SÄRSKILD RAPPORT nr 17/98 om stöd till förnybara energikällor för de indirekta åtgärderna med kostnadsdelning i Joule-Thermie-programmet och pilotåtgärderna i Altener-programmet, med kommissionens svar (Framlagd i enlighet med artikel 188c.4 andra stycket i EG-fördraget) (98/C 356/03)

1. GRANSKNINGENS OMFATTNING

1.1. Inom Joule-Thermie-programmet (1 039 miljoner ecu) utgör kostnadsdelningsåtgärderna (1) för förnybara energikällor ca 35 % av programmets budget. Pilotprojektet Altener (28,8 miljoner ecu), som utgör ca 66 % av programmets budget (44 miljoner ecu), omfattar åtgärder som liknar åtgärderna i Joule-Thermie.

1.2. Syftet med revisionsrättens granskning var att bestämma huruvida målen - så som de definieras i respektive rådsbeslut - uppnås på ett effektivt sätt. Detta innebar en granskning av strukturer och förfaranden för program och projektledning hos Generaldirektoratet för vetenskap, forskning och utveckling (GD XII) och hos Generaldirektoratet för energi (GD XVII). För att undersöka genomförandet av Joule-Thermie-programmet valdes nitton entreprenörer i sex medlemsstater ut för granskning (Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Sverige och Storbritannien), vilka var involverade i 30 av totalt ca 300 projekt. Valet inriktades på solenergi- och biomassaprojekt, även om vissa projekt från andra områden fanns med. Valet av de granskade organisationerna och projekten baserades i första hand på gemenskapsbidragens storlek. Det var dock även meningen att andra typer av bidragsmottagare skulle omfattas (universitet, forskningsinstitut och privata företag, inklusive små och medelstora företag). Granskningen av Altener-programmet baserades på genomgång av akter inom GD XVII.

2. SAMMANFATTNING AV DE VIKTIGASTE GRANSKNINGSIAKTTAGELSERNA

2.1. Trots rådsbeslutet att slå samman programmet för forskning och teknisk utveckling (Joule) med demonstrationsprogrammet Thermie har varken projekturvals- eller projektledningsförfarandena i de två ledningsansvariga generaldirektoraten harmoniserats. Det grundläggande målet med sammanslagningen - att överbrygga klyftan mellan forskning och demonstration - har inte uppnåtts (se punkt 3.4, 3.16, 3.24 och 3.29).

2.2. Samtidigt som projekturvalsförfarandet i Thermie saknar genomsynlighet, har man noterat framsteg inom Joule-delen av programmet alltsedan den första förslagsinfordran (se punkt 3.15 och 3.16).

2.3. Många av demonstrationsprojekten inom Thermie visade sig sakna betydande nyskapande inslag. De hade endast en begränsad europeisk dimension och deras finansiering uppfyllde inte kraven på ett balanserat partnerdeltagande (se punkt 3.22, 3.23 och 3.24).

2.4. Den vetenskapliga och finansiella ledningen och övervakningen av projekten var bristfällig inom båda områdena, även om den utbredda användningen av extern hjälp inom Thermie garanterar en intensivare kontroll än inom Joule (se punkt 3.26, 3.27, 3.28 och 3.29).

2.5. Oförenlighet skulle kunna uppstå inom områdena projekturval, projektledning och projektövervakning inom både Joule och Thermie (se punkt 3.17, 3.18, 3.30 och 3.31).

2.6. Kommissionen samlar inte in och utvärderar information om kostnader för ledning av programmet eller urval och ledning av projekten. I GD XII finansieras över 50 % av tjänsterna med budgetanslag för Joule-Thermie (se punkt 3.21, 3.41, 3.42 3.43).

2.7. Ett stort antal Thermie-projekt, i synnerhet inom biomassaområdet, har blivit allvarligt försenade eller t.o.m. avbrutits (se punkt 3.56 3.58).

2.8. Det fanns många problem i entreprenörernas kostnadsanspråk och kommissionens enheter hade utfört kontroller på ett otillräckligt sätt (se punkt 3.32, 3.48 3.55).

2.9. Finansieringsbesluten för Altener-programmet har inte fattats på ett tillbörligt sätt (se punkt 4.11 4.12).

2.10. Delegeringen av en del av urvalsprocessen inom Altener-programmet till medlemsstaterna är varken samordnad, styrd eller övervakad av kommissionen. Detta innebär att processen är oklar och att ett rättvist urval ej kan garanteras (se punkt 4.8 4.10).

2.11. Det stora antalet parallella nätverk och ställen som sprider information om de granskade programmen påverkar informationspolitikens effektivitet på ett negativt sätt (se punkt 5.1 5.2).

2.12. Bristen på en heltäckande genomgång av alla program för förnybara energikällor som får stöd av gemenskapen, särskilt inom strukturfonderna, utgör ett hinder för en effektiv samordning av program och tjänster (se punkt 6.2 6.4).

3. JOULE-THERMIE-PROGRAMMET

Rättsligt och organisatoriskt ramverk

3.1. Före 1994 tillhandahölls den typ av stöd som ges av Joule-Thermie via två separata program. Joule-programmet, ett av de särskilda programmen inom tredje ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (FoTU), gav stöd till forskningsåtgärderna (GD XII), medan demonstrationsverksamheterna finansierades av Thermie-programmet som en del av energipolitiken (GD XVII).

3.2. I Maastrichtfördragets artikel 130f.3 blev demonstrationsprojekten en del av avdelning XV som styr forskning och teknisk utveckling. En logisk följd därav var att demonstrationsprojekten skrevs in ramprogrammet för FoTU. Detta innebar att fr.o.m. det fjärde ramprogrammet slogs Thermies demonstrationsdel samman med Joule i Joule-Thermie.

3.3. Joule-Thermie (1994 1998) styrs av beslutet om det fjärde ramprogrammet (2) och av beslutet om det särskilda programmet för forskning, teknisk utveckling och demonstration (FoTUD) inom området icke-nukleär energi (3).

3.4. Även om Joule-Thermie har blivit ett program i förordningarna, kommer de två ursprungliga delarna fortfarande att ledas av två generaldirektorat i kommissionens organisationsschema, XII och XVII, under ledning av två kommissionärer. I GD XII leds programmet av direktorat F - Energi, där en separat enhet är ansvarig för området för förnybara energikällor. I GD XVII leds programmet i direktorat D - Energiteknik, där enhet D3 ansvarar för projekt relaterade till förnybar energi.

Programbeskrivning och mål

3.5. De åtgärder som samfinansieras genom stöd är i allmänhet projekt som verkställs av ett konsortium av entreprenörer från flera medlemsstater i syfte att forska eller bygga en demonstrationsanläggning inom ett av följande områden:

a) Integration av förnybar energi (endast forskning).

b) Solceller.

c) Förnybar energi i byggnader.

d) Vindkraft.

e) Energi från biomassa och avfall.

f) Vattenkraftverk (endast demonstration).

g) Jordvärme.

h) Energilagring och andra alternativ (t.ex. bränsleceller, solvärmeenergi).

3.6. De övergripande målen med Joule-Thermie är att främja energisäkerhet, hållbar utveckling, en ren och effektiv energiteknik, industriell konkurrenskraft samt social sammanhållning. För området för de förnybara energikällorna är det huvudsakliga målet att förbättra kostnadseffektiviteten, öka tillförlitligheten hos de förnybara energikällorna samt stärka förtroendet hos berörda operatörer i syfte att införa förnybara energikällor i energiförsörjningssystemet på bred front. Ett ytterligare mål är att förbättra integrationen av förnybara energikällor i samhällsekonomin och i vardagslivet.

3.7. Medan dessa mål är generella för hela programmet sätts i rådsbeslutet också upp separata mål för alla delar av det ovannämnda programmet. Inom Joule lägger man betoningen på den senaste tekniken, som - med några få undantag - fortfarande finns långt ifrån marknaden. Målet med demonstrationsprojekten inom Thermie är att bevisa att en ny teknik är tekniskt genomförbar samt, när så är lämpligt, dess eventuella ekonomiska fördelar.

3.8. Dessa mål är integrerade och omvandlade till uppgifter inom kommissionens Joule-Thermie-arbetsprogram, som utgör en del av den basdokumentation som tillhandahålls alla parter som är intresserade av att lämna in projektförslag.

3.9. Målen för de särskilda områdena och energikällorna är tämligen precisa och specifika. De mer strategiska målen, exempelvis förbättring av konkurrenskraften hos den europeiska industrin eller förbättring av ekonomisk och social sammanhållning, är emellertid så vaga att de inte kan ligga till grund för en bedömning av programmets verkliga utfall.

Budgetens genomförande

3.10. Tabell 1 visar att utbetalningarna flöt långsamt, trots att åtagandebemyndigandena i stort sett hade förbrukats under programmets första år. Detta var en följd av längden på förfarandet för att välja ut projekt och förhandla kontrakt. Den första förslagsinfordran publicerades den 15 december 1994, med senaste inlämningsdag för förslag den 24 mars 1995. De första kontrakten undertecknades inte förrän i december 1995, och därför betalades de första förskotten inte ut förrän under budgetåret 1996.

3.11. I det rådsbeslut som styr Joule-Thermie angavs en uppdelning av programmets budget på Joule- och Thermie-delen, och inom varje del på de viktigaste understödda områdena. En del av budgeten tillägnades dessutom tilläggsåtgärder och administrativa kostnader kopplade till dessa. Tabell 2 visar om de verkliga åtagandena fram till den 31 december 1997 har respekterat den fördelning som angivits av rådet (4).

3.12. Den vägledande budgettilldelningen till de olika områdena (förnybar energi, fossila bränslen och effektiv energianvändning) kunde inte genomföras omedelbart på grund av bristen på godtagbara projekt inom området förnybar energi vid den första allmänna förslagsinfordran under 1995. Med starkt stöd från Europaparlamentet gjordes därför ytterligare en förslagsinfordran vid slutet av 1995, vilken endast var öppen för projekt inom området förnybara energikällor. Tabell 2 visar utfallet av denna infordran per den 31 december 1997, där den andel som tilldelas förnybara energikällor närmar sig rådets angivna mål. Detta är inte fallet för de särskilda stödåtgärderna för små och medelstora företag, som med så litet som 1,28 % ligger långt under 5 %-gränsen.

3.13. Fördelningen av medel till de olika områdena inom Joule och Thermie visas i tabell 2, 3 och 4. Ett Joule-kontrakt på 4,5 miljoner ecu, vilket hade valts ut för granskning, visade sig ha blivit omklassificerat i projektlistorna från området för fossila bränslen till området för förnybara energikällor i november 1996, 11 månader efter projektets början. Projektet omfattar samförbränning av kol och biomassa. Detta nämns tydligt under fossila bränslen såväl i arbetsprogrammet som i rådets beslut (Arbetsprogrammet 1994 1995, kapitel 4 om bränsleblandningar: samförbränning av kolblandningar och kol med biomassa, restprodukter och/eller avfall. Hög efficiens bör vara målsättning för kommersiella kraftverk vid omvandling av biomassa eller avfall till elektricitet (t.ex. över 40 %) på ekonomiskt attraktiva villkor och kopplat till minskade emissionsvärden för koldioxid och andra gasformade eller fasta emissioner samt neutrala eller återanvändbara fasta restprodukter. Rådets beslut 94/806/EG, Fossila bränslen, 3.1 Forsknings- och utvecklingsprojekt - Utveckling av processer för samtidig förgasning (eller förbränning) av kol och biomassa). Omklassificeringen av detta enskilda projekt orsakade en nedsättning av åtaganden på Joule-området för fossila bränslen om 9 % och en ökning av åtaganden på Joule-området för förnybara energikällor om 3 %.

Ledning och styrning av program

Projekturval

3.14. Att förbereda ett projektförslag innebär en betydande investering av tid och pengar för den sökande. Den information som tillhandahålls potentiella sökande om hur ett förslag skall upprättas har förbättrats sedan programmets början, i synnerhet inom Joule, och entreprenörerna angav att ett uttömmande förslag krävdes för att möjliggöra en rättvis utvärdering. Emellertid skulle skapandet av standardiserade elektroniska formulär - något som redan finns inom andra program - kunna förbättra processens effektivitet.

3.15. Urvalsprocessen inom Joule, vilken beskrivs i detalj i bilaga 2, följer standarderna i det fjärde ramprogrammet, och är mycket beroende av externa experters bedömning. Under den första förslagsinfordran för Joule 1995 nedklassificerade programledningen de ursprungliga klassificeringsförslagen för konsensusrapporten för 143 av totalt 563 förslag inom området förnybara energikällor innan de ingavs till Joule-kommittén. Även om dessa ändringar rättfärdigades som harmoniserande klassificeringar för individuella kriterier från enskilda experter och de slutgiltiga konsensusriktmärkena, innebär behovet av denna harmonisering att instruktionerna till utvärderarna och till den kommissionspersonal som ledde diskussionspanelen inte var tillräckligt klara. För att undvika att de problem som uppstod vid den första infordran upprepas har kommissionen förtydligat de skriftliga instruktionerna till utvärderarna och kommissionens personal.

3.16. Även om Thermie utgör en del av det fjärde ramprogrammet tillämpar det inte samma standardförfaranden. Dess urvalsförfarande var inte lika formaliserat och dokumenterat och följaktligen inte lika genomsynligt som i Joule. I stället för sex externa experter som utvärderar ett Joule-förslag, utvärderas Thermie-förslag av två externa experter, en eller två kommissionstjänstemän med vetenskaplig kompetens och, i teorin, av alla ledamöterna av den berörda tekniska kommittén inom Thermie. Thermie-kommittéernas ledamöter företräder medlemsstaterna. Deras deltagande har inte bara en övervakande funktion, vilket är fallet i Joule-kommittén, utan innebär även ett verkligt deltagande i den tekniska utvärderingen av specifika projekt. Joule-systemet verkar vara att föredra eftersom dess urvalsprocess syftar till att endast utvärdera förslag utifrån deras vetenskapliga meriter och utan att påverkas av politiska påtryckningar.

3.17. Såväl inom Joule som inom Thermie-kommittéerna företräddes vissa medlemsstater av personal vid statliga eller halvstatliga forskningsinstitut, vilka även deltog som entreprenörer inom programmet. Även om dessa experters praktiska erfarenhet säkerligen är värdefull i diskussionerna, kan en befattning i kommittéerna ge deras institutioner en orättvis informationsfördel gentemot konkurrenterna.

3.18. En annan oförenlighet kan uppstå i ett kontrakt där den externe expert som utvärderade förslaget även var utsedd av kommissionen för att utföra den vetenskapliga övervakningen av projektet i egenskap av teknisk chef inom Thermie. Om en expert först avger en positiv bedömning av ett förslag, kan det sedan bli svårt för samma expert att vara kritisk mot hur detta projekt genomförs.

3.19. Det tar i genomsnitt fyra månader från mottagandet av förslagen till dess att kommissionen beslutar att finansiera projekten. Förhandlingsfasen mellan beslut och själva undertecknandet av kontrakten tar ytterligare 4 5 månader. Under dessa månader förhandlas särskilda villkor (i huvudsak finansiella) för kontraktet. Även om alla parter anser att förhandlingsperioden är alltför lång, var det i många fall diskussioner inom projektkonsortierna eller sent inkomna svar från enskilda partner i konsortierna på kommissionens frågor, som förorsakade förseningarna. Betydande förkortningar av förhandlingsperioden kan uppnås genom en översyn av förfarandena, i synnerhet genom ett förtydligande och en förenkling av standardkontraktet.

3.20. Ett av de granskade solvärmeprojekten inom Joule utgjorde den första fasen i ett mycket större projekt. De efterföljande faserna i detta projekt kommer att utvärderas i kommande förslagsinfordran, där de riskerar att inte bli utvalda. Eftersom projektet endast kan ge relevanta resultat om alla faser verkställs, löper kommissionen stor risk att slösa bort pengar. Prioriteringslistan i den information som läggs fram för Joule-kommittén innehåller ingen hänvisning till att projektet om 2 miljoner ecu endast täcker de första två åren av en sexårig period. Trots att det nämns i förslagssammanfattningen, finns det varken en förklaring till vilken teknisk del den första fasen omfattar eller till vilket totala ekonomiska värde hela projektet kommer att ha. Det betyder att den information som lämnats in till Joule-kommittén är otillräcklig för att bedöma förslaget i det sitt sammanhang. Joule-kommittén bör informeras mer i detalj om förslag till delar av projekten. Ett solvärmeprojekt inom Thermie delades upp på faser på ett liknande sätt, men då hade också Thermie-kommittén informerats om detta på lämpligt sätt.

3.21. Den genomsnittliga expertkostnaden för utvärdering av ett Joule-förslag var ca 650 ecu, vilket utgör nästan 2 600 ecu för varje projekt, 3,2 % av det genomsnittliga projektbidraget. Den genomsnittliga expertkostnaden per förslag var högre för Thermie än för Joule, även om ett Thermie-förslag granskas av endast två externa experter, i stället för maximalt sex experter inom Joule. Kommissionen varken övervakade eller utvärderade kostnaderna för förfarandet. Detaljerad information om dess anknutna interna kostnader för personal och infrastruktur fanns ej tillgänglig. Denna brist på information om kostnader och kostnadsmedvetande begränsades dessutom inte till urvalsförfarandet, utan fanns i hela ledningen för programmet. Inget försök hade gjorts för att bestämma bästa praxis.

3.22. Granskningen av tretton Thermie-projekt visade att tillämpningen eller tolkningen av flera urvalskriterier gav upphov till grundläggande frågeställningar. Sex av tretton projekt, både inom solvärme- och biomassaområdet, uppvisade endast begränsade nyskapande inslag. Trots att Thermies informationsbroschyr för 1994 1995 förklarar att endast kostnader som står i samband med den nyskapande delen av projektet är omkostnader för vilka stöd kan komma i fråga, hade kommissionen finansierat även de icke nyskapande delarna. Det ledde till slutsatsen att dessa projekt snarare liknade främjande av förnybar energi eller investeringsprojekt än verkliga demonstrationsprojekt i enlighet med rådsbeslutets definition och Thermie-arbetsprogrammet. I två av tretton projekt fann man att den enda partnern som inte kom från samma medlemsstat som de andra partnerna i konsortiet var ett dotterbolag med en försumbar roll i projektet. I sex andra projekt var den enda "utomstående" projektpartnern endast en vanlig leverantör av standarddelar som inte deltog i den nyskapande delen av projektet, i den mån det fanns något nyskapande. Bristen på reellt nytt internationellt samarbete visar att dessa projekt saknar ett europeiskt mervärde. Detta antyder att projekten skulle ha stötts på nationell nivå.

3.23. Urvalskriterierna som anges i Thermies informationsbroschyr för 1996 förklarar under "gränsöverskridande samarbete" att "samarbetet måste vara mer än symboliskt och förslaget måste uppvisa ett betydande och balanserat deltagande av projektpartnerna". Vad gäller den finansiella sidan tillämpas inte denna regel. Inom Joule-projekten bidrog alla industriella projektpartner med 50 % av sina egna kostnader, inom Thermie var detta däremot inte fallet. I alla projekt var finansieringsstrukturen sådan att den framtida ägaren/användaren av anläggningen betalade hela skillnaden mellan totala projektkostnader, inklusive kostnaderna för alla projektpartner, och bidraget från kommissionen. Därför återbetalades kostnaderna för de partner som byggde anläggningarna och de bidrog inte finansiellt till projektet. I två projekt fann man att en partner t.o.m. hade tagit ut marknadsmässiga priser för att utföra sina uppgifter i stället för självkostnadspris.

3.24. Som ovan anges saknar sex av de tretton granskade Thermie-projekten en nyskapande karaktär och kvalificerar sig därför inte för Joule-Thermie-programmet. De skulle ha passat in i programmet för främjande av energiteknik, som kommissionen föreslog rådet under namnet Thermie-II (5), men som inte antogs. De föreslagna bedömningsformulären visar t.o.m att de nyskapande aspekterna anses vara mindre viktiga i urvalsförfarandet än vad som förväntas av ett FoTU-program. Även om det i formulären, som fylls i av externa experter, krävs att experten gör en sammanfattning av målbeskrivning och nyskapande aspekter av projektet, krävs det av experten i delen om projektbedömning inte att bedöma den nyskapande karaktären. Kriterierna som bedömdes var föregående verksamhet, teknisk och ekonomisk risk, kopieringspotential, ekonomisk genomförbarhet, miljö- och säkerhetsaspekter och spridningsförmåga. Rådets målsättning med sammanslagningen av Joule-Thermie - att integrera FoTU och demonstrationsfaserna - har inte uppnåtts. Medan Joule har ökat deltagandet av industriella projektpartner, förde inte Thermie de verkligt nyskapande resultaten av Joule-projekten till demonstrationsfasen. Thermie fortsätter att ge stöd till anläggningar som är föga nyskapande, men som behöver statligt stöd eftersom de annars inte skulle vara ekonomiskt bärkraftiga. Endast ett projekt var en uppföljning av ett tidigare Joule II-projekt (tredje ramprogrammet).

3.25. Tillämpningen av urvalskriterierna för solcellsprojekt uppdagade ett specifikt problem. Ett av de huvudsakliga kvalificeringskriterierna inom Thermie är ekonomisk bärkraft, eftersom ett av målen med Thermie är att visa de ekonomiska fördelarna med ny teknik. Standardformulären för projektförslag omfattar därför återbetalningstiden för ett projekt. I alla solcellsförslag anges återbetalningstiden eller andra finansiella nyckelbegrepp av de sökande, men sammanfattningarna av de utvärderande förslagen innehöll inte denna information. Vissa solcellsförslag hade återbetalningstider som var så långa som 77 eller t.o.m. 121 år, vilket klart överstiger anläggningarnas förväntade livslängd. Det faktum att nätanslutna solcellsanläggningar inte är ekonomiskt bärkraftiga bör inte förbises. Detta väcker frågan om man inom solcellsområdet inte borde inrikta sig mer på grundforskning än på demonstration av oekonomiska anläggningar som kräver ett omfattande offentligt stöd.

Ledning och styrning av projekt

3.26. Fördelningen av projekt på de vetenskapliga tjänstemän som ansvarar för den vetenskapliga ledningen och övervakningen av projekten är mycket ojämn. Antalet projekt, inklusive löpande kontrakt från tidigare program, vilka blivit tilldelade en vetenskaplig tjänsteman, varierade inom Joule från 5 till 90 och inom Thermie från 6 till 41, medan det genomsnittliga antalet projekt per tjänsteman för båda områdena var ungefär 30 projekt. En följd av detta är att den faktiska uppföljningen som görs av de tjänstemän som har hand om fler projekt än genomsnittet är mycket begränsad, i synnerhet inom Joule.

3.27. Det är mycket sällsynt att de vetenskapliga tjänstemännen besöker entreprenörerna och avdelningarna har inget fastställt antal eller procentuell andel av de entreprenörer som de skall besöka under ett år. Ingen av de 19 entreprenörer som granskades av revisionsrätten hade besökts för det projekt som de valts ut för. Endast 22 av 125 Joule-projekt inom förnybara energikällor, undertecknade senast den 30 september 1997, hade besökts, och bara 14 av 182 för projekten för förnybara energikällor inom Thermie per den 31 december 1997. Entreprenörerna träffade den vetenskaplige tjänstemannen i Bryssel, främst under halvtidsgenomgångarna då alla projekt för ett visst område träffades. Den tid för diskussion som tilldelades varje projekt konstaterades vara orimligt kort av entreprenörerna.

3.28. Trots att de vetenskapliga tjänstemännen inte besökte många projekt är projektövervakningen i Thermie intensivare än inom Joule. Anledningen till detta är att de vetenskapliga tjänstemännen biträds av 16 tekniska chefer inom Thermie för 257 projekt. Det betyder inte bara att det antal projekt som leds av de vetenskapliga tjänstemännen är mindre, utan även att dessa tekniska chefer besöker sina projekt oftare, vilket i sin tur leder till en mer intensiv övervakning. Deras roll uppskattas i allmänhet såväl av entreprenörerna som av de vetenskapliga tjänstemännen, trots att varje teknisk chef måste styras och handledas av den vetenskapliga tjänsteman som ansvarar för det tekniska området.

3.29. I ledningen för Joule-programmet var det först under 1997 som man började införa externt stöd för de vetenskapliga tjänstemännen. De första så kallade "gruppcheferna" valdes ut efter en anbudsinfordran och var och en kommer att få ansvaret för övervakningen av ett antal projekt inom ett tekniskt område. Eftersom gruppchefens roll i hög grad liknar den tekniske chefens roll, infinner sig frågan varför de två typerna av extern hjälp inte har samordnats eller sammanslagits. Om både Joule och Thermie skulle använda en grupp externa experter skulle detta kunna hjälpa till att minska klyftan mellan forskning och demonstration.

3.30. Inom Joule och Thermie ansvarade minst tre vetenskapliga tjänstemän med korttidskontrakt för projekt där deras tidigare arbetsgivare var involverade. Trots att det inte finns några tecken på att detta påverkade ledningen och kontrollen av dessa projekt, finns det risk för att intressekonflikter uppstår.

3.31. Hos en Thermie-entreprenör arbetade den tekniske chefens byrå (ett halvstatligt organ för teknisk övervakning) inte bara för kommissionen, utan tillhandahöll också i samma projekt tekniska övervakningstjänster till bidragsmottagaren. I det fall som nämndes i punkt 3.18 hade projektförslaget bedömts av samma tekniske chef som senare fick till uppgift att övervaka projektet. Båda dessa situationer kunde leda till intressekonflikter och borde ha undvikits.

3.32. Finansiella kontroller begränsas till rimligheten i entreprenörernas kostnadsanspråk och en granskning av projektets budgetavkastning. Den stora mängd problem som man stötte på i kostnadsredovisningarna från de entreprenörer som har granskats visar tydligt att någon noggrann genomgång av kostnaderna inte utförs. Ingen av de entreprenörer som valdes av revisionsrätten hade granskats av kommissionen. Enligt kommissionen hade endast 5 % av entreprenörerna granskats under det tidigare Joule II-programmet. Det visar att sannolikheten för att en granskning görs (1:20) är mycket liten för entreprenörer inom Joule. För det tidigare Thermie-programmet har ett större antal entreprenörer granskats än för Joule. Resultatet av revisionsrättens granskning antyder att antalet granskningar borde utökas i det nuvarande programmet, speciellt inom Joule-området.

3.33. Informationssystemet AMPERE-AQUA som används inom Joule för övervakning av programmet och genomförande av projekt är en otillräcklig metod för det dagliga ledningsarbetet. Eftersom systemet inte är "användarvänligt" hade viktig information, exempelvis de tekniska rapporter som krävs för att följa projektets framåtskridande och uppfyllandet av faktiska kontraktsbestämmelser inte registrerats. Information för övervakning av kommissionens egen insats, exempelvis dröjsmålet mellan mottagande av ett kostnadsanspråk och den faktiska betalningen, fanns inte tillgänglig.

3.34. Det lokala informationssystem som skall ge stöd till ledningen av Thermie-delen av programmet och projekt inom GD XVII (Proman) är t.o.m. svagare än Joule-systemet. Information om genomförande av individuella projekt fanns ofta inte tillgänglig i systemet utan måste hämtas ur projektets arkiv. Medan man i Joule-systemet åtminstone kunde tillhandahålla information om fördelningen av gemenskapsstödet till de enskilda partnerna för ett kontrakt, hade de bidrag som utbetalats inom Thermie bara registrerats som den totala summan för hela projektet. En av konsekvenserna av detta är att kommissionen, inom Thermie, inte kan presentera tillförlitliga siffror för de faktiska bidrag som en viss entreprenör tog emot för alla de projekt som denne är inblandad i. Systemet kan heller inte visa hur stort bidrag som givits till samtliga partner i en särskild region eller medlemsstat.

3.35. Inom ramen för en pilotstudie för GD XII för att genomföra en kvalitetsstyrningsmanual för FoTU-projekt, registrerar och omprövar den enhet som är ansvarig för Joule alla förfaranden för administration och ledning. Denna viktiga ansträngning omfattar ett projekt för förbättring och utveckling av de understödjande informationssystemen. Kvalitetsstyrningsmetoden är definitivt ett viktigt steg mot en förbättrad effektivitet vid ledning av program. Däremot är det otillfredsställande att bara halva delen av programmet inom Joule-Thermie är inbegripet i denna utveckling. För att leda och övervaka hela Joule-Thermie-programmet på ett harmoniserat sätt måste programmets två delar röra sig i samma riktning.

3.36. Trots att både Joule och Thermie använder samma kontraktsmall kvarstår en viktig skillnad. Joule-kontraktet tillåter årlig kostnadsredovisning medan Thermie-kontraktet kräver halvårsredovisning. Bara 7 av 13 granskade Thermie-projekt uppfyllde emellertid detta krav och därför kan nyttan av två redovisningar per år ifrågasättas. Det visar också att uppfyllandet av tidsgränserna i kontrakten inte övervakas noga. En harmonisering av Thermie-kontrakten och Joule-standarden förefaller önskvärd.

3.37. I 2 av 13 granskade Thermie-projekt ingav en av kontraktspartnerna en konkursansökan. Trots att det inte innebar några betydande konsekvenser för gemenskapens budget visar detta risken med projekt där stora förskott ofta utbetalas till relativt små företag. Dessa fall visade även att kommissionen saknar ett standardiserat snabbt förfarande vid anmälningar om konkurser. Ett standardförfarande som också inbegriper rättstjänsten borde utformas för att säkerställa att kommissionen omedelbart vidtar nödvändiga åtgärder för att minska risken för gemenskapen och för de andra projektpartnerna i samma konsortium.

Programövervakning

3.38. Joule-Thermie övervakas årligen av en panel bestående av externa experter, i enlighet med rådsbeslutet. Medan den första övervakningsrapporten (1995) fokuserades på inledandet av den första förslagsinfordran och urvalsförfarandet, bedömde 1996 års rapport även kommissionens projektledning och övervakningsverksamheter.

3.39. I enlighet med artikel 4.2 i rådets beslut utfördes en mer omfattande övervakning i femårsbedömningen av programmet för icke-nukleär energi, vilken publicerades i december 1996. Denna rapport innehöll en bedömning såväl av de tidigare Joule- och Thermie-programmen som av det första året i det nuvarande Joule-Thermie-programmet. Panelen för femårsbedömning och den årliga övervakningspanelen hade olika ledamöter, men slutsatserna och rekommendationerna i fråga om ledningen var likvärdiga.

3.40. Påpekandena och rekommendationerna i övervakningsrapporterna om programmets genomförande bekräftar revisionsrättens iakttagelser. Rekommendationerna kan vara värdefulla vid genomförandet av det femte ramprogrammet.

3.41. Trots att bedömningen av kostnadseffektiviteten hos genomförandet av programmet tydligt nämns som en av målsättningarna med övervakningen, ger de årliga rapporterna och femårsrapporterna endast mycket generella kommentarer. Under rubriken Cost effectiveness of running the programmes (kostnadseffektivitet för programmens drift) hävdas i femårsbedömningen att kommissionens personalstyrka för ledning av alla projekt är relativt liten, och eftersom de ursprungliga budgetanslagen respekteras anses programledningen och administrationen vara kostnadseffektiv. Ingen av rapporterna innehåller några siffror för kostnaden.

Kostnader för programledning

3.42. Kontrollen av kostnader för programledning kräver kunskap om kostnadsbilden. De avdelningar inom kommissionen som ansvarar för programmets genomförande har ingen överblick över de administrativa kostnaderna för sina åtgärder. Kommissionen har inte beräknat totala kostnader för programledning eller nyckelbegrepp såsom kostnader per förslag, den totala ledningskostnaden per projekt eller kostnader för uppdrag per projekt, vilket är nödvändigt för att kunna bedöma om kostnaderna för den nuvarande ledningen i programstrukturen står i rimlig proportion till det totala gemenskapsbidraget. Detta minskar deras möjligheter att optimera resursanvändningen.

3.43. Den årliga provisoriska fördelningen av de administrativa kostnaderna i programmets budget (del B av budgeten) mellan de olika kostnadskategorierna (icke-fast personal, uppdrag och möten, informatik, publikationer, fast personal) komplementeras ej av en lämplig fördelning av de relaterade kostnaderna i samma kategorier som täcks av del A av budgeten. Trots att kommissionen övervakar att gränsen för personalkostnader (2,85 % av budgeten) och administrativa kostnader (2,15 % av budgeten) uppfylls enligt bilaga II i rådets beslut om Joule-Thermie, är detta bara ett budgetkontrollförfarande för del B utan någon form av analys av kostnadseffektiviteten. Revisionsrätten fann även att per den 31 december 1997 var 26 av 48 tjänster i GD XII som finansierades av budgetanslag för Joule-Thermie tillsatta med personal som hade uppgifter som inte stod i samband med Joule- och Thermie-programmet. Man kan dra slutsatsen att den totala årliga kostnaden för administration och ledning av programmet förblir okänd.

Genomförande av projekt

Projektsamordning av Europeiska ekonomiska intressegrupperingar

3.44. Kommissionen främjar möjligheten att använda en europeisk ekonomisk intressegruppering (EEIG) som en mekanism för att delta i FoTU-program. Enligt kommissionen kan det vara till hjälp att använda en EEIG som samordnare, vilken skickar in projektförslag för ett konsortiums räkning, bestående av medlemmar av samma EEIG, när det gäller att snabbt komma igenom procedurstadierna innan ett projekt kan inledas, samt i ledningen av projektet.

3.45. Av de 17 granskade Joule-projekten var sex samordnade av tre olika europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Trots att de olika partnerna i konsortiet var nöjda med att de administrativa uppgifterna delegerades till en separat enhet, vilka i två fall var belägna nära kommissionen, hade användningen av en EEIG inte i något fall resulterat i förenklade eller snabbare kontraktsförhandlingar. Tvärtom ledde det till ytterligare problem.

3.46. Kontrakt som samordnats av en EEIG undertecknas av samma EEIG för alla medlemmars räkning. Medlemmarna nämns bara i en teknisk bilaga. I denna tekniska bilaga ges däremot ingen information om fördelningen av gemenskapsbidraget mellan medlemmarna. Det betyder att den enda informationskällan om de enskilda medlemmarnas "budget" är formuläret för kontraktsförhandlingar. Eftersom dessa formulär inte ingår i själva kontraktet kan medlemmarna ändra fördelningen av bidraget sinsemellan utan kommissionens godkännande. Denna situation kan undergräva kommissionens auktoritet och minskar definitivt kontraktens genomblickbarhet. Kommissionen borde utöka tabellen "Beräknad uppdelning av tillåtna kostnader" i alla kontrakt med en EEIG, så att den omfattar resursfördelningen mellan de deltagande EEIG-medlemmarna.

3.47. Kommissionens interna riktlinjer för förhandlingar med en EEIG visar att den inte godtar att vissa EEIG-medlemmar inom ett kontrakt arbetar under tilläggskostnadsmodellen (6), medan andra tillämpar fullkostnadsmodellen (7). Detta tillåter inte ett universitet (som använder tilläggskostnadsmodellen) och ett privat företag (som måste använda fullkostnadsmodellen) att delta som medlemmar i samma EEIG. Om kontraktet med en EEIG visade den faktiska bidragsfördelningen mellan de deltagande medlemmarna skulle denna regel vara överflödig.

Svårigheter med att få fram korrekta kostnadsrapporter

3.48. Systemet med verkliga kostnadskontrakt kräver analytisk bokföring för att man skall kunna färdigställa en kostnadsrapport och undvika missbruk av gemenskapsmedel. I de granskade Joule- och Thermie-kontrakten var ofta verifikationen av kostnadsanspråken otillfredsställande. Resultaten bekräftar tidigare rapporter från revisionsrätten för FoTU-program som använder samma kontraktsmall.

3.49. Av 19 entreprenörer hade åtta gjort anspråk på planerade kostnader i stället för verkliga kostnader för arbete och omkostnader. Generellt är det acceptabelt att tillämpa planerade kostnader under årets gång, dock bara så länge dessa justeras vid budgetårets slut. I de flesta fall avsåg dock inte de granskade entreprenörerna att justera sina tidigare anspråk och i två fall var de antingen oförmögna eller ovilliga att beräkna omkostnader baserade på faktiska kostnader.

3.50. Beräkning och verifikation av omkostnader konstaterades vara ett grundläggande problem vid fullkostnadskontrakt. För universitet utan ett system för bokföring löses detta problem genom att det i deras tilläggskostnadskontrakt fastställs ett fast påslag för fasta kostnader på 20 % av de direkta kostnaderna. Alla andra måste beräkna den faktiska kostnaden. Kontraktsmallen ger endast begränsad och oklar vägledning för vilken metod som skall användas och vilka kostnader som får räknas in i omkostnader eller ej. De granskade entreprenörerna har lagt mellan 12 % och 210 % av omkostnaderna på personalkostnader. Vissa entreprenörer inkluderade kostnader i basen för omkostnader, exempelvis marknadsföringskostnader, vilka enligt tydliga bestämmelser i kontraktet inte var giltiga. Många andra visade sig vara mycket kreativa när det gällde att inkludera kostnader som inte uttryckligen angavs som ogiltiga i kontraktsmallen, men som ökade totalsumman till en överdriven nivå. Exempel på sådana kostnader var ej projektrelaterade arbetstimmar samt avskrivningskostnader för produktionsutrustning som även används inom FoTU-projekt.

3.51. Två entreprenörer hade inte något system alls för att registrera den arbetstid som lagts ned på projektet. Fem andra hade system som uppfyllde kraven i kontraktet, men de var inte helt tillförlitliga. En entreprenör hade gjort anspråk på ett stort antal arbetstimmar utanför den giltiga kontraktsperioden, under förberedelsen av projektförslaget.

3.52. Fyra entreprenörer hade otillfredsställande bokföringssystem i vilka kostnadsfördelningen till projektet var otydlig. Sex entreprenörer hade gjort anspråk på kostnader som var oberättigade eller ej var direkt relaterade till projektet.

3.53. I två fall hade man gjort anspråk på resekostnader, inklusive kostnader för resor till Förenta staterna, utan att ha fått skriftliga förhandsgodkännanden från kommissionen.

3.54. Revisionsrättens granskning avslöjade fel och oriktigheter för 10 av 19 entreprenörer på ca 0,6 miljoner ecu i kostnadsanspråk på totalt 4 miljoner ecu.

3.55. Det stora antalet fel, oriktigheter eller överdebitering av kostnadsanspråk, samt de grundläggande problemen vid tolkning av kontraktsmallen avseende berättigade omkostnader, leder till slutsatsen att det krävs en intensifierad kontroll, inklusive kontroller på platsen, samt ett förtydligande och en förenkling av kontraktsmallen. Kommissionen borde antingen införa en fastställd procentsats för omkostnader för alla entreprenörer eller exakt fastställa vilka beräkningsmetoder för omkostnader som den accepterar.

Risk för att projekten avbryts

3.56. Inom biomassaområdet, i synnerhet inom Thermie, visade sig antalet avbrutna projekt vara orimligt stort. Av sex projekt som valdes ut 1995 avbröts tre och togs t.o.m. bort från projektlistorna, medan ett fjärde projekt försenades kraftigt. Av de sex projekt som valdes ut 1996 hade ett avbrutits, att annat "lagts på is" och två var mycket försenade. Anledningarna till avbrotten och dröjsmålen var i de flesta fall brist på byggnadslov eller svårigheter med privat finansiering av anläggningarna. Trots att biomassa i egenskap av förnybar energikälla framhålls som en miljövänlig energikälla, var några av problemen med byggnadslov relaterade till problem med utsläpp från anläggningarna.

3.57. Solcellsområdet inom Thermie uppvisade liknande fall, trots att den procentuella andelen var lägre. Förseningarna verkade ha orsakats av privata finansieringsproblem, avslag till byggnadslov för solcellsmoduler på en "skyddad" fasad, eller förseningar i byggandet av den konstruktion solcellsmodulerna skulle monteras på.

3.58. Emedan dessa problem vanligtvis inte kan påverkas av ansvarig enhet inom kommissionen står det klart att de resulterar i en onödig blockering av medel. Därför krävs intensivare övervakning av projektens tidsfrister och snabbare beslut om att avsluta projekt som "lagts på is" så att medlen kan anslås till andra projekt.

4. ALTENER-PROGRAMMET

Rättsligt och organisatoriskt ramverk

4.1. Medan Joule-Thermie, i egenskap av FoTU-program, ingår i fjärde ramprogrammet, är Altener-programmet ett eget program. Det är följden av förskjutningen under 1980-talet från en rent ekonomiorienterad energipolitik till en politik som ger utrymme för miljöfrågor. Syftet med detta program på 44 miljoner ecu är att främja förnybara energikällor inom gemenskapen.

4.2. Det första Altener-programmet (1993 1997) styrs av rådets beslut av den 13 september 1993 (93/500/EEG) (8). Ett uppföljningsprogram, kallat Altener II (1998 1999), håller på att antas av rådet (9), med en budget på 22 miljoner ecu för de två första åren.

4.3. Inom GD XVII leds Altener av en separat sektion inom enhet C2, som ingår i direktoratet "Industrier och marknader II: Icke-fossila energikällor".

Programbeskrivning och mål

4.4. Altener-programmet har utformats för att stödja fyra kategorier av åtgärder för att främja förnybara energikällor:

a) Undersökningar, marknadsstrategier och tekniska bedömningar för att definiera tekniska standarder eller specifikationer.

b) Åtgärder för att stödja medlemsstaternas initiativ till att utöka eller skapa infrastrukturer, vilka omfattar utbildning och informationsaktiviteter samt en mängd olika åtgärder inom sektorn (pilotprojekt).

c) Åtgärder för att skapa ett informationsnätverk i syfte att främja en bättre samordning av nationella och internationella verksamheter och verksamheter på gemenskapsnivå, samt utvärdera de olika åtgärdernas inverkan.

d) Undersökningar, utvärderingar och andra åtgärder för att bedöma den tekniska genomförbarheten och de ekonomiska och miljömässiga fördelarna med den industriella användningen av biomassa för energiändamål.

4.5. Gemenskapsbidragen till dessa åtgärder var generellt 100 % för undersökningar, 60 % för informationsspridning och mellan 30 % och 50 % av projektkostnaderna för pilotåtgärder. Det genomsnittliga bidraget för ett pilotprojekt är ungefär 95 000 ecu.

4.6. Granskningen inriktades på kategori b i stödåtgärderna - pilotåtgärderna. I definitionen av denna kategori i rådsbeslutet nämns utbildnings- och informationsverksamheter samt områdesvisa åtgärder. De senare har delats upp i fyra områden: verktyg, planering, information/utbildning och finanser. En undersökning av listan över projektrubriker visar att det ofta har att göra med utveckling av planer för genomförande av förnybara energikällor eller undersökningar avseende strategier eller genomförbarhet för användning av vissa typer av förnybara energikällor inom specifika områden, regioner eller industrier. Många av dessa rubriker kunde också ha hamnat under Joule-delen av Joule-Thermie inom "integrering av förnybara energikällor", eller som en typ B-åtgärd i Thermie-delen. Mer tydlighet och effektivitet skulle kunna uppnås genom att man koncentrerar det stöd som tilldelas en viss typ av åtgärd i ett program.

4.7. Fördelningen av Altener-bidragen mellan medlemsstaterna visar att det inte finns något samband mellan bidragsnivån från Joule-Thermie och bidragsnivån från Altener. Med andra ord tar vissa medlemsstater som knappt har något att göra med Joule-Thermie-finansierad FoTU eller demonstrationsprojekt emot stort stöd från Altener för främjande av förnybara energikällor.

Ledning och styrning av program

Projekturval

4.8. Förfarandena inom Altener för urval av pilotprojekt, vilka står för 66 % av alla bidrag, skiljer sig markant från dem som används inom Joule och Thermie. I stället för att publicera förslagsinfordran i Europeiska gemenskapernas officiella tidning har Altener-förslagen lagts fram av medlemsstaternas företrädare i ledningskommittén för Altener. De kategorier eller typer av förslag som kan läggas fram varje år definieras i årliga riktlinjer som fastställs av kommissionen i samarbete med kommittén. Dessa riktlinjer innehåller inte några direktiv om på vilket sätt medlemsstaterna skall hämta in förslag eller om de bör göra en första granskning och urval av projekt eller ej. Kommissionens enheter hade ingen information om hur olika medlemsstater hanterade detta.

4.9. Varje förslag bedöms därefter av två av kommissionens tjänstemän, vilka avfattar en kortfattad konsensusrapport. På grundval av konsensusrapporterna upprättar ledningen för programmen en prioriteringslista och en reservlista där de föreslår projekt för finansiering till Altener-kommittén.

4.10. Urvalsförfarandet är inte genomblickbart och garanterar inte att de som skickar in förslag kommer att få en rättvis och likvärdig möjlighet till att erhålla gemenskapsbidrag. Införande av publicerade förslagsinfordringar, harmonisering av förvalsförfaranden i samtliga medlemsstater och en nära övervakning från kommissionens sida är absolut nödvändiga.

Formell beslutsprocess

4.11. I enlighet med punkt 5 och 7 i rådsbeslutet avger Altener-kommittén sitt yttrande om den föreslagna listan över projekt och kommissionen beslutar om gemenskapsbidragen. Däremot beslutar GD XVII:s generaldirektör om finansiering av utvalda projekt utan ett formellt finanseringsbeslut från kommissionen så snart Altener-kommittén har avgivit sitt yttrande. Fram till den 31 december 1996 hade 26,1 miljoner ecu anslagits till pilotprojekt, utan tillräcklig rättslig grund.

4.12. I årsrapporten för budgetåret 1992 (10), punkt 13 53 och i årsrapporten för budgetåret 1993 (11), punkt 13 57 f.f. uppmärksammade revisionsrätten denna felaktighet och betonade att EG-domstolen tydligt i punkt 17 i sin dom, i mål 16/88, kommissionen mot rådet, hade skiljt mellan en institutions beslutsbefogenheter och en auktoriserad tjänstemans befogenheter.

Projektledning

4.13. De 273 pilotåtgärderna (läget den 19 november 1997) leds av tre vetenskapliga tjänstemän, inklusive den programansvarige. Projektens framåtskridande och resultat övervakas på grundval av interims- och slutrapporter. Inga entreprenörer besöktes under programmet.

4.14. Betydande svagheter upptäcktes inom organisationen av projektets arkiv och informationssystem. Att de olika avdelningarna (tekniska och finansiella system samt informationssystem) använder olika identifieringskoder för varje projekt gör det mycket svårt att skaffa sig en överblick över bakgrunden och det nuvarande läget för projekten. De flesta pilotprojekt drivs av ett konsortium med flera partner, men i Alteners informationssystem registreras endast varje projekts samordnare. Följaktligen har kommissionen ingen överblick över alla bidrag som tilldelas en entreprenör.

4.15. Trots att pilotåtgärderna visade sig vara mycket lika de i Joule-projektet, skiljer sig standardkontraktet åt. Gemenskapsbidraget betalas i tre steg: ett förskott, en betalning vid godkännandet av interimsrapporten och slutbetalningen vid godkännandet av slutrapporten, åtföljt av en kostnadsrapport. Kontraktet för kostnadsersättning innehåller ingen definition på vad som är en berättigad kostnad eller godtagbara metoder för kostnadsanslag. Kostnadsrapporterna åtföljs inte av någon bestyrkande dokumentation och inga anspråk från entreprenörer granskades av kommissionen.

4.16. Det skulle vara mer lämpligt att använda kontraktsmallen från Joule-Thermie för Altener, inklusive bilaga 2, i vilken den berättigade kostnaden specificeras. Eftersom kontrakten är relativt små skulle kommissionen även kunna överväga en förenkling genom att införa en fast procentsats för omkostnader.

5. INFORMATIONSSPRIDNING

5.1. Kommissionen har lagt ned mycket möda på att sprida information om Joule-Thermie- och Altener-programmen. Potentiella bidragsmottagare kan få information från många olika källor: träffpunkter (speciellt för små och medelstora förtag), EU:s informationskontor, innovationsspridningscentrum, nationella kontaktpunkter för Joule, Organisationen för främjande av energiteknik (OPET), kontaktpunkter för Europeiska energinätverk (Altener) och CORDIS (Internet). Däremot kände de entreprenörer som revisionsrätten granskade varken till eller använde dessa källor, med undantag av CORDIS.

5.2. De flesta av de granskade entreprenörerna var välinformerade om programmet, men hade direktkontakt med kommissionen eller hade speciella avdelningar som samlade in information från olika källor. Av detta kan man utläsa att denna mångfald av olika parallella informationspunkter inte märkbart bidrar till att effektivisera informationspolitiken (12). Eftersom många av de olika "informationspunkterna" finns inom samma halvstatliga energiorgan förvirras situationen ytterligare. Varje program har sitt eget informationsnätverk i medlemsstaterna, utan någon harmoniserad och samordnad informationspolitik.

6. SAMORDNING AV JOULE-THERMIE OCH ALTENER MED ANDRA STÖDÅTGÄRDER INOM EUROPEISKA UNIONEN OCH MEDLEMSSTATERNA INOM OMRÅDET FÖRNYBARA ENERGIKÄLLOR

6.1. Hänvisningar i rådsbeslutet och arbetsprogrammet för Joule-Thermie till andra program, såsom Altener eller Air (13), angav redan att liknande mål och ämnen finns i flera program. Bland de granskade projekten framkom att ett Joule-projekt var fortsättningen på ett tidigare Brite-Euram-projekt (14), medan ett annat var fortsättningen på ett tidigare Air-projekt. Inom Joule återfinns dessutom energislaget biomassa både inom förnybara energikällor och inom området för fossila bränslen. Medan kommissionens sektorövergripande samrådsförfarande borde eliminera risken för att samma verksamhet tilldelas bidrag från två olika program, kan den vaga definitionen av avgränsningarna mellan programmen fortfarande vara ett riskelement. Dessutom skapar det förvirring hos potentiella entreprenörer, vilket i sin tur leder till ett ökat krav på ledningsresurser.

6.2. Trots att strukturfonderna (i huvudsak ERUF och EUGFJ) (15), i sina regionala stöd till energi-infrastrukturprojekt, på ett betydande sätt bidrar till anläggningar för förnybar energi (t.ex. biomassa och avfallseldade elkraftverk inom mål 1 och 5b-områdena), var kommissionen oförmögen att ge en översikt över de projekt för förnybar energi som tilldelas stöd inom Europas olika regioner. Allmänna siffror (16) fanns endast tillgängliga för fem regioner i Grekland, Spanien, Irland, Italien och Portugal som får stöd från ett speciellt energiprogram. (För hela perioden (1992 1997) var det totala utbetalade stödet för förnybara energikällor under specifika energiprogram från strukturfonderna: 341,17 miljoner ecu av totalt 3 000 miljoner ecu för energi (11,4 %). Under den tidigare programperioden från 1989 till 1993 bidrog gemenskapsinitiativet Valoren (17) med 293,75 miljoner ecu för ökning av den inre energipotentialen, av totalt 2 331 miljoner ecu, vilket var det totala stödbeloppet inom energiområdet (12,6 %)).

6.3. Eftersom en hel åtgärdskategori inom Altener-programmet är avsedd att stödja skapandet av ett informationsnätverk som skall främja samordningen av verksamheter på nationell och internationell nivå samt på gemenskapsnivå, är det oacceptabelt att det i slutet av Altener I inte finns någon översikt av alla projekt för förnybar energi som tilldelats stöd från kommissionens olika program, inklusive strukturfonderna.

6.4. Trots att de generaldirektorat som ansvarar för strukturfonderna konsulteras av GD XVII innan beslut om stöd för ett Thermie-projekt fattas, betyder bristen på detaljerad projektinformation inom dessa generaldirektorat att det inte är helt säkert att demonstrationsprojekt inom Thermie inte tilldelas bidrag från strukturfonderna (18) vid ett annat tillfälle. Av denna anledning är det oumbärligt att upprätta en databas med alla projekt för förnybar energi som stöds av strukturfonderna.

6.5. I sitt förslag till rådets beslut om ett flerårigt ramprogram för åtgärder inom energisektorn (1998 2002) (19) föreslår kommissionen att Alteners uppföljningsprogram (Altener II) skall integreras i ett energiramprogram. Detta skall innehålla de nuvarande energipolitiska programmen som Synergy, Save och Altener II. I detta förslag förutses även förbättrad samordning av alla andra energirelaterade program eller politikområden, inklusive Joule-Thermie, andra FoTU-program, internationellt samarbete (Phare, Tacis, Meda) och strukturfonderna. Kommissionens initiativ anger att en mer omfattande samordning och harmonisering planeras. Däremot skulle en mer grundläggande omstrukturering av programmen, något som skapar tydliga ansvarsområden och gränser samt undviker överlappning, kunna minska behovet av samordning och öka programmens effektivitet.

6.6. Samordningen av programmen och medlemsstaternas egna stödåtgärder är avsedda att genomföras genom att medlemsstaterna är representerade i ledningskommittéerna och genom en ad hoc-kommitté för samordning av medlemsstaternas och gemenskapens FoTU-program för icke-nukleär energi, vilka rapporterar till Kommittén för vetenskaplig och teknisk forskning (CREST). Samordningsuppgiften stöds, inom Altener-programmet, av omfattande undersökningar, exempelvis The European Renewable Energy Study, vilken ger en översikt över tillståndet för förnybara energikällor och den politik som påverkar dess utveckling i 30 länder i Europa.

6.7. Trots att skillnaderna är avsevärda mellan medlemsstaterna och kommissionen vad gäller grad, metoder eller prioritet för stöd till förnybara energikällor, får de inte påverka kommissionens åtgärder. Om en medlemsstats mål står i konflikt med kommissionens mål måste detta däremot beaktas. I fallet med stöd till solcellsanläggningar anslutna till kraftledningsnätet inom Thermie är framgången för dessa anläggningar i hög grad beroende av den politiska viljan inom medlemsstaterna att tillåta att anläggningar kopplas till elnätet och att erbjuda förmånliga återköpstaxor för elektricitet. I en av medlemsstaterna som besöktes var den nationella politiken mot nätanslutna solcellsanläggningar. Under sådana omständigheter är det olämpligt för Thermie att stödja sådana anläggningar, eftersom sannolikheten att demonstrationen kommer att kopieras i stor skala är alltför låg.

6.8. En anmärkningsvärd skillnad mellan kommissionens och medlemsstaternas stödåtgärder är att medan Thermie fortsätter att ge bidrag till demonstrationsprojekt, antar nationella stödåtgärder i allt högre grad formen av skattelättnader, mjuka lån och garanterade återköpstaxor för elektricitet. Trots att dessa stimulansåtgärder ofta inte begränsas till nyskapande anläggningar, skapar de gynnsamma förutsättningar som uppmuntrar till innovationer. På grund av framgången för vissa program, exempelvis garanterade återköpstaxor för elektricitet från vindkraft i flera medlemsstater, kan man tänka sig en harmonisering av de framgångsrika stimulansprogrammen inom hela Europiska unionen. Kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet (20) om krav på harmonisering av stimulansåtgärder för förnybar energi inom den inre elmarknaden är ett första steg i denna riktning.

7. SLUTSATS OCH REKOMMENDATIONER

7.1. Någon generell slutsats om framgången eller misslyckandet med Altener och delen för förnybar energi inom Joule-Thermie kan inte dras, eftersom de övergripande målen inte var tillräckligt precisa för att kunna användas som norm för att bedöma det faktiska resultatet av programmen. Bristen på tydliga och kvantitativa mål ökar risken för att ett program kommer att fortsätta under lång tid, oavsett dess verkliga ekonomiska värde eller potential (se punkt 3.9).

7.2. Sammanslagningen av Joule och Thermie - som var avsedd att integrera FoTU och demonstrationsfaserna i en sammanhängande strategi som täcker hela innovationsprocessen från det vetenskapliga genombrottet hela vägen till spridningen - har inte genomförts fullt ut. Gapet mellan FoTU och demonstration existerar fortfarande, i huvudsak eftersom Thermie stöder uppförandet av stora produktionsenheter snarare än verkligt nyskapande anläggningar. Bristen på harmoniserade projektval, ledning och administrativa förfarande inom båda områdena betonar problemen (se punkt 3.2, 3.16, 3.24. 3.29, 3.35 och 3.36).

7.3. Många av Thermie-demonstrationsprojekten visade sig sakna betydande nyskapande egenskaper. De hade endast en begränsad europeisk dimension och deras finansieringsstruktur kunde inte garantera ett likvärdigt deltagande av alla entreprenörer. Följaktligen skulle de snarare ha placerats inom programmet för främjande av energiteknik (Thermie II), vilket kommissionen föreslog 1994, men vilket inte antogs av rådet (se punkt 3.22, 3.23 och 3.24).

7.4. Korrekt vetenskaplig och finansiell ledning, övervakning och styrning av alla projekt under Joule, Thermie och Altener är inte garanterad. GD XVII:s utbredda användning av extern hjälp har möjliggjort en intensivare övervakning än för Joule. Införandet av externa gruppchefer för att övervaka Joule-projekt under 1997 kan förbättra situationen. Båda generaldirektoraten bör försöka att harmonisera den externa hjälpens roll. Det är fortfarande absolut nödvändigt att kommissionen garanterar en tillfredsställande övervakning av experterna (se punkt 3.26 3.35 och 4.14 4.17).

7.5. De årliga utvärderingarna och de externa femårsutvärderingarna (21) av Joule-Thermie-programmet bekräftar många av revisionsrättens iakttagelser och borde följas noggrant av kommissionen vad gäller ledning under genomförandet av det femte ramprogrammet. Den tekniska och vetenskapliga utvärderingen i rapporten borde däremot stärkas (se punkt 3.38 3.41).

7.6. Kommissionen bör undvika intressekonflikter vid urval, ledning och övervakning av projekt (se punkt 3.17, 3.18, 3.30 och 3.31).

7.7. Det stora antalet problem med kostnadsanspråk visar att kommissionen måste öka antalet granskningar hos entreprenörer, av sina egna avdelningar och av externa revisorer. Kommissionen borde också överväga att införa en policy som innebär att entreprenörer skall bifoga ett intyg från en extern revisionsbyrå som bekräftar kostnadsanspråkens riktighet om dessa överstiger ett visst belopp. Kostnaden för revisionen kunde då vara en berättigad projektutgift (se punkt 3.48 3.55).

7.8. I synnerhet för mindre kontrakt, exempelvis inom Altener, bör kommissionen överväga ett annat finansieringsförfarande. Möjligen skulle man kunna använda ett förenklat kontrakt, t.ex. genom att införa en fast procentsats för omkostnaderna (22) (se punkt 3.55 och 4.17).

7.9. Samordningen mellan de enheter inom kommissionen som är inbegripna i finansieringen av FoTU och demonstrationsåtgärder inom förnybar energi är otillräcklig och behöver förstärkas. Avgränsningen mellan olika program bör göras tydligare för att undvika överlappning samt för att fokusera och rationalisera EU:s arbete inom detta område och undvika förvirring hos potentiella deltagare. Detta omfattar i synnerhet området för strukturfonder och politiken för informationsspridning (se punkt 5.1 5.2 och 6.1 6.8).

Denna rapport har antagits av revisionsrätten i Luxemburg vid dess sammanträde den 23 september 1998.

På revisionsrättens vägnar

Bernhard FRIEDMANN

Ordförande

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

(1) Åtgärder med delade kostnader alternativt samfinansierade åtgärder är FoTU- eller demonstrationsprojekt där kommissionen återbetalar delar av kostnaderna för projektentreprenörerna.

(2) Europaparlamentet och rådets beslut nr 1110/94/EG av den 26 april 1994 om det fjärde ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (1994 1998) (EGT L 126, 18.5.1994, s. 1).

(3) Rådets beslut 94/806/EG av den 23 november 1994 om ett särskilt program för forskning, teknisk utveckling och demonstration inom området icke-nukleär energi (1994 1998) (EGT L 334, 22.12.1994, s. 87).

(4) Tyvärr tillåter inte kommissionens rapporter och finansiella system en tillfredsställande övervakning av respekten för de gränser rådet har satt upp, eftersom inte alla kategorier definierade av rådet har sina egna underordnande kontonummer. Dessutom ger kostnadsklassificeringen i kategorierna administration, spridning, stöd till små och medelstora företag eller projekt ett stort tolkningsutrymme. Därför är de siffror som presenteras i tabell 2 inte helt tillförlitliga. Exempelvis registreras kostnaderna för de experter som biträder kommissionen vid projekturval eller projektledning under projekt, i stället för under administration. Därför är denna siffra inte komplett, även om procentsatsen på 2 %, som anges för administrativa kostnader, är under 2,15 %. Kostnaden som är klassificerad i tabellen under "Övrigt", 2,07 %, vilket är ett urval av poster registrerade inom SINCOM under projekt, avser även administrativa kostnader. De två posterna överstiger tillsammans gränsen 2,15 %.

(5) EGT C 158, 9.6.1994, s. 6. Thermie II: Art. 2.1 Aux fins du présent règlement, on entend par projets de promotion de technologies énergétiques, ci-après dénommés projets, les projets, non éligibles au titre des programmes spécificques du 4ème programme-cadre, qui visent la mise au point, l'application et/ou la promotion de technologies énergétiques à caractère innovateur avancé et dont la mise en oeuvre présente une part importante de risque économique, telle qu ils ne seraient très probablement pas réalisés sans un soutien communautaire. Art. 2.2 Le soutien financier communautaire peut être accordé pour des projets visant à promouvoir, en vue de leur plus large utilisation, soit dans des conditions économiques ou géographiques différentes, soit avec des variantes techniques, des techniques, des procédés ou des produits innovateurs qui ont déja fait l'objet d'une première application mais qui, en raison de risques subsistants, n'ont pas encore pénétré le marché.

(6) Tilläggskostnadsmodellen är ett system för kostnadsåterbetalning enligt vilket kommissionen återbetalar 100 % av de tilläggskostnader som direkt förorsakas av projektet och som inte täcks av återkommande universitetsbidrag. Dessutom betalar kommissionen upp till 20 % av direkta kostnader för att täcka omkostnader. Denna modell begränsas till universitet som inte har något system för kostnadsredovisning.

(7) Fullkostnadsmodellen är det vanliga kostnadsåterbetalningssystemet enligt vilket kommissionen återbetalar 50 % av totala kostnader för projektet, inklusive faktiska omkostnader.

(8) EGT L 235, 18.9.1993, s. 41.

(9) Gemensam ståndpunkt (EG) nr 9/98 antagen av rådet den 19 januari 1998 inför antagandet av rådets beslut om ett flerårigt program för främjande av förnybara energikällor i gemenskapen (Altener II) (EGT C 62, 26.2.1998, s. 31).

(10) EGT C 309, 16.11.1993.

(11) EGT C 327, 24.11.1994.

(12) Liknande iakttagelser gjordes i revisionsrättens årsrapport för budgetåret 1996, punkt 10.14.

(13) Rådets beslut 94/805/EG av den 23 november 1994 om ett särskilt program för forskning, teknisk utveckling och demonstration inom jordbruk och fiske (inbegripet agroindustri, livsmedelsteknik, skogsbruk, vattenbruk och landsbygdsutveckling) (1994-1998) (EGT L 334, 22.12.1994, s. 73).

(14) Rådets beslut 94/571/EG av den 27 juli 1994 om ett särskilt program för forskning och teknisk utveckling, inklusive demonstrationsprojekt, inom området industriell teknik och materialteknik (1994-1998) (EGT L 222, 26.8.1994, s. 19).

(15) Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ).

(16) Källa: Svar på skriftlig fråga i Europaparlamentet nr E-1996/97.

(17) Rådets förordning (EEG) nr 3301/86 av den 27 oktober 1986 om införande av ett gemenskapsprogram för utveckling av vissa mindre gynnade regioner i gemenskapen genom utnyttjande av inhemsk energipotential (Valoren-programmet) (EGT L 305, 31.10.1986, s. 6).

(18) Se även revisionsrättens kommentar i årsrapporten för budgetåret 1996, punkt 10.12.

(19) KOM(97) 550 slutlig, 18.11.1997, s. 16.

(20) KOM(98) 167 slutlig, 16.3.1998.

(21) Källa: Extern övervakningsrapport för det särskilda programmet för icke-nukleär energi (Joule-Thermie) för perioden januari-december 1995, december 1995. Extern övervakningsrapport för det särskilda programmet för icke-nukleär energi (Joule-Thermie) för perioden januari december 1996, juli 1997. Femårsutvärdering av programmen för icke-nukleär energi, rapport av utvärderingspanelen, december 1996.

(22) Se även revisionsrätten kommentar i dess årsrapport för budgetåret 1996, punkt 10.53, årsrapporten för budgetåret 1995, punkt 9.8, årsrapporten för budgetåret 1993, punkt 11.17, och årsrapporten för budgetåret 1990, punkt 11.6.

BILAGA 1

DE FÖRNYBARA ENERGIKÄLLORNAS STÄLLNING INOM EUROPEISKA UNIONENS POLITIK

Förnybara energikällor är den beteckning som används om de energiformer vars källor är naturligt och obegränsat tillgängliga, t.ex. energi från sol, vind, hav och jord, växter samt vattenkraftverk. Energi som produceras av avfall anses också vara förnybar. De förnybara energikällornas andel av den inhemska bruttokonsumtionen varierar kraftigt inom gemenskapen. Däremot beräknades den totala andelen under 1994 till 5,4 %. För elektricitet producerad från förnybara energikällor var andelen vattenkraft 91,1 %, biomassa 6,8 % och vindkraft 1,1 %. Andelen från andra källor var försumbara 1 % (1).

Främjandet av förnybara energikällor har sedan länge varit en central målsättning för gemenskapens energipolitik. Rådets resolution av den 16 september 1986 (2) anger främjande av förnybara energikällor som en av de centrala målsättningarna för att undersöka konvergensen och sammanhållningen hos medlemsstaternas energipolitik. Denna centrala målsättning bekräftades av rådets rekommendation av den 9 juni 1988 (3) och rådets beslut av den 13 september 1993 (4). Europeiska kommissionen angav en ambitiös kvantitativ målsättning för förnybara energikällor i 1997 års vitbok för en gemenskapsstrategi och handlingsplan "Energi för framtiden: förnybara energikällor" (5), där den angivna målsättningen var att bidraget från förnybara energikällor till Europeiska unionens bruttoenergiförbrukning skulle uppgå till 12 % år 2010.

De förnybara energikällornas betydelse för kommissionens energipolitik återspeglas även inom forskningsområdet. I rådets beslut 94/806/EG av den 23 november 1994 (6) om ett särskilt program för forskning, teknisk utveckling och demonstration inom området icke-nukleär energi (1994 1998) inom det fjärde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (Joule-Thermie 1994 1998), tilldelas förnybar energi 45 % av bidragen (435 miljoner ecu). Andra områden som understöddes av Joule-Thermie är effektiv energianvändning och fossila bränslen.

Eftersom den primära målsättningen för kommissionens energipolitik har varit att minska beroendet av energiimport genom en minskad konsumtion av fossil energi, har 1992 års Riokonvention om minskning av koldioxidutsläpp lett till en ökad fokusering på miljöskydd. I grönboken från 1996 "Energi för framtiden: förnybara energikällor" tar kommissionen upp skapande av arbetstillfällen, regional utveckling och stimulans av export som ytterligare målsättningar (7).

Inom gemenskapens ramverk återfinns förnybar energi inom det energipolitiska området (GD XVII) samt inom forskningsområdet (GD XII). Dessa program omfattar forskning, utveckling, demonstration och stödåtgärder. Andra områden inom kommissionen med direkt eller indirekt inblandning i frågor som rör förnybar energi är strukturfonderna, internationellt samarbete, miljöfrågor, jordbruk och åtgärder inom Europeiska kol- och stålgemenskapen.

(1) Energi för framtiden: förnybara energikällor, grönbok för gemenskapsstrategi, KOM(96) 576, 20.11.1996, s. 12 och 49.

(2) EGT C 241, 25.9.1986, s. 1.

(3) EGT L 160, 28.6.1988, s. 46.

(4) EGT L 235, 18.9.1993, s. 41.

(5) KOM(97) 599 slutlig, 26.11.1997.

(6) EGT L 334, 22.12.1994, s. 87 108.

(7) KOM(96) 576 slutlig, 20.11.1996, s. 3, 4.

BILAGA 2

URVALSFÖRFARANDEN INOM JOULE-DELEN AV JOULE-THERMIE-PROGRAMMET

Urvalsförfarandet för Joule är en stor centraliserad åtgärd som involverar viktiga kommissionsresurser samt mellan 90 (1997) och 170 (1995) externa experter per förslagsinfordran. Efter det att en formell kvalifikationskontroll har utförts av kommissionen sänds varje godtagbart förslag ut till minst tre experter för teknisk och finansiell utvärdering, utan att det anges från vem förslaget kommer. Efter de enskilda utvärderingarna bildar experterna en panel enligt forskningsområdet som leds av kommissionen som ordförande och som sammanställer en "pre-konsensus"-rapport. Förslag som anses vara tillräckligt tekniskt meriterade skickas vidare till en utökad expertpanel, vilken leds av kommissionen som ordförande, för en strategisk utvärdering av ekonomiska, sociala och miljörelaterade fördelar. Ordföranden i varje utökad panel sammanställer en konsensusrapport med en slutlig rangordning (1). Resultaten harmoniseras över alla program och samordningsmöjligheter undersöks av en samordningsgrupp som består av direktören och enhetscheferna för de berörda programmen.

Kommissionen kontrollerar sedan partnernas finansiella kapacitet och konsulterar de olika programmen för att särskilt kontrollera om förslag överlappas av befintliga projekt i andra program.

Slutresultatet av processen sammanfattas i en fullständig översikt av alla utvärderingar samt i en kort lista över förslag som kommissionen lägger fram för stödåtgärder. Joule-kommittén, som är sammansatt av företrädare från alla medlemsstater, diskuterar dessa handlingar och avger ett yttrande, sedan fattar kommissionen beslut.

(1) Tillämpade betyg är A1, A, B eller C; A1 är den högsta rangordningen och C betyder avslag.

SVAR FRÅN KOMMISSIONEN

INLEDNING

JOULE

a) Det bör påpekas att programdelarna Joule och Thermie, som ingår i fjärde ramprogrammets särskilda program för icke-nukleär energi, utarbetades i helt olika historiska sammanhang kännetecknade av olika metoder avseende praxis och hantering. Det bör också understrykas att två programkommittéer med två budgettilldelningar (punkt 2.1) inrättades genom rådets beslut av den 23 november 1994.

b) När det gäller samordningen med andra politiska mål bör det påminnas om att tjänsteövergripande samråd och ny övervaknings- och informationsverksamhet utgör viktiga verktyg enligt vitboken om förnybara energikällor. Det är tänkt att förbättra denna samordning i samband med femte ramprogrammet (punkt 2.12).

c) Kommissionen är skyldig att noga övervaka programmens samlade kostnader. Kommissionen genomför omfattande kontroller för att se till att programmens förvaltningskostnader håller sig inom de procentuella gränser för administrativa utgifter som fastställs av rådet. Att begränsa förvaltningskostnaderna till ett särskilt belopp per projekt, såsom revisionsrätten föreslår, motsvarar inte den lagstiftande myndighetens avsikt. Kommissionen är inte skyldig att redogöra för varje projekt, vilket dessutom inte är ett ändamålsenligt sätt att mäta programförvaltningens kvalitet (punkt 2.6).

Kommissionen fäster i sitt arbete dessutom särskild vikt vid revisioner. I enlighet med sina åtaganden har kommissionen tydligt höjt antalet revisioner, vilket även gäller pågående projekt.

d) Anställda experter på respektive område ansvarar för kontraktens vetenskapliga uppföljning. I och med att kommissionens handläggare anställs, vilket sker efter allmänna, offentliga urvalsförfaranden, måste de iaktta samtliga tjänsteföreskrifter avseende återhållsamhet och sekretess. Kommissionen är noga med att undvika intressekonflikter och vidtar alla nödvändiga förebyggande åtgärder (punkt 2.5).

Den politik som förs för att få generaldirektoratets övergripande tjänster att fungera på ett smidigt sätt medför att en rad av DGXII:s fast anställda tjänstemän, vilkas löner täcks av post B6-7151 (icke-kärnenergi eller Joule-Thermie), tillhör dessa övergripande tjänster. Som följd av omstruktureringar och intern mobilitet får dessutom vissa fast anställda tjänstemän, som arbetar för andra program, sin lön från Joule, medan Joule-tjänstemän som kompensation får lön från andra program. Denna situation kommer att rättas till inför femte ramprogrammets inledande 1999 (punkt 2.6).

e) I fråga om informationsnät vill kommissionen påminna om att generaldirektoraten (GD) för teknisk forskning och teknisk utveckling (FoTU) avser att utveckla ett partnerskap med medlemsstaterna som syftar till en förbättrad samordning av de olika informationskällorna och som skall bygga på nationella informationspunkter (punkt 2.11).

f) Såvitt kommissionen kan se, gäller revisionsrättens viktigaste iakttagelser avseende både Joule och Thermie eller också bara Joule endast olika programaspekter utan att för den skull ifrågasätta kommissionens förvaltning som helhet.

THERMIE

I samband med de olika ramprogrammen har kommissionen utarbetat en rad gemensamma metoder för projekturval och avtalsförhandlingar. Vid sidan om dessa gemensamma metoder finns det särskilda utvärderingshandledningar med detaljerade beskrivningar av urvals- och beslutsförfarandena samt av de olika medverkande parternas uppgifter. Dessa förfarandens klarhet, kvalitet och noggrannhet är allmänt erkända bland förslagsgivarna och bland de externa paneler med oberoende experter som årligen granskar de enskilda programmen (2.1, 2.2).

Bland de olika utvärderingskriterierna är förslagets nyskapande karaktär en nödvändig förutsättning för beviljandet av stöd. Det oaktat anser kommissionen att en nyskapande tillämpning av beprövad teknik är lika viktig som den tekniska utvecklingen. Detta förklarar varför stöd har gått till en rad projekt där befintliga energikomponenter på ett nyskapande sätt införlivas med kommersiella respektive offentliga miljöer (2.3).

I samband med dessa frågor tar kommissionen hänsyn till projektresultatens tänkbara marknadseffekter (dvs. resultatens framtida förverkligande och utnyttjande) och huruvida den föreslagna partnergruppen kan åstadkomma detta. När kommissionen bedömer förslagen beaktar den även den europeiska dimensionen, de ifrågavarande tekniska problemens relevans och partnernas möjligheter och tekniska trovärdighet när det gäller att finna Europatäckande lösningar på dessa problem (2.3).

Kommissionen erkänner att det finns utrymme för att ytterligare integrera forsknings- och demonstrationsfaserna. Enligt kommissionens uppfattning kräver dock integrationsproblemet en ny lösning som går utöver en eventuell ny avgränsning av begreppet nyskapande anläggningar. I sina planer för det femte ramprogrammet går kommissionen in för detta nya grepp och inriktar verksamheten inom icke-nukleär energi på två nyckelåtgärder där utvecklingar både i tidigare och senare förädlingsskeden sammanförs för att lösa gemensamma frågeställningar (2.1).

FÖRNYBARA ENERGIKÄLLOR UTOM FORSKNING

Revisionsrätten granskar i sin rapport en period då den rättsliga grunden, dvs. rådets beslut om Altener-programmet (1993-1997), i första hand avsåg stöd till främjande åtgärder på medlemsstatsnivå, emellertid utan att fästa någon större vikt vid en verklig samordning på gemenskapsnivå, eftersom detta då inte ansågs ha någon större betydelse.

Erfarenheterna från Altener-programmet och Europaparlamentets initiativ i frågan ledde till antagandet av 1996 års grönbok "Energi för framtiden: förnybara energikällor" och 1997 års vitbok. Kommissionen föreslår där en gemenskapsstrategi och en handlingsplan fram till 2010 och framhåller nödvändigheten av ökad samordning och övervakning av gemenskapens och medlemsstaternas verksamhet och åtgärder.

Genom rådets beslut om Altener II, som antogs den 18 maj 1998, infördes dessutom en rad viktiga ändringar: verktyg för uppföljning och samordning, nya projekturvalsförfaranden, riktad informationsspridning osv. (2.10).

Kommissionen anser att finansieringsbesluten i Altener-programmet fattades på rätt sätt. Ansvarsfördelningen i denna fråga torde klaras upp genom den översyn av budgetförordningen som för närvarande genomförs (2.9).

Vad gäller möjliga överlappningar mellan Altener- och Joule-Thermie-programmen i fråga om informationsverksamheten kommer kommissionen att öka sina ansträngningar för att göra informationen strängt målinriktad, både när det gäller innehåll och målgrupp. Kommissionen anser dock att användningen av gemensamma informationsnät för olika program ligger helt i linje med denna målinriktning. Att använda samma nät är därför inte liktydigt med överlappning (2.11).

FEMTE RAMPROGRAMMET

Kommissionen har beslutat att vid förberedelserna inför femte ramprogrammet ta itu med många av de punkter som revisionsrätten tagit upp: samordning mellan Joule och Thermie, tidsgränser för projektutvärdering och projektförhandling, förenklade standardavtal, personalkostnader och allmänna projektkostnader, urvalsförfarande för övervakningsexperter, informationsnät.

a) I sitt förslag till femte ramprogrammet stödjer kommissionen genom själva programstrukturen integreringen av de båda aspekterna FoU och demonstration, framför allt genom de båda nyckelåtgärderna avseende icke-nukleär energi som är inriktade på problemlösning (problem-solving approach). Programmets enhetlighet säkras genom att villkoren och förfarandena harmoniseras på ett tjänsteövergripande sätt.

b) Inför det femte ramprogrammet granskar kommissionen alla hjälpmedel som skulle kunna förkorta projektens utvärderings- och förhandlingstider. Vad gäller avtalen är kommissionen i färd med att tydliggöra avtalsbestämmelserna med beaktande av de lagtexter som utgör avtalens rättsliga grund. Som exempel kan nämnas att det enligt förslagen om nya regler för deltagande och informationsspridning skall vara möjligt att använda en fast procentsats för omkostnaderna.

c) Kommissionen undersöker möjligheten att genomföra ett gemensamt urvalsförfarande för de experter som har hand om den tekniska uppföljningen av programmets FoU- och demonstrationsdelar. Det är dock inte säkert att detta minskar den av revisionsrätten påtalade klyftan mellan forskning och demonstration.

d) I syfte att bättre samordna de olika informationskällorna avser FoTU-generaldirektoraten att skapa ett samarbete med medlemsstaterna som bygger på inrättandet av nationella informationspunkter. Det är tänkt att dessa organ skall inrättas av medlemsstaterna och ha till uppgift att sprida information och på så vis komplettera de direkta programtjänsterna som exempelvis rådgivning. Till uppgifterna skulle också höra samordningen inom medlemsstaten, bland annat av de regionala och lokala inrättningar som skall bistå förslagsgivarna, framför allt små och medelstora företag, vid utarbetandet av forskningsförslag.

3. JOULE-THERMIE-PROGRAMMET

Budgetgenomförande

3.10 Under 1995 användes betalningsbemyndigandena på olika sätt beroende på programområde. Betalningsbemyndigandenas användning kan påverkas av olika faktorer, bland annat av olikheterna mellan olika partnergrupper när det gäller demonstration, vilket kan leda till att avtalsförhandlingarna tar längre tid. Problemet med att få byggnadstillstånd bör också påpekas.

3.12 De vägledande budgetbelopp som anges i bilaga II till rådets beslut är tänkta att täcka hela programgenomförandet och behöver inte uppnås vid varje förslagsinfordran.

Stödåtgärderna för små och medelstora företag började med förstudiebidragsfasen, som inleddes 1995 och 1996, med minskade belopp för varje bidrag. Enligt kommissionens bedömning kommer den vägledande procentuella andelen på 5 % för små och medelstora företag att ha uppnåtts vid programmets slut.

3.13 På grund av frågans komplexitet och integreringen av kol och biomassa kunde kommissionen först under projektets gång uttala sig om den slutliga klassificeringen av det projekt som revisionsrätten nämner.

Den av revisionsrätten upptäckta omklassificeringen av avtalet från området för fossila bränslen till området för förnybara energikällor motiveras av avtalets huvudsyfte, nämligen att lösa de förorenings-, korrosions- och utsläppsproblem som orsakas av biomassa vid samförbränning med kol för att på så sätt göra det möjligt att utnyttja biomassa som primär energikälla.

Det bör påminnas om att syftet med underområdet biomassa är att inrikta FoU på utarbetandet av en rad nya tekniska lösningar för att möjliggöra en ökad användning av biomassa för Europeiska unionens energiförsörjning.

Kommissionen vill gärna påpeka att den av revisionsrätten nämnda procentuella ökningen på 3 % endast gäller de åtaganden avseende förnybara energikällor som ingåtts fram till den 31 december 1997 och inte för hela programperioden.

Ledning och styrning av programmet

Projekturval

3.14 Kommissionen delar revisionsrättens uppfattning vad gäller tillhandahållandet av elektroniska formulär, såsom redan är fallet i flera program, bland annat Joule-Thermie.

3.16 För de urvalsförfaranden som används för att avgöra vilka förslag som lämpar sig för EU-stöd har kommissionen utarbetat en rad gemensamma inslag som svarar mot behovet av kvalitet och noggrannhet i samband med urvalsförfarandena. Bland dessa inslag kan nämnas tillfrågandet av externa experter i samband med förslagets bedömning, diskussionen om de enskilda utvärderingsresultaten på samförståndsmöten och offentliggörandet av utvärderingskriterierna. Med tanke på FoTU-programmens mångfald är det rimligt att låta urvalsförfarandena skilja sig åt något så länge dessa gemensamma inslag beaktas och förfarandena klart och tydligt beskrivs i programmens särskilda utvärderingshandledningar. Thermie-programmet uppfyller alla dessa villkor.

3.17 Programkommittéernas ledamöter utnämns på grundval av medlemsstaternas förslag. Då kommittén uppmanas att avge ett yttrande får EU-medlemsstaternas delegationer enligt fotnot 4 i artikel 6 i kommitténs arbetsordning inte vara delaktig i eller ha några förbindelser med de berörda juridiska personerna. Kommitténs ordförande, ordförandeskapet innehas av kommissionen, påminner alltid om denna regel.

3.18 De utvärderande experterna väljs på grundval av visad teknisk sakkunskap och omfattas i sitt arbete av tillämpliga sekretessbestämmelser. I och med att expertens oberoende har fastställts och dennes sakkunskap erkänts finns det enligt kommissionen inget som talar emot att ge experten ansvar för den tekniska övervakningen av ett valfritt projekt inom dennes kunskapsområde. Detta gäller i synnerhet för projekt som experten eventuellt har varit med om att utvärdera.

3.19 Inför det femte ramprogrammet granskar kommissionen alla hjälpmedel som skulle kunna förkorta projektens utvärderings- och förhandlingstider. Kommissionen ställer sig positiv till en förenkling av standardavtalen.

3.20 Det finns vetenskapliga skäl för att projektet delats upp i tre faser, vilket inte gör projektets framtid det minsta oviss och gör det möjligt att bättre tillvarata gemenskapens ekonomiska intressen.

Det rör sig om ett forskningsprojekt av högsta kvalitet och med stor bredd, vars totala kostnader beräknas uppgå till ungefär 12 miljoner ecu. I projektet deltar tre europeiska forskningscentrum, tre europeiska industriföretag och tre industriella användare.

Konsortiet valde att dela upp projektet i tre faser för att visa hur arbetet motsvarar de åtgärdsslag som stöds av kommissionen. De båda första faserna är snarare att betrakta som FoU, medan den tredje mest tillhör demonstrationsverksamheten.

Genom att projektet delats upp kan kommissionen gå vidare till nästa fas på grundval av den föregående fasens resultat och framskridande. Kommissionen kan på så sätt minska sitt ekonomiska risktagande.

Eftersom gemenskapsfinansieringen bygger på förslagets kvalitet, får inget konsortium garantier av kommissionen i fråga om det ekonomiska stödets varaktighet.

För övrigt erhöll Joule-kommittén alla uppgifter om projekten, även om det faktum att detta projekt endast utgjorde den första fasen av en mer omfattande forskning.

3.21 För varje enskilt FoTU-program fastställer den lagstiftande myndigheten en vägledande maximal procentuell andel för de administrativa utgifterna. Kommissionen genomför omfattande kontroller för att se till att programmens förvaltning håller sig inom dessa procentuella gränser. Studier som gjorts av externa experter har visat att förvaltningskostnaderna för gemenskapens FoTU-insatser står sig väl i jämförelse med de organ som genomför liknande åtgärder i medlemsstaterna.

Kommissionen är skyldig att noga övervaka programmens samlade kostnader. Att begränsa förvaltningskostnaderna till ett särskilt belopp per projekt, som revisionsrätten föreslår, motsvarar inte den lagstiftande myndighetens avsikt. Kommissionen är inte skyldig att redogöra för varje projekt, vilket dessutom inte är ett ändamålsenligt sätt att mäta programförvaltningens kvalitet.

Kommissionen har exakta uppgifter om utvärderingens olika kostnadsbeståndsdelar. Revisionsrätten jämför utvärderingskostnaden per förslag med utvärderingskostnaden per slutet avtal. Denna beräkning saknar grund såtillvida att de utvärderande experterna inte deltar då avtalen sluts. Experternas uppgift är att undersöka alla förslag och att betygsätta dem på grundval av tidigare fastställda urvalskriterier. Endast de bästa förslagen leder till slutande av avtal.

3.22 Enligt vad som framgår av kommentarerna tycker revisionsrätten att demonstrationsprojekt inte kan anses vara tillräckligt nyskapande. Kommissionen vill understryka att kraven i informationspaketet omfattar en rad nyskapande tekniska inslag utan särskild anknytning till själva utrustningen. Självfallet välkomnar kommissionen nyskapande i fråga om material, utrustning och anläggningsdelar förutsatt att övriga krav i informationspaketet är uppfyllda, exempelvis att de medför kostnadsminskningar, långsiktig tillförlitlighet och positiva miljöeffekter. För de granskade sektorernas framtida utveckling är det emellertid lika viktigt att på ett nyskapande sätt införliva beprövad teknik med energisystemet som helhet.

Kommissionen anser därför att ett projekt kan anses vara nyskapande, om hela energisystemet (energikällor, anläggningsdelar och deras införlivande) uppfyller kraven på nyskapande enligt förslagsinfordrans informationspaket, vare sig standarddelar används eller ej.

När det gäller projektpartnerna står samarbete och europeiskt mervärde enligt kommissionens uppfattning inte i direkt proportion till antalet deltagande medlemsstater. Kommissionen tar hänsyn till projektresultatens tänkbara marknadseffekter (dvs. resultatens framtida tillämpning och utnyttjande) och huruvida den föreslagna partnergruppen kan åstadkomma detta. När kommissionen bedömer partnernas förmåga beaktar den dessutom projektets inneboende tekniska problem och partnernas möjligheter och tekniska trovärdighet när det gäller att finna Europatäckande lösningar på dessa problem.

3.23 Att det vid sidan om kommissionen bara finns en entreprenör som är med att finansiera projektet (t.ex. slutanvändaren) strider varken mot rådets beslut om det berörda programmets antagande eller mot rådets beslut av den 21 november 1994 om regler för företags, forskningscentrers och universitets deltagande i Europeiska gemenskapens verksamhet inom forskning, teknisk utveckling och demonstration.

Det bör också understrykas att entreprenörerna ofta tillhör en av följande grupper:

- Användare som vill utnyttja anläggningen omedelbart efter att den har demonstrerats.

- Tillverkare som får projektrelaterad kunskap och som har till uppgift att sprida den.

Värdet av att även sådana entreprenörer deltar som inte direkt bidrar till projektets finansiering ligger i att de åtar sig att uppfylla de avtalsmässiga kraven i fråga om utnyttjande och spridning av projektets resultat.

Denna infallsvinkel spelar en avgörande roll i alla forsknings- och demonstrationsprogram.

Kommissionen tar emellertid ändå fasta vid revisionsrättens iakttagelser vid granskningen av entreprenörernas räkenskaper, framför allt vad gäller faktureringen, och kommer att vidta de åtgärder som krävs.

3.24 Kommissionen delar inte revisionsrättens syn på den nyskapande karaktären av sex av de tretton granskade Thermie-projekt. Kommissionen bistås under hela urvalsfasen av oberoende och tekniskt kvalificerade externa experter som rutinmässigt uttalar sig om varje förslags nyskapande karaktär och om dess överensstämmelse med programmets allmänna mål. Endast de förslag som uppfyller de nämnda urvalskriterierna kan komma i fråga. Alla projekt som granskats betraktades som nyskapande och lämpade för stöd, både av experterna, av kommissionens tekniska personal och av alla ledamöter i programkommittén.

Kommissionen håller inte heller med om att man i Thermie-programmet inte verkligen utnyttjar de tekniska lösningar som utvecklats inom ramen för Joule-programmet. Ett flertal understödda projekt demonstrerar resultaten av ett nyskapande införlivande av dessa tekniska lösningar med kommersiella och offentliga miljöer.

3.25 Kommissionen använder inte återbetalningstiden som ett urvalskriterium för solcellssektorn och tar därför inte med denna uppgift i förslagsutvärderingarnas sammanfattningar. Bland beslutsfattare och experter inom sektorn råder nämligen allmänt samförstånd om att återbetalningstiden inte ger någon tillräckligt god grund för utvärderingen av solcellsprojekt. Detta beror på att solcellstekniken kännetecknas av att den ligger före marknadsintroduktionen och att den för närvarande är mindre kostnadseffektiv än vanliga energikällor. Det är dock erkänt att denna teknik i framtiden kommer att ha ett oerhört marknadspotential, vilket återspeglas av utvärderingens nyckelfaktorer (t. ex. installationskostnader och erbjudna tjänster).

När det gäller revisionsrättens fråga om inriktningen inom solcellsområdet, anser kommissionen att forskningsverksamheten inom Joule är inriktad på den nyskapande utvecklingen av anläggningsdelar, medan demonstrationsverksamheten inom Thermie främst handlar om en minskning av de samlade kostnaderna i integrerade solcellssystem. Om man bara skulle koncentrera sig på grundforskning, skulle mer än 50 % av det kostnadsminskningspotential som härrör från det nyskapande införlivandet av befintliga anläggningsdelar förbli outnyttjat.

Ledning och styrning av projekten

3.26 Under en period ökade arbetsbördan i samband med Joule avsevärt inom den avdelning som sköter avtalen på området förnybar energi. För att hantera detta anställdes dels ytterligare personal så fort det gick med hänsyn till förfarandena, dels söktes genom ett anbudsförfarande tolv övergripande samordnare (cluster coordinators) så snabbt det var möjligt. Den nya personalen och stödet från de övergripande samordnarna gjorde att ingen vetenskaplig tjänsteman hade hand om fler än 26 projekt vid halvårsskiftet 1998.

3.27 För att på bästa möjliga sätt utnyttja de mänskliga och ekonomiska resurserna, skall de vetenskapliga tjänstemännen enligt Joule-programmets handledning för kvalitetssäkring normalt möta entreprenörerna tre gånger, nämligen vid projektets start, halvtidsgenomgång och slut. I princip hålls dessa möten i Bryssel, utom då det är nödvändigt att inspektera anläggningarna.

Besök på platsen är inte det enda sättet att följa upp ett projekt. De är meningsfulla när projektet befinner sig i ett kritiskt läge. I andra fall kan de däremot vara onödiga eller också otillräckliga.

Inom ramen för Joule besöktes 35 projekt, antingen vid starten (12) eller under projektets gång (23). Möten på plats vid projektens inledning bör vara den normala rutinen, eftersom detta underlättar den senare uppföljningen, särskilt då det handlar om mer sammansatta projekt. Samma sak gäller för projektuppföljningsmöten på konferenser, vilket ger de kommissionsanställda möjlighet att gestalta sina tjänsteresor på ett effektivare sätt.

I samband med Thermie inspekterades 14 projekt fram till juni 1998, vilket är en godtagbar andel med hänsyn till att det första projektet påbörjades i slutet av 1995 och har en löptid på 4-5 år.

Som ytterligare upplysning kan nämnas att 37 % av de avtal som undertecknats sedan 1990 hittills har lett till ett besökt (68 projekt).

3.29 Kommissionen undersöker möjligheten att genomföra ett gemensamt urvalsförfarande för de experter som har hand om projektens tekniska uppföljning. Det är dock inte säkert att detta minskar den av revisionsrätten påtalade klyftan mellan forskning och demonstration.

3.30 Kommissionen är medveten om de risker som nämns av revisionsrätten och vidtar alla åtgärder som krävs för att möta dem. Avtalens vetenskapliga uppföljning sköts av anställda som är experter på respektive område. Det är möjligt att dessa experter före anställningen på kommissionen har arbetat för de organ med vilka kommissionen har slutit avtal. Ofta motsvarar dessa handläggares speciella yrkeserfarenhet den yrkesprofil som kommissionen söker. Deras sakkunskap bidrar på ett avgörande sätt till kvalitén på projektens vetenskapliga uppföljning. I och med att kommissionens handläggare anställs, vilket sker efter allmänna, offentliga urvalsförfaranden, måste de dessutom iaktta samtliga tjänsteföreskrifter avseende återhållsamhet och sekretess.

3.31 Revisionsrätten hänvisar i sina anmärkningar till ett projekt där en stor koncern genomförde acceptanstestningen av den utrustning som användes i projektet. Den ifrågavarande externa experten arbetar för ett syskonbolag. Kommissionen ser dock ingen intressekonflikt mellan projektets egentliga tekniska uppföljning under expertens ledning och den kvalitetssäkring av utrustningen som utfördes av ett syskonbolag.

3.32 Kommissionens systematiska kontroll av kostnadsanspråken är mycket mer än en genomgång av de redovisade kostnaderna och deras fördelning jämfört med den ursprungliga budgeten. Syftet med kontrollen är snarare att se huruvida kostnaderna överensstämmer med det arbete som utförts.

I enlighet med sina åtaganden gentemot budgetmyndigheten har GD XII ökat antalet anställda inom revisionsavdelningen. Utarbetandet av en ny revisionsstrategi på grundval av en riskanalys håller på att avslutas. Denna strategi kommer att bidra till en förbättring av kontrollerna. I detta sammanhang utlystes den 27 maj 1998 en anbudsinfordran avseende externa revisorer.

På grund av den stora mängden avtal som handläggs av en och samma tjänsteman och på grund av den belastning som orsakas av handläggningstiden är det inte möjligt att i någon större utsträckning öka antalet räkenskapskontroller inom Thermie utöver den nuvarande nivån utan att hindra programmets genomförande.

Antalet kontroller på plats borde dock öka avsevärt i och med att det inrättas en avtalsrevisionsgrupp, vilket kommer att ske inom kort.

3.33 GD XII:s informations- och ledningssystem Ampere-Aqua är anpassat till den dagliga projektledningens krav. För närvarande görs en översyn för att utveckla ledningsverktyg, exempelvis AMD, som gör det möjligt att förbättra ledningen.

Inom ramen för den särskilda rapporten överlämnade kommissionen till revisionsrätten omfattande uppgifter och utförde särskilda arbeten för revisionsrätten, vilket sysselsatte en stor del av personalen.

3.34 Proman-systemets svagheter är kända.

Kommissionen är i färd med att granska ett nytt verktyg (Project Management System) som bättre svarar mot de behov som ställs i samband med uppföljningen av avtal och entreprenörer.

3.36 Inom ramen för femte ramprogrammet planeras en harmonisering av antalet ekonomiska rapporter.

3.37 Ett av forskningspolitikens viktigaste mål är att uppmuntra deltagandet av små och medelstora företag. Förskottsutbetalningen är en nyckelfaktor i detta sammanhang. Självfallet bevakar kommissionen varje beviljande av förskott särskilt noga för att skydda sina ekonomiska intressen. Detta garanterar dock inte att eventuella konkurser upptäcks i tid.

I januari 1998 installerade kommissionen ett datoriserat alarmsystem. Med hjälp av detta system förs de entreprenörer som är föremål för rättsliga åtgärder, däribland konkurser, omgående upp i en förteckning. För att sprida informationen har alla generaldirektorat tillgång till denna förteckning.

Kostnader för programledning

3.42-3.43 FoTU-programmen har en integrerad budgetstruktur, dvs. rådet antar för varje program en maximal procentuell andel för personal- och förvaltningskostnaderna. Budgetmyndigheten antar varje år i bilagan till budgeten en jämförelsetabell som visar hur respektive programbudget är fördelad på stödutgifter och fem olika kategorier för administrativa utgifter, bland annat personalkostnader. I denna jämförelsetabell beaktas de tak som fastställts av rådet. Programmens budgetgenomförande planeras noggrant, med beaktande av principen om god ekonomisk förvaltning, och är föremål för en regelbunden uppföljningen genom kommissionen.

Budgetanslagen för kommissionens drift (avsnitt A i budgeten) är inte indelade efter FoTU-program utan efter generaldirektorat. GD XII och GD XVII får sålunda anslag även från denna budget, anslag som främst skall täcka infrastrukturutgifter. Användningen av dessa anslag följs noga upp av DG IX i samarbete med kommissionens övriga avdelningar.

Den politik som förs för att få generaldirektoratets övergripande tjänster att fungera på ett smidigt sätt medför att en rad av DGXII:s fast anställda tjänstemän, vilkas löner täcks av post B6-7151 (icke-kärnenergi eller Joule-Thermie), tillhör dessa övergripande tjänster. Som följd av omstruktureringar och intern mobilitet får dessutom vissa fast anställda tjänstemän, som arbetar för andra program, sin lön från Joule, medan Joule-tjänstemän som kompensation får lön från andra program. Denna situation kommer att rättas till inför femte ramprogrammets inledande 1999.

Genomförande av projekt

Projektsamordning av europeiska ekonomiska intressegrupper (EEIG)

3.45 I samband med avtalsförhandlingarna skall EEIG:n överlämna sina och sina medlemmars avtalsblanketter. Förhandlingarna genomförs på samma sätt som när medlemmarna deltar direkt. Det går dock fortare att sluta avtal, eftersom endast EEIG:n är avtalsslutande part.

3.46 Kommissionen vill påminna om att de avtalsslutande parterna har laglig rätt att avvika från tabellen "Beräknad uppdelning av tillåtna kostnader" och göra överföringar mellan sig utan att detta först måste godkännas av kommissionen. Den enda begränsningen är att de måste beakta projektets mål (artikel 18.2). För det fall att projektmålen ändras skulle det krävas ett tillägg om ändring av den tekniska bilagan.

Ur informationssynpunkt vore det tvivelsutan intressant att låta avtalet innehålla uppgifter om bidragets fördelning mellan en EEIG:s medlemmar. Utan en ändring av avtalet i detta hänseende stärks emellertid inte kommissionens auktoritet.

Vid granskningen av interims- och slutrapporterna kontrollerar kommissionen att det utförda arbetet verkligen överensstämmer med de mål som ställts upp i avtalet.

Svårigheter med att få fram korrekta kostnadsrapporter

3.48-3.55 Kommissionen kan genomföra kontroller på fyra styrningsnivåer, nämligen

- förhandskontroll under förhandlingsfasen,

- kostnadsanalys mot bakgrund av den berörda tekniska rapporten,

- i tillämpliga fall begäran om ytterligare verifikationer till kostnadsuppgifterna,

- vid behov kontroll på plats.

Kommissionen utlyste den 27 maj 1998 en anbudsinfordran avseende externa revisorer. De revisioner som skall genomföras i detta sammanhang kommer bland annat att bygga på en riskanalys.

När det gäller verifikationer för de kostnader som görs gällande, är alla entreprenörer enligt standardavtalet skyldiga att föra böcker och lämpliga räkenskaper. Kommissionen kan kräva ytterligare verifikationer både som stöd och bevis för kostnaderna enligt lämnade uppgifter och vid en kontroll på plats.

En projektdeltagare får enligt artikel 19.1.1 i standardavtalet göra gällande de genomsnittliga personalkostnaderna så vitt de uppstår enligt vanlig praxis och inte tydligt avviker från de faktiska kostnaderna.

Det bör påpekas att arbetstidsrapporter inte är något fullgott bevis när det gäller personalkostnader. De utgör