KOMMISSIONENS BESLUT av den 4 december 1996 om att en koncentration är oförenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalets funktion (Ärende nr IV/M.774 - Saint-Gobain/Wacker-Chemie/NOM) Rådets förordning (EEG) nr 4064/89 (Endast den engelska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (97/610/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Avtalet om europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 57 i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (1), ändrad genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige, särskilt artikel 8.3 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 31 juli 1996 om att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha lämnat de berörda företagen tillfälle att yttra sig över kommissionens invändningar,

med beaktande av yttrandet från Rådgivande kommittén för koncentrationer (2), och

med beaktande av följande:

(1) Den 1 juli 1996 anmälde Société Européennes des Produits Réfractaires Courbevoie ("SEPR"), Elektroschmelzwerk Kempten GmbH, München ("ESK") och N.V. Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij, Groningen ("NOM") gemensamt bildandet av ett samriskföretag enligt nederländsk lagstiftning för tillverkning, bearbetning, marknadsföring och försäljning av kiselkarbid. SEPR kommer att förvärva 60 % och ESK och NOM 20 % vardera av aktiekapitalet i det nybildade företaget.

(2) Efter att ha granskat anmälan har kommissionen dragit slutsatsen att den anmälda transaktionen utgör en koncentration som omfattas av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 ("koncentrationsförordningen").

(3) För att säkerställa den fulla verkan av ett senare beslut enligt artikel 8.3 eller 8.4, beslutade kommissionen den 22 juli 1996, enligt artiklarna 7.2 och 18.2 i koncentrationsförordningen, att koncentrationen fortfarande inte får genomföras förrän ett slutligt beslut är fattat i detta ärende.

(4) I beslut av den 31 juli 1996 fann kommissionen att den föreslagna koncentrationen gav anledning till allvarliga tvivel beträffande dess förenlighet med den gemensamma marknaden. Kommissionen inledde följaktligen ett förfarande i detta ärende enligt artikel 6. c i koncentrationsförordningen. Den 20 september 1996 lämnade kommissionen sina invändningar i detta ärende till parterna i den föreslagna transaktionen, enligt artikel 18.1 i koncentrationsförordningen.

I. PARTERNA

(5) SEPR är ett franskt företag som är verksamt inom tillverkning av smältgjutna eldfasta produkter som huvudsakligen används för glasugnar. Moderbolag i sista hand är det franska företaget Compagnie de Saint-Gobain S.A., Paris ("Saint Gobain") (3). SEPR driver den världsomfattande verksamheten i Saint-Gobains division för keramik för industribruk. Förutom keramik för industribruk har Saint Gobain tillverkning och försäljning av planglas, isolation, fiberarmering och byggnadsmaterial, slipmedel, rör och glasbehållare. Gruppens kiselkarbidverksamhet ägs av dess dotterbolag Norton A.S., Norge ("Norton") och Intermat S.A., Belgien ("Intermat"). Företagsgruppen Saint-Gobain hade en omsättning i hela världen på 10 775 miljoner ecu 1995, varav [. . .] (4) miljoner ecu omsattes i gemenskapen.

(6) ESK omfattar affärsenheten material i Wacker-Chemie GmbH, München ("Wacker-Chemie") (5). Wacker-Chemie är en tysk kemigrupp som kontrolleras gemensamt av Hoechst AG och familjen Wacker (6). Förutom materialverksamheten har företaget tillverkning och försäljning av silikoner, polymerer, halvledare av kisel med hög renhetsgrad och polysiloxan. ESK:s kiselkarbidverksamhet består av dess nederländska dotterbolag Elektroschmelzwerk Delfzijl B.V., Delfzijl ("ESD") och dess bearbetningsanläggningar i Grefrath och Kempten i Tyskland. Wacker-Chemie hade 1995 en total omsättning i hela världen på 2 091 miljoner ecu. Hoechst AG är en av världens största tillverkare av kemikalier och läkemedel och hade en total omsättning i hela världen på 28 181 miljoner ecu, varav [. . .] miljoner ecu omsattes i gemenskapen.

(7) NOM är ett privat investerings- och utvecklingsföretag för Nederländernas norra provinser. Aktierna ägs av den nederländska staten (99,97 %). NOM erbjuder entreprenörer rådgivning och finansiella tjänster och framför allt investerar NOM i aktiekapitalet i företag som anses vara betydelsefulla för ekonomin i norra Nederländerna. Företaget hade 1995 en omsättning på 10 miljoner ecu.

II. TRANSAKTIONEN

(8) Den 27 juni 1996 undertecknade SEPR, ESK och NOM ett avtal om att bilda ett nederländskt samriskföretag i form av ett B.V. (börsnoterat aktiebolag). Kort tid efter dess konstituerande som bolag kommer det nya samriskföretaget att bilda ett tyskt dotterbolag i form av ett GmbH (ej publikt aktiebolag). Enligt avtalet skall det nya nederländska samriskföretaget förvärva alla tillgångarna i ESK:s nederländska dotterbolag ESD och, genom sitt nybildade tyska dotterbolag, såväl alla tillgångarna i ESK:s bearbetningsanläggningar i Grefrath, som vissa tillgångar i ESK:s bearbetningsanläggning i Kempten, vilka enbart används för bearbetning av kiselkarbid. De tillgångar som skall förvärvas från ESD är tillverkningsutrustningen i ESD:s fabrik i Delfzijl, lagren av råvaror och färdigprodukter, utestående fordringar, ESK:s orderstock för kiselkarbid samt immateriella tillgångar som tillhör kiselkarbidverksamheten. De tillgångar som skall förvärvas från ESK:s fabrik i Grefrath är mark och byggnader, fabriksutrustningen och alla andra tillgångar som ingår i kiselkarbidverksamheten. Vad som inte ingår i samriskföretaget, och som ESK därför behåller, är mark och byggnader som tillhör fabriken i Kempten, samt alla tillgångar som är särskilt knutna till andra verksamheter som ESK och Wacker-Chemie bedriver i den fabriken. Samriskföretaget kommer att kontrollera kiselkarbidproduktionen i Delfzijl och kommer att samordna bearbetningen i Grefrath genom sitt nybildade tyska dotterbolag.

(9) Den anmälda transaktionen omfattar inte Wacker-Chemies innehav av 50 % i det amerikanska företaget Exolon-ESK, Tonawanda/New York. Därför ingår inte heller Exolon-ESK:s andel på 50 % i det norska företaget Orkla-Exolon AS KS. [. . .]. I artikel 9.1 i avtalet om samriskföretaget anges att den föreslagna koncentrationen endast kommer att genomföras på villkor att Wacker-Chemie inte längre indirekt äger aktier i något av det ovan nämnda företagen. I artikel 9.2 i avtalet anges att överenskommelsen om samriskföretaget inte kommer att träda i kraft om Wacker-Chemie sex månader från och med dagen för avtalets ingående fortfarande är aktieägare i dessa företag.

(10) Förutom de ovan nämnda överföringarna av tillgångar har parterna även kommit överens om att det nya nederländska samriskföretaget kommer att ingå ett avtal om licensiering och tekniskt bistånd med Norton i syfte att överföra viss teknologi och visst tekniskt bistånd från Norton till samriskföretaget, mot en ersättning i form av royalties på [. . .] av samriskföretagets nettoförsäljning. Dessutom har parterna avtalat att samriskföretaget skall ingå ett tillverkningsavtal (Toll Manufacturing Agreement) med ESK som gäller tillverkning av finkornig kiselkarbid och kiselkarbidpulver för samriskföretaget under en övergångsperiod på tre år. När treårsperioden löpt ut skall tillverkningen i ESK:s fabrik i Kempten läggas ned och vissa av dess tillgångar (maskiner) kommer då att överföras till samriskföretagets fabriker i Grefrath eller Delfzijl.

III. KONCENTRATIONEN

Gemensam kontroll

(11) Det föreslagna samriskföretaget kommer att kontrolleras gemensamt av SEPR, ESK och NOM. Moderbolagen kommer att äga olika stora andelar av samriskföretaget. Ingen enskild aktieägare kommer dock att ha makt att styra samriskföretagets strategiska beslut. I avtalet om samriskföretaget föreskrivs att bolagsstämma skall hållas och att det skall finnas en styrelse och en ledningsgrupp i samriskföretaget. Ledningsgruppen i det föreslagna samriskföretaget skall vara ansvarig för den dagliga ledningen och besluta med enkel majoritet. SEPR har rätt att föreslå ledningsgruppens ordförande, som skall ansvara för beslut om antalet övriga medlemmar i ledningsgruppen samt om deras funktioner. Ordföranden skall utses med enhällighet på bolagsstämman. Om enhällighet inte kan uppnås, har SEPR rätt att föreslå en annan kandidat. Även om SEPR kommer att bestämma om den dagliga verksamheten, kommer vissa strategiska beslut om samriskföretagets affärsverksamhet att kräva enhälliga beslut i styrelsen. Styrelsen skall bestå av fem ledamöter, varav SEPR skall utse tre och ESK respektive NOM en var. I de strategiska beslut som styrelsen skall fatta med enhällighet ingår framför allt förhandsgodkännande av balansräkningar och resultaträkningar, godkännande av de treåriga verksamhetsplanerna, godkännande av de årliga budgeterna samt godkännande av samriskföretagets eller dess dotterbolags investeringar i anläggningstillgångar eller annat som uppgår till mer än [. . .] miljoner nederländska floriner och som inte ingår i den budget som styrelsen redan godkänt.

Autonom ekonomisk enhet som på varaktig basis fyller samtliga funktioner

(12) Det föreslagna samriskföretaget kommer att drivas som ett oberoende företag som tillverkar och bearbetar kiselkarbid på varaktig basis. Det kommer att ha egna tillverknings- och bearbetningsanläggningar och kommer att äga alla immateriella tillgångar som är knutna till ESK:s nuvarande kiselkarbidverksamhet i Delfzijl och Grefrath, såsom patent, know-how och varumärken. Det föreslagna samriskföretaget kommer att tillverka och sälja kiselkarbid för egen räkning och har ingen skyldighet att ingå leveranskontrakt med sina moderbolag. Enligt tillverkningsavtalet kommer ESK att tillverka kiselkarbidpulver och finkornig kiselkarbid uteslutande för samriskföretaget under en treårsperiod (se ovan). Det faktum att det föreslagna samriskföretaget under en övergångsperiod köper bearbetade produkter från ESK hindrar inte att det fyller samtliga funktioner, eftersom omfattningen av detta avtal är begränsat och samriskföretaget skulle kunna fylla sina behov av kiselkarbidpulver och finkornig kiselkarbid genom egen produktion. Samriskföretaget kommer redan från starten att driva egna bearbetningsanläggningar i Grefrath. Samriskföretaget fyller därför samtliga funktioner.

(13) Parterna har kommit överens om att förbli aktieägare i det föreslagna samriskföretaget under de första sju åren och att inte sälja sina respektive andelar under den tiden. Därför kommer samriskföretaget att bildas på varaktig basis.

Ingen samordning av konkurrensbeteendet

(14) Efter det att den föreslagna koncentrationen har genomförts kommer företagsgruppen Saint-Gobain att vara verksam på samma marknader som samriskföretaget genom sina dotterbolag Norton och Intermat. ESK kommer inte att ha någon verksamhet kvar på dessa marknader. När tillverkningsavtalet med samriskföretaget har löpt ut, kommer ESK:s tillverkningsanläggning för kiselkarbidpulver och finkornig kiselkarbid i Kempten att stängas. Enligt parterna har de övriga produkter förutom kiselkarbid som ESK för närvarande tillverkar och marknadsför helt andra tillämpningar än kiselkarbid och kan inte anses vara substitut för kiselkarbid. Dessa produkter omfattar borkarbidkorn och -kornblandningar för slipning och läppning samt till sintrade delar, borider och nitrider i pulverform eller som sintrade delar och finkorniga syntetiska diamanter. Borkarbid som används för slipning och läppning av keramiskt material och hårdmetaller kan enligt parterna inte ersättas av kiselkarbid, eftersom det är mycket hårdare än dessa två material och mycket dyrare. Dessutom oxiderar borkarbid till borsyra vid temperaturer över 500 °C. Därför är det olämpligt att göra slipskivor av det materialet. Vad gäller användningen av syntetiska diamanter, belägger ESK maskindelar för textilindustrin med ett lager av nickel och diamant. Borider och nitrider är råmaterial för sintrade delar.

(15) Vad gäller Wacker-Chemies intressen i det amerikanska företaget Exolon-ESK och i det norska företaget Orkla-Exolon kan varje samordning av konkurrensbeteendet mellan det föreslagna samriskföretagets moderbolag uteslutas, eftersom avtalet om samriskföretaget endast träder i kraft på villkor att Wacker-Chemie säljer sina intressen i Exolon-ESK innan samriskföretaget bildas.

Slutsats

(16) Av de skäl som redovisats ovan utgör det samriskföretag som den anmälda transaktionen gäller en koncentration enligt artikel 3.1 b i koncentrationsförordningen.

IV. GEMENSKAPSDIMENSION

(17) Den sammanlagda omsättningen i hela världen för Saint-Gobain, Wacker-Chemie, Hoechst AG och NOM överstiger 5 000 miljoner ecu. Två av de berörda företagen, Saint-Gobain och Wacker-Chemie/Hoechst AG, har en omsättning i gemenskapen på mer än 250 miljoner ecu, men de uppnår inte mer än två tredjedelar av sin sammanlagda omsättning i gemenskapen inom en och samma medlemsstat. Den anmälda transaktionen har därför en gemenskapsdimension enligt artikel 1.2 i koncentrationsförordningen.

V. FÖRENLIGHET MED DEN GEMENSAMMA MARKNADEN

(18) Det föreslagna samriskföretaget kommer att tillverka, bearbeta, marknadsföra och sälja kiselkarbid (SiC).

A. RELEVANTA PRODUKTMARKNADER

A.1 Definition av produktmarknaden

Tillverkningsprocess

(19) Kiselkarbid är ett syntetiskt material som framställs av tvättad kiselsand (SiO2) och kol (C) i form av petroleumkoks med låg askhalt. Råmaterialen, som består av en sand med kol och kisel i ett visst förhållande, smälts i en elektrisk motståndsugn. Kiselkarbid kristalliseras vid mycket höga temperaturer, mellan 1 600 °C och 2 500 °C. Framställningen av kiselkarbid är mycket energikrävande (7) och svavelföreningar och kolmonoxid frigörs.

(20) En kiselkarbidugn består av två elektroder, vilka förbinds med en grafitkärna. Grafitkärnan täcks med reaktionsblandingen, vilken när den värms omvandlas till kiselkarbid genom att en polykristallin kompakt cylinder formas runt grafitkärnan. En sådan cylinder består av flera inre lager av kristallin kiselkarbid och ett yttre lager av lågkristalliserat materia, så kallad metallurgisk kiselkarbid. Den mest kompakta strukturen av kristallin kiselkarbid finns närmast cylinderns mitt. Ju längre från det inre lagret man kommer, desto lägre är kiselkarbidhalten.

(21) Kristallin kiselkarbid framställs huvudsakligen som så kallad grön eller svart kiselkarbid. Skillnaden beror på vilka kemiska spårelement (kväve, aluminium eller bor) som byggs in i kristallgittret. Grön kiselkarbid har en mycket hög kemisk renhet, medan svart kiselkarbid innehåller mer aluminium. Därför är grön kiselkarbid sprödare än svart kiselkarbid, men mindre seg. Dessutom har grön kiselkarbid en mycket bättre elektrisk ledningsförmåga, vilket gör den lämplig för tillverkning av värmeelement, elektriska resistorer och lysdioder. Grön kiselkarbid kan endast framställas genom användning av obearbetade råvaror, medan svart kiselkarbid även kan framställas av material som inte reagerat vid tidigare tillverkning.

(22) Det yttre lagret av mindre kristalliserad kiselkarbid säljs till stålindustrin som metallurgisk kiselkarbid och används som tillsats i stålproduktionen. Cylinderns väl kristalliserade inre lager, den s.k. råa kiselkarbiden, separeras försiktigt efter kiselkarbidhalt och bearbetas ytterligare. Beroende på produktens slutliga användning krossas den råa kiselkarbiden i bitar, mals, mikroniseras, renas från järn, vattentvättas och behandlas kemiskt. Slutligen, genom silning, luftseparering och sedimentering i vatten, klassificeras kiselkarbidkornen efter fastställda kornstorlekar, varpå den antingen säljs som kiselkarbid för slipmedel eller eldfast kiselkarbid, eller bearbetas vidare och säljs som kiselkarbidpulver. Framställnings- och separeringsprocessen för kiselkarbid visas förenklat i figur 1.

Figur 1

>Hänvisning till>

(23) Kiselkarbidtillverkare som Saint-Gobain och ESK utför alla steg i tillverkningsprocessen. De framställer rå kiselkarbid i en ugnsanläggning och bearbetar den sedan. Det finns dock företag på marknaden som enbart bearbetar kiselkarbid. Dessa företag är antingen verksamma som återvinnare, köper rå eller delvis bearbetad kiselkarbid från tillverkare inom EES eller importerar råmaterialet från leverantörer utanför EES. De kallas bearbetande företag.

Den relevanta produktmarknaden för rå kristallin kiselkarbid är inte samma som den för metallurgisk kiselkarbid

(24) Metallurgisk kiselkarbid och rå kristallin kiselkarbid används för olika tillämpningar beroende på sina olika fysiska och kemiska egenskaper. Det finns begränsade möjligheter att byta ut dem mot varandra, eftersom de har olika kiselkarbidhalt. Kiselkarbidhalten anger halten av föroreningar i materialet. Mängden och typen av föroreningar (aluminium, järn, fritt kisel och kol) påverkar kiselkarbidens färg och kristallernas storlek, form och modifiering (8). För slipmedel krävs en hög kiselkarbidhalt, eftersom den, tillsammans med andra parametrar, bestämmer kristallernas form och därför direkt påverkar materialets slipförmåga. Vad gäller eldfasta tillämpningar ger material med låg kiselkarbidhalt inte den kemiska renhet som krävs för tillverkning av värmebeständiga produkter. Därför används för slipmedel och eldfasta tillämpningar nästan uteslutande kristallin kiselkarbid med en hög kiselkarbidhalt, medan den metallurgiska kiselkarbid som används i järnindustrin har en betydligt lägre kiselkarbidhalt. Enligt artikeln "Silicon Carbide" av Roger Loughborough i tidskriften "Industrial Minerals", november 1994 (bilaga 12 till anmälan, s. 47), har metallurgisk kiselkarbid i allmänhet en kiselkarbidhalt på 85-94 %, eldfast kiselkarbid en halt på 92-99 % och kiselkarbid för slipmedel en halt på 98-100 %. Detta har kommissionen fått bekräftat genom sina undersökningar (9).

(25) Parterna anser att kiselkarbidhalten inte har någon betydelse för åtskillnaden mellan metallurgisk kiselkarbid och kristallin kiselkarbid. Enligt de svar som kommissionen fått från 67 tillverkare av kiselkarbid för slipmedel, 26 tillverkare av eldfast kiselkarbid och 5 kunder som använder kristallin kiselkarbid för andra industriella tillämpningar, anser slutanvändare att kiselkarbidhalten är en viktig egenskap för tillverkningen av deras slutprodukter. Dessutom menade flera leverantörer att kiselkarbidhalten, tillsammans med gradering, kemisk sammansättning och densitet, är den egenskap som i första hand skiljer olika kategorier och kvaliteter av kiselkarbid åt. Ingen av de leverantörer som kommissionen frågade ansåg att kiselkarbidhalten var en oväsentlig skillnad mellan metallurgisk och kristallin kiselkarbid.

(26) I gjuterier och masugnar kan metallurgisk kiselkarbid tekniskt sett ersättas med kristallin kiselkarbid. Ur ekonomisk synvinkel kan kristallin kiselkarbid dock inte anses vara ett substitut, på grund av prisskillnaden. Enligt resultaten av kommissionens undersökning var priset på metallurgisk kiselkarbid i EES runt 445 ecu per ton 1995, medan priset på rå kristallin kiselkarbid var runt 471 ecu per ton. Å andra sidan är metallurgisk kiselkarbid inte ett substitut för kristallin kiselkarbid, eftersom den i allmänhet inte har de kristallegenskaper som krävs för slipmedel eller den kemiska renhet som krävs för eldfasta och andra industriella tillämpningar.

(27) Enligt parterna "är tekniken för framställning av kiselkarbid ett klassiskt fall av gemensam framställning, d.v.s. man får fram metallurgisk och kristallin kiselkarbid samtidigt" (svar på kommissionens meddelande om invändningar ("Svar"), s. 20. Det förhållande mellan metallurgisk kiselkarbid och kristallin kiselkarbid som blir resultatet av uppvärmningen beror på ugnens konstruktion och storlek samt råmaterialens kvalitet. En ugn kan fungera så att endast metallurgisk kiselkarbid framställs. Det är emellertid tekniskt omöjligt att öka andelen kristallin kiselkarbid över en viss nivå. I de konventionella Acheson-ugnar som de flesta tillverkare använder, inklusive Norton, kan andelen kristallin kiselkarbid ökas till ca 80 %, medan förhållandet mellan metallurgisk och kristallin kiselkarbid i de stora ugnar som ESK använder i Delfzijl är cirka [. . .]. En väsentlig ökning av andelen kristallint material över dessa nivåer skulle kraftigt öka energiförbrukningen och kostnader för kemisk behandling.

(28) Inom EES är metallurgisk kiselkarbid en biprodukt vid framställningen av kristallin kiselkarbid, eftersom framställningen av metallurgisk kiselkarbid är mindre lönsam med de nuvarande priserna. På sidan 15 tredje stycket i sitt svar anger parterna att metallurgisk kiselkarbid endast är en biprodukt. Även det faktum att en av de viktigaste synergieffekter som uppnås genom transaktionen är möjligheten att öka andelen kristallin kiselkarbid som framställs i ESK:s fabrik i Delfzijl tyder på detta (s. 16 fjärde och femte styckena i svaret).

(29) Parterna har hävdat att metallurgisk kiselkarbid i vissa fall kan bearbetas till eldfast kiselkarbid genom kemisk behandling. Därför menar de "att utbytbarheten på utbudssidan motiverar slutsatsen att det finns en enda marknad för kiselkarbid som omfattar både metallurgisk och kristallin kiselkarbid" (s. 22 i svaret). Detta är dock inte samma sak som utbytbarhet på utbudssidan, eftersom det krävs ytterligare bearbetning. Bearbetningen av metallurgisk kiselkarbid till kristallin kiselkarbid innebär merkostnader som huvudsakligen beror på en högre energiåtgång. Det skulle vara irrationellt att sälja metallurgisk kiselkarbid överhuvudtaget, om den så lätt kan bearbetas till en mer lönsam eldfast kiselkarbid. Med en gemensam framställningsprocess, som innebär att metallurgisk och kristallin kiselkarbid fås fram samtidigt, och när målet är en så låg produktion av metallurgisk kiselkarbid som möjligt är det svårt att se varför utbytbarheten skulle vara betydande. Om den vore det borde det var mer rationellt att till övervägande del tillverka kristallin kiselkarbid och därigenom undvika att framställa metallurgisk kiselkarbid som en biprodukt. Gemensam framställning är en betydande begränsning av utbytbarheten på utbudssidan, vilket klart framgår av det faktum att metallurgisk kiselkarbid fortsätter att framställas trots att det är den minst lönsamma produkten.

(30) De skäl som anförts ovan tyder på att utbytbarheten på utbudssidan mellan rå kristallin kiselkarbid och metallurgisk kiselkarbid är mycket begränsad och otillräcklig, och att kristallin kiselkarbid och metallurgisk kiselkarbid är två olika relevanta produktmarknader. Om man tar hänsyn till efterfrågesidan bekräftas denna slutsats. Marknadsdefinitionen kan dock lämnas därhän, eftersom det inte finns några konkurrensmässiga problem på dessa två marknader.

Bearbetad kristallin kiselkarbid för slipmedel och eldfasta tillämpningar är olika relevanta produktmarknader

(31) Bearbetad kiselkarbid för slipmedel och eldfasta tillämpningar framställs nästan uteslutande av rå kristallin kiselkarbid. Först sorteras den råa kiselkarbiden efter kiselkarbidhalt och sedan krossas och mals den innan den renas från järn och silas. Kiselkarbidkorn för eldfasta tillämpningar och slipmedel klassificeras på olika sätt. Slipkorn av kiselkarbid klassificeras enligt europeiska FEPA-standarder, vilka har överenskommits inom den europeiska slipmedelindustrin (10), medan eldfasta kiselkarbidkorn klassificeras enligt enskilda kunders krav.

(32) Det finns två olika FEPA-standarder, nämligen P-standarden för belagda slipkorn och F-standarden för bundna slipkorn. Bundna slipkorn omfattar skivor, segment, byggstenar och stavar i vilken kornen hålls samman av ett bindemedel, vanligtvis glasbaserade keramiska bindningar, harts, schellack eller gummi. I belagda slipmaterial, å andra sidan, är ett lager av slipkorn, utan någon bindning mellan de enskilda kornen, hårt fästade på flexibla underlag, som papper, tyg, fiber, pappersduk eller tygfiber. Båda FEPA-standarderna omfattar flera olika kiselkarbidkvaliteter och anger den genomsnittliga kornstorleken och partiklarnas storleksvariationer inom varje kategori. Inom P-standarden är toleranserna mindre än inom F-standarden. Varje avvikelse från den definierade kornstorleksfördelningen skulle äventyra slippulvrets funktion, eftersom för stora korn kommer att skrapa den behandlade ytan, medan för små korn inte kommer att bidra till materialets slipförmåga. Därför ansåg alla de tillverkare av slipkorn som kommissionen frågade att FEPA-standarderna är viktiga, både vad gäller tillverkningen av deras slutprodukter och deras val av leverantörer.

(33) När det gäller eldfasta produkter bör kiselkarbidkornen för byggstenar för ugnsfoder vara blockformiga för att ge högsta möjliga densitet, vilken ger styrka och värmeledningsförmåga. När det gäller ugnsfoder för brännungnar måste produkterna vara så lätta som möjligt, men fortfarande ha tillräcklig styrka för att ge stöd åt de produkter som skall värmas upp. Därför väljs spetsiga korn med en lägre bulkdensitet.

(34) I allmänhet är bearbetningen av eldfasta korn enklare än bearbetningen av slipkorn, eftersom kiselkarbidkorn för tillverkning av slipmedel förutom att de krossas, silas och renas från järn ofta genomgår kemisk behandling, tvättas i vatten och ibland våtklassificeras (se bilaga 13 till anmälan). den ytterligare bearbetningen ökar kostnaderna för tillverkningen av slipkorn av kiselkarbid jämfört med eldfasta korn, och prisskillnaden mellan dem återspeglar i viss mån de olika bearbetningskostnaderna. Kommissionen fann genom sin undersökning att priset på eldfasta kiselkarbidkorn inom EES var ca 835 ecu per ton 1995, medan slipkorn av kiselkarbid kostade ca 1 255 ecu per ton.

(35) Eldfasta korn tillverkas enligt enskilda kunders specifikationer, medan slipkornen tillverkas enligt FEPA-standarden. Med tanke på att de eldfasta kornen i allmänhet innehåller mindre kiselkarbid och på grund av de olika typerna av slipkorn, skulle en slipmedeltillverkare aldrig överväga att köpa eldfasta korn, eftersom de inte skulle uppfylla deras krav. Å andra sidan, även om det skulle vara teoretiskt möjligt för tillverkare av eldfasta produkter att använda slipkorn i vissa fall, skulle de i praktiken aldrig göra det på grund av sina särskilda krav och de väsentligt högre priserna på slipkorn. Ur efterfrågeperspektiv är slipkorn av kiselkarbid och eldfasta kiselkarbidkorn därför två olika relevanta produktmarknader.

(36) Kiselkarbidkorn för eldfasta tillämpningar och slipmedel krossas, silas och renas från järn med samma utrustning, vilken endast anpassas beroende vilken typ av korn som skall framställas. På grund av den ytterligare bearbetning som flera typer av slipkorn kräver, är möjligheterna att ställa om från tillverkning av eldfasta korn till slipkorn begränsade, medan det är möjligt att ställa om från slipkorn till eldfasta korn. I detta sammanhang bör dock beaktas att en större omställning av produktionen till eldfasta korn skulle innebära att anläggningar för bearbetning av slipkorn, som t.ex. kemisk behandling och våtklassificering, skulle underutnyttjas, vilket skulle göra omställningen mindre intressant av ekonomiska skäl.

(37) Sammanfattningsvis är kiselkarbid för slipmedel och eldfasta tillämpningar två olika relevanta produktmarknader. Det bör här påpekas att det är helt olika kundgrupper som köper slipkorn respektive eldfasta korn, och att prisdifferentieringen är möjlig på grund av produkternas olika egenskaper.

Bearbetad kiselkarbid för andra industriella tillämpningar är en separat relevant produktmarknad avskild från marknaderna för bearbetad kiselkarbid för slipmedel och eldfasta tillämpningar

(38) Förutom de tillämpningar som nämns ovan bearbetas förhållandevis små mängder kiselkarbid vidare, t.ex. mals till kiselkarbidpulver, och används i olika andra tillämpningar inom industrin. Som exempel på sådana tillämpningar kan särskilt nämnas metallmatriskompositer och kiselkarbid för tillverkning av golvmaterial, värmeelement, överspänningsavledare, spänningsberoende elektriska motstånd och sandblästring.

Slutsats om produktmarknader för kiselkarbid

(39) På grundval av ovanstående är de relevanta produktmarknaderna

- marknaden för kiselkarbid för metallurgisk användning,

- marknaden för rå kristallin kiselkarbid,

- marknaden för bearbetad kiselkarbid för slipmedel,

- marknaden för bearbetad kiselkarbid för eldfasta tillämpningar, och

- marknaden för bearbetad kiselkarbid för andra industriella tillämpningar.

(40) Kommissionen har vid definitionen av marknaden i detta ärende gått tillväga på samma sätt som i tidigare ärenden. Den ovan gjorda åtskillnaden mellan fem olika marknader för kiselkarbid är i överensstämmelse med den linje kommissionen antog i ärendet Starck/Wienberger i fråga om en koncentration på marknaden för korund (elektrosmält aluminiumoxid), ett råmaterial som också används inom slipmedelindustrin och industrin för eldfasta produkter, samt för andra industriella tillämpningar (11). I det beslutet ansåg kommissionen att det inte finns en enda marknad för korund, utan snarare avskilda produktmarknader beroende på produkternas huvudsakliga användning och skillnader i fråga om kunder och distributionskanaler, vilken kvalitet som krävs, prisnivåer och urval av möjliga substitut. Även i det aktuella ärendet instämde nästan alla de kunder och konkurrenter som kommissionen frågat i den ovan gjorda indelningen i fem olika kiselkarbidmarknader.

(41) I ärende IV/M.619 - Gencor Lonrho (12), tillverkades platinametaller (platina, palladium, rodium, iridium, osmium och rutenium) uppenbart genom en gemensam produktionsprocess. Kommissionen drog dock ändå slutsatsen att varje metall utgjorde en avskild relevant produktmarknad, eftersom prissättningen, prisnivåerna och tillämpningarna var olika för varje metall.

(42) Parterna har hävdat (s. 22 fjärde stycket i svaret) att kiselkarbid för slipmedel, för eldfasta tillämpningar och för andra industriella tillämpningar inte är åtskilda marknader, utan del av en övergripande kiselkarbidmarknad. Enligt diskussionen ovan framställs dock slipkorn och eldfasta korn av rå kristallin kiselkarbid. Parterna har därför i praktiken hävdat att råmaterialet hör till samma relevanta produktmarknad som de bearbetade kornen. Detta argument skulle endast var rimligt om bearbetningen var enkel och priserna på marknaderna för råmaterial och för färdiga produkter vore mer eller mindre desamma, men så är inte fallet. Kommissionen fann i sin undersökning att det genomsnittliga priset på rå kristallin kiselkarbid i EES var ca 471 ecu per ton 1995, medan priset på eldfasta kiselkarbidkorn var ca 835 ecu och priset på slipkorn av kiselkarbid var ca 1 255 ecu.

(43) Den begränsade utbytbarheten på utbudssidan mellan de olika typerna av kiselkarbid framgår även av att vinstmarginalerna är olika för olika typer. I sitt svar till meddelandet om invändningar erkänner parterna att [. . .] (s. 4 i svaret). Dessutom [. . .] (s. 15 i svaret). Sådana skillnader i vinstmarginaler skulle inte kunna bestå om det rådde väsentlig utbytbarhet på utbudssidan, eftersom sådan utbytbarhet skulle medföra i stort sett enhetliga vinstmarginaler för alla typer. Det är därför uppenbart att utbytbarheten på utbudssidan är låg mellan de olika typerna av kiselkarbid.

(44) Parterna hävdade i sitt svar till meddelandet om invändningar att kommissionen i antidumpningsundersökningen 1994 "drog slutsatsen att argumenten för utbudssidan är tillräckligt starka för att en definition av marknaden med utgångspunkt i produkternas slutliga tillämpning inte är motiverad när det gäller kiselkarbid" (s. 19 i svaret). Enligt parterna handlar kommissionen inte i överensstämmelse med rådets antidumpningsförordning från april 1994 om den anger de fem ovan nämnda marknaderna som de relevanta produktmarknaderna i detta ärende (13).

(45) Vad detta beträffar bör noteras att syftet med ett antidumpningsförfarande och ett koncentrationsförfarande inte är detsamma. Ett antidumpningsförfarande är avsett att korrigera snedvridningar inom internationell handel, så att åtgärder kan vidtas mot dumpning som orsakar tillverkare i gemenskapen väsentlig skada, i den utsträckning åtgärderna upphäver den skada som orsakats dessa tillverkare.

(46) I ett antidumpningsförfarande får åtgärder endast vidtas om det har fastställts att den vara som tillverkats av gemenskapsindustrin är "likadan" som den importerade varan i fråga. Denna definition av den likadana varan i ett antidumpningsförfarande kan därför vara annorlunda än definitionen av den eller de relevanta produktmarknaderna enligt koncentrationsförordningen.

(47) I en undersökning enligt koncentrationsförordningen läggs mer vikt vid en noggrann bedömning av, bland annat, en varas därför ge en vidare eller smalare definition av den relevanta produktmarknaden än vad som skulle vara fallet om bedömningen hade gjorts enligt antidumpningslagstiftingen.

(48) I det aktuella ärendet ansågs den anmälda transaktionen även kräva en undersökning av marknaderna för förädlade kristallina kiselkarbidprodukter avsedda för slipmedel, eldfasta tillämpningar eller andra industriella tillämpningar, medan det i rådets förordning om antidumpningsåtgärder anses att de liknande fysiska egenskaperna, de liknande framställningsprocesserna och förekomsten av en viss utbytbarhet mellan metallurgisk kiselkarbid och rå kristallin kiselkarbid, även om det finns olika typer av kiselkarbid med olika användningar, utgör tillräckliga skäl för ett beslut att kiselkarbid som säljs av tillverkare i gemenskapen i allmänhet bör anses vara en likadan produkt som den som importeras från de berörda länderna. Utbytbarheten på utbudssidan beaktades dock i antidumpningsförfarandet endast i den utsträckning som det erkändes att rå kristallin kiselkarbid kunde användas som substitut för metallurgisk kiselkarbid. Härav följer att metallurgisk kiselkarbid inte var ett substitut för kristallin kiselkarbid avsedd för slipmedel, eldfasta tillämpningar eller andra industriella tillämpningar.

(49) Av alla de ovan angivna skälen är kommissionens beslut om förekomsten av de fem ovannämnda marknaderna i koncentrationsärendet motiverat. Det står emellertid också klart att marknaderna för kiselkarbid för slipmedel och eldfasta tillämpningar är olika produktmarknader och därför består var och en av dessa marknader av ett antal olika produktsegment. Det vore dock inte motiverat att hävda att vart och ett av dessa segment bör anses vara separata relevanta produktmarknader, eftersom det finns utbytbarhet på både efterfråge- och utbudssidan på både marknaden för slipmedel och den för eldfasta tillämpningar.

(50) Parterna har hävdat att det finns substitut för kiselkarbid för slipmedel samt eldfasta och metallurgiska tillämpningar, och att dessa substitut därför bör ingå i de relevanta produktmarknaderna. Nedan diskuteras varför detta inte bekräftas av kommissionens undersökning.

A.2 Kiselkarbid för metallurgiska tillämpningar

(51) Parterna anser att kiselkarbid för metallurgiska tillämpningar kan ersättas med 75-procentigt ferrokisel (FeSi) med normal eller låg aluminiumhalt, eftersom båda materialen används för samma tillämpningar. Enligt parterna grundar sig priserna för både metallurgisk kiselkarbid och ferrokisel på silikonhalten i respektive material. De slutanvändare kommissionen har frågat har angivit att kiselkarbid har särskilda fördelar vid metallurgiska tillämpningar. Frågan om huruvida metallurgisk kiselkarbid och ferrokisel hör till samma relevanta produktmarknad kan emellertid lämnas därhän, eftersom den föreslagna koncentrationen inte i något fall skulle förstärka eller ge upphov till en dominerande ställning.

A.3 Rå kristallin kiselkarbid

(52) Rå kristallin kiselkarbid säljs till företag som bearbetar råmaterialet vidare till kiselkarbid för slipmedel, eldfast kiselkarbid och kiselkarbid för andra industriella tillämpningar. Inga andra råmaterial kan fungera som alternativ till kiselkarbid i detta skede av produktionen, eftersom endast rå kiselkarbid kan bearbetas till kiselkarbid för slipmedel samt eldfasta och andra industriella tillämpningar. Ingen marknadsdefinition behöver dock göras, eftersom ingen dominerande ställning skapas eller förstärks.

A.4 Bearbetad kiselkarbid för slipmedel

(53) Parterna i koncentrationen anser att kiselkarbid, trots skillnader i dess fysiska egenskaper och trots att slutanvändarna inom slipmedelindustrin föredrar vissa slipmaterial i vissa tillämpningar, konkurrerar med andra råmaterial i fråga om slipmedel. Enligt parterna kan vissa av dessa material anses utgöra en enda produktmarknad tillsammans med kiselkarbid. Parterna menar därför att det inte finns någon avskild produktmarknad för kiselkarbid för slipmedel, utan att kiselkarbid snarare skulle vara en del av en övergripande marknad för råmaterial för slipmedelindustrin, inbegripet mineral som används i slipmedel, som syntetiska diamanter, kubisk bornitrid (CBN), vit och brun aluminiumoxid, elektrosmält aluminium, zirkonium-aluminiumoxid och fraktionerad aluminiumoxid i gel (14). Parterna har dock medgett att kiselkarbid inte kan ersättas helt av dessa material i alla tillämpningar, utan endast till en viss grad. Enligt parterna kan kiselkarbid ersättas direkt av syntetiska diamanter i 40 % av tillämpningarna, och av vit aluminiumoxid i 10 % av tillämpningarna (15). Därför ansågs det vara lämpligt att lägga till 40 % av försäljningen av syntetiska diamanter och 10 % av försäljningen av vit aluminiumoxid i slipmedelindustrin till marknadsvolymen för kiselkarbid för slipmedel (16). Parterna har betonat att de har definierat marknaden mycket snävt och att detta måste beaktas vid bedömningen av den föreslagna koncentrationens inverkan på konkurrensen.

(54) För att kontrollera parternas åsikter genomförde kommissionen en omfattande undersökning av de största tillverkarna av slipmedel i EES. Av de sammanlagt 67 slipmedelstillverkare som besvarade enkäten tillverkade 32 bundna slipmedel och 16 belagda slipmedel. 19 tillverkade antingen båda typerna av slipmedel eller angav inte vilken typ de tillverkade. De tillverkare kommissionen frågade svarade för ungefär en tredjedel av EES-marknaden 1995 (exklusive parternas egen förbrukning) (17). Av de sammanlagt 67 tillverkare som besvarade enkäten köpte 10 (14,9 %) mer än 500 ton kiselkarbid 1995, 19 (28,4 %) mer än 250 ton och 37 (55,2 %) mer än 100 ton. I genomsnitt köpte de 238 ton kiselkarbid 1995. Den största kunden köpte 2,7 % av den kiselkarbid för slipmedel som sålts i EES.

Mineral som används i slipmedel - fysiska och kemiska egenskaper

(55) Slipkornens storlek är av avgörande betydelse för kunderna, eftersom grova korn skär snabbare och vid lägre temperaturer, men kanterna blir mindre med finare korn. I allmänhet används grövre korn för tyngre arbeten som snabb avverkning av spån från arbetsstycken med grov yta, medan finare korn används för finbearbetning och polering. Kristallformen och kornstorleken bestämmer slipkornens slipförmåga, medan den kemiska renhet påverkar tillverkningsprocessen för de slutliga slipprodukterna. Ju högre den kemiska renheten är, desto bättre reagerar slipkornen på bindemedlet (harts, keramik). Detta är särskilt viktigt för framställningen av bundna slipskivor, vilka måste kunna klara de höga temperaturer som uppstår vid slipningen, eftersom stora temperaturökningar kan öka den kemiska reaktionsförmågan.

(56) Förutom kornstorleken är även bindemedlet, kristallformen och typen av slipmineral och dess egenskaper av avgörande betydelse för den slutliga produktens slipförmåga. Varje typ av slipmineral har olika egenskaper i fråga om hårdhet, seghet (förmåga att spricka), kemisk tröghet, värmeledningsförmåga och skärens form. Exempelvis är ett slipminerals förmåga att penetrera andra material (arbetsstycken) och avverka spån bättre ju hårdare den är. Ju segare ett slipmineral är, desto större är dess förmåga att motstå långa perioder med hög värme, tryck, stötar och friktion. Slipmineral som är mycket spröda spricker när de blir slöa och åstadkommer därigenom nya skär med vilka slipningen fortsätter.

Kiselkarbid

(57) Kiselkarbid är ett extremt hårt material som har god hållbarhet och tål uppvärmning till runt 1 500 °C. På grund av sin hårdhet kombinerad med sprödhet är kiselkarbiden ett utmärkt material för slipmedel och enligt parterna framför allt lämpat för verktygsslipning, valsslipning (stål och papper), slipning och polering av injektionsnålar och svetsfogar samt för skärning av karbid. Kiselkarbid används oftast för grått gjutjärn och andra hårda metaller än järn, såsom mjukt brons, koppar, aluminium och mässing, samt icke-metalliska material som glas, gummi, trä, natursten, marmor och sinterkarbider (18). Tillverkare av belagda slipmedel rekommenderar kiselkarbid för målarfärg, fernissa, lack, konstmaterial och gips (19). Grön kiselkarbid är hårdare, men sprödare än svart kiselkarbid (20). Därför används den i första hand för precisionsslipning och polering av andra hårdmetaller än järn, för vilka nålvassa skär behövs för att avlägsna material, t.ex. hårda oxidskikt på stålvalsar i stålverk. Svart kiselkarbid, å andra sidan, används huvudsakligen för slipning av icke-metalliska material. Tillverkarna av bundna slipmedel kan uppenbarligen bättre ersätta svart kiselkarbid med grön kiselkarbid, men för vissa slipmedel kan grön kiselkarbid på grund av sin höga renhet och hårdhet inte ersättas av svart kiselkarbid (21).

(58) Enligt svaren på kommissionens undersökning anser 95,7 % av slipmedelstillverkarna att kiselkarbidens hårdhet åtminstone är "ganska viktig" för tillverkningen av deras slutprodukter och 75,4 % av dem anser att egenskapen är "mycket viktig". I jämförelse med andra slipmineral är endast syntetiska diamanter, kubisk bornitrid (CBN) och borkarbid hårdare än kiselkarbid. Vit eller brun elektrosmält aluminiumoxid och zirkonium-aluminiumoxid är båda betydligt mindre hårda än kiselkarbid (se tabell 1 nedan).

(59) Enligt kommissionens undersökning använder alla slipmedelstillverkare förutom kiselkarbid redan andra slipmaterial för tillverkning av sina slutprodukter. De flesta använder även vit och brun aluminiumoxid, vissa använder zirkoniumaluminiumoxid och fraktionerad aluminiumoxid i gel, och några få tillverkare använder även syntetiska diamanter eller CBN. De flesta har dock angivit att kiselkarbid inte kan ersättas av andra slipmineral. På grund av sina särskilda egenskaper är kiselkarbiden dessutom oundgänglig vid slipmedel. Det stora flertalet tillverkare angav att de inte skulle använda kiselkarbid och andra slipmineral i samma tillämpningar och att kiselkarbid endast i mycket begränsad omfattning kan ersättas av andra mineral. Eftersom dessa slipmineral uppvisar olika egenskaper och förmågor skulle varje utbyte av kiselkarbid mot något annat material kräva forsknings- och utvecklingsverksamhet, provning och förändringar i produktionsprocessen. Slipmedelstillverkarna har angett att kostnaderna för en övergång från en kiselkarbidbaserad produkt till en produkt baserad på ett annat slipmineral skulle

>Plats för tabell>

uppgå till mer än 5-10 % av de totala kostnaderna. Av dessa skäl angav de allra flesta slipmedelstillverkarna att de inte skulle kunna tänka sig att ersätta kiselkarbid med något slipmaterial, grundat på antagandet att priset på kiselkarbid skulle öka varaktigt med 5-10 %.

(60) I sitt svar på meddelandet om invändningar anger parterna att "kommissionen inte tar hänsyn till att slutanvändarna på slipmedelsmarknaden inte bryr sig om vilket råmaterial de använder, utan enbart vill ha en lösning för behandlingen av ett särskilt material" (s. 70 i svaret). Detta bekräftas inte av kommissionens undersökning bland slipmedelstillverkare i EES.

Aluminiumoxid

(61) Elektrosmält aluminiumoxid är ett syntetiskt mineral som framställs av bauxit genom uppvärmning till höga temperaturer. Smält aluminium tillverkas i två huvudkvaliteter, vit aluminiumoxid, som karaktäriseras av sin kemiska renhet (Al2O3-halt på minst 98 %), och brun aluminiumoxid med en högre halt av föroreningar (Al2O3-halt på mindre än 98 %). Kiselkarbidens hårdhet är betydligt högre än för de olika typerna av aluminiumoxid, vilket gör kiselkarbiden användbar på olika områden. Dessutom har kiselkarbiden inte samma ritsmönster som aluminiumoxiden, eftersom den senare är mycket segare. Slutanvändare bestämmer sig därför för att använda kiselkarbid eller aluminiumoxid beroende på vilket resultat de önskar i fråga om ytråhet. Smält aluminium används, på grund av sin överlägsna seghet, i stor omfattning för tunga sliptillämpningar som omfattar hårdmetall, som slipning av verktygskolstål, legeringsstål, rostfritt stål, snabbstål, smidbat gjutjärn, smidesjärn och hårt brons (22). Det används därför huvudsakligen för slip- och putstillämpningar inom stålindustrin och i gjuterier. Typiska produkter som behandlats med aluminiumoxid är gjutstål, vevaxlar och alla slag av stålverktyg liksom formar och mallar. På grund av sin relativa mjukhet kan aluminiumoxid inte användas för behandling av material som glas, keramik och gjutjärn.

(62) Kiselkarbid däremot används oftast för slipning och polering av grått gjutjärn, hårda metaller utom järn, såsom mjuk brons, koppar, aluminium, mässing och ickemetalliska material som glas, gummi, trädelar, sten marmor och sinterkarbider (23). Anledningen till att kiselkarbiden inte är lämpad för slipning av järnhaltiga metaller, verktygskolstål med hög kolhalt och legerat stål är att den har en tendens att reagera kemiskt med dessa material vid temperaturer som vanligtvis uppnås under slipningen (24). Kiselkarbid regerar framför allt med alla typer av oxider, såsom kopparoxid, nickeloxid, manganoxid, kromoxid, järnoxid, kalciumoxid och magnesiumoxid och skulle ha oönskade effekter på arbetsstycket. Aluminiumoxiden å andra sidan är mycket trög även vid höga temperaturer och reagerar endast med ett fåtal material (25). Detta bekräftas i "Norton Specifiction Manual", som rekommenderar slipskivor av aluminiumoxid för de flesta metaller, medan slipskivor av kiselkarbid rekommenderas för icke-metalliska arbetsstycken av t.ex. konstmaterial, glas eller keramik (26). Dessutom finns det olika FEPA-standarder för den kemiska analysen av kiselkarbid (27) och smält aluminium (28).

(63) Hartsbundna och keramiskt bundna slipskivor av kiselkarbid eller smält aluminium kan tillverkas med samma utrustning. De skillnader som finns är av mindre betydelse och gäller komprimeringen med hjälp av hydrauliska pressar och bränntemperaturen. Ett utbyte av kiselkarbiden mot smält aluminium skulle dock kräva en anpassning av deras respektive underlag och bindemedlens sammansättning. Eftersom båda materialen är mycket viktiga för att en god slipförmåga skall uppnås, skulle varje förändring av bindemedlens sammansättning kräva investeringar i forskning och utveckling och en provningsfas i nära samarbete med potentiella kunder (29). Flera slipmedelstillverkare angav att de tvivlade på att deras kunder skulle godta andra mineral som substitut i alla lägen. Substitueringen skulle i varje fall förknippas med tilläggskostnader för kundservice, försäljning och marknadsföring.

(64) Det verkar dock som om det i första hand är på grund av de olika fysiska egenskaperna och produktegenskaperna som ersättning av kiselkarbid med smält aluminium inte anses vara trolig, även om priserna för kiselkarbid skulle öka med 5-10 %. Enligt svaren på kommissionens enkät skulle en stor majoritet av slipmedelstillverkarna av fysiska-tekniska skäl "inte alls" kunna tillverka sina slutprodukter med vit aluminiumoxid i stället för kiselkarbid. Om man antar att kiselkarbidpriserna varaktigt skulle öka med 5-10 %, skulle ännu fler kunder välja att inte ersätta kiselkarbiden med vit aluminiumoxid. Vad gäller brun aluminiumoxid anser slipmedelstillverkarna att möjligheterna att ersätta kiselkarbiden är ännu mer begränsade.

(65) Parterna har hävdat att resultaten ovan inte har bedömts på ett metodiskt konsekvent sätt, eftersom de helt enkelt grundar sig på antalet inkomna svar, utan hänsyn till vilken ekonomisk betydelse det företag har som givit ett visst svar. Den åsikt en slipmedelstillverkare som förbrukar 5 ton kiselkarbid om året har om möjligheten att gå över till andra material, väger därmed lika tungt som svaret från ett företag med en kiselkarbidförbrukning på runt 850 ton per år.

(66) Eftersom kommissionen har frågat så gott som alla större slipmedeltillverkare i EES verkar det dock sannolikt att de allra flesta kunder har ännu mer begränsade möjligheter att ersätta kiselkarbid än vad som framgår av resultaten av kommissionens undersökning. Parterna har indirekt medgivit detta när de anger att "en mindre tillverkare som är specialiserad på kiselkarbidprodukter kan naturligtvis endast använda kiselkarbid för tillverkningen av dessa verktyg" (30). Tyrolit, en stor slipmedelstillverkare, har angivit att man "delvis" skulle kunna ersätta kiselkarbid med aluminiumoxid. Andra större kiselkarbidkunder har inte påstått att de har stora möjligheter att ersätta kiselkarbid med andra råmaterial, eftersom slipmedelstillverkare som köper lika mycket eller mera kiselkarbidkorn än Tyrolit har angivit att de inte skulle kunna tillverka sina slutprodukter med andra råmaterial än kiselkarbid. Eftersom de flesta slipmedelstillverkarna i EES är små och medelstora företag, kan slutsatsen dras att den totala efterfrågan på kiselkarbid skulle vara ännu mer inelastisk vid en liten och varaktig prisökning än vad som framgått av svaren på kommissionens enkät. Detta tyder på att en liten men signifikant prisökning skulle vara lönsam.

>Plats för tabell>

(67) Av ovan angivna skäl anser kommissionen inte att vit och brun aluminium är direkta och effektiva substitut för kiselkarbid. Denna åsikt får stöd av det faktum att smält aluminium inte har ersatt kiselkarbid i slipmedel, trots att det sistnämnda materialet är mycket dyrare. Det finns tecken på att det genomsnittliga priset för aluminiumoxid för slipmedel är betydligt lägre än det genomsnittliga priset för slipmedelskorn av kiselkarbid. I Tyskland var exempelvis det genomsnittliga priset för vit smält aluminiumoxid (FEPA-F 60-120) den 1 februari 1996 runt 1 637 tyska mark per ton, medan det genomsnittliga priset på slipkorn av svart kiselkarbid (FEPA-F 60-120) var 2 475 tyska mark per ton (se tabell 2 ovan). Detta innebar en prisskillnad på 51,2 %. Det genomsnittliga priset för korn av grön kiselkarbid (FEPA-F 60-120) var 67,8 % högre. Kommissionen har i tidigare ärenden ansett att väsentliga och varaktiga prisskillnader mellan liknande varor tyder på olika produktmarknader (31). Dessutom har till och med utvecklingen av de genomsnittliga priserna varit olika under de senaste fem åren. Sedan 1991 har priset för vit smält aluminiumoxid sjunkit med 14,3 %, medan priset för slipkorn av svart kiselkarbid endast har sjunkit med 3,7 %. Under samma tid har priset för brun smält aluminiumoxid sjunkit med så mycket som 14,8 %.

(68) Av ovan angivna skäl anser slipmedelstillverkare inte att vit och brun aluminiumoxid är direkta och effektiva substitut för kiselkarbid.

Syntetiska diamanter

(69) Diamantskivor kan inte tillverkas med samma utrustning som slipskivor av konventionella korn som kiselkarbid eller smält aluminium. Den teknik som används för tillverkningen av diamantskivor är annorlunda, eftersom diamanter binds på ett tunt lager harts, keramisk harts eller metaller som slutligen fästs på en slipkropp av aluminium. Alla slipmedelstillverkare som kommissionen frågat har angivit att de inte skulle kunna tillverka diamantskivor med samma utrustning och maskiner som de använder för tillverkningen av slipskivor av kiselkarbid eller andra konventionella slipkorn. Om en kund inte redan tillverkar diamantskivor, skulle kostnaderna för en omställning från kiselkarbid till syntetisk diamant omfatta stora investeringar i ny utrustning (32). Enligt uppskattningar av olika slipmedelstillverkare, skulle de totala investeringskostnaderna i samband med omställning uppgå till ungefär 2,5-15 miljoner tyska mark (33). Dessutom skulle varje ändring av produktvalet vara ett viktigt strategiskt beslut som skulle kräva att slipmedelstillverkaren för lång tid knöt sig till andra kundgrupper. Dessutom skulle det vara osäkert om köparna av de slutliga slipprodukterna skulle godta förändringarna av slipmedlets sammansättning, eftersom detta skulle innebära betydande investeringar i ny utrustning även för dem (se nedan). Båda faktorerna gör det mycket osannolikt att tillverkare av konventionella slipmedel skulle övergå till att beställa syntetisk diamant i stället för kiselkarbid, på grund av en liten men väsentlig förändring av de relativa priserna (34).

(70) Enligt slipmedelstillverkarna kan syntetisk diamant endast användas för tillverkning av metallbundna galvaniska skivor, men inte för tillverkning av flexibla slipskivor. Dessutom skulle tillverkare av belagda slipmedel inte kunna ersätta kiselkarbid med diamant, eftersom diamanten på grund av sin längre livstid jämfört med de traditionella underlag som används, inte skulle vara kostnadseffektivt i dessa tillämpningar. Det är inte heller tekniskt möjligt att tillverka harts- eller keramikbundna slipskivor med diamant.

(71) Eftersom diamant är ett så hårt material, kan slipskivor som tillverkats med diamant användas mycket längre än skivor som tillverkats med konventionella korn som kiselkarbid. På grund av sitt höga pris används diamant dock endast i samband med mycket hårda metaller, glas, keramik och sten i tillämpningar som på grund av sitt värde kan bära de högre kostnaderna. Inom den stenbearbetande industrin, byggbranschen och för verktygsslipning inom den metallbearbetande industrin har diamantverktyg ersatt kiselkarbid i stor utsträckning. Denna process är nu i stort sett avslutad. För de tillämpningar för vilka kiselkarbid fortfarande används väntas ingen ytterligare substitution på grund av diamantens mycket höga pris. Det rör sig om kortvariga tillämpningar för vilka kiselkarbid uppvisar ett bättre förhållande mellan pris och prestation.

(72) För att moderna maskinverktyg skall vara effektiva krävs slipskivor av syntetisk diamant, även om priset på konventionella slipkorn, inbegripet kiselkarbid, skulle sjunka permanent med 5-10 %. De kostnader som är förbundna med varje avbrott i arbetet i verktygsavdelningen är mycket större än de ovan nämnda besparingar som kan göras genom användningen av konventionelle slipmineral (35). Kostnaderna för omställning mellan kiselkarbid och syntetisk diamant gör det osannolikt att konventionella slipmineral skulle kunna vinna tillbaka den mark de redan förlorat till mer avancerade produkter, även om deras pris skulle sänkas (36). Ersättningen av konventionella slipmineral på detta område, särskilt kiselkarbid, orsakas av tekniska uppfinningar och beror inte på någon priskonkurrens mellan kiselkarbid och diamant (37). Det verkar snarare som om konventionella slipskivor har förlorat i betydelse i denna tillämpning och tillverkarna anses inte kunna vända denna utveckling (38).

(73) Av ovan angivna skäl anser slipmedelstillverkare inte att syntetisk diamant är ett direkt och effektivt substitut för konventionella slipkorn, särskilt inte för korn av kiselkarbid. Enligt resultaten av kommissionens enkät skulle en stor majoritet av slipmedelstillverkarna av fysiska-tekniska skäl "inte alls" kunna tillverka sina slutprodukter med syntetisk diamant i stället för kiselkarbid. Om man antar att kiselkarbidpriserna varaktigt skulle öka med 5-10 %, skulle ännu fler kunder välja att inte ersätta kiselkarbiden med syntetisk diamant.

(74) Kommissionen frågade alla de större slipmedelstillverkarna inom EES om möjligheterna att ersätta kiselkarbid med syntetisk diamant, och i praktiken är de möjligheterna förmodligen ännu mer begränsade med tanke på det stora antalet mindre tillverkare. Flera stora slipmedelstillverkare med breda sortiment av slipprodukter har redan möjlighet att tillverka diamantverktyg. Men ingen av dessa tillverkare har angivit att de skulle kunna tillverka slipprodukter av konventionella korn och av diamant med samma utrustning eller med samma tillverkningsteknik. Inte ens parterna har påstått att detta skulle vara möjligt. De allra flesta slipmedelstillverkarna inom EES tillverkar emellertid inte diamantverktyg och skulle därför behöva göra betydande investeringar i nya produktionslinjer om de skulle vilja ersätta kiselkarbid med syntetisk diamant (se ovan).

(75) Av ovan angivna skäl anser kommissionen inte att syntetisk diamant är ett direkt och effektivt substitut för kiselkarbid i slipmedel. De olika prisutvecklingarna ger stöd för denna åsikt. Sedan 1995 har priset för syntetisk diamant (FEPA-D 252) sjunkit med 9,5 %, medan priset för slipkorn av svart kiselkarbid har stigit (se tabell 2).

Andra slipmineral

(76) Andra slipmineral som parterna har ansett vara utbytbara med kiselkarbid är kubisk borkarbid (CBN), zirkonium-aluminiumoxid och fraktionerad aluminium i gel.

(77) CBN och syntetisk diamant används i liknande tillämpningar. CBN är till exempel att föredra framför syntetisk diamant i tillämpningar i vilka den värme som uppstår under slipningen överstiger 800 °C, eftersom syntetisk diamant börjar omvandlas till grafit vid den temperaturen. Enligt kommissionens enkät skulle, om man antar att kiselkarbidpriserna varaktigt skulle öka med 5-10 %, en stor majoritet av slipmedelstillverkarna "inte alls" tillverka sina produkter med CBN i stället för med kiselkarbid. Dessutom har priset på CBN sjunkit med 13 % sedan 1991, medan priset på slipkorn av svart kiselkarbid endast har sjunkit med 3,7 %.

(78) Zirkonium-aluminiumoxid framställs av mycket ren aluminiumoxid och baddeleyit (zirkonsand) och uppfanns av Norton i början av 1970-talet. I dag är Saint-Gobain den ledande leverantören av zirkonium-aluminiumoxid. Zirkonium-aluminiumoxiden har en överlägsen förmåga att spricka när värme från arbetsstyckets yta når kritiska nivåer. Zirkonium-aluminiumoxiden har fördelen att ge sig själv ny skärpa och tål långa perioder under tryck (39). Det är dock en mycket dyr produkt och har till största delen ersatt vanlig aluminium när det gäller grovslipning av järnhaltiga metaller och armaturer. I ett beslut nyligen ansåg kommissionen att zirkonium-aluminiumoxid inte tillhörde samma relevanta produktmarknad som vit och brun smält aluminiumoxid (40). Om man antar att kiselkarbidpriserna varaktigt skulle öka med 5-10 % skulle enligt kommissionens enkät en stor majoritet av slipmedelstillverkarna "inte alls" tillverka sina produkter med zirkonium-aluminiumoxid i stället för med kiselkarbid.

(79) Fraktionerad aluminiumoxid i gel ("fraktionerad gel") är en mycket ren aluminiumoxid av högsta kvalitet som framställs genom en särskild process som utvecklades av Norton 1987. Saint-Gobain och 3M har patent på denna produkt och kommer att förbli de enda leverantörerna under överskådlig framtid. Fraktionerad gel är ett hårt, vasst, finkristallint slipmedel som i första hand används för precisionsslipning av svårslipat stål med hög kolhalt och legerat stål (41). Detta nya slipkorn har den seghet som förknippas med brun smält aluminium, samtidigt som det är vassare än korn av vit aluminium och därför anses det i första hand konkurrera med vit aluminium (42). Om man antar att kiselkarbidpriserna varaktigt skulle öka med 5-10 % skulle enligt kommissionens enkät en stor majoritet av slipmedelstillverkarna "inte alls" tillverka sina produkter med fraktionerad gel i stället för med kiselkarbid.

(80) Borkarbid är ett slipmineral med utomordentlig hårdhet och goda mekaniska egenskaper. Av ekonomiska skäl används det i stället för diamant för läppning, polering och skärning. Parterna har inte nämnt det som ett slipmedel som bör ingå i den relevanta produktmarknaden. ESK är världsledande när det gäller framställning av borkarbid. Om man antar att kiselkarbidpriserna varaktigt skulle öka med 5-10 % skulle enligt kommissionens enkät nästan alla slipmedelstillverkarna "inte alls" tillverka sina produkter med borkarbid i stället för med kiselkarbid.

Slutsats

(81) Parterna har hävdat att kiselkarbid kan bytas ut mot de ovan nämnda mineralen, med undantag av borkarbid, men framförallt mot syntetisk diamant och i mindre grad mot aluminiumoxid. Därför menar parterna att det är helt och hållet motiverat att inkludera 40 % av försäljningen av syntetisk diamant och 10 % av försäljningen av vit aluminium i marknadsvolymen.

(82) Det är oklart varför endast 40 % av försäljningen av syntetisk diamant och 10 % av försäljningen av vit aluminium bör ingå i marknadsvolymen. Om syntetisk diamant och vit aluminium i väsentlig utsträckning vore substitut för kiselkarbid, vore det naturligare att definiera den relevanta produktmarknaden som innehållande såväl kiselkarbid som syntetisk diamant och aluminiumoxid. Om detta vore korrekt borde det förekomma omställningar fram och tillbaka mellan dessa råmaterial. Såvitt kommissionen vet förekommer inga sådana omställningar.

(83) Av de skäl som angivits ovan anser kommissionen att syntetisk diamant och aluminiumoxid inte tillhör samma relevanta produktmarknad som kiselkarbid för slipmedel. Det faktum att de funktionsmässiga egenskaperna överensstämmer är inte tillräckliga för att utbytbarhet skall anses föreligga ur konkurrenshänseende (43). I den mån kiselkarbid och andra slipmineral används i samma tillämpningar finns det bevis på väsentliga prisskillnader mellan dessa slipmineral, och framför allt mellan kiselkarbid och aluminiumoxid. Bestående prisskillnader mellan olika slipmineral för samma tillämpning utgör en tydlig hänvisning om att dessa slipmineral ur kundernas synvinkel har olika funktionsegenskaper och inte utgör direkta och effektiva substitut för varandra (44). Skillnader i fysiska egenskaper och slipförmåga samt väsentliga omställningskostnader, tyder på att det finns en avskild marknad för kiselkarbidkorn för slipmedel, på vilken leverantörerna kan agera oberoende av de företagens åtgärder som säljer andra slipmineral, särskilt aluminiumoxid och syntetisk diamant.

(84) Parternas argument för att syntetisk diamant och aluminiumoxid skall tillhöra samma marknad som kiselkarbid skulle likaväl kunna användas om CBN, zirkonium-aluminiumoxid, fraktionerad aluminiumoxid i gel och borkarbid (parterna har inte angivit att borkarbid utgör en del av den relevanta produktmarknaden). Kommissionen anser i varje fall att inget av dessa råmaterial tillhör samma relevanta produktmarknad som kiselkarbid, enligt samma resonemang som i fråga om syntetiska diamanter och aluminiumoxid.

A.5 Bearbetad kiselkarbid för eldfasta tillämpningar

(85) Inom branschen för eldfasta material tillverkas eldfasta byggstenar inbegripet monoliter och ugnsfoder för brännugnar. De eldfasta byggstenarna och monoliterna används som foder i masugnar och zinkugnar, i avfallsförbränningsugnar, aluminiumreduktionsceller, tillverkning av smältdeglar och skänkar och som foder för olje- och koleldade kraftverk. Ugnsfoder for brännugnar används mest inom keramik- och porslinindustrin.

(86) På grund av sina egenskaper (kemisk tröghet vid förhållandevis höga temperaturer, god nötningshållfasthet, mycket låg värmeutvidgning, hög värmechockbeständighet och god värmeledningsförmåga) är kiselkarbid ett attraktivt material för tillverkning av olika eldfasta produkter. Dessutom har kiselkarbid god värmeledningsförmåga vid höga temperaturer och är syra- och alkalibeständig. Keramik motsvarar ett mindre segment av marknaden för eldfasta produkter. Inom detta område används kiselkarbid för tillverkning av förstärkta skyddskläder, nötningsdelar, munstycken för tryckblästring och strukturkeramer. Grön kiselkarbid används i allmänhet för keramiska tillämpningar, medan svart kiselkarbid på grund av att den innehåller spår av fritt kisel och kol är mindre ren, men bearbetas ändå till många komplexa former som är gemensamma för keramiska och eldfasta produkter (45).

(87) Parterna har i anmälan angivit att det genomsnittliga priset för eldfast kiselkarbid i EES år 1995 var runt 800 ecu per ton. Priserna varierar dock mycket, särskilt för specialtillämpningar. Kiselkarbidpulver för tillverkning av keramikdelar finns sålunda på marknaden för högkvalitetsmaterial för branschen för eldfasta material. Keramikdelarna sintras med användning av kiselkarbidpulver. Pulverkornen har en genomsnittlig storlek på mindre 2 mikroner. Priset på dessa pulver är ungefär tio gånger högre än priset på vanlig eldfast kiselkarbid och uppgår till i genomsnitt 5 300 ecu per ton. Priset är beroende av kornstorleken, renheten och pulvrets form.

(88) Enligt parterna kan kiselkarbid för eldfasta tillämpningar i viss utsträckning ersättas med andra råmaterial:

- Smält aluminiumoxid konkurrerar med kiselkarbid, särskilt som råmaterial för foder i masugnar och vid tillverkningen av monoliter. Enligt parterna kan 50 % av schaktet i en masugn fodras med byggstenar av antingen smält aluminiumoxid eller kiselkarbid. De uppskattar att ungefär 27 % (8,5 miljoner ecu) av den totala försäljningen av smält aluminiumoxid till företag inom branschen för eldfasta material på rund 32,3 miljoner ecu i EES år 1995 direkt kan ersättas med kiselkarbid. Det genomsnittliga priset på smält vit aluminiumoxid var 1995 ca 580 ecu per ton i EES.

- Kol och grafit konkurrerar med kiselkarbid inom aluminiumindustrin för cellernas sidofoder (för närvarande fodras [. . .] % av cellerna med kiselkarbid).

- Kordierit är en oxid/lera som används som foder i ugnar för tillverkning av porslin och andra keramiska produkter och för tillverkning av ugnsfoder i brännugnar. Materialet konkurrerar med kiselkarbid inom alla områden där värmeexponeringen är lägre än 1 380 °C. År 1995 var det genomsnittliga priset inom EES 560 ecu per ton.

- Mullit tillverkas i två olika typer, nämligen smält och sintrad mullit. Materialet konkurrerar med kiselkarbid i första hand för tillverkning av ugnsfoder för brännugnar. Mullitens genomsnittspris i EES uppgick till 790 ecu per ton.

- Magnesiumoxid och andra oxider ingår inte i parternas marknadsdefinition eftersom överlappningen är liten, men enligt parterna måste dessa produkters inverkan beaktas vid bedömningen av transaktionen.

(89) Parterna återger ett antal artiklar och produktdokumentationer från tillverkare av eldfasta produkter som bevis för utbytbarheten mellan kiselkarbid och de ovan nämnda materialen:

a) Parterna hävdar att produktkatalogerna från de två tillverkare som tillverkar eldfasta produkter, nämligen [två stora tillverkare], visar att kiselkarbid kan substitueras för andra material som används som ugnsfoder i masugnar. Sådana kataloger kan dock inte godtas som bevis på utbytbarhet. Parterna erkänner att valet av material är beroende av typen av ugn. Kiselkarbiden är exempelvis oundgänglig i vattenkylda masugnar på grund av sin goda värmeledningsförmåga. Aluminiumoxid är helt enkelt inte något alternativ. Därför är det faktum att företag som [två stora tillverkare] presenterar kiselkarbid och aluminiumoxid tillsammans i sina produktkataloger inte tillräckligt för att slutsatsen skall kunna dras att dessa är substitutvaror. Detta har bekräftats av tillverkarna av eldfasta produkter, vilka säger att de inte har några substitut för kiselkarbid (se nedan).

b) Parterna hävdar att Thyssen, enligt en artikel i "Eisen und Stahl" nr 11 i november 1995, enbart använder aluminiumoxid som foder i masugnar. Detta stämmer inte med tabell nr 5 i artikeln, i vilken det anges att byggstenar av kiselkarbid användes i Thyssens nya masugn 2.

c) Parterna hävdar den vetenskapliga dokumentationen från Ray, en branschexpert, visar att kiselkarbid kan ersättas med andra material i masugnar. I Rays artiklar diskuteras bl.a. valet av eldfasta produkter för foder i masugnar. Artiklarna betonar inte att kiselkarbid är utbytbar mot andra material, utan snarare att kiselkarbiden är överlägsen för masugnstillämpningar.

d) Vad gäller ugnsfoder i brännugnar hävdar parterna att Annawerks produktbroschyrer visar att kiselkarbid, cordierit, mullit och aluminiumoxid endast skiljer sig obetydligt åt ur tillämpningshänseende. I dessa broschyrer anges dock tydligt att ugnsfoder av kiselkarbid för brännugnar har andra egenskaper än sådant ugnsfoder av cordierit, mullit eller aluminiumoxid. Kiselprodukter har enligt broschyrerna den bästa kalltryckhållfastheten, varma böjhållfastheten och värmeledningsförmågan. Dessa egenskaper är viktiga vid valet av material för en särskild typ av ugn och för en särskild sorts tillämpningar. Det är detta som är anledningen till att det bör finnas olika produkter, eftersom kiselkarbidbaserade produkter är dyrare.

(90) Sammanfattningsvis uppskattar parterna att 27 % av den vita aluminiumoxid som används inom branschen för eldfasta material och ungefär 40 % av förbrukningen av mullit, cordierit och grafit bör ingå i den relevanta produktmarknaden.

(91) För att kontrollera om parternas påstående var riktigt skickade kommissionen en enkät till de större tillverkarna av eldfasta produkter och keramik i EES. Sammanlagt inkom 26 svar. De tillverkare som svarade på kommissionens enkät stod för ca 50 % av EES-marknaden 1995 (exklusive parternas egen förbrukning). Den största kunden stod för 10,5 % av den totala kiselkarbidvolym som säljs för eldfasta tillämpningar inom EES.

(92) Enligt svaren på kommissionens enkät kan ingen av tillverkarna av eldfasta produkter av rent fysisk-tekniska skäl tillverka sina slutprodukter med smält vit eller brun aluminiumoxid, cordierit, mullit, kol eller grafit i stället för kiselkarbid. Inte heller ansåg någon av de större tillverkare som tillfrågadas att de skulle ersätta kiselkarbid i någon av sina slutprodukter med vit aluminiumoxid, cordierit, mullit, kol eller grafit, om kiselkarbidpriset antas öka varaktigt med 5-10 %. Till och med Carborundum GmbH, som hör till Saint-Gobain-gruppen, har angivit att företaget "inte alls" skulle kunna tillverka sina slutprodukter med andra råmaterial än kiselkarbid.

(93) Parterna anser att utbytbarheten inte kan avfärdas med ett så generellt argument, eftersom det inte är riktigt att grunda definitionen av produktmarknaden på en enda marknad för eldfast kiselkarbid då utbytbarhet förekommer på tre olika nivåer: monoliter, byggstenar och ugnsfoder för brännugnar. Dessa segment måste beaktas var för sig när det gäller utbytbarhet. De företag som kontaktades tillverkar dock alla dessa olika slutprodukter. Dessutom tillhör dessa tillverkare de största, vilka borde ha bättre möjligheter till substitution än mindre tillverkare. Deras ståndpunkt kan därför anses representera marknaden som helhet.

(94) Liksom på marknaderna för slipmedel har de olika eldfasta materialen mycket olika fysiska och tekniska egenskaper. Parterna har själva hävdat att dessa råmaterial ofta inte används separat, utan blandas på olika sätt för ge slutprodukter med särskilda egenskaper för en viss tillämpning. Därför verkar det som om dessa produkter vore komplementprodukter snarare än substitut. De används alltså ofta samtidigt, men på olika ställen och i olika syften, i masugnar eller keramiska tillämpningar. De flesta tillverkare av eldfasta produkter som kommissionen varit i kontakt med angav att största delen av deras försäljning går till kunder som kräver särskilda produktdefinitioner eller sådana produktegenskaper som är typiska för kiselkarbid. Dessutom anger de att det har tagit många års forskning att komma fram till den andel kiselkarbid som ger den önskade prestationsförmågan.

(95) Prisuppgifterna ger stöd för åsikten att kiselkarbid för eldfasta tillämpningar inte tillhör samma produktmarknad som smält aluminiumoxid, cordierit, mullit, kol eller grafit. När det gäller aluminiumoxid framgår detta av de prisuppgifter som parterna tillhandahållit. Enligt dessa uppgifter steg priset på eldfast kiselkarbid (med en kiselkarbidhalt på 98 %) från 874 ecu per ton 1993 till 962 ecu per ton 1995, dvs. en ökning med runt 10 %, medan priserna för brun och vit aluminiumoxid sjönk under de tre senaste åren. Under dessa omständigheter skulle det vara ologiskt att fortsätta att använda en dyrare produkt, dvs. kiselkarbid, i situationer där det finns ett billigare alternativ, dvs. aluminiumoxid. Därför verkar dessa prisuppgifter snarare peka på att eldfast kiselkarbid utgör en relevant produktmarknad som är avskild från den för vit och brun aluminiumoxid.

(96) Framför allt framgår det inte klart av de bevis som parterna lägger fram att det finns en enkel utbytbarhet på efterfrågesidan mellan kiselkarbid och de andra materialen, som tar sig uttryck i att kunderna vid en liten ökning av kiselkarbidpriset helt enkelt skulle gå över till exempelvis aluminiumoxid. Det verkar snarare som om tillverkarna av eldfasta produkter, om det bytte produkt, skulle kräva ny produktutveckling från tillverkarnas sida.

(97) Efter den enkät som skickats till tillverkare av eldfasta produkter och med hänsyn till parternas ståndpunkt måste slutsatsen dras att det inte finns några möjligheter till substitution mellan kiselkarbid, smält aluminiumoxid och andra material. Kiselkarbid för eldfasta tillämpningar utgör en avskild relevant produktmarknad.

A.6 Bearbetad kiselkarbid för andra industriella tillämpningar

(98) I avsnitt A.1 ovan angavs att förhållandevis små mängder bearbetad kiselkarbid även används i ett antal andra olika industriella tillämpningar (se ovan). Parterna menar att kiselkarbid kan ersättas helt och hållet med andra material. Vad gäller golvmaterial, tjänar brun aluminiumoxid precis samma syfte. I fråga om överspänningsavledare och spänningsberoende elektriska motstånd är zinkoxid ett fullvärdigt substitut för kiselkarbid (46). Produktmarknadsdefinitionen kan lämnas därhän, eftersom konkurrensen inte orsakar några problem ens med snävast möjliga marknadsdefinition.

B. RELEVANTA GEOGRAFISKA MARKNADER

Allmänna synpunkter på uppgifterna om import

(99) Enligt Eurostats statistik uppgick den sammanlagda importen av kiselkarbid till EU (12) till 141 254 ton (88 miljoner ecu) år 1995, varav den sammanlagda importen från Norge utgjorde 41,4 % i volym räknat och 59,5 % av värdet. För Kina var siffrorna 16,1 % respektive 6,7 % och för Ryssland 10,3 % respektive 6,7 %.

(100) Den sammanlagda importen till EU (12) från länder utom Norge uppgick 1995 till 82,832 ton (35,7 miljoner ecu). Enligt Eurostats statistik var importen från länder utanför EES till de tre nya medlemsstaterna Sverige, Finland och Österrike 109 ton (71 000 ecu). Enligt den officiella norska importstatistiken slutligen, uppgick importen från icke-medlemsländer till Norge till 3 716 ton (1,5 miljoner ecu). Sammantaget uppgick den totala importen av kiselkarbid till EES till 86 657 ton (37,2 miljoner ecu) år 1995.

(101) Parterna har hävdat att viss import av kiselkarbid från länder utanför EES till de tre nya medlemsstaterna (1 038 ton importerade till Sverige och 415 ton importerade till Österrike och Finland) inte ingår i Eurostats statistik. Enligt parterna redovisas dessutom 3 603 ton kiselkarbid importerad till Danmark felaktigt som kiselkarbid med ursprung i Norge, när den egentligen kom från Ukraina. Parterna menar att om dessa volymer används i beräkningen borde den totala importen till EES vara [> 90 000] ton. Den siffran är [5-10] % högre än den importsiffra man får fram med den officiella statistiken. Enligt den tabell över marknadsandelar som parterna tillhandahållit, uppgick den totala importen av kiselkarbid till [> 90 000] ton ([> 40] miljoner ecu) (47). Dessa siffror överstiger importsiffrorna i Eurostatstatistiken med hela [. . .] % respektive [. . .] %.

(102) Kommissionen anser att Eurostats statistik utgör en pålitlig källa till information om den sammanlagda importen av kiselkarbid till gemenskapen. Parterna har inte tillhandahållit kontrollerbara uppgifter om ursprungslandet för eller kvaliteten på de material som påstås ha importerats eller om vilka bearbetande företag eller slutanvändare de levererades till. Parterna kunde inte ange om detta material var färdigbearbetad kiselkarbid eller endast delvis bearbetad kiselkarbid avsedd för vidare bearbetning i företag i gemenskapen. Dessutom kan man inte utesluta möjligheten att avvikelsen skulle kunna förklaras av att viss import deklarerats felaktigt i den danska importstatistiken. Av dessa skäl har kommissionen beslutat att inte beakta dessa mängder. Följaktligen uppgår den totala importen av kiselkarbid till EES, enligt Eurostats statistik och den norska importstatistiken, till 86 657 ton (37,2 miljoner ecu) år 1995.

>Plats för tabell>

(103) Det finns ingen officiell importstatistik tillgänglig i vilken skillnad görs mellan metallurgisk kiselkarbid och rå kristallin kiselkarbid, eller mellan olika kvaliteter av bearbetad kiselkarbid som används för olika tillämpningar. Eurostat-statistiken visar endast den totala mängden kiselkarbid som importerats till gemenskapen och dess värde. Enligt de marknadsandelstabeller som parterna tillhandahållit var den totala importen av rå kiselkarbid [< 25 000] ton ([< 10] miljoner ecu) år 1995, importen av metallurgisk kiselkarbid [> 45 000] ton ([ 15] miljoner ecu), importen av bearbetade slipkorn [> 10 000] ton ([> 10] miljoner ecu), import av bearbetade eldfasta korn [>10 000] ton ([> 5] miljoner ecu). Dessa siffror är, vilket parterna medger, uppskattningar grundade dels på deras erfarenhet av marknaden, dels på medlemsstaternas månatliga importstatistik. Parterna har beräknat de genomsnittliga priserna på de olika slagen av importerade produkter och har på grundval av detta fördelat importen på olika tillämpningar.

(104) Kommissionen tvivlar på att de siffror parterna angivit ger en riktig bild av marknadsstrukturen och betydelsen av importen till EES. För det första förefaller det troligt att parterna har underskattat andelen metallurgisk kiselkarbid av den totala importen och därför överskattat mängden importerad bearbetad kristallin kiselkarbid. För det andra har parterna endast ofullständiga uppgifter om leverantörer och om de bearbetande företagens och handlarnas försäljningsstruktur inom EES. För att kontrollera parternas uppskattningar har kommissionen skickat en enkät till alla större leverantörer (tillverkare, bearbetande företag, handlare) inom EES. Dessa leverantörer och parterna har tillsammans importerat 74 466 ton (35,6 miljoner ecu) kiselkarbid under 1995. Den summan omfattar 45 851 ton (20,8 miljoner ecu) metallurgisk kiselkarbid, 19 000 ton (8,2 miljoner ecu) rå kristallin kiselkarbid och 9 615 ton (6,6 miljoner ecu) bearbetade kristallina korn (48).

(105) Dessutom köpte slipmedelstillverkare, enligt kommissionens kundenkät, 881 ton (957 000) bearbetade korn från handlare eller agenter nära knutna till tillverkare utanför EES. På motsvarande sätt köpte tillverkare av eldfasta produkter och keramik 112 ton (240 000 ecu). Dessa köp har behandlats som direktimport av slutanvändare. Eftersom kommissionens enkät, enligt parternas siffror, har täckt 29,1 % av volymen på slipmedelsmarknaden och 53,2 % av volymen på marknaden för eldfasta produkter, extrapolerades importsiffrorna i enlighet därmed. Följaktligen uppskattar kommissionen att den bearbetade kristallina kiselkarbid som slutanvändarna direktimporterade uppgick till 3 240 ton (3,8 miljoner ecu). Dessa siffror är snarast en överskattning av kundernas direktimport, eftersom alla större kunder ingick i kommissionens enkät. De mindre kunderna har troligen en förhållandevis lägre import.

(106) Om de båda siffrorna läggs samman blir resultatet att de leverantörer och slutanvändare som ingick i kommissionens enkät importerade 77 706 ton (39,4 miljoner ecu). I volym räknat blir det detta 89,3 % av den totala importen enligt Eurostats statistik, och omkring [< 85] % beräknat med utgångspunkt i parternas importsiffror.

(107) Eftersom kommissionens enkät inte omfattar den totala importen till EES har denna framräknats genom extrapolering av leverantörernas importsiffror. Följaktligen uppskattar kommissionen att importen av metallurgisk kiselkarbid uppgick till ungefär 51 362 ton (23,3 miljoner ecu), importen av rå kristallin kiselkarbid till ungefär 21 824 ton (9,2 miljoner ecu) och importen av bearbetade kristallina korn till runt 14 567 ton (11,6 miljoner ecu) under 1995. Den totala importen av bearbetad kristallin kiselkarbid omfattade 9 100 ton (8,2 miljoner ecu) slipkorn, 4 911 ton (3 miljoner ecu) eldfasta korn och 556 ton (425 000 ecu) korn för andra industriella tillämpningar (se tabell 3 ovan och avsnitt B.3, B.4, C.5 och C.6 nedan).

B.1 Metallurgisk kiselkarbid

(108) Marknaden för metallurgisk kiselkarbid kännetecknas av en ganska stor import till EES från leverantörer i olika delar av världen, särskilt Kina, Östeuropa och Sydamerika. Transportkostnaderna är av mindre betydelse, eftersom metallurgisk kiselkarbid transporteras som bulkvara i stora mängder. Enligt parterna har priserna stigit med 32 % sedan antidumpningstullarna infördes 1994. De verkar dock inte ha hindrat en effektiv konkurrens från leverantörer utanför EES, eftersom import med ursprung i exempelvis Kina fortfarande stod för mer än 15 % av EES-marknaden 1995, då den totala importen utgjorde runt 50 % av marknadsvärdet.

(109) Av ovan anförda skäl förefaller den geografiska omfattningen av den relevanta produktmarknaden för metallurgisk kiselkarbid vara hela världen.

B.2 Rå kristallin kiselkarbid

(110) Enligt parterna uppgick importen av rå kristallin kiselkarbid till EES till ungefär [< 25 000] ton ([< 10] miljoner ecu) år 1995. Av kommissionens undersökning framgår dock att den totala importen var ca 21 300 ton (9,2 miljoner ecu). Förutom importen har tillverkarnas försäljning (ej egen förbrukning) av rå kiselkarbid på marknaden inom EES varit liten under 1995. Den största enskilda importören av rå kristallin kiselkarbid till EES var Saint-Gobain. Företaget importerade [. . .] ton med ursprung i [. . .] för vidare bearbetning i dess dotterbolag Intermat. ESK importerade [. . .] ton rå kiselkarbid med ursprung i [. . .]. Parterna importerade tillsammans [. . .] ton rå kiselkarbid till EES, vilket motsvarade runt [. . .] % av den sammanlagda importen. Större delen av den övriga importen kom från Ryssland (Volzhsky), Venezuela (SiCVen), Rumänien (Casirom och Carbochim) samt Schweiz (Timcal). Enligt kommissionens undersökning stod den importerade råa kiselkarbiden för ungefär 89 % av volymen och för runt 85 % av värdet av den råa kristallina kiselkarbid som handlades inom EES (utom försäljning för egen förbrukning).

(111) Även om den höga importandelen på 85 % tyder på att den geografiska omfattningen av den relevanta produktmarknaden för rå kristallin kiselkarbid är större än EES kan den slutliga definitionen av den geografiska marknaden lämnas öppen, eftersom den föreslagna koncentrationen inte skulle ge upphov till eller förstärka en dominerande ställning i fråga om rå kristallin kiselkarbid, även om den relevanta geografiska marknaden vore EES.

B.3 Bearbetade kiselkarbidkorn för slipmedel

(112) Parterna har hävdat att den relevanta marknaden för slipkorn av kiselkarbid är världsomfattande. Majoriteten av de slipmedelstillverkare som besvarat kommissionens enkät ser dock inte leverantörer utanför EES som alternativa leverantörer. Eftersom kommissionen frågade alla stora kunder, som borde ha de största möjligheterna att köpa utanför EES, kan det antas att möjligheterna för slipmedelstillverkare i allmänhet att köpa material utanför EES är ännu mindre än i kommissionens urval. De viktigaste skälen till att EES är en avskild relevant produktmarknad är följande:

Olika industristandarder och skillnader i produktegenskaper

(113) I Västeuropa har FEPA-standarderna utarbetats till följd av samarbete mellan branschorganisationer i Europeiska unionens medlemsstater, Norge och Schweiz. Dessa standarder anger beteckning och storleksfördelning för korn av smält aluminiumoxid och kiselkarbid för bundna slipprodukter (FEPA-F) och för belagda slipmedel (FEPA-P) (49). FEPA-standarderna har införlivats i de olika nationella standarderna inom Europeiska unionen. För närvarande tillämpas olika standarder för kornstorleksfördelning för kiselkarbidkorn för slipmedel i Västeuropa, USA, Japan, Kina, Polen och Ryssland.

(114) I USA har American National Standards Institute (ANSI) antagit egna standarder, vilka när det gäller grova korn för bundna slipmedel är identiska med FEPA-F-standarden. För bundna slipmedel är FEPA-P-standarden snävre än ANSI-standarden. I Japan finns den japanska industristandarden (JIS) för belagda slipkorn, vilken är identisk med FEPA-P-standarden. Även om JIS-standarden för grova korn för bundna slipmedel är identisk med FEPA-F-standarden, skiljer sig JIS-standarden för fina korn för bundna slipmedel från FEPA-F-standarden. Kina och Polen har redan antagit FEPA-P-standarden, men den har inte införlivats i de nationella standarderna ännu. Certifieringen enligt Internationella standardisieringsorganisationen (ISO) standard är ännu inte avslutad. Vad gäller klassificeringen av korn för bundna slipmedel kvarstår dessutom vissa skillnader jämfört med FEPA-F-standarden, särskilt FEPA-F-standarden för fina korn.

(115) Den europeiska FEPA-F-standarden har antagits av ISO som den internationella standarden för bundna slipkorn (50). Införlivandet av standarden i de olika nationella standarderna i världen pågår. Det är dock frivilligt att införa standarderna. Dessutom innehåller inte ens ISO-standarden alla de kornstorlekar som fastställs i FEPA-P-standarden, eftersom de fina kornen FEPA-P 1500 till FEPA-P 2500 ännu inte är specificerade (51). För närvarande utgör det klassificerade material som framställs i andra geografiska områden ofta inte direkta substitut för de kiselkarbidkorn som används inom EES. Därför måste största delen av de kiselkarbidkorn som importeras till EES genomgå ytterligare en klassificering enligt FEPA-standarderna, vilket medför ytterligare kostnader. Dessutom kräver denna klassificering särskild utrustning, som silar och sedimenteringsmaskiner, och kan därför inte genomföras av kunderna själva.

(116) Nästan alla de slipmedelstillverkare som kommissionen rådgjorde med angav att det anses vara viktigt att iaktta de europeiska FEPA-standarderna, både i fråga om tillverkningen av deras slutprodukter och deras leverantörval.

(117) Dessutom har förekomsten av väsentliga skillnader i produktegenskaper mellan leverantörer inom och utanför EES bekräftats av kommissionens enkät. De flesta slipmedelstillverkarna angav att leverantörer utanför EES inte uppfyller deras krav på kemisk renhet, kiselkarbidhalt och kornstorleksfördelning enligt FEPA-P-standarden. De flesta av leverantörerna i Östeuropa och Kina framställer kiselkarbid med låg kiselkarbidhalt och mycket föroreningar och kan inte tillhandahålla alla kiselkarbidkvaliteter för slipmedel.

(118) För närvarande är det stora skillnader mellan leverantörer inom och utanför EES i fråga om sortiment. Importörernas sortiment motsvarar inte helt kundernas krav. Parterna har indirekt bekräftat detta genom att konstatera att producenterna i dessa länder fortlöpande förbättrar kvaliteten på sina tillverkningsanläggningar och därmed på sina produkter. Parterna drar slutsatsen att dessa tillverkare kommer att fortsätta att utöka sin kapacitet under de närmaste åren för att kunna tillhandahålla ett fullständigt sortiment av produkter och specifikationer (52). Vidare har de flesta tillverkare utanför EES ännu inte inhemska standarder för alla de typer av kvaliteter som kunderna inom EES kräver. Tillhandahållandet av ett fullständigt sortiment skulle därför kräva både ytterligare kapacitet och specialiserade produktionslinjer för kunder inom EES. Som en följd av detta skulle tillverkare utanför EES inte kunna anpassa sig snabbt till ändringar i en enskild kunds efterfrågan.

Osäkra leveranser från icke-europeiska leverantörer

(119) Enligt svaren på kommissionens enkät anser slipmedelstillverkarna att kvaliteten på slipkorn av kiselkarbid, en jämn produktkvalitet och pålitliga leveranser är viktigt vad gäller tillverkningen av deras slutprodukter (53). Framför allt är det mycket viktigt för europeiska slipmedelstillverkare att kiselkarbiden levereras med jämna mellanrum. Eftersom både kvalitet och pålitlighet väger tyngre än priset, har leverantörer utanför EES, särskilt i Östeuropa och Kina, svårt att uppfylla kraven från kunder i EES. Även om leverantörer utanför EES då och då erbjuder kiselkarbidkorn som klassificerats enligt FEPA-standarderna anses dessa erbjudanden inte vara godtagbara alternativa leveranskällor. För närvarande lämnas erbjudandena endast vid enstaka tillfällen och därför utgör de inte en pålitlig leveranskälla på längre sikt. Trots den pågående harmoniseringen av standarderna förväntar sig inte kunderna inom EES att leverantörer utanför EES skall kunna uppfylla FEPA-standarderna. Att importera kiselkarbid från leverantörer utanför EES skulle medföra ytterligare risker och kostnader för kunderna på grund av behovet av att testa materialets kemiska sammansättning och att klassificera det.

Närhet till kunderna

(120) Vid förhöret i ärendet angav parterna att närheten till kunderna måste betraktas som en viktig konkurrensfördel. Parterna har vidare angett att den kornstorleksfördelning som uppstår efter krossningen och klassificeringen av rå kiselkarbid inte är fastställd, utan kan snarare anpassas till kundernas aktuella behov. Inom vissa gränser står det ett bearbetande företag fritt att använda redan klassificerade grova korn och krossa dem ytterligare till finare kvaliteter. En leverantör som har bearbetningskapacitet inom EES har därför en betydande fördel i förhållande till leverantörer utanför EES eftersom han kan anpassa sin produktionsprocess till det produktsortiment som kunderna önskar på kort sikt. Enligt kommissionens enkät ansåg 95,5 % av slipmedelstillverkarna att "möjlighet att leverera med kort varsel" var en viktig faktor när de valde kiselkarbidleverantör. Endast 2,9 % av dem ansåg det vara "ganska oviktigt". Vidare menade runt 78 % av slipmedelstillverkarna att "tiden samarbetet pågått" med deras leverantörer och det faktum att de känner varandra var viktiga faktorer. Endast 8,8 % av dem menar att det är "ganska oviktigt" för deras val av leverantör. Dessa resultat bekräftar betydelsen av leverantörernas närhet till sina kunder och måste betraktas som ytterligare faktorer som begränsar marknadens geografiska räckvidd.

Importtullar

(121) De nuvarande importtullarna på kiselkarbid från länder utanför EES uppgår till 4,5 % för utvecklingsländer utom Kina och 6,5 % för Kina och industrialiserade länder.

Antidumpingsåtgärder beträffande importen av kiselkarbid

(122) Den 12 april 1994 antog rådet en förordning om införande av slutgiltiga antidumpningsåtgärder för import till EG av kiselkarbid med ursprung i Kina, Polen, Ryssland och Ukraina (54). Åtgärderna infördes för att kompensera de skadliga effekterna av dumpad import från dessa länder. Kraven på att införa åtgärderna framfördes av en stor del av industrin inom gemenskapen, inbegripet en av parterna, men även andra kiselkarbidtillverkare inom EU. Tullsatsen på nettopriset fritt gemenskapsgränsen före tull är 52,6 % på import från Kina, 23,3 % på import från Ryssland och Ukraina och 8,3 % på import från Polen. Kommissionen har godtagit ett åtagande av kvantitativ art från Ryssland tillsammans med det statligt ägda företaget V/O Stankoimport. Antidumpningsåtgärderna har normalt en giltighetstid på fem år och kommer därför att upphöra att gälla i april 1999, om gemenskapsindustrin inte kräver att åtgärderna skall ses över och tillhandahåller tillräckliga bevis för att dumpning och skada åter kommer att uppstå om åtgärderna upphör. Det är också möjligt att se över åtgärderna under tiden de tillämpas, om tillräckliga prima facie-bevis kan uppvisas på grund av ändrade förhållanden. Åtgärderna för Ukraina ses över för närvarande. Denna översyn avser endast antidumpningsmarginalen. Den har ännu inte avslutats.

(123) Enligt parterna är antidumpningsåtgärderna huvudorsaken till att importen till gemenskapen av högkvalitativ bearbetad kiselkarbid med ursprung i de länder som är föremål för antidumpningsåtgärderna för närvarande är så liten (sidorna 38 och 40 i svaret, ingressen till inlämnat åtagande). Framför allt anser parterna att den nuvarande antidumpningstullen på 52,6 % är det största hindret för import till gemenskapen av kinesisk kiselkarbid för slipmedel eller eldfasta tillämpningar. I sin anmälan angav parterna emellertid att de senaste importsiffrorna visade att inte ens de införda antidumpningstullarna hindrade det kontinuerliga flödet av billig import till EES (55).

(124) Den stora majoritet av de slipmedelstillverkare som kommissionen frågade angav att införandet av antidumpningstullar på import av kiselkarbid med ursprung i ovan nämnda länder har gjort det svårare att gå över från leverantörer inom EES till leverantörer i de länderna och har på så sätt medfört högre priser. Dessutom angav några leverantörer och handlare att de anser antidumpningstullar och importkvoter hindra importen av kiselkarbid för slipmedel inom EES (56). Enligt kunderna har dock införandet av antidumpningstullarna på importen av kiselkarbid med ursprung i ovan nämnda länder huvudsakligen påverkat marknaderna för metallurgisk kiselkarbid och för rå kristallin kiselkarbid. På marknaderna för bearbetade kiselkarbidkorn har införandet av antidumpningstullarna endast haft en begränsad verkan, eftersom importen är förhållandevis liten och leverantörer i Kina och Östeuropa fortfarande inte kan leverera stora mängder av de kvaliteter som krävs. Detta bekräftades i kommissionens undersökning av åtaganden som parterna föreslagit (se avsnitt G nedan samt bilaga III).

Import- och prisuppgifter

(125) Absoluta prisskillnader. Parterna anser att den relevanta geografiska marknaden är världsomfattande, eftersom priserna på kiselkarbidprodukter i olika tillämpningar inte uppvisar variationer i någon högre grad och är homogena över hela världen. Till och med de marknadsdata som parterna tillhandahåller visar att det finns väsentliga absoluta skillnader i priset på kiselkarbidkorn för slipmedel inom EES och i de övriga delarna av världen. Enligt parterna var det genomsnittliga priset på kiselkarbid för slipmedel i EES [. . .] ecu per ton 1995, medan motsvarande pris i Östeuropa var [. . .] ecu, i Kina [. . .] ecu och i resten av Europa [. . .] ecu (57). Parterna hävdar att dessa skillnader i absoluta priser beror på skillnader i kiselkarbidhalt och -kvalitet. Enligt den information parterna lämnat är emellertid priserna på kiselkarbid av samma standardkvalitet också helt olika. Priserna i Japan visade sig således vara mer än 30 % högre än priserna för viktiga kunder inom EES för motsvarande kvaliteter.

(126) Skillnader i prisutveckling. Prisutvecklingen har dessutom varit olika i de olika områdena. Inom EES har det genomsnittliga pris som parterna beräknat för slipkorn av kiselkarbid ökat med runt [5-10] % sedan 1994, medan det genomsnittliga priset har sjunkit med 6,7 % i Nord- och Sydamerika, med 0,6 % i Östeuropa och har varit stabilt i Kina.

(127) Dessutom har kommissionen jämfört priserna för vissa kategorier av kiselkarbid för slipmedel i Nordamerika och i EES. Priserna för slipkorn av svart kiselkarbid klassificerade enligt FEPA-standard F 60-120 är betydligt högre än för slipkorn av svart kiselkarbid klassificerade enligt motsvarande amerikanska standard. Enligt undersökningsresultaten var priserna inom EES 96 % högre än priserna för motsvarande korn i Nordamerika 1986 (båda priserna beräknades i tyska mark). Denna skillnad ökade under de följande åren och var som störst 1991 (prisskillnad på 184 %). Därefter minskade skillnaden fram till 1994 (141 %), men nådde en ny höjdpunkt 1996 (191 %). Denna väsentliga och varaktiga prisskillnad tyder på att åtminstone Nordamerika och EES utgör avskilda geografiska marknader. Prisskillnaden har inte i någon större utsträckning lett till en övergång från leverantörer i EES till leverantörer i Nordamerika.

(128) Importen till EES har haft liten inverkan på konkurrensen

Enligt parterna uppgick importen av bearbetad kiselkarbid för slipmedel till EES [>10] miljoner ecu 1995. Detta skulle motsvara [15-20] % av det marknadsvärde parterna uppskattat. Med utgångspunkt i resultaten av dess enkät till europeiska slipmedelstillverkare och alla större kiselkarbidleverantörers inköpssiffror, beräknar kommissionen dock att importen av bearbetad kiselkarbid för slipmedel uppgick till endast ungefär 8,2 miljoner ecu. Detta motsvarade runt 14,4-15,0 % av det marknadsvärde (20 % av volymen) som kommissionen beräknat (se nedan). Uppskattningarna är inte enbart grundade på slutanvändarnas direktimport av bearbetade kiselkarbidkorn, utan tar även hänsyn till att importerat material ofta har sålts av bearbetande företag och handlare under deras egna varumärken utan att ange materialets verkliga ursprung. Eftersom kommissionen anmodat de bearbetande företagen och handlarna att uppge sina leveranskällor, har det varit möjligt att uppskatta deras försäljning av slipkorn av bearbetad kiselkarbid med ursprung i länder utanför EES. De enda tillverkare utanför EES som sålde märkbara mängder slipkorn av kiselkarbid direkt till kunder inom EES var Moravitkarbo, Timcal och Washington Mills. Resten av importen härrör från flera företag, i första hand bearbetande företag och handlare.

(129) I sitt svar till meddelandet om invändningar har parterna angivit att efter det att den italienska tillverkaren Samatec slutade leverera kiselkarbid 1994, vände sig Samatecs slipmedelskunder till leverantörer i Tjeckien, Polen, Rumänien och Ukraina (sidorna 35 och 68 i svaret). Av Eurostats importstatistik för Italien framgår att den italienska importen från Rumänien, Tjeckien, Ryssland och USA 1994 och 1995 ökade lika mycket som importen från andra länder inom EES. Resultaten av kommissionens enkät bekräftar emellertid inte parternas påstående. År 1994 importerade de italienska slipmedelstillverkare som kommissionen frågade 5,2 % av sina sammanlagda inköp av slipkorn av kiselkarbid från leverantörer i Schweiz, Ryssland, Tjeckien, Venezuela och Mexico. 1995 hade importen av slipkorn av kiselkarbid ökat till 9,9 % av de totala inköpen. Det bör dock påpekas att Samatec levererade slipkorn som i första hand användes för linsågstillämpningar inom stenindustrin. Parterna har lämnat uppgifter om vilka leverantörer som har tagit över Samatecs försäljning av kiselkarbid till italienska kunder (bilaga 11 till svaret). Enligt dessa uppgifter har de flesta kunderna valt en leverantör inom EES (Orkla-Exolon, Navarro, Norton, ESK).

(130) Vid bedömningen av huruvida importen ger skäl att definiera en vidare geografisk marknad är det i vart fall inte tillräckligt att enbart se till importandelens storlek. Den viktiga frågan är om importen påverkar konkurrensen och framför allt om den tyder på en större marknadsintegration i fråga om prissättning och allmänna konkurrensvillkor. En importandel på 14,4-15,0 % är inte ett tecken på en vidare marknad i detta ärende. För det första måste man beakta att importen är spridd på flera företag, varav inget har en andel på mer än 2-3 % av marknadsvärdet inom EES. Dessutom levererade ingen av importörerna ett fullständigt produktsortiment. Importens begränsade inverkan framgår av de prisskillnader och prisutvecklingar som diskuterats ovan. Importen och handelsflödena i allmänhet har inte haft en tillräcklig inverkan för att undanröja prisskillnader mellan Japan, Nordamerika och EES.

Sluts