en ledande och politisk nyckelroll för att se till att EXIM genomför partiets och statens politik och större insatser. Partiets ledning ska integreras i alla aspekter av bolagsstyrningen. I bolagsordningen anges vidare att EXIM ska ägna sig åt att stödja utvecklingen av utländsk handel och ekonomiskt samarbete, gränsöverskridande investeringar, initiativet ”One Belt, One Road”, samarbete inom internationell kapacitet och tillverkning av utrustning. Dess verksamhet omfattar kortfristiga, medelfristiga och långfristiga lån som godkänts och som ligger i linje med statens utrikes- och handelspolitiska verksamhet utomlands, t.ex. exportkredit, importkredit, utländska avtalade ingenjörslån, utländska investeringslån, kinesiska regeringens utländska stödlån och exportlån.

(123) Enligt sin webbplats (45) är EXIM ”en statligt finansierad och statligt ägd policybank med ställning som en oberoende rättslig enhet. Banken står under statsrådets direkta ledarskap och ägnar sig åt att stödja Kinas handel och investeringar utomlands samt dess internationella ekonomiska samarbete”.

(124) Vad beträffar CDB har kommissionen i tidigare antisubventionsundersökningar fastställt att denna bank är helägd av staten (46). Eftersom det inte har ingetts någon information som tyder på motsatsen i fråga om CDB drar kommissionen samma slutsats i den aktuella undersökningen.

Utövande av kontroll på ett meningsfullt sätt

(125) Kommissionen inhämtade information om huruvida de kinesiska myndigheterna utövade meningsfull kontroll över den statsägda banken vad gäller dess utlåningspolitik och riskbedömning för lån till glasfiberarmeringsindustrin. Mot bakgrund av de egyptiska myndigheternas bristande samarbetsvilja använde kommissionen bästa tillgängliga uppgifter, särskilt allmänt tillgängliga uppgifter och resultat från tidigare antisubventionsundersökningar (47).

(126) Följande författningar har beaktats för detta ändamål: — Artikel 34 i den kinesiska lagen om affärsbanker (nedan kallad banklagen). — Artikel 15 i de allmänna lånereglerna (som tillämpas av Kinas folkbank (nedan kallad PBOC). — De tillfälliga bestämmelserna om främjande av industriell strukturanpassning (beslut nr 40 2005 från statsrådet [nedan kallat beslut nr 40]). — Tillämpningsföreskrifterna för Kinas banktillsynsmyndighet (nedan kallade CBIRC) för administrativa licensärenden för Kinafinansierade affärsbanker (CBIRC:s föreskrift [2017] nr 1). — Tillämpningsföreskrifterna för banktillsynsmyndigheten för administrativa licensärenden för utlandsfinansierade banker (CBIRC:s föreskrift [2015] nr 4). — Administrativa åtgärder för direktörers och äldre tjänstemäns kvalifikationer i finansinstitut inom banksektorn (CBIRC: föreskrift [2013] nr 3).

(127) Vid sin genomgång av dessa författningar fann kommissionen att finansinstituten i Kina har en allmän rättslig miljö som gör att de leds till att anpassa sig till målen för de kinesiska myndigheternas industripolitik när de fattar ekonomiska beslut, av följande skäl:

(128) Vad gäller EXIM fastställs dess offentligrättsliga uppdrag i tillkännagivandet om inrättande av EXIM och i dess bolagsordning.

(129) I artikel 34 i banklagen, som gäller för alla finansinstitut som är verksamma i Kina, fastställs rent generellt att ”affärsbanker ska bedriva sin utlåningsverksamhet i enlighet med behoven av ekonomisk och social utveckling i landet och med vägledning från den statliga industripolitiken”. Även om det i artikel 4 i banklagen föreskrivs att ”affärsbankerna i enlighet med lagstiftningen ska bedriva sin affärsverksamhet utan inblandning från någon enhet eller enskild person och att affärsbankerna själva bär det civilrättsliga ansvaret med all sin egendom som juridisk person”, visade undersökningen att artikel 4 i banklagen tillämpas om inte annat följer av artikel 34 i banklagen, dvs. när det finns en statlig politik ska bankerna tillämpa denna och följa statens instruktioner.

(130) Dessutom föreskrivs det i artikel 15 i de allmänna lånereglerna att i enlighet med den statliga politiken kan berörda avdelningar subventionera räntorna på lån för att främja tillväxten inom vissa branscher och den ekonomiska utvecklingen inom vissa områden.

(131) På samma sätt fastställs det i beslut nr 40 att alla finansinstitut ska ge kreditstöd särskilt till främjade projekt. Beslut 40 kapitel III innehåller en hänvisning till ”katalogen för vägledning av industriell omstrukturering”, som består av tre delar, nämligen delen om främjade projekt, delen om begränsade projekt och delen om avskaffade projekt. Följande anges i artikel XVII i beslutet: ”Investeringsprojekt omfattas av delen om främjade projekt ska undersökas, godkännas och registreras enligt relevanta nationella bestämmelser om investeringar. Alla finansinstitut ska tillhandahålla kreditstöd enligt kreditprinciperna. Importerad utrustning för eget bruk, med undantag för varor som omfattas av delen om ej undantagna importerade varor inom ramen för inhemska investeringsprojekt (ändrad 2000), utfärdad av finansministeriet, får undantas från importtull och importrelaterad mervärdesskatt, om inte nya bestämmelser i delen om ej undantagna investeringsprojekt antas. Andra prioriterade politiska åtgärder i samband med främjade industriprojekt ska genomföras enligt relevanta nationella bestämmelser.”

(132) I katalogen för vägledning av industriell omstrukturering (2011 års version) (2013 års ändring) (48) anges följande under ”kategori I Främjande”: ”XII. Byggmateriel: […] 6. Teknisk utveckling och tillverkning av tråddraget alkaliefritt glasfiber i tankugn samt högpresterande glasfiber och produkter med en årlig avkastning på 50 000 ton.”

(133) Projekt som rör glasfiberarmering ingår därför i den ”främjade” kategorin.

(134) Beslut nr 40 bekräftar således de tidigare undersökningsresultaten vad gäller banklagen, dvs. att bankerna utövat myndighetsbefogenheter i form av kredittransaktioner på förmånliga villkor. Kommissionen fann också att Kinas tillsynsmyndighet för banker och försäkringsbolag (nedan kallad CBIRC) har långtgående befogenhet att godkänna alla aspekter av förvaltningen av samtliga finansiella institut etablerade i Kina (inbegripet privatägda och utländskt ägda finansinstitut), såsom följande (49): — Godkännande av utnämningarna av alla finansinstitutens chefer, både på huvudkontoret och på lokal filialnivå. — Det krävs ett godkännande av Kinas bank- och försäkringstillsynsmyndighet för rekrytering till alla chefsnivåer, från de mest seniora posterna ner till avdelningschefer, och omfattar även chefer som tillsätts vid utlandskontor samt chefer med ansvar för stödfunktioner (t.ex. it-chefer). — En mycket lång förteckning över administrativa godkännanden, bland annat godkännanden för att etablera filialer, för att starta nya affärsområden eller försäljning av nya produkter, för att göra ändringar i bankens bolagsordning, för att sälja mer än 5 % av sina aktier, för kapitaltillskott, för ändringar, för organisatoriska ändringar osv.

(135) Mot denna bakgrund drog kommissionen slutsatsen att de kinesiska myndigheterna har skapat ett normativt regelverk som måste följas av de chefer och tillsynsstyrelsemedlemmar som utsetts av de kinesiska myndigheterna och som är ansvariga inför dem. Detta innebär att de kinesiska myndigheterna använde sig av det normativa regelverket för att utöva en meningsfull kontroll över de samarbetsvilliga statsägda bankerna när det gäller deras utlåning till glasfiberarmeringsindustrin.

(136) Förutom den allmänna rättsliga ramen gällde följande rättsliga bakgrund för de lån som EXIM och CDB beviljade Jushi Egypt.

(137) China-Africa TEDA och EXIM undertecknade ett samförståndsavtal om strategiskt samarbete den 6 november 2009, med en paketplan till ett belopp av sammanlagt 6 miljarder yuan renminbi för genomförandet av ett övergripande strategiskt samarbete i utländska zoner för handel och ekonomiskt samarbete.

(138) Den 7 november 2009 undertecknade sex afrikanska zoner för handel och ekonomiskt samarbete, däribland SETC-zonen, en gemensam mötespakt mellan Kinas utländska (afrikanska) zoner för handel och ekonomiskt samarbete och Kinas utvecklingsfond för Afrika (nedan kallad CADF), ett dotterbolag till CDB.

(139) Senare, under 2013, utfärdade det kinesiska handelsministeriet ett ”tillkännagivande om aspekter avseende stöd från Kinas utvecklingsbank för inrättande och utveckling av utländska samarbetszoner för ekonomi och handel”. Enligt tillkännagivandet ska handelsministeriet och CDB ”tillhandahålla politiskt stöd för investering och finansiering för företag, däribland företag som verkar i stödberättigande samarbetszoner”. CDB ska ”klargöra de grundläggande villkoren för prioriterad finansiering i samarbetszonen i enlighet med handelsministeriets och finansministeriets krav”, och CDB ska ”selektivt stödja projekt under uppförande och samarbetsprojekt som handelsministeriet nära har följt tillsammans med värdmyndigheterna i samarbetszonen”.

(140) Följande anges i artikel 4 i samarbetsavtalet mellan Kina och Egypten från 2016: ”De kinesiska myndigheterna identifierar samarbetszonen som en av Kinas utländska samarbetszoner för ekonomi och handel. Samarbetszonen (…) har rätt att omfattas av relevant politiskt stöd och främjande åtgärder som de kinesiska myndigheterna tillämpar på utländska samarbetszoner för ekonomi och handel.” Enligt artikel 5 ska de kinesiska myndigheterna även stödja samarbetszonen genom att ”uppmuntra relevanta finansinstitut att tillhandahålla finansieringsmöjligheter till (…) investeringsprojekt inom samarbetszonen, under förutsättning att utlåningsvillkoren och kraven på hur lånen ska användas är uppfyllda”.

(141) I artikel 2.IV i ”samarbetsavtalet om inrättande av en förvaltningskommitté för SETC-zonen” som genomför det ovannämnda avtalet, anges dessutom att den förvaltningskommitté som har inrättats mellan de berörda avdelningarna vid Tianjins folkregering och den allmänna myndigheten för Suezkanalens ekonomiska zon ska ”göra sitt yttersta för att på ett smidigt sätt genomföra alla incitament enligt Kinas och Egyptens lagar och andra författningar”. Enligt artikel 2.V ska den ”samordna och underlätta för relevanta finansinstitut, bland annat bankinstitut, försäkringsinstitut och olika fonder som ger kreditstöd till samarbetszonen och de företag som är etablerade där samt hjälpa samarbetszonen och dess företag att utforska fler finansieringskanaler”.

(142) Kommissionen fastställde att alla statsägda kinesiska finansinstitut, inbegripet EXIM och CDB, genomförde den rättsliga ram som anges ovan i utövandet av sina myndighetsuppgifter med avseende på glasfiberarmeringssektorn. De var därför offentliga organ i den mening som avses i artikel 2 b i grundförordningen jämförd med artikel 3.1 a i i grundförordningen och i enlighet med relevant rättspraxis från WTO.

3.3.1.3 Statsägda banker som agerar som offentliga organ

(143) I överensstämmelse med de slutsatser som dragits i skälen beslutade kommissionen att använda sig av bästa tillgängliga uppgifter vid fastställandet av huruvida dessa statsägda banker är att anse som offentliga organ.

(144) I tidigare antisubventionsundersökningar (50) konstaterade kommissionen att följande banker som hade tillhandahållit lån till grupperna av exporterande tillverkare i urvalet helt eller delvis ägdes av staten eller av statsägda juridiska personer: China Development Bank, China Construction Bank, Industrial and Commercial Bank of China, Bank of Communications, China Everbright Bank, Postal Savings Bank, China Merchants Bank, Shanghai Pudong Development Bank, China Industrial Bank, Shenyang Rural Commercial Bank, Bank of Shanghai, Ningbo Bank, China CITIC Bank, China Guangfa Bank, China Bohai Bank, Huaxia Bank. Hankou Bank, Hubei Bank, Huishang Bank, Dongying Bank, Bank of Tianjin, Bank of Kunlun, Shanghai Rural Commercial Bank, China Industrial International Trust Limited, Daye Trust Co., Ltd, Sinotruk Finance Co., Ltd Eftersom inga upplysningar har inkommit som tyder på motsatsen drar kommissionen samma slutsats i den aktuella undersökningen.

(145) Eftersom det inte fanns någon särskild information från de berörda finansinstituten som tydde på motsatsen fastställde kommissionen det statliga ägandet och kontrollen på grundval av formella tecken av samma skäl som anges i avsnitt 3.3.1.2. Bland annat fastställdes det på grundval av tillgängliga uppgifter att chefer och tillsynsstyrelsemedlemmar i de statsägda bankerna förefaller utses och vara ansvariga inför de kinesiska myndigheterna på samma sätt som i EXIM.

(146) Vad beträffar utövande av kontroll på ett meningsfullt sätt ansåg kommissionen att det normativa regelverk som analyseras i avsnitt 3.3.1.2 gäller på motsvarande sätt även för dem. Eftersom det inte finns något som tyder på motsatsen och på grundval av tillgängliga uppgifter gäller precis som var fallet för dem att det även här saknas konkret bevisning vad gäller kreditbedömningar, vilket innebär att analysen i avsnitt 3.3.1.2 om den konkreta tillämpningen av det normativa regelverket gäller på motsvarande sätt även här.

(147) På denna grundval drog kommissionen slutsatsen att de andra statsägda bankerna som tillhandahåller lån till företagen i urvalet är offentliga organ i den mening som avses i artikel 2 b jämförd med artikel 3.1 a i i grundförordningen.

3.3.1.4 Slutsats om de statsägda finansinstituten

(148) Mot bakgrund av ovanstående överväganden fastställde kommissionen att alla de statsägda kinesiska finansinstitut som tillhandahållit lån eller finansiell leasing till den exporterande tillverkaren eller dennes grupp är offentliga organ i den mening som avses i artikel 2 b jämförd med artikel 3.1 a i i grundförordningen.

(149) Dessutom fastställde kommissionen att de statsägda finansinstituten, vilket gäller även om de inte hade varit att anse som offentliga organ, av samma orsaker kunde anses ha anförtrotts eller ålagts att utföra funktioner som normalt ligger inom myndigheternas behörighet i den mening som avses i artikel 3.1 a iv i grundförordningen (se skälen 131–133). Deras beteende kan därför i vilket fall som helst tillskrivas de kinesiska myndigheterna.

3.3.1.5 Anförtroende eller åläggande av funktioner till privata finansinstitut

(150) Kommissionen behandlade därefter de återstående finansinstituten. Följande finansinstitut ansågs vara privatägda, på grundval av slutsatserna i tidigare antisubventionsundersökningar (51), och kompletteras med offentligt tillgänglig information: China Minsheng Bank, Sumitomo Mitsui Banking (China) Co., Ltd, Standard Chartered Bank och Ping An Bank. Kommissionen undersökte om dessa finansinstitut hade anförtrotts eller ålagts av de kinesiska myndigheterna att bevilja subventioner till glasfiberarmeringssektorn i den mening som avses i artikel 3.1 a iv i grundförordningen.

(151) Enligt WTO:s överprövningsorgan anses ”anförtroende” äga rum när en myndighet ger ansvar till ett privat organ och ”åläggande” avser situationer där en myndighet utövar sina befogenheter över ett privat organ (52). I båda fallen använder sig en myndighet av ett privat organ som ett ombud för att genomföra det finansiella bidraget och ”i de flesta fall kan det antas att ett anförtroende eller åläggande av funktioner till ett privat organ omfattar någon form av hot eller incitament” (53). Samtidigt medger led iv inte att medlemsstaterna inför utjämningsåtgärder för produkter ”i de fall en myndighet enbart utövar sina allmänna föreskrivande befogenheter” (54) eller när ett statligt ingripande som ”i vissa fall men inte i andra kan leda till ett visst resultat uteslutande beroende på de faktiska omständigheterna och marknadsaktörernas utövande av sitt fria val” (55). ”Anförtroende” eller ”åläggande” innebär i stället att ”myndigheterna har en mer aktiv roll än att bara inta en stödjande hållning” (56).

(152) Kommissionen noterade att det normativa regelverket för industrin som nämns i avsnitt 3.3.1.2 är tillämpligt på alla finansinstitut i Kina, även privatägda finansinstitut. Ett exempel på detta är att banklagen och CBIRC:s olika föreskrifter täcker alla Kinafinansierade banker och banker med utländska investeringar som står under CBIRC:s förvaltning.

(153) Eftersom de privata finansinstituten inte lämnat någon information som stred mot kommissionens resultat drog kommissionen slutsatsen att alla finansinstitut (även privata finansinstitut) i Kina som står under CBIRC:s tillsyn för såvitt angår glasfiberarmeringsindustrin har anförtrotts eller ålagts funktioner av staten i den mening som avses i artikel 3.1 a iv första strecksatsen i grundförordningen i form av genomförande av politiska åtgärder och tillhandahållande av lån till förmånliga räntor till glasfiberarmeringsindustrin.

(154) Det normativa regelverk som gäller för alla banker i Kina är dessutom mycket mer omfattande än bara de två förordningarna som styr CBIRC, vilket framgår av skäl 106.

(155) Vad beträffar utövande av kontroll på ett meningsfullt sätt ansåg kommissionen att det normativa regelverk som analyseras i avsnitt 3.3.1.2 gäller på motsvarande sätt även för dem. Eftersom det inte finns något som tyder på motsatsen och på grundval av tillgängliga uppgifter gäller precis som var fallet för den samarbetsvilliga statsägda banken att det även här saknas konkret bevisning vad gäller kreditbedömningar, vilket innebär att analysen i avsnitt 3.3.1.2 den konkreta tillämpningen av det normativa regelverket gäller på motsvarande sätt även här.

(156) På denna grundval drog kommissionen slutsatsen att de andra statsägda bankerna som tillhandahåller lån till Jushi Egypt är offentliga organ i den mening som avses i artikel 2 b jämförd med artikel 3.1 a i i grundförordningen.

3.3.1.6 Kreditbetyg

(157) I tidigare antisubventionsundersökningar (57) har kommissionen redan fastställt att kreditbetyg för kinesiska inhemska företag inte var tillförlitliga, grundat på en undersökning som offentliggjordes av Internationella valutafonden (58) och som visar en skillnad mellan internationella och kinesiska kreditbetyg, tillsammans med resultaten av undersökningen om de företag som ingick i urvalet. Enligt IMF ger de lokala kreditvärderingsinstituten över 90 % av de kinesiska obligationerna kreditbetyget AA till AAA. Detta är inte jämförbart med andra marknader, t.ex. EU eller Förenta staterna. Exempelvis får mindre än 2 % av företagen så höga kreditbetyg på den amerikanska marknaden. Kinesiska kreditvärderingsinstitut är således i hög grad inriktade på den övre delen av bedömningsskalan. De har mycket breda bedömningsskalor och tenderar att samla obligationer med väsentligt olika kreditrisker i en bred betygskategori (59).

(158) Dessutom skulle utländska kreditvärderingsinstitut som Standard and Poor’s och Moody’s i typfallet tillämpa en höjning över emittentens ursprungliga kreditbetyg baserat på en uppskattning av företagets strategiska betydelse för den kinesiska regeringen och styrkan av en implicit garanti när de värderar kinesiska obligationer som emitterats utomlands (60). Fitch visar exempelvis tydligt, i förekommande fall, att sådana garantier är en viktig drivkraft bakom deras kreditbetyg för kinesiska företag (61).

(159) På grundval av tillgänglig information fastställde kommissionen för det första att staten kan utöva ett visst inflytande över marknaden för kreditvärderingsinstitut. Enligt två studier som publicerades 2016 fanns det cirka tolv kreditvärderingsinstitut verksamma på den kinesiska marknaden, varav största delen är statligt ägda. Sammanlagt 60 % av alla företagsobligationer i Kina hade bedömts av ett statsägt kreditvärderingsinstitut (62).

(160) I tidigare undersökningar (63) har de kinesiska myndigheterna bekräftat att det fanns tolv kreditvärderingsinstitut verksamma på den kinesiska marknaden för obligationer, varav tio var inhemska kreditvärderingsinstitut, däribland Global Credit Rating Co. Ltd, Shanghai Brilliance Credit Rating & Investors Service Co. Ltd, Golden Credit Rating International Co. Ltd, China Chengxin Securities Rating Co. Ltd, Pengyuan Credit Rating Co. Ltd, Shanghai Fareast Credit Rating Co., Ltd, China Bond Rating Co. Ltd, China Securities Index Co. Ltd, Shanghai Credit Information Services Co. Ltd Det fanns också två kinesiska-utländska kreditvärderingsinstitut som var samriskföretag, nämligen China Lianhe Credit Rating Co. Ltd, och China Chengxin International Credit Rating Co., Ltd. Eftersom det inte finns något som tyder på motsatsen ansåg kommissionen att denna situation inte har förändrats.

(161) För det andra finns det inte något fritt tillträde till den kinesiska marknaden för kreditvärderingsinstitut. Den är i huvudsak en stängd marknad, eftersom kreditvärderingsinstitut måste godkännas av Kinas tillsynsmyndighet på värdepappersområdet (nedan kallad CSRC) eller Kinas folkbank innan de kan inleda sin verksamhet (64). Kinas folkbank tillkännagav i mitten av 2017 att utländska kreditvärderingsinstitut skulle få utföra kreditvärderingar på en del av den inhemska obligationsmarknaden. Under undersökningsperioden hade dock inga kreditvärderingsinstitut godkänts ännu (65). Trots detta upprättade utländska institut under tiden samriskföretag med vissa lokala kreditvärderingsinstitut som tillhandahåller kreditbetyg för inhemska obligationslån. Dessa värderingar följer emellertid kinesiska värderingsskalor och är således inte helt jämförbara med internationella skalor, såsom förklaras ovan.

(162) En studie som Kinas folkbank nyligen själv utfört bekräftar dessutom kommissionens undersökningsresultat. I studiens slutsatser anges att ”om investeringsnivån för utländska obligationer fastställs till det internationella kreditbetyget BBB- och över, kan den inhemska investeringsnivån för obligationer värderas vid nivån AA- och över, med tanke på skillnaden mellan den genomsnittliga inhemska kreditvärderingen och den internationella kreditvärderingen med sex steg eller fler” (66).

(163) Mot bakgrund av den situation som beskrivs i skälen 137–142 drog kommissionen slutsatsen att de kinesiska kreditbetygen inte ger en tillförlitlig uppskattning av kreditrisken i de underliggande tillgångarna. Mot denna bakgrund drog kommissionen slutsatsen att även om den exporterande tillverkarens företag eller dess grupp tilldelats ett gott kreditbetyg av ett kinesiskt kreditvärderingsinstitut var dessa betyg inte tillförlitliga. Dessa kreditbetyg snedvreds också av de politiska målen att främja viktiga strategiska industrier, såsom glasfiberarmeringsindustrin.

3.3.1.7 Förmån och beräkning av subventionens storlek

(164) Såsom anges i skäl 85 ansåg kommissionen att det i princip för den stödmottagare som var etablerad i Egypten skulle vara lämpligt att undersöka om mottagarna av lånen fick bättre villkor än de skulle ha fått på den egyptiska finansmarknaden. Kommissionen kontrollerade denna punkt och bekräftade att storleken på subventionen skulle bli högre om jämförbara utlåningssatser i Egypten användes (17,8 %) (67). Med tanke på de exceptionella omständigheter som nämns i skäl 86 beräknade kommissionen emellertid storleken på den utjämningsbara subventionen med hänsyn till det faktum att mottagarna erhöll den förmånliga finansieringen i Kina. Vid beräkningen bedömde kommissionen den förmån som mottagarna konstaterats få under undersökningsperioden. I enlighet med artikel 6 b i grundförordningen utgörs förmånen för mottagaren av skillnaden mellan det räntebelopp som företaget betalar för det offentliga lånet och det belopp som företaget skulle ha behövt betala för ett likvärdigt kommersiellt lån på marknaden.

(165) Kommissionen beslutade att fastställa marknadsräntorna för de förmånliga lånen från EXIM och CDB med avseende på hypotetiska referensräntor för kinesiska marknadsinvesterare i enlighet med artikel 6 b i grundförordningen. Eftersom bankerna inte var samarbetsvilliga lämnade de inga ytterligare uppgifter. Kommissionen beslutade därför att använda samma beräkningsmetod som för andra lån i utländsk valuta som utfärdas av kinesiska finansinstitut i Kina, och lade till riskpremien för investeringen i Egypten enligt följande:

(166) Kommissionen fastställde först Jushi Egypts kreditbetyg, som avspeglar företagets finansiella situation. Kommissionen konstaterade att flera företag i CNBM Group tilldelades kreditbetyg mellan AA- och AA+ av ett kinesiskt kreditvärderingsinstitut. Med hänsyn till att de kinesiska kreditbetygen är snedvridna rent generellt (se skälen 137–143) drog kommissionen slutsatsen att detta betyg inte är tillförlitligt.

(167) Kommissionen ansåg följaktligen att Jushi Groups övergripande ekonomiska situation motsvarade ett kreditbetyg på BB, vilket är det högsta betyg som inte längre betraktas som ”investeringsvärdighet”. Med tanke på att det fanns revolverande lån ansåg kommissionen att det skulle vara lämpligare att använda US B (i stället för BB) för att fastställa det marknadsbaserade referensvärdet.

(168) I linje med andra lån i utländska valutor som utfärdats av de kinesiska finansinstituten i Kina användes således företagsobligationer med kreditbetyg B och utgivna i US-dollar för att fastställa ett lämpligt referensvärde. Jushi Egypt är etablerat i ett land som genomgick inre och politiska oroligheter och utsattes för flera terroristattacker under den tid då lånen beviljades, vilket innebär att företagets kreditrisk skiljer sig från kinesiska företags när det gäller de yttre förhållanden som råder i landet. Kommissionen tillämpade därför ett pålägg på referensräntan för att inbegripa landets risk i marknadsräntan.

(169) Premien i samband med landets risk fastställdes på grundval av OECD:s klassificering av länders risker för exportkrediter samt motsvarande lägsta premiesats som fastställts av OECD (68). Landets risk i fråga om lån som tillhandahållits av EXIM-banken fastställdes till 2,37 % och till 2,44 % för lån från CDB.

(170) Efter det slutliga utlämnandet av uppgifter hävdade Jushi Egypt att kommissionen skulle ha använt två erbjudanden som företaget fått från en egyptisk bank 2013 och 2016 som referensvärde för att beräkna förmånen i samband med lånen. Kommissionen granskade dessa erbjudanden, men beslutade att de inte var representativa för ett jämförbart kommersiellt lån som företaget faktiskt kunde ha erhållit på marknaden.

(171) Kommissionen konstaterade att erbjudandena inte innehåller någon beskrivning av den faktiska finansiella produkt som erbjöds till företaget, utan hänvisar till en ränta för tillhandahållande av ”kreditfaciliteter” i allmänhet. Det är därför omöjligt för kommissionen att avgöra om erbjudandet verkligen avser ett lån som sådant eller andra finansiella produkter, såsom öppning av kreditramar eller handelsfinansiering (remburser, växlar, factoring osv.). Även om erbjudandet skulle anses handla om ett lån saknas annan viktig information, såsom löptiden för det påstådda lån som erbjuds av banken och omfattningen av de kreditramar som erbjuds (dvs. det högsta belopp som banken skulle vara villig att ge företaget). I detta sammanhang konstaterade kommissionen att de lån som beviljats av CDB och EXIM var långsiktiga lån för stora projekt avseende fasta anläggningar som uppgick till flera hundra miljoner US-dollar. Kommissionen ansåg därför att den inte kunde använda det närmevärde som lämnats av Jushi Egypt.

(172) Kommissionen konstaterade avslutningsvis att även om den skulle beakta det referensvärde som lämnats av företaget skulle beräkningen av förmånen ändå inte ändras i någon nämnvärd utsträckning, eftersom den ränta som föreslagits av den egyptiska banken låg i linje med den basränta som kommissionen fastställt för referensvärdet, vilken motsvarade ett lån i US-dollar som en kinesisk bank beviljat en inhemsk (kinesisk) kund med kreditbetyget BB. Dessa lån bekräftade därför bara att Jushi Egypt faktiskt gynnades av lägre räntor jämfört med marknadens referensräntor. Företagets påstående avvisades därför.

3.3.2 Lån från policybanker till Jushi Egypt via moderbolaget Jushi i Kina

(173) Under perioden från 2014 och fram till slutet av undersökningsperioden tillhandahöll Jushi (China) en rad företagsinterna lån till Jushi Egypt till ett totalt belopp av omkring 281,5 miljoner US-dollar.

(174) Kommissionen konstaterade emellertid att Jushi (China) självt hade finansierat dessa företagsinterna lån via extern finansiering från kinesiska finansinstitut. Detta innebär med andra ord att i stället för att Jushi Egypt beviljades lån direkt från de kinesiska bankerna fick Jushi (China) den förmånliga finansieringen från dessa institut och fördelade sedan förmånen från dessa lån till sin tillverkning i Egypten (Jushi Egypt). De lån som tillhandahölls direkt av EXIM och CDB är i sig inte tillräckliga för att nå upp till hela det belopp av extern finansiering som behövdes för att utveckla tillverkningen i SETC-zonen. Ytterligare indirekt finansiering i form av företagsinterna lån var därför nödvändig. Kommissionen kunde inte finna något specifikt lån som direkt kunde kopplas till projektet i Egypten. Under 2014 utfärdade Jushi (China) emellertid en obligation för att ersätta flera banklån och därmed förbättra sin skuldstruktur. Denna obligation, som innehåller flera hänvisningar till kapitalbehoven för projektet i Egypten, bekräftar att Jushi (China) var i behov av externt ekonomiskt stöd för sin tillverkning i Egypten. Kommissionen ansåg därför att även de underliggande förmånliga lån som kanaliserats via Jushi (China) kan hänföras till de egyptiska myndigheterna på samma sätt som de direkta lån som de kinesiska finansinstituten gett Jushi Egypt.

(175) Eftersom alla dessa lån i själva verket kan betraktas som lån som de egyptiska myndigheterna tillhandahållit till ett kinesiskt företag, vilket därefter fördelar förmånerna till tillverkning på annat håll, beslutade kommissionen att behandla dessa lån på samma sätt som inhemska kinesiska lån till en kinesisk glasfiberarmeringstillverkare. I detta sammanhang konstaterade kommissionen, såsom nämns i skäl 128, att alla statsägda kinesiska finansinstitut som tillhandahöll lån till Jushi (China) och Jushi Egypt var offentliga organ i den mening som avses i artikel 2 b i grundförordningen jämförd med artikel 3.1 a i i grundförordningen och i enlighet med relevant rättspraxis från WTO.

(176) Kommissionen beräknade därefter storleken på den utjämningsbara subventionen. I detta avseende konstaterade kommissionen att den nominell