Kommissionens beslut

av den 21 november 2001

om Frankrikes ordning för skattefria avsättningar för företags utländska driftställen

[delgivet med nr K(2001) 3451]

(Endast den franska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2002/347/EKSG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 4 c i detta,

med beaktande av kommissionens beslut nr 2496/96/EKSG av den 18 december 1996 om gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin (nedan kallat gemenskapsreglerna för stöd till stålindustrin)(1), särskilt artikel 6.5 i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(2) och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) I samband med förfarandet enligt artikel 6.5 i beslut nr 2496/96/EKSG med avseende på artikel 34 i den spanska lagen nr 43/1995(3), fäste en berörd part kommissionens uppmärksamhet på skattebestämmelserna för franska företags utländska driftställen i artiklarna 39 octies A och D i den allmänna franska skattelagen (Code Général des Impôts, nedan kallad CGI).

(2) I skrivelser av den 3 maj 2000 och den 14 juni 2000 anmodade kommissionen Frankrike att ange om EKSG-företag hade gynnats av dessa bestämmelser och att översända alla uppgifter av betydelse för att kommissionen skulle kunna bedöma bestämmelserna utifrån artikel 4 c i EKSG-fördraget.

(3) Genom en skrivelse av den 28 november 2000 underrättade kommissionen Frankrike om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 6.5 i beslut nr 2496/96/EKSG avseende detta stöd.

(4) Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(4). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.

(5) Kommissionen har mottagit synpunkter från brittiska myndigheter. Den har översänt dessa synpunkter till Frankrike som givits tillfälle att bemöta dem.

2. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

(6) Enligt artiklarna 39 octies A och D i CGI får ett företag från skattebasen tillfälligt dra av förluster, begränsade till investeringsbeloppet eller till ett tak (för investeringar i handels- eller tjänsteverksamhet), eller en del av investeringsbeloppet (för investeringar i industri- eller jordbruksverksamhet), som uppstått eller gjorts i dess dotterbolag eller vissa driftställen i utlandet.

(7) Vid investeringar i handel skall det utländska driftställets verksamhet bestå av saluföring i utlandet av varor producerade huvudsakligen av det franska företaget i Frankrike och avdragsrätten gäller då automatiskt. Vid investeringar i jordbruk, tillverkningsindustri eller tjänster måste företaget få avdraget godkänt.

(8) Avdragsrätten gäller för alla länder, dock inte medlemsstaterna i Europeiska unionen när det gäller industri- eller jordbruksdriftställen.

(9) För att ett industri- eller jordbruksdriftställe skall omfattas av artikel 39 octies räcker det att moderbolaget innehar 10 procent av dotterbolagets kapital, medan det i fråga om handels- eller tjänstedriftställen krävs att det äger en tredjedel.

(10) Skattemässiga avsättningar får göras för förlusterna eller investeringarna, men de skall återföras till beskattning när det utländska dotterbolaget eller driftstället blir lönsamt eller senast efter tio år.

(11) För industri- eller jordbruksdriftställen är avsättningen lika med hälften av moderbolagets kapitaltillskott till dotterbolaget, medan den för handels- eller tjänstedriftställen fastställs utifrån dotterbolagets förluster, dock högst till ett belopp som motsvarar kapitaltillskottet. För tjänstedriftställen är det investeringsbelopp som ger rätt till avsättning begränsat till 20 miljoner franska franc. För driftställen som bedriver bank-, finans-, försäkrings- eller fastighetsverksamhet får inga avsättningar göras.

(12) Kommissionen angav när förfarandet inleddes att den anser att ordningen innebär statligt stöd och att den inte förefaller förenlig med EKSG-fördraget.

3. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

(13) I en skrivelse av den 26 juni 2001 angav de brittiska myndigheterna att de delade kommissionens tvivel om stödets förenlighet med gemenskapsreglerna för stöd till stålindustrin.

4. KOMMENTARER FRÅN FRANKRIKE

(14) I en skrivelse av den 25 januari 2001 gjorde de franska myndigheterna gällande att det avdragssystem som förfarandet gäller inte utgör statligt stöd. Till stöd för detta anförde de följande.

(15) För det första har avdragssystemet inte systematiskt och under hela den period det existerat gett de berörda företagen några ekonomiska fördelar. I motsats till vad som gäller vid uppskjuten beskattning, förhåller det sig i detta fall så att den avsättning som har dragits av vid den tidpunkt då den gjordes har gett företaget en förmån som motsvarar den bolagsskattesats som gällde det berörda beskattningsåret. När avsättningen återförs till beskattning skall däremot den skatt betalas som är den som gäller det beskattningsåret. Eftersom skillnaden i skattesats var över 8 procentenheter under tiden 1993-1998, har företagen inte vid utgången av denna tidsperiod fått någon som helst ekonomisk fördel.

(16) För det andra är ordningen ett grundläggande inslag i systemet för bolagsskatt, som enligt fransk rätt är territoriellt begränsat. Eftersom företagen inte får dra av utländska driftställens förluster under igångsättningsskedet från skattebasen i Frankrike, innebär ordningen endast att företag som etablerar driftställen i utlandet försätts i samma läge som företag som etablerar ett nytt driftställe i Frankrike eller som utländska företag vilkas totala förluster beaktas vid skatteberäkningen.

(17) För det tredje gäller avdragsrätten för alla ekonomiska aktörer som bedriver verksamhet i Frankrike om ett dotterbolags etablering har en direkt inverkan på omfattningen av moderbolagets verksamhet. Finans- och fastighetsföretag har undantagits därför att deras utländska driftställen har andra motiv än de ekonomiska motiv som ligger till grund för bestämmelserna. Ökningen av det finansiella värdet eller börsvärdet av ett företags tillgångar på grund av utlandsetableringen är inte ett relevant kriterium vid bedömningen av de ekonomiska konsekvenserna. Vad beträffar det godkännande som krävs för att investeringar i industri- eller tjänsteverksamhet skall kunna omfattas av bestämmelserna anför de franska myndigheterna att lagstiftningen inte ger ekonomi- och finansministeriet ett utrymme för skönsmässig bedömning. Ministeriet kan på förhand pröva om det vid mer betydande investeringar är lämpligt att tillämpa bestämmelserna. Godkännandets lagenlighet kan prövas av domstol.

(18) Vad beträffar förfarandet anser de franska myndigheterna att kommissionen borde ha använt förfarandet för befintliga stöd, eftersom kommissionen vid två tidigare tillfällen har beslutat att ordningen inte innebär statligt stöd.

(19) Slutligen har de franska myndigheterna upplyst kommissionen om att inget företag inom EKSG-stålsektorn har kommit i åtnjutande av artiklarna 39 octies A och D i CGI.

5. BEDÖMNING AV STÖDET

(20) Enligt artikel 4 c i EKSG-fördraget är subventioner eller statliga stödåtgärder oförenliga med den gemensamma marknaden och skall därför upphävas och förbjudas. I beslut nr 2496/96/EKSG anges de enda undantag som under vissa omständigheter får göras från detta allmänna förbud.

(21) Enligt praxis från Europeiska gemenskapernas domstol (dom av den 23 februari 1961 i mål 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mot Europeiska kol- och stålgemenskapens höga myndighet(5)) och kommissionens praxis (se punkt 10 i kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag(6)), omfattar det gemenskapsrättsliga stödbegreppet inte bara direkt ekonomiskt stöd från staten, utan även ingripanden som på olika sätt minskar de kostnader som normalt belastar företagens budget, oavsett om åtgärden tillämpas direkt eller inte av de företag som omfattas av förmånen. Icke återbetalningspliktiga subventioner, lån på gynnsamma villkor från staten och avdrag på inkomst- eller bolagsskatt är i lika hög grad att anse som statligt stöd.

(22) I det aktuella ärendet får de företag som kan uppskjuta beskattningen en likviditetsförbättring under en viss tid (ända upp till tio år) som de utan kostnad kan förfoga över. Detta belopp skulle de inte ha haft om de hade varit tvungna att omedelbart betala skatt. Det faktum att skattesatsen när avsättningen återförs till beskattning kan vara högre än den som gällde när avsättningen gjordes (se punkt 15) minskar inte på något sätt fördelarna för företagens likviditet. Vidare kan företagen när de gör avsättningen inte alls känna till den skattesats som kommer att gälla vid återförandet till beskattning. Denna faktor kan dock vara av betydelse när förmånens storlek skall beräknas i samband med en eventuell återbetalning av stödet.

(23) Vad beträffar stödets selektiva karaktär bör följande påpekas. Enligt kommissionens (se punkterna 13, 16 och 18 i meddelandet som nämndes i skäl 21 i det här beslutet) och EG-domstolens praxis (se dom av den 10 december 1969 i förenade målen 6 och 11/69, kommissionen mot Frankrike(7), och dom av den 7 juni 1988 i mål 57/86, Grekland mot kommissionen(8)), är en subvention selektiv och alltså att betrakta som statligt stöd och inte som en allmän åtgärd, även om den vid första anblicken kan ha getts en allmän utformning, om den i praktiken endast gynnar vissa företag.

(24) I det aktuella ärendet konstaterade kommissionen när förfarandet inleddes att det, vad beträffar driftställen som bedriver handelsverksamhet, endast är vissa företag med produktion i Frankrike som kan dra förmån av åtgärden. Uteslutna är till exempel

- företag med produktion i Frankrike men som inte exporterar,

- företag vars utländska verksamhet inte huvudsakligen är att saluföra varor som producerats i Frankrike,

- företag med produktion i Frankrike som exporterar utan att ha något kommersiellt driftställe i utlandet, och

- företag som endast bedriver import- och exportverksamhet i utlandet.

(25) I sina kommentarer i samband med att förfarandet inleddes (se skäl 17 i det här beslutet) invände inte Frankrike mot denna slutsats, utan bekräftade den snarare genom att erkänna att driftstället måste ha en direkt inverkan på omfattningen av moderbolagets verksamhet för att kunna dra förmån av bestämmelserna.

(26) I fråga om investeringar i industri- eller jordbruksverksamhet och tjänstehandel anförde kommissionen när förfarandet inleddes att endast företag som får godkännande från ekonomi- och finansministeriet (efter yttrande från ministeriet för industriell och vetenskaplig utveckling vid investeringar i industriverksamhet) kan dra förmån av åtgärden. Kommissionen erinrade i detta avseende om sin praxis(9) och om rättspraxis(10), enligt vilka en skönsmässig behandling av ekonomiska aktörer kan göra att en åtgärd i enskilda fall är att anse som selektiv.

(27) I det aktuella ärendet har de franska myndigheterna inte angivit någon bestämmelse som begränsar ekonomi- och finansministeriets utrymme för skönsmässig bedömning, förutom den allmänna kontroll av myndighetsbesluts lagenlighet som utförs av domstol. Under dessa omständigheter måste kommissionen konstatera att förvaltningen har ett utrymme för skönsmässig bedömning.

(28) De franska myndigheterna har anfört att ordningen är ett grundläggande inslag i systemet för bolagskatt, som bygger på att förluster i utlandet inte kan dras av (se skäl 16). Kommissionen anser att det franska bolagsskattesystemets geografiska begränsningar inte förklarar varför vissa företag inte omfattas av avdragsrätten, i synnerhet driftställen som sysslar med import och export. De geografiska begränsningarna är inte heller tillräckliga för att motivera att beslutet att godkänna att industri- eller jordbruksverksamhet eller tjänsteföretag förutom handelsföretag drar förmån av ordningen har getts en skönsmässig utformning.

(29) Vad beträffar de förfarandemässiga aspekterna måste kommissionen erinra om att EKSG-fördraget, till skillnad från EG-fördraget, saknar begreppet befintligt stöd. Enligt artikel 4 c i EKSG-fördraget är subventioner eller statliga stödåtgärder oförenliga med den gemensamma marknaden för kol och stål och skall därför upphävas och förbjudas inom gemenskapen. Kommissionen kommer naturligtvis att ta hänsyn till att den vid två tidigare tillfällen, 1973 och 1992, har funnit att de aktuella åtgärderna inte utgör stöd enligt EG-fördraget.

(30) Vad slutligen beträffar de franska myndigheternas påstående om att inget EKSG-stålföretag i januari 2001 omfattades av ordningen (se skäl 19) hindrar detta inte att EKSG-företag eller deras dotterbolag tidigare kan ha omfattats av ordningen eller att sådana företag kan komma att omfattas av den i framtiden.

6. SLUTSATSER

(31) Den aktuella ordningen är inte allmänt tillämplig och kan innebära att statligt stöd beviljas till förmån för vissa företag. Den utgör således statligt stöd enligt gemenskapsreglerna och ordningen strider mot artikel 4 c i EKSG-fördraget i den utsträckning som den gynnar EKSG-stålföretag. Inget av de undantag som anges i gemenskapsreglerna för stöd till stålindustrin är heller tillämpligt i det aktuella ärendet.

(32) Om kommissionen konstaterar att ett statligt stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden är huvudregeln att den anmodar medlemsstaten att återkräva det. Kommissionen kräver emellertid inte återbetalning av stödet om detta skulle strida mot en allmän gemenskapsrättslig princip.

(33) I det aktuella fallet har kommissionen påpekat att den vid två tillfällen(11) har funnit att ordningen inte innebar statligt stöd enligt EG-fördraget. Under dessa omständigheter anser kommissionen att inte ens de mest försiktiga och välinformerade stålföretag skulle ha kunnat förutse att skattebestämmelserna i fråga skulle kunna anses vara statligt stöd i strid med artikel 4 i EKSG-fördraget och att de därför med rätta kan göra gällande att de hade berättigade förväntningar. Därför finner kommissionen att stöd som har beviljats innan det här beslutet fattades inte bör återkrävas.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det statliga stöd som Frankrike har genomfört enligt artiklarna 39 octies A och D i Code Général des Impôts till förmån för EKSG-företag med skattemässig hemvist i Frankrike är oförenligt med den gemensamma marknaden för kol och stål.

Artikel 2

Frankrike skall snarast vidta lämpliga åtgärder så att EKSG-stålföretag med skattemässig hemvist i Frankrike inte omfattas av den stödordning som avses i artikel 1.

Artikel 3

Frankrike skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.

Utfärdat i Bryssel den 21 november 2001.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 338, 28.12.1996, s. 42.

(2) EGT C 160, 2.6.2001, s. 12.

(3) EGT C 329, 31.10.1997, s. 4.

(4) Se fotnot 2.

(5) Rec. 1961, s. 3; svensk specialutgåva, volym I, s. 69.

(6) EGT C 384, 10.12.1998, s. 3.

(7) Rec. 1969, s. 523; svensk specialutgåva, volym I, s. 427.

(8) Rec. 1988, s. 2855 (ej översatt till svenska).

(9) Punkterna 21 och 22 i det ovannämnda meddelandet från kommissionen (se fotnot 6).

(10) EG-domstolens dom av den 26 september 1996 i mål C-241/94, Frankrike mot kommissionen, REG 1996, s. I-4551, punkterna 23 och 24, och av den 1 december 1998 i mål C-200/97, Ecotrade mot Altiforni e Ferriere di Servola, REG 1998, s. I-7907, punkt 40.

(11) Beslut 73/263/EEG av den 25 juli 1973 om de skatteförmåner som beviljas enligt artikel 34 i den franska lagen nr 65-566 av den 12 juli 1965 och enligt cirkuläret av den 24 mars 1967 till franska företag som inrättar driftställen i utlandet (EGT L 253, 10.9.1973, s. 10) och beslut av den 30 september 1992 (EGT C 3, 7.1.1993, s. 2. Se stödärende NN 96/92, s. 5).