Kommissionens beslut

av den 24 juli 2002

om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget

(Ärende COMP/E-3/36 700 - Industrigaser och medicinska gaser)

[delgivet med nr K(2002) 2782]

(Endast de engelska och nederländska texterna är giltiga)

(2003/207/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om genomförande av artiklarna 85 och 86 i fördraget(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1216/1999(2), särskilt artiklarna 3 och 15.2 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 9 juli 2001 om att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att, i enlighet med artikel 19.1 i förordning nr 17 och kommissionens förordning (EG) nr 2842/98 av den 22 december 1998 om hörande av parter i vissa förfaranden enligt artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget(3) ha gett berörda företag tillfälle att yttra sig om de anmärkningar som kommissionen framfört,

med beaktande av förhörsombudets slutrapport i detta ärende(4),

efter att ha hört Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, och

av följande skäl:

DEL I - SAKFÖRHÅLLANDEN

A. SAMMANFATTNING AV ÖVERTRÄDELSEN

1. INLEDNING

(1) Detta beslut berör följande företag:

- AGA AB.

- Air Liquide BV.

- Air Products Nederland BV.

- BOC Group plc.

- Messer Nederland BV.

- NV Hoek Loos.

- Westfalen Gassen Nederland BV.

(2) Överträdelserna består i att dessa producenter av gaser för industriella och medicinska ändamål deltagit i ett fortlöpande avtal och/eller samordnat förfarande i strid med artikel 81.1 i fördraget. De berörda företagen har deltagit i avtal/samordnade förfaranden beträffande höjningar av priserna på de berörda produkterna, moratorier för genomförande av dessa prishöjningar, minimipriser och olika andra affärsvillkor för dessa produkter. De inblandade företagen tillhör de världsledande koncernerna för industrigaser. Överträdelserna är begränsade till marknaden för industrigaser och medicinska gaser i Nederländerna.

(3) Kommissionen har belägg för att AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc. och NV Hoek Loos deltog i överträdelserna under åren 1989-1991 och 1993-1997, Messer Nederland BV 1990/1991 och 1993-1997, Westfalen Gassen Nederland BV 1994/1995-1997 och BOC Group plc 1994/1995.

2. PRODUKTERNA

(4) Industrigaser, som på en del språk kallas tekniska gaser, utvinns antingen ur luft (atmosfäriska gaser: syre, kväve, argon) i "tonnageanläggningar" för luftseparation, eller produceras i tonnageanläggningar genom en kemisk process (koldioxid, väte, acetylen), ofta som en biprodukt. Kärnan i industrigasbranschen utgörs av de tre atmosfäriska gaserna, syre, kväve och argon, som tillsammans anses stå för omkring 60 % av värdet - och betydligt mer av volymen - av den totala europeiska marknaden för industrigaser. En del atmosfäriska och icke-atmosfäriska gaser erbjuds i extremt rena former eller i blandningar för medicinska eller speciella syften, t.ex. medicinskt syre.

(5) Industrigaser används i de flesta industrier och tillverkningsprocesser. Medicinska gaser används inom sjukhus och kliniker samt vid hembehandling. De största mängderna av industrigaser och medicinska gaser används för att producera, skära och svetsa metaller samt i den kemiska industrin. Livsmedelsindustrin, elektronikindustrin och hälsovården anses stå för cirka 10 % vardera av gasmarknaden. Varje enskild gas tjänar särskilda ändamål och har därför en egen användarmarknad.

(6) Det finns tre olika typer av gasmarknader baserade på leveransmetoderna: tonnageförsäljning sker till vissa stora kunder som behöver mycket stora kvantiteter av främst de atmosfäriska gaserna syre och kväve. Dessa leveranser sker antingen genom särskilda produktionsanläggningar på platsen eller via särskilda rörledningar. Kontrakten, vilka inkluderar de kapitalinvesteringar som krävs för sådana anläggningar eller rörledningar, är skräddarsydda och har, på grund av betydelsen av dessa investeringar, löptider på upp till 15 år. I Nederländerna och Belgien finns mycket täta rörledningsnät. Tonnageförsäljningen utgör en separat marknad, eftersom det fåtal företag som behöver så stora kvantiteter inte ser leveranser i bulk eller flaska som ett alternativ, förutom som ett reservsystem.

(7) 1989, efter det att kommissionen genomfört en undersökning av industrigassektorn och inlett förfaranden enligt gemenskapens konkurrensregler(5), förband sig världens ledande producenter av industrigaser, bland dem Air Liquide SA, AGA AB, Union Carbide, Air Products Europe Inc., Linde AG och Messer Griesheim GmbH, gentemot kommissionen att ändra sina tonnagekontrakt. Åtaganden om leveranser och inköp enligt kontrakt gällande installationer på plats och rörledningar skulle inte längre inbegripa villkor om ensamrätt, utan hänföra sig till kvantiteter inom en fastställd minimi-/maximiram(6).

(8) Luftgaser och andra gaser såsom koldioxid levereras till medelstora kunder i flytande form (bulk) vid låga temperaturer. Gasen transporteras till kunderna i tankbilar eller järnvägstankar, och kunderna förses med lagringstankar och förgasningsutrustning. Rörledningar används mellan luftsepareringsanläggningar eller stora produktionsenheter och kondenseringsanläggningar. De sistnämnda byggs ofta på samma plats som tonnageanläggningar (piggyback-anläggningar) för att man på så sätt skall slippa investera i en rörledning mellan de två.

(9) De åtaganden gentemot kommissionen som de världsledande producenterna av industrigaser gjorde 1989 och som nämns i skäl 7 inkluderade även försäljning enligt bulkkontrakt av de flytande luftgaserna kväve, syre och argon. Även här skulle leverans- och inköpsåtaganden gälla kvantiteter upp till en fastställd maximinivå. Kommissionen har tillåtit en leverantör att av säkerhetsskäl ha ensamrätt till fyllning och underhåll av lagringstankar. En kund som önskar anlita mer än en leverantör behöver mer än en lagringstank. Löptiden för kontrakt på flytande luftgas minskades till tre år. Kunderna skulle fortsättningsvis vara fria att köpa eller hyra kyltankar från gasleverantören. De kan bestämma att tankhyreskontrakten skall vara avskilda från kontrakten om gasleveranser. Kontrakt om hyra av tankar kan ha en löptid på högst fem år.

(10) Leveranser till mindre köpare av luftgaser, liksom köpare av svetsgaser, gasblandningar och specialgaser eller mycket rena gaser, sker i flaskor som vanligtvis är tillverkade av stål. Flaskorna kan fyllas och distribueras vid leverantörens produktionsanläggning. Alternativt transporteras flytande gaser i tankar till fyllningscentraler för gasflaskor, där omvandling till komprimerad gas samt påfyllning sker. Därifrån transporteras flaskor av olika storlek som innehåller gas under tryck antingen direkt till kunden eller till depåer - som ibland är självständiga företag - som levererar till detaljkunder. Svetsgaser såsom acetylen transporteras endast i flaskor och under lågt tryck.

(11) Även om den försålda mängden gas i flaskor är begränsad, är dess betydelse för försäljningsinkomsterna ganska stor. Det beror på de högre priserna och de olika avgifterna som tas ut i samband med flaskförsäljningen. Inom flaskförsäljningen kategoriserar stora leverantörer oftast kunderna på grundval av de inköpta mängderna under en tidsperiod. De viktigare flaskkunderna betjänas vanligtvis direkt av företaget som producerar industrigaser, medan mindre kunder handlar hos en depå. Det åtagande gentemot kommissionen som världens ledande producenter av industrigaser gjorde 1989 omfattade inte gasleveranser i flaskform.

(12) Branschen i allmänhet anser att dessa olika distributionsmetoder utgör separata produktmarknader och kommissionen kom till samma slutsats i ärende IV/30.869 - Industrigaser(7) och i besluten om koncentrationerna Air Liquide/BOC(8) och Linde/AGA(9). Kunden väljer normalt leveransmetod på ekonomiska grunder inom ramen för de tillgängliga alternativen för en särskild gas på en särskild användarplats. Detta innebär inte att en viss kund inte från ett enda företag skulle kunna köpa flera olika gaser i olika leveransformer, exempelvis syre genom rörledning, koldioxid i flytande form och en viss argonblandning i flaska.

(13) För alla tre leveransformer är priset för transport och förpackning mycket högt i förhållande till värdet av gaserna själva. Vanligtvis förblir både tankar och flaskor i gasleverantörens ägo och hyrs ut till kunden. Flaskor och tankar måste med jämna mellanrum säkerhetskontrolleras av ägaren.

(14) Eftersom transporterna är dyra och det är få leverantörer som ensamma kan producera alla industrigaser i varje region, har industrigaskoncernerna och deras nationella filialer för vana att förse varandra med stora mängder gas genom rörledningar eller i flytande form. Detta sker genom swap-avtal eller enligt take-or-pay- eller andra typer av kontrakt. Sådana leveranser mellan koncerner är ofta gränsöverskridande. Depåer för påfyllning som tillhör en leverantör fyller ibland även flaskor från konkurrenter. På detta sätt kan kunderna få de olika typer av industrigaser de behöver från en enda leverantör.

3. LEVERANTÖRERNA

a) Hoek Loos

(15) Det största företaget för industrigaser i Nederländerna vid den tid då undersökningen gjordes var NV Hoek's Machine en Zuurstoffabriek, som nu heter NV Hoek Loos, nedan kallat "Hoek Loos". Företaget grundades 1891 och har sitt säte i Schiedam. Den 31 december 1996 hade Hoek Loos 1798 anställda, varav 826 i Nederländerna. 1996 ändrades Hoek Loos struktur, då NV blev ett holdingbolag för ett antal rörelsedrivande företag, däribland Hoek Loos BV, Hoek Loos Medische Gassen BV, det belgiska företaget Hoek Loos NV och det amerikanska företaget Holox Inc.

(16) Ägare i sista hand av Hoek Loos är Linde AG från Wiesbaden i Tyskland. Linde-koncernen hade 1996 en global omsättning på 8,801 miljarder tyska mark och 30000 anställda. Förutom produktion, marknadsföring och försäljning av industrigaser och medicinska gaser i många länder i världen konstruerar och tillverkar Linde även olika typer av installationer för kemisektorn, transportfordon, hydrauliska system och kylsystem. Lindes verksamhet inom gassektorn bokförde 1996 en omsättning på [...](10).

(17) [...].

(18) 2000 blev Hoek Loos ett helägt dotterföretag till Linde då det sistnämnda företaget köpte upp alla utestående aktier i Hoek Loos på börsen.

(19) Hoek Loos har verksamhet i Nederländerna, Belgien och sydöstra Förenta staterna. Företaget producerar, marknadsför och distribuerar industrigaser och medicinska gaser samt tillhörande utrustning, system och tjänster. Fram till 1996 tillverkade Hoek Loos även medicinsk utrustning. I Nederländerna, där företaget äger luftseparationsanläggningar i Muiden och Botlek/Rotterdam, levererar Hoek Loos gas i flaskor, i bulk och per rörledning och erbjuder även gaser genom installationer på plats. Hoek Loos är en av de grundande medlemmarna av den nederländska branschorganisationen VFIG. I egenskap av största medlem har företaget hela tiden innehaft ordförandeskapet för VFIG.

b) AGA

(20) Det näst viktigaste företaget för industrigaser i Nederländerna vid den relevanta tidpunkten var AGA Gas BV, grundat 1971 och med säte i Amsterdam(11). Vid denna tid ägdes AGA Gas BV av AGA Invest BV, som i sin tur ägdes av AGA AB i Lidingö, det yttersta svenska moderföretaget till AGA-koncernen. AGA AB hade 1996 en global omsättning på 12,860 miljarder svenska kronor och mer än 10000 anställda.

(21) AGA Gas BV har ändrat sin företagsstruktur sedan den tid undersökningen gäller och existerar inte längre som sådant. Efter kommissionens beslut angående fusionen mellan Linde och AGA(12) förvärvades AGA AB av Linde AG och en av de åtgärder som erbjöds för att kommissionen skulle fatta ett positivt beslut var avyttringen av AGA Gas BV:s flaskgasverksamhet i Nederländerna.

(22) I december 2000 delades AGA Gas BV juridiskt upp i AGA Gas BV (återstoden) och AGA Transfer BV, som döptes om till AGA Amsterdam BV. AGA Gas BV behöll i stort sett handeln med flytande gaser, medicinska gaser, specialgaser och verksamheten i Mison. AGA Amsterdam övertog affärsverksamheten flaskgas.

(23) 2001 fusionerades sedan AGA Gas BV (återstoden) med AGA Invest BV och det senare företaget såldes av AGA AB till Hoek Loos. AGA Amsterdam BV såldes till Air Products Holdings BV och Prodair Corporation.

(24) Vid den relevanta tidpunkten tillverkade, marknadsförde och sålde AGA Gas BV (nedan kallat "AGA") industrigaser och medicinska gaser samt tillhörande utrustning, system och tjänster. Fram till 1995 hade AGA och Hoek Loos ett gemensamt ägt produktionsbolag under namnet Cryoton i Rotterdamområdet. Från och med detta år behöll AGA en produktionsenhet för flytande koldioxid, medan luftseparationsanläggningen övergick till Hoek Loos.

(25) AGA är en av VFIG:s grundande medlemmar. Såsom näst största medlem har AGA traditionellt innehaft kassörsposten i VFIG.

c) Air Products

(26) En tredje aktör med lång erfarenhet i Nederländerna är Air Products Nederland BV (nedan kallat "Air Products"), med säte i Waddinxveen [...]. Air Products är en av de grundande medlemmarna av VFIG.

(27) Med säte i delstaten Delaware (Förenta staterna) ansvarar Air Products Europe Inc. för Air Products verksamhet i Europa och har sitt huvudkontor i Förenade kungariket.

(28) Air Products yttersta moderföretag är Air Products and Chemicals Inc., Allentown, Pennsylvania, Förenta staterna. 1998 hade koncernen 16700 anställda. [...].

d) Air Liquide

(29) Air Liquide BV (nedan kallat "Air Liquide") bildades 1988 och har i dag sitt säte i Eindhoven.

(30) Dess yttersta moderföretag är Air Liquide SA, Frankrike. Air Liquide marknadsför och säljer gaser i flask- och bulkform i Nederländerna. Företaget betjänar även en stor kund i Belgien. Tonnagekontrakt sköts av ett mellanliggande företag inom Air Liquide-koncernen med namnet Air Liquide Nederland BV. Air Liquide är en av de grundande medlemmarna av VFIG.

(31) Air Liquide-koncernen sysselsatte 1996 omkring 27000 personer. Air Liquide-koncernen har en stark ställning på marknaderna för industrigaser i Frankrike och Belgien.

e) Messer

(32) Moderföretag till Messer Nederland BV, som fram till 1997 hette Messer Griesheim Nederland BV (nedan kallat "Messer"), med säte i Moerdijk, är Messer-koncernen i Frankfurt, Tyskland, med en omsättning på 2,300 miljarder tyska mark 1996 och totalt cirka 7200 anställda.

(33) Vid den relevanta tiden var det yttersta moderföretaget Hoechst-koncernen, som ägde en andel på två tredjedelar av Messer-koncernen (den återstående tredjedelen innehades av familjen Messer) och 1996 hade omkring 120000 anställda. Messer, som startade sin verksamhet 1989, blev i oktober 1991 medlem av VFIG.

(34) För närvarande ägs majoriteten av Messer-koncernen av Allianz och Goldman Sachs, som förvärvade en andel på två tredjedelar av Messer-koncernen då de köpte aktier i Hoechst.

f) Westfalen

(35) Westfalen Gassen Nederland BV (nedan kallat "Westfalen") började sin verksamhet i Nederländerna 1989. Företaget som har sitt säte i Deventer ägs i sista hand av Westfalen Gase AG i Münster, Tyskland, som 1997 hade uppskattningsvis 1100 anställda. Westfalen blev medlem av VFIG i juli 1994.

g) BOC

(36) BOC Group plc med säte i Guildford, Surrey, Förenade kungariket, hade 1996 omkring 40000 anställda. Uppskattningsvis 70 % av koncernens omsättning 1996 härrörde från gasverksamheten. Vid den tiden hade företaget även verksamhet inom halvledar- och vakuumteknik samt inom distributions- och hälsovårdssektorerna. inom gemenskapen har BOC-koncernen sin tyngdpunkt i Förenade kungariket.

(37) Vid den relevanta tiden bedrev BOC-koncernen sin affärsverksamhet på gasområdet i Beneluxländerna (med centrum i Zaventem i Belgien) genom fyra juridiska enheter: BOC NV (ett belgiskt företag med ansvar för huvudkontoret i Zaventem), BOC Gas BV (ett nederländskt företag med ansvar för tonnage- och bulkverksamheten i Terneuzen, Nederländerna), BOC Cylinder Gas NV (med ansvar för flaskfyllningen i Herenthout, Belgien) och BOC Gaz SA (ett franskt företag med ansvar för försäljningen i Frankrike). Dessa BOC-företag, som tillsammans bildar företaget BOC Gases Benelux (nedan kallat "BOC"), ansvarar bland annat för marknadsföring av gaser i flask- och bulkform i Belgien, Nederländerna och de närliggande områdena i norra Frankrike och västra Tyskland. BOC Gas BV blev medlem av VFIG i maj 1991.

(38) BOC-koncernen sålde i slutet av 1998 sin gasverksamhet i Beneluxländerna och Tyskland till Air Liquide-koncernen för ett totalt pris av 112 miljoner pund sterling i kontanter.

h) NTG

(39) Nederlandse Technische Gasmaatschappij BV (nedan kallat "NTG") har sitt säte i Tilburg och bildades 1985. NTG blev medlem av VFIG i mitten av 1989. Fram till dess att en luftseparationsanläggning ägd av systerföretaget BTG började sin verksamhet i slutet av 1998, köpte NTG större delen av sina gaser i bulkform från andra gasföretag. NTG marknadsför och säljer endast gaser i bulk- och flaskform. Företaget har ingen verksamhet på tonnagemarknaderna.

(40) Det yttersta moderföretaget till NTG är SOL SpA i Monza, Italien, som bildades 1927 och är en multinationell koncern med verksamhet inom produktion, tillämpad forskning och marknadsföring av industrigaser, rena gaser och medicinska gaser. 1996 hade SOL-koncernen omkring 900 anställda.

4. ANDRA AKTÖRER

a) Hydrogas

(41) Hydrogas Holland BV (nedan kallat "Hydrogas") har sitt säte i Vlaardingen. Hydrogas har tillgång till flera produktionsanläggningar för koldioxid i Sluiskil och är mycket specialiserad på bulkleveranser av denna gas till andra gasföretag och slutanvändare. Hydrogas hade 1996 en omsättning inom flytande gaser på 25,4 miljoner nederländska gulden, till största delen i form av försäljning till andra gasföretag inom koncernen Norsk Hydro och till konkurrenter. Hydrogas blev medlem av VFIG i maj 1991.

(42) Hydrogas yttersta moderföretag är Norsk Hydro ASA i Oslo, Norge, som är verksamt inom sektorerna för konstgödsel, industrikemikalier, olja och naturgas, aluminium, magnesium och petrokemi. Koncernen Norsk Hydro hade 1996 en omsättning på omkring 70,000 miljarder norska kronor och 32000 anställda. Den norska staten äger 51 % av aktiekapitalet i Norsk Hydro.

(43) Kommissionen konstaterar att trots att Hydrogas nämns nedan såsom deltagande vid en del av VFIG:s möten dras inga slutsatser beträffande överträdelser för detta företags räkning.

b) UCC, Praxair, Indugas

(44) Union Carbide Corporation i Danbury, Connecticut, Förenta staterna, producerar, marknadsför och säljer olika kemikalier i många länder i världen. Fram till den 1 juli 1992 var industrigaser en av företagets produktgrenar. Dess dotterföretag i Nederländerna och Belgien, Union Carbide Benelux NV (nedan kallat "Union Carbide"), var också en leverantör av industrigaser. Union Carbide är inte och har aldrig varit medlem av VFIG.

(45) Den 1 juli 1992 knoppade Union Carbide Corporation av sin avdelning för industrigaser, som under namnet Praxair Inc. bildade ett företag med säte i Delaware, Förenta staterna. Praxair Inc. hade 1996 en omsättning på 4,449 US-dollar. I Nederländerna verkar Praxair såsom Praxair NV (nedan kallat "Praxair") med säte i Olen i Belgien. Praxair-koncernen äger och driver ett antal anläggningar för produktion av atmosfäriska gaser i Belgien och Nederländerna. De flesta av dessa är anläggningar på plats med syftet att betjäna den kund på vars område anläggningen finns. Två sådana anläggningar, i Zwijndrecht och i den belgiska staden Lommel, producerar atmosfäriska gaser som säljs på marknaden genom rörledningar eller i flytande form. Praxair-koncernen driver inte några anläggningar för fyllning av atmosfäriska eller medicinska gaser i Nederländerna och säljer inte flaskgas där. Praxair är inte och har aldrig varit medlem av VFIG.

(46) Indugas NV (nedan kallat "Indugas"), med säte i Schoten (Belgien), bildades 1979 av Union Carbide och det belgiska företaget Antwerpse Chemische Bedrijven LCB NV, som återförsäljare och distributör av industrigaser och svetsprodukter. Union Carbide (sedan den 1 juli 1992 Praxair) och LCB äger vardera 50 % av Indugas aktiekapital. Indugas köper atmosfäriska gaser i bulkform från Praxair, varav största delen fylls på flaska. Sedan 1979 är Indugas den enda distributören av Union Carbides/Praxairs atmosfäriska gaser och blandningar av sådana gaser. Företaget blev den 1 januari 1995 även den enda återförsäljaren av Praxairs specialgaser i Nederländerna. 1996 sålde Indugas genom sitt dotterföretag Indugas BV gaser till ett värde av 16 miljoner nederländska gulden i Nederländerna. Indugas blev medlem av VFIG i september 1993.

(47) Kommissionen konstaterar att meddelandet om anmärkningar inte skickades till de företag som anges i avsnitt A.4b och att därför inga slutsatser beträffande några överträdelser kommer att dras, trots att en del av dessa företag nämns i vissa dokument som refereras nedan.

c) ACP och IJsfabriek Strombeek

(48) Två små, oberoende belgiska producenter av industrigaser är också, till en viss grad, verksamma på den nederländska marknaden.

(49) Acide Carbonique Pur NV/SA (nedan kallat "ACP") har sitt säte Heusden-Zolder i Belgien. Detta företag, som inte tillhör någon av de multinationella industrigaskoncernerna, säljer flaskgas enbart på den belgiska marknaden. ACP producerar även koldioxid i Geleen (Nederländerna), som företaget säljer i flytande form i Belgien, Nederländerna, Tyskland och Frankrike. ACP:s totala försäljning av industrigaser uppgår till 526 miljoner belgiska franc.

(50) IJsfabriek Strombeek är ett annat oberoende börsnoterat företag med säte i Meise i Belgien. 1996 sålde företaget flaskgas i Beneluxländerna, Tyskland och förenade kungariket, och gaser i flytande form i Belgien, Nederländerna, Tyskland, Frankrike och Grekland. Företaget uppnådde en total omsättning på 567 miljoner belgiska franc. I Nederländerna har Ijsfabriek Strombeek en betydande marknadsandel endast för kväveoxid (lustgas), som företaget säljer både på flaska och i bulkform.

5. BRANSCHORGANISATIONEN - VFIG

(51) Organisationen "Vereniging van Fabrikanten van Industriële Gassen" (VFIG) grundades den 23 mars 1989. Inget avtal inför notarius publicus ingicks, och inte heller registrerades organisationen i det offentliga föreningsregistret (Verenigingenregister). Enligt artikel 5 i stadgarna är VFIG:s medlemmar företag som producerar och säljer industrigaser i Nederländerna. I artikel 4 i stadgarna anges att VFIG:s mål är att främja medlemmarnas intressen i tekniska frågor och säkerhetsfrågor för industrigaser inom branschen i gemenskapen. VFIG:s sekretariat sköts av Teppema BV, ett dotterföretag till Moret Ernst & Young(13) Management Consultants.

(52)

>Plats för tabell>

(53) Enligt artikel 7 i stadgarna skall medlemmarna sammanträda minst en gång per år. Vid dessa sammanträden företräds medlemsföretagen vanligtvis av sina direktörer och/eller andra chefer. Sedan 1990 har medlemmarna vanligtvis sammanträtt två till fyra gånger per år, såsom framgår av listan i skäl 106. Av denna lista framgår även att de större medlemsföretagen deltar i alla sammanträden, vilket de mindre inte gör. Protokoll från sammanträdena förs av sekretariatet och tas upp på dagordningen vid nästa sammanträde för godkännande. Medlemsmötena kan besluta om att tillsätta kommittéer. 1991 tillsattes således en teknisk kommitté som sammanträtt minst en gång per år sedan dess.

(54) Moret Ernst & Young tar fram kvartalsstatistik över de gasmängder i flytande form eller på flaska som medlemmarna säljer på den nederländska marknaden. Uppgifterna presenteras i aggregerad form, vilket innebär att deltagarna endast kan utläsa sin egen marknadsandel. Medlemmarna i VFIG är inte skyldiga att delta i statistiken, men sedan 1993 har de flesta gjort det.

6. MARKNADERNA FÖR INDUSTRIGASER OCH MEDICINSKA GASER

a) De relevanta produktmarknaderna

(55) Detta beslut gäller endast gasleveranser i flytande form (bulk) och på flaska. Tonnagekontrakt omfattas inte av detta beslut. de mest relevanta gaserna i bulkform för detta beslut är de tre atmosfäriska gaserna kväve, syre och argon samt koldioxid (CO2). För flaskgas är kväve, syre, argon, koldioxid, acetylen och argonblandningar de mest relevanta gaserna. Alla dessa gaser har flera olika användningsområden.

(56) Kväve utgör 78 % av vår atmosfär. Det övergår i flytande form vid - 196 °C. Dess specifika egenskaper är dess tröghet och förmåga, i flytande form, att absorbera värme. I gasform används kväve för att skydda vätskor och fasta ämnen mot korrosion, mikrobiologiska angrepp, bildande av explosiva blandningar och andra effekter som kan uppstå då de kommer i kontakt med luft. Det används traditionellt inom stålindustrin och annan metallurgi, inom olje- och petrokemiindustrier och i växande grad inom livsmedels- (frysning och förpackning) och elektronikindustrierna. Kväve levereras genom rörledningar, i bulkform och på flaska.

(57) Syre utgör 21 % av vår atmosfär. Det övergår i flytande form vid - 183 °C. Dess egenskap att oxidera används för att göra förbränningsprocesser och kemiska reaktioner effektivare. Som tekniskt eller industriellt syre används det huvudsakligen för produktion av stål, andra metaller, glas, keramik, kemikalier, massa och papper. Det används även för att skära och svetsa. Bland nyare tillämpningar finns vattenbehandling och fiskodling. Syre levereras genom rörledningar, i bulkform och på flaska. Syre används även i en renare och dyrare form för medicinska ändamål, där det levereras på flaska eller i bulkform.

(58) Argon är en ädelgas, som utgör endast 1 % av vår atmosfär. Det har en kondenseringspunkt på - 186 °C. Argon är till och med ännu mer inert än kväve och används därför för avskärmning, inklusive som en avskärmande gas vid svetsning och i vissa höggradigt inerta processer inom elektronik och metallurgi. Argon produceras inte endast i luftseparationsanläggningar, utan även som en biprodukt i ammoniakprocessen. Argon levereras i allmänhet i bulkform eller på flaska.

(59) Koldioxid framställs främst som en biprodukt i kemiska processer, framför allt som en biprodukt av väte. Industrigasföretag köper vanligtvis koldioxid från kemiska och petrokemiska företag och säljer den i bulkform och på flaska. Koldioxid används som torris för nedfrysning, i gasform för gödning i växthus och för att tillföra kolsyra till läskedrycker och öl. Den används även i brandsläckare, som en skyddsgas för att lagra antändbara och explosiva ämnen och för många andra ändamål. I vissa tillämpningar kan den bytas ut mot kväve.

(60) Argonblandningar säljs endast på flaska. De används för svetsning och kalibrering.

(61) Acetylen är en bränslegas, baserad på karbidproduktion, och har en mycket hög flamtemperatur. Den används för svetsning, skärning och andra ändamål. Den levereras i flaska under lågt tryck.

(62) Det anses allmänt inom branschen att varje distributionsmetod, för varje gas, ger upphov till en särskild produktmarknad(14). Kostnaden för producenten - vars huvudfaktorer är arbete, energi, avskrivningar och transporter - varierar i hög grad beroende på distributionsmetoden. Därför varierar priserna som tas ut av användarna av gaserna enormt mycket beroende på leveransmetoden. Flaskgaser är mycket dyrare än samma gaser i flytande form, vilka i sin tur är dyrare än de som levereras i gasform per rörledning. Den kostnad som tas ut av kunderna för transporter och hyra samt eventuella säkerhets- och andra avgifter kommer därför att variera i enlighet med leveransmetoden. Vidare är de gaser som marknadsförs med de olika metoderna skräddarsydda för olika kundkrav.

(63) Ett syfte med de avtal som berörs av detta beslut var att fastställa leveranskostnaderna för flaskgas i allmänhet. Kommissionen konstaterar att dessa avtal gällde leveranser av alla flaskgaser och inte endast de viktigaste som beskrivs ovan. Bland de andra berörda gaserna finns helium, kväveoxid, väte, tetren och olika specialgaser och gasblandningar. På området för gaser i bulkform berördes även leveransvillkoren för andra, mindre viktiga gaser, exempelvis kväveoxid, av de ifrågavarande avtalen.

b) Den relevanta geografiska marknaden

(64) Den geografiska marknaden för leveranser av industrigaser begränsas av de dyrbara transportmetoder som beskrivs ovan under a och kan därför definieras som lokal eller regional till sin omfattning. I ärende IV/M.926 Messer Griesheim/Hydrogas 1997 grundade kommissionen sin bedömning på ett faktiskt transportavstånd på 200 km.

(65) 1989, i samband med ett ärende(15) som gällde de villkor som tillämpades av leverantörer av industrigaser gentemot deras kunder, kom kommissionen fram till att den ekonomiska distributionsradien för enkla flytande gaser, såsom syre och kväve, uppgick till 300-400 km och för det dyrare argon till 600-800 km. Atmosfäriska gaser i flaskor transporteras vanligtvis inte längre än 100 km, med undantag för den dyrare gasen argon.

(66) Denna uppskattning för flaskgaser bekräftades i det aktuella fallet av Air Liquide, som dock begränsade radien för flytande syre och kväve till 150 km och för flytande argon till 400 km. Praxair och BOC anser å andra sidan att de avståndsuppskattningar som gjordes på 1980-talet fortfarande håller streck. ACP angav radien för flytande koldioxid till 300 km.

(67) Genom transport över vatten kan radien, åtminstone för försäljningar mellan industrigaskoncerner, vara mycket större: uppgifter i akten tyder på att flytande argon skeppas från Nederländerna till Grekland och att flytande koldioxid kan skeppas från Nederländerna till Polen och Ryssland. För acetylen, som endast transporteras i flaskor, uppskattas radien till 300-400 km.

(68) 1997, i ärende IV/M.926 Messer Griesheim/Hydrogas, ansåg kommissionen att den relevanta geografiska marknaden för det berörda gemensamma företaget var lokal eller regional, eftersom transporter över större avstånd var så kostsamma.

(69) Den omständigheten att en del gasföretag, såsom AGA för sina flytande gaser och BOC fram till december 1998, verkar i hela Beneluxområdet tyder på att den relevanta geografiska marknaden kan vara större än Nederländerna. Som svar på kommissionens frågor, anser dock alla leverantörer av industrigaser i Nederländerna att den geografiska marknaden för flaskgaser är nationell. Det huvudsakliga skäl de anför är den statliga regleringen av gasflaskor, vilket gör det omöjligt att använda "belgiska" flaskor för försäljning i Nederländerna och vice versa. Även Tyskland har en egen standard(16). Kulturella och språkliga skillnader samt den viktiga serviceaspekten i samband med leveranser av flaskgaser nämns också som argument för nationella marknader.

(70) För flytande gaser är situationen mindre klar. Det finns skillnader i regleringen mellan olika medlemsstater i fråga om bulktankar, men då dessa väl är installerade synes gränsöverskridande leveranser inte utgöra något problem. De flesta företagen uppgav dock för kommissionen att de ansåg att även marknaderna för flytande gas var nationella. AGA, Praxair och ACP var av annan åsikt då de ansåg att den geografiska marknaden mer berodde på den effektiva radien.

(71) Kommissionen konstaterar att produktion och leveranser av industrigaser i gemenskapen domineras av ett fåtal stora, multinationella koncerner, som har nationella dotterföretag i de flesta medlemsstater. Dessa dotterföretag levererar gaser i bulkform till lokala innehavare av depåer och till slutkunder samt flaskgas till slutkunder endast inom den aktuella medlemsstaten. Dotterföretagen bestämmer även priserna och andra affärsvillkor för leveranser inom denna medlemsstat.

(72) En slutkund i en medlemsstat har svårt att få leveranser från dotterföretag till de multinationella koncernerna i andra medlemsstater. Detta beror inte endast på den begränsade effektiva radien, utan även på den interna uppdelningen av geografiska ansvarsområden inom koncernerna(17). Till följd av detta skiljer sig priserna och försäljningsvillkoren för gaser både i bulkform och på flaska mellan olika medlemsstater, vilket bekräftas av flera dokument i akten(18).

(73) Slutligen noterar kommissionen att leveransstrukturerna skiljer sig åt mellan medlemsstaterna. Air Liquide är klar marknadsledare i Frankrike och Belgien, Messer och Linde har en stark ställning i Tyskland och Hoek Loos är marknadsledande i Nederländerna, följt av AGA.

(74) Kommissionen drar därför slutsatsen att de relevanta geografiska marknaderna för bedömningen av detta ärende både för flaskgaser och flytande gaser är begränsade till Nederländerna(19).

c) Marknadsstruktur

(75) I tabell 1 nedan visas dels den totala storleken 2001 för de företag som detta beslut riktar sig till, dels en uppskattning av varje företags relativa betydelse på den nederländska marknaden för industrigaser och medicinska gaser (endast på flaska och i bulkform) 1996. Uppgifterna grundar sig på företagens svar på kommissionens begäran om upplysningar och uppskattningar av kommissionen(20).

Tabell 1

>Plats för tabell>

(76) Den totala årliga försäljningen av de relevanta industrigaserna i Nederländerna under 1994-1996 uppskattas till följande:

Tabell 2

>Plats för tabell>

(77) I tabellerna 3 och 4 nedan ges indikativa uppgifter om marknadsandelar för de berörda företagen och för varje gas(21), för leveranser på flaska och i flytande form på den nederländska marknaden 1996.

Tabell 3

Flaskgaser

>Plats för tabell>

Tabell 4

Flytande gaser

>Plats för tabell>

(78) Kommissionen noterar att ett antal nya företag har kommit in på den nederländska marknaden för industrigaser sedan slutet av 1980-talet: Air Liquide, Messer, BOC och Westfalen och - på marknaden för koldioxid - Hydrogas. På en mogen marknad med små tillväxtutsikter utöver tillväxten för hela ekonomin är tillkomsten av nya aktörer ägnad att öka konkurrensen. Nykomlingar kommer att försöka skaffa sig en tillräcklig andel av marknaden, medan de etablerade företagen kommer att försöka försvara sina marknadsandelar. den ökade konkurrensen om kunderna leder sannolikt till lägre priser i genomsnitt.

(79) Uppgifter från Hoek Loos, Air Products och AGA bekräftar att det verkligen skett en negativ utveckling av prisnivån för alla viktigare industrigaser sedan 1989, både för leveranser i bulkform och på flaska. Denna utveckling gällde både gaser med vikande efterfrågan (t.ex. acetylen) och gaser på stabilare marknader.

(80) Kommissionen konstaterar att marknaderna för flaskgas i Nederländerna trots tillkomsten av nya aktörer förblivit höggradigt koncentrerade. Herfindahl-Hirschmann Index (HHI)(22) översteg 1800 för alla flaskgaser i tabell 3 för alla åren 1993-1997, och den sammanlagda marknadsandelen för de fem större företagen AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer underskred aldrig 80 %. Variationerna i marknadsandel för varje enskilt företag var små.

(81) Marknaderna för de flytande gaserna syre, kväve, argon och koldioxid var också koncentrerade. Med undantag för syre hade de fem ledande företagen tillsammans en andel på mer än 80 % under alla åren 1993-1997. Deras individuella marknadsandelar var dock mindre stabila än för flaskgaser. HHI-värdet svängde runt 1800.

(82) Av kommissionens dokument framgår det att Air Liquide, Hoek Loos, Air Products och AGA försökte bevara sina marknadsandelar genom en vedergällningspolicy mot varandra eller utomstående företag då en av deras kunder togs över av någon konkurrent(23).

(83) I detta sammanhang bör det observeras att gasleverantörerna är ganska väl informerade om varandras kunder. Eftersom gasflaskorna och -tankarna vanligtvis tillhör gasleverantören och är försedda med dennes varumärke kan en försäljare som besöker en kund eller en potentiell kund enkelt se vem som är den aktuella leverantören. En leverantör kan därför reagera omedelbart om en kund med vilken leverantören har ett kontrakt börjar köpa av en konkurrent. De större leverantörerna av industrigaser för med säkerhet listor över varje konkurrent med uppgifter om förlorade och vunna kunder. Dessa listor anger även prismedgivanden som de varit tvungna att godta på grund av konkurrerande erbjudanden från just denna konkurrent(24). Denna kunskap tillsammans med listor över denna konkurrents potentiellt intressanta kunder gör det möjligt för den ifrågavarande leverantören att ställa upp listor med mål för en vedergällningskampanj(25). I dokument från AGA betecknas denna vedergällningspolicy som "terrorbalansen"(26).

(84) Vedergällningskampanjer behöver inte vara begränsade till samma geografiska marknad. I flera dokument i kommissionens akt talas om gränsöverskridande vedergällning, främst för att slå mot en aggressiv konkurrent på dess hemmamarknad, där det kan vara lättare att hitta lämpliga objekt(27). I andra dokument talas om kampanjer på Beneluxnivå. gränsöverskridande vedergällningskampanjer organiseras, eller samordnas åtminstone, vanligtvis av den koncern till vilken den ifrågavarande gasleverantören hör(28).

(85) Det är vanligt i sektorn att priserna och andra leveransvillkor för gaser i flaska eller i bulkform varierar beroende på kunden. Nya kunder vinns genom att man erbjuder låga priser och gynnsamma leveransvillkor. Dessa priser och villkor höjs årligen, vanligtvis i början av varje kalenderår. Trots att gaser är homogena produkter och kunderna lätt kan byta leverantör, visar undersökningar som gjorts av en del företag i industrigassektorn att det ändå föreligger en hög grad av lojalitet bland kunderna gentemot den "egna" leverantören(29). Detta kan förklaras av tjänsteaspekten på handeln med industrigaser, som inbegriper snabba och pålitliga leveranser samt bra rådgivning till kunderna om användningen av produkten i fråga. följaktligen är kunderna benägna att hålla fast vid sina leverantörer trots de regelbundna prishöjningar de måste betala. Kunderna överväger att byta leverantör först när skillnaden mellan vad de betalar och de betydligt gynnsammare priser och villkor som erbjuds av konkurrenter överstiger en viss nivå. Den aktuella leverantören måste då antingen erbjuda samma pris eller förlora sin kund. I båda fallen kommer denne leverantör sannolikt att slå tillbaka genom att erbjuda gynnsamma villkor till en av konkurrentens kunder med liknande gaskonsumtion.

(86) Sålunda kan man urskilja två olika prisnivåer för varje leverantör av industrigaser på flaska, en variabel nivå för befintliga kunder och ett minimipris för att locka nya kunder. En liknande skillnad finns för priserna på industrigaser i bulkform.

B. FÖRFARANDET

1. INSPEKTIONERNA

(87) Den 11 och 12 december 1997 företogs undersökningar i enlighet med artikel 14.3 i förordning nr 17 samtidigt och utan föregående varning i lokaler tillhöriga AGA, Air Liquide, Air Products och Hoek Loos.

(88) Under loppet av 1998 företogs undersökningar i enlighet med artikel 14.2 i förordning nr 17 hos BOC, Hydrogas, Messer och Westfalen.

2. BEGÄRAN OM UPPLYSNINGAR

(89) Den 24 juli 1998 begärde kommissionen i enlighet med artikel 11 i förordning nr 17 upplysningar av AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, NTG och Praxair.

(90) Begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 riktades även till ACP och IJsfabriek Strombeek den 14 september 1998, till Westfalen, BOC och Indugas den 12 oktober 1998, återigen till ACP den 13 oktober 1998, till Messer den 30 oktober 1998, till Hydrogas den 12 november 1998 och återigen till BOC den 22 december 1998.

(91) Ytterligare uppmaningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 skickades till AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer den 7 april 1999 och till Hydrogas den 12 april 1999.

(92) Den 20 januari 1998 skickades en begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 till branschorganisationen VFIG.

(93) De sista uppmaningarna om att inkomma med upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 riktades till AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, Messer, Westfalen, BOC och NTG den 22 februari 2002 och den 5 juni 2002 till AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, Messer, Westfalen och BOC.

(94) I dessa uppmaningar om att inkomma med upplysningar uppmanades företagen att lämna upplysningar om möten med konkurrenter, klargörande av dokument som hittats i deras lokaler vid inspektioner samt uppgifter om deras allmänna prishöjningar och andra ändringar av leveransvillkor. De uppmanades även att framföra sin åsikt om definitionen av marknaden, att uppskatta sina marknadsandelar och det totala värdet av marknaden och att lämna ytterligare uppgifter om sin affärsverksamhet.

3. DET ADMINISTRATIVA FÖRFARANDET

(95) Den 9 juli 2001 inledde kommissionen förfarandet i det föreliggande ärendet och antog ett meddelande om anmärkningar mot åtta företag med verksamhet inom sektorn för industrigaser och medicinska gaser i Nederländerna. Mottagarna av meddelandet om anmärkningar var följande: AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc., BOC Group plc, NV W.A. Hoek's Machine- en Zuurstoffabriek, Messer Nederland BV, Nederlandse Technische Gasmaatschappij BV och Westfalen Gassen Nederland BV.

(96) Alla mottagare av meddelandet om anmärkningar lämnade in skriftliga synpunkter som svar på kommissionens invändningar.

(97) Företagen hade tillgång till kommissionens akt genom en kopia på CD-ROM, som skickades till dem en kort tid efter inledandet av förfarandet.

(98) Den 10 januari 2002 hölls en hearing. Följande företag deltog: AGA AB som efterföljare till AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc. på Air Products Nederland BV:s vägnar, BOC Group plc, NV Hoek Loos, Messer Nederland BV och Westfalen Gassen BV.

(99) Såsom de hade gjort i sina skriftliga svar bestred två av de berörda företagen, Air Liquide och Westfalen, de faktiska omständigheter som angavs i meddelandet om anmärkningar, medan fyra företag, AGA, Hoek Loos, Air Products och Messer, sade att de inte bestrider de faktiska omständigheterna. BOC framförde mot bakgrund av sin minimala verksamhet på marknaden vid den tiden endast några smärre synpunkter, och NTG medverkade inte vid hearingen.

(100) De flesta närvarande företag, vare sig de bestred de faktiska omständigheterna eller ej, tog upp preskriptionsfrågan. De hävdade att det saknades skriftligt bevismaterial i kommissionens akt för tiden 1992-1994, och att de påstådda överträdelserna före 1992 därför var preskriberade eftersom överraskningsinspektionerna ägde rum den 11 och 12 december 1997. Denna punkt kommer att tas upp i avsnitt E i del II.

C. BESKRIVNING AV ÖVERTRÄDELSERNA

1. INLEDNING

(101) Kommissionen har i sin akt belägg för att de ledande företag som levererade industrigaser i Nederländerna möttes regelbundet under perioden 1989-1997. Vid dessa möten

a) diskuterade och fastställde företagen den procentsats eller det belopp varmed de under följande år tänkte höja priserna samt andra affärsvillkor för gas i flaskor och ibland i bulkform som de levererade till sina befintliga kunder,

b) avtalade företagen om att årligen under en tid av 2-5 månader inte göra affärer med varandras befintliga kunder, för att kunna genomföra dessa prishöjningar,

c) avtalade företagen om att följa minimipriser vid erbjudande av gas i flaska och i bulkform till nya kunder,

d) avtalade företagen om att följa andra minimiaffärsvillkor för leveranser på flaska och i bulkform. Dessa villkor gällde framför allt den hyra och de transportkostnader som debiterades kunderna. Vidare avtalade de om att införa en avlämningsavgift för leveranser i bulkform och en säkerhets- och miljöavgift för leveranser på flaska.

(102) Även om dessa punkter hänger samman och hade det gemensamma syftet att höja - eller åtminstone undvika en sänkning av - prisnivån på industrigaser i Nederländerna, kommer de att beskrivas och analyseras var för sig.

(103) Kommissionen har belägg för att regelbundna möten hållits mellan de ledande företagen inom sektorn för industrigaser i Nederländerna under perioden 1989-1997. Vid en del av dessa möten deltog även mindre konkurrenter. Vid mötena diskuterade deltagarna olika frågor av gemensamt intresse. Dessa möten gav dem regelbundna tillfällen att diskutera och besluta om fastställande och genomförande av prishöjningar och affärsvillkor för gas i bulkform och på flaska. De konkurrenshämmande mötena kompletterades med bilaterala kontakter mellan olika företag.

(104) Under kartellens första år, från och med 1989 och framåt, deltog leverantörer av industrigaser i "säkerhetsmöten". Sådana möten ägde rum i restauranger flera gånger om året. Ibland kombinerades de med luncher och organiserades av ett av företagen i fråga. Ett förslag till föredragningslista delades ut, som inte innehöll några punkter om priser eller andra affärsvillkor. Såsom kommer att visas i följande stycken diskuterades ändå vid dessa möten även punkter som inte fanns på föredragningslistan. Union Carbide, Hoek Loos, AGA, Air Products och Air Liquide deltog i minst ett säkerhetsmöte under åren 1989-1991. Air Products påpekar att dess chef slutade att deltaga 1990 och att Union Carbide inte alltid deltog i de möten där han var närvarande(30).

(105) Möten mellan medlemmar i VFIG blev senare det forum som föredrogs för att diskutera och fastställa priser och andra leveransvillkor. de officiella VFIG-mötena började 1989 och hölls vanligen i Utrecht, där VFIG har sitt sekretariat. Sekreteraren inbjöd medlemsföretagen att deltaga genom att sända dem ett förslag till föredragningslista tillsammans med utkastet till protokoll från föregående möte.

(106) Efter en begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 lämnade VFIG över rapporterna från de möten som hade hållits. Deltagandet vid VFIG-mötena framgår av tabellen nedan.

Tabell 5

>Plats för tabell>

* = inställt, 0 = frånvarande, X = närvarande

(107) Från och med 1995 började de större företagen i sektorn, AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer, att mötas informellt utanför VFIG. Dessa möten organiserades av vart och ett av företagen i tur och ordning och hölls på en restaurang i Breda och 1997 även i Barendrecht. För dessa möten fanns ingen formell föredragningslista och inte heller fördes något formellt protokoll. Mötena hölls flera gånger per år och de fortsatte åtminstone till slutet av 1997(31). Såsom kommer att visas nedan diskuterade och fastställde företagen vid dessa möten priser och andra leveransvillkor.

(108) Närvaron vid mötena i Breda eller Barendrecht för AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer visas i tabellen nedan som baserar sig på svar som erhållits från dessa företag.

Tabell 6

>Plats för tabell>

Anm.:

Air Liquide: inga uppgifter om 1995, Messer: inga uppgifter, Hoek Loos: inga uppgifter.

X = datum som företagen kan påminna sig

tom ruta = inget svar från företaget

(109) Under hela perioden 1989-1997 förekom även bilaterala kontakter i form av brev, faxmeddelanden och möten. Syftet med dessa kontakter var att föra vidare vad som avtalats under möten till konkurrenter som inte hade deltagit och att diskutera genomförandet av dessa avtal. Vid många av dessa kontakter diskuterades och i vissa fall avtalades om priser och andra leveransvillkor för specifika kunder(32).

2. FASTSTÄLLANDE AV PRISHÖJNINGAR

a) Översikt

(110) Kommissionen har i sin akt belägg för att konkurrenter från och med 1989 regelbundet diskuterade och avtalade om de prishöjningar de skulle genomföra följande år för sina befintliga kunder för flaskgas och i en del fall flytande gaser. Åtminstone följande bolag deltog i denna otillåtna praxis: Hoek Loos, Air Products och AGA under perioderna 1989-1991 och 1993-1997, Air Liquide och Messer under perioderna 1990/1991 och 1993-1997, Westfalen och BOC under perioden 1994/1995.

b) Kartellmöten och hemliga kontakter

(111) Den 24 november 1989 fanns det ett gällande avtal mellan Hoek Loos, AGA och Air Products att 1990 höja prisnivån för deras flaskgaser med ungefär 5 %.

(112) Hos AGA hittades den 24 november 1989 ett internt memorandum om ett "säkerhetsmöte". Det är skrivet på engelska och märkt "confidential". Texten lyder enligt följande:

"Alla deltagare är eniga om prishöjning på flaskgas med ± 5 %.

HL 4,9 %, UC 5 %, AGA 5 %, AP 5 %.

[...] från HL kommer att vidarebefordra denna information till AL.

Vi kommer att be AL om ett moratorium på 4-5 månader. Med början nu med en gång. Detsamma gäller HL, AGA, UC, AP. Vilket betyder att vi från och med nu bara skall göra affärer med våra egna kunder.

Alla skall utarbeta förslag till prislista på flytande gaser.

Ett möte är bestämt till den 12 januari för slutlig diskussion och enighet om en sådan prislista.

Alla skall försöka förbättra priserna på flytande gaser för befintliga kunder.

FÖRSTÖR DETTA PAPPER EFTER GENOMLÄSNING."

(33).

(113) Det gemensamma avtalet ökade prishöjningarna för 1990 till en högre nivå än AGA skulle ha tillämpat utan avtalet. Så sent som en månad före avtalet övervägde AGA, enligt en intern anteckning daterad den 30 oktober 1989 (som hittades hos Messer), att 1990 höja priserna med endast 4 %(34).

(114) Att AGA genomförde avtalet att höja priserna med 5 % framgår av interna instruktioner av den 28 november 1989 om att fokusera på genomförandet av prishöjningen på 5 % för befintliga kunder(35). Instruktionerna lyder enligt följande:

"Betr: Prishöjning och fyllningstillägg

...

1. Priser för flaskgaser/hyra och frakt

Dessa kommer att höjas med 5 % från och med den 1 januari.

Detta procenttal gäller även frakter. Hyrestariffen kommer att justeras med 1 cent för lösa flaskor och 2 cent för flaskor i förpackningar. Justeringen av procenttalet grundar sig på nya förväntningar om utvecklingen under 1990.

2. ...".

(115) Företrädare för Hoek Loos, Air Products, AGA och Air Liquide möttes på nytt den 22 november 1990 och enades om en prishöjning på 5 %-7 % från den 1 januari 1991.

(116) Hos Air Liquide hittades interna anteckningar daterade den 22 november 1990(36), där "prishöjningar" var en av de punkter som diskuterades:

"1. Bulk - avlämningsavgift

2. Minimipriser - höjning

3. Prishöjning 1.1.1991 (5 till 7)

ad 1:

HL: alla kunder kontaktade - start 1.11.90. Ung. 30 reaktioner (alltså få). 36,- floriner

AP: brev skickat 16.11. Samtliga startar 1.12. 36,- floriner. Redan muntliga/skriftliga reaktioner.

AGA: De stora accepterar det inte (Nedstaal, AKZO), ung. 50 % kontaktade. Startdatum 1.12.

AL: Köavgift införd. Avlämningsavgift den 1.1. Argument: lagstiftning om körtider, köer, bränsle, högre försäkringskostnader, strängare regler, utbildningskostnader.

Införs som standard i nya kontrakt.

...".

(117) Air Liquide kunde inte upplysa kommissionen om i vilket sammanhang detta möte ägde rum och vem som var närvarande för Air Liquides räkning, förutom försäljningschefen [...], vars handstil kunde identifieras(37). I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Air Liquide att detta dokument endast var personliga anteckningar som [...] gjort och inte något bevis på ett bindande åtagande från företagets sida(38).

(118) Kommissionen anser inte detta svar vara trovärdigt, eftersom det i anteckningarna tydligt redovisas vad konkurrenterna planerar att göra, och det framgår av anteckningarna att de gjordes under en diskussion.

(119) 1990/1991 var ett avtal i kraft mellan åtminstone AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer om prishöjningar på 6 % för gas och tjänster som genomfördes mellan november 1990 och februari 1991.

(120) I ett internt memorandum (på engelska) från AGA daterat den 27 november 1991(39) beträffande Messer sägs följande:

"Alla gasföretag inkl. MG var överens om att tillämpa lockpriser - hyra och transportavgifter (se bilaga). I verkligheten tillämpar MG priser som ligger långt under dessa: 20-30 %. Detta leder till en massa prissänkningar och/eller förlorade kunder. Under de senaste åren har vi skapat en servicekänslig marknad.

Konkurrenter som MG lär marknaden att bara diskutera priser.

MG har även gått med på prishöjningar på 6 % för gas och tjänster.

MG har också gått med på ett vapenstillestånd under november-december-januari och februari för att kunna förhandla om prishöjningar med kunder.

Alla gasföretag inklusive AGA drabbas allvarligt av MG:s okontrollerade beteende på marknaden.

Jag har två förslag:

Diskutera med Stephan Messer

Förbered snabb vedergällning i Tyskland.".

(121) Det ovanstående memorandumet visar att Messer nu hade anslutit sig till den grupp av företag som höll konkurrenshämmande möten. Kommissionen noterar att en företrädare för AGA på en av de två kopiorna av detta dokument(40) intill orden "prishöjning på 6 %" skrivit "Men Messer har begränsat detta till när det är möjligt".

(122) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Messer att den slutsats som dragits beträffande Messers deltagande i avtalen utifrån AGA:s ovan nämnda memorandum är alltför långtgående. Messer menar att det interna memorandumet endast återspeglar en personlig tolkning av AGA:s uppfattning om Messers inställning och visar att AGA var medvetet om att Messer följde sin egen linje(41).

(123) Kommissionen konstaterar dock att Messer måste ha varit i kontakt med sina konkurrenter för att diskutera Messers avsikter beträffande den överenskomna prishöjningen såsom kommentaren från AGA:s företrädare i skäl 120 visar.

(124) Förutom det ovanstående vet kommissionen att företrädare för Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och AGA möttes, eventuellt i början av 1991, och diskuterade framgången för den nyligen genomförda prishöjningen på 6 % för 1991:

(125) I ett handskrivet memorandum (på nederländska) om detta möte som hittades hos Air Liquide(42) sägs bland annat följande:

"Prishöjning

[...]: allting ökade

transportkostnader

bulk BOC/Messer

fla. Westf./Messer/AL

HL: omkring 6 % både bulk/fla.

Index visar en ökning på 6 %

AGA: endast 20 % av planen genomförd

index visar en ökning på 6 %

...

Avlämningsavgift för bulk införd av de flesta....".

(126) Som svar på kommissionens frågor hänförde Air Liquide dokumentet till "omkring 1990" och betecknade det som "[...]s personliga anteckningar, förmodligen gjorda efter en social kontakt"(43). Air Products företrädare vid detta möte tycks ha varit direktör [...].

(127) Hos Air Liquide hittades även en handskriven anteckning, som företaget daterar till början av 1991(44). Den lyder: "AGA har sänkt nivån trots avtal om att höja priserna."(45)

(128) Vid mötet för VFIG:s medlemmar den 16 december 1993 avtalade AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer om en prishöjning från och med den 1 januari 1994. Indugas, BOC och NTG var inte närvarande.

(129) I ett handskrivet memorandum på nederländska om detta möte som hittades hos Air Liquide(46) sägs bland annat följande:

"Prishöjning.

HL den 1/1' 94 upp med 4,5 %. - Även MG och AP kommer att höja priserna. Uppenbarligen överens om prishöjning den 1/1, men inte om procenttal eller miniminivå.".

(130) Detta bekräftas av handskrivna anteckningar som AGA överlämnat(47):

"16.12.93 VFIG.

...

Prishöjning:

H-L: Brev till kunderna i början av januari.".

(131) Det bekräftas även av handskrivna kommentarer på engelska rörande samma möte som hittats hos Air Products:

"AGA 15. jan

H/L de flesta kontrakt 1 januari

Längre period 1 februari

Börja förhandla

Förhandlar redan med kunder

Stora kunder har sålts [underrättats?]

Alla stora kunder + 4,5 %

Måste i vissa fall förhandla om mindre

...

Moratorium till 1 april"

(48).

(132) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Air Liquide att det handskrivna memorandumet hos Air Liquide om VFIG-mötet den 16 december 1993 visar att författaren endast skrev ner vad de andra sade (ordet "uppenbarligen") och inte bevisar att något åtagande gjordes för Air Liquides räkning. Air Liquide hävdar vidare att tiden i mitten av december inte heller verkar vara realistisk för att ge ett bindande löfte om genomförande av en prishöjning den 1 januari 1994(49).

(133) Kommissionen noterar att Air Liquide var närvarande vid det ovan nämnda mötet och förde noggranna anteckningar om vad konkurrenterna sade.

(134) Som svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Messer att deltagande i ett möte inte i sig är tillräckligt för att bevisa deltagande i ett avtal. Messer hävdar att det i den handskrivna anteckningen som hittades hos Air Liquide endast anges att Messer planerade att höja sina priser(50). Messer hade inte uttalat sig om den exakta nivån på höjningen, och det är gängse praxis att höja priserna vid den tiden på året för att anpassa dem till inflationen. Dessutom nämns inte Messer i de anteckningar som hittades hos AGA och Air Products.

(135) Kommissionen noterar dock att Messer var närvarande vid det ovan nämnda mötet och att företaget gav uttryck för sin avsikt beträffande ett element i dess affärspolicy, nämligen prishöjningar.

(136) En första diskussion om prishöjningar på flaskgas för 1995 ägde rum vid VFIG:s möte den 14 oktober 1994. I detta möte deltog AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Hoek Loos, Hydrogas, Messer, NTG och Westfalen.

(137) Handskrivna anteckningar som hänför sig till detta möte hittades hos AGA. Där står bland annat följande:

"Priser + 6 %

Bulkkontrakt 4,5 % (HL-index)

Energi + 6-8 %"

(51)

(138) AGA har även överlämnat handskrivna anteckningar daterade den 17 oktober 1994 om samma möte som gjorts av en annan anställd.

"VFIG

Prishöjning

...

Gaspris flaskor + 6 % + hyra och transp.

Bulkkontrakt + 4,5 %, indexformel?

...

Moratorium: 1 december + 3-4 månader"

(52)

(139) Dessa prishöjningar för flaskgas för 1995 utarbetades i detalj av AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Hoek Loos, Messer och Westfalen vid VFIG-mötet den 18 november 1994.

(140) En handskriven tabell har överlämnats av AGA(53). Tabellen hade skrivits av försäljningschefen [...] som själv inte deltog i mötet. Han gjorde sina anteckningar vid ett internt informationsmöte om de avtal som ingåtts. Tabellen hänvisar till det ifrågavarande mötet i VFIG och listar, för Hoek Loos, AGA, Messer, Air Liquide, Air Products, BOC och Westfalen, prishöjningarna i procent på flaskgas för 1995 och höjningarna av hyres- och transportavgifterna. I tabellen anges även ett moratorium på två månader då dessa höjningar skulle genomföras. Vidare nämns prishöjningar på flytande gaser och tankhyror.

(141) En andra tabell, som hittades hos Air Products(54), tycks hänföra sig till samma möte, även om inte alla punkter i de två tabellerna är identiska. Air Products trodde först att tabellen hade skrivits vid ett möte med konkurrenter 1995, men medgav senare att den kunde vara resultatet av VFIG-mötet som hölls i november 1994(55). I denna tabell visas likaså höjningar av priser, transportkostnader och hyror samt moratoriet för att genomföra dessa höjningar för Hoek Loos, AGA, Messer, Westfalen, BOC, Air Liquide och Air Products.

(142) BOC:s direktör för Benelux gjorde, mot bakgrund av dessa bevis, frivilligt följande uttalande som noterades i undersökningsrapporten och undertecknades av honom:

"Celis erinrade sig att frågan om priserna under det kommande året till hans förvåning hade tagits upp i slutet av två möten (VFIG) - i slutet av 1994 och 1995."

(56)

(143) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(57) framhöll BOC även att dess direktör, Celis, inte accepterade den siffra på 6 % som de andra föreslog vid det möte som nämns i punkt 139 utan endast angav att dess planer gällde en höjning på 5 %.

(144) Kommissionen noterar dock att BOC var representerat vid det ovan nämnda mötet, att dess direktör frivilligt lämnade uppgifter om BOC:s planerade prishöjningar och inte vid något tillfälle tog avstånd från diskussionerna om ett avtal om en prishöjning. Att Celis blev överraskad kan understryka det faktum att hans roll inte var särskilt aktiv.

(145) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar riktade Westfalen uppmärksamheten på det faktum att företaget aldrig hade varit aktiv deltagare i dessa möten och att det inte hade känt till att sådana frågor som prishöjningar diskuterades eftersom dessa ämnen inte var nämnda i föredragningslistorna för mötena(58).

(146) Kommissionen konstaterar att Westfalen deltog i det möte som nämns ovan och gav konkurrenterna en uppfattning om dess avsikter beträffande ett element av dess affärspolicy, nämligen prishöjningar(59).

(147) I en handskriven kommentar till föredragningslistan för ett internt möte för direktörer som hölls den 25 oktober 1994, dvs. före VFIG-mötet och som hittats hos Messer sägs följande: "VFIG! Prishöjning 95?"(60) Hos Messer hittades interna instruktioner beträffande ett moratorium i samband med prishöjningar i januari 1995(61), och i rapporten från det första kvartalet 1995 sägs att prishöjningar genomfördes från och med den 1 januari 1995 utan större svårigheter, med tillägget "mer eller mindre samma nyheter har vi fått från våra konkurrenter"(62).

(148) Den 23 november 1995 möttes AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer och gjorde en hemlig överenskommelse om prishöjningar för det följande året, 1996.

(149) I en handskriven anteckning daterad den 23 november som hittades hos Hoek Loos(63) anges prishöjningar för vissa konkurrenter från den 1 januari 1996:

"AP höjningar 1/1/96 4,75 % gas

0,75 hyra/månad/fl.

1,50 hyra specialgaser fl.

0,50 transportflaska

AGA mellan 5 och 8 % produkt

hyra?

frakt?

MG stora kunder > 15000 7,2 %

0,90 frakt

0,02 hyra

7,2 % 0,90 frakt 0,02 hyra 4 omsättning koncerner 7,2 % och 15 % små kunder

frakt 0,90 och 2,50 per flaska

hyra 0,01 och 0,05 / fl.

1:a hälften av december brev med prishöjning

1/10 fl. 12,50 fl. 15,00 MVT nämns i faktura

Upp till ± 5,000 - minimipriser

AL 6-7.5 % produkt

frakt ränta

hyra ränta

...

BOC skulle [för att höja] priserna med 5 %

...".

(150) Som svar på kommissionens frågor hävdade Hoek Loos att man inte kunde ange datum, deltagare och ramar för detta möte och att man till och med tvivlade på att det var fråga om en mötesrapport. Hoek Loos förklarade att det kunde gälla uppgifter från dess egna försäljare(64).

(151) Kommissionen tror inte på Hoek Loos tolkning. De mycket detaljerade uppgifterna om konkurrenternas framtida beteende och hänvisningen till ett brev som ännu inte hade skickats berättigar till slutsatsen att protokollet gäller ett möte mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer. Datumet visar att det inte var ett möte i samband med ett sammanträde inom VFIG. Kommissionen tror att det var ett av många möten mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer under åren 1995-1997 i Breda och Barendrecht. Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att både Air Products och AGA anger den 23 november 1995 som datum för ett sådant möte i Breda.

(152) Trots att BOC omnämns kortfattat i protokollet, deltog detta företag, såvitt kommissionen känner till, inte i dessa möten i Breda och Barendrecht.

(153) Hoek Loos, Air Products, Air Liquide, AGA och Messer möttes i slutet av 1996, möjligtvis den 2 oktober 1996, och slöt ett hemligt avtal om prishöjning på flaskgaser för 1997.

(154) Ett odaterat och handskrivet dokument som hittades hos Air Products(65), som företaget tror har tillkommit i slutet av 1996, utgör ännu ett protokoll från ett möte mellan konkurrenter. Efter en diskussion om marknaden mellan Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och AGA avslutas anteckningarna med att VFIG kommer att förklara följande år (1997) som transporternas år och att transporter kommer att medtas i indexet: + 0,2-0,3 %. Kommissionen tror att härmed avses Hoek Loos index för bulkgaser som nämns i tidigare dokument(66). För flaskgaser skulle priserna höjas med 4,5 % mellan november och mars. Det finns även ett omnämnande av en höjning på 6 %-8 % för Air Liquides del.

(155) Såväl perioden november-mars som den allmänna prishöjningen på 6-8 % som nämns ovan förekommer även i ett dokument, "Förslag för flaskgaser 1997", daterat den 28 september 1996 som hittades hos Hoek Loos(67). Förslaget som hittades hos Hoek Loos överensstämmer i alla avseenden med de handskrivna anteckningar som hittats hos både Air Products(68) och Messer(69).

(156) I sitt svar på kommissionens begäran om upplysningar hävdade Hoek Loos att detta förslag då det väl godkänts skulle vidarebefordras till företagets egna försäljare och att det följaktligen var avsett endast för internt bruk(70).

(157) I ljuset av vad som ovan redogjorts för saknar detta uttalande trovärdighet. De ändrade priserna meddelades visserligen personalen hos Hoek Loos den 7 oktober 1996(71), men det finns mycket starka skäl att anta att de även diskuterades med konkurrenter. Kommissionen tror att denna diskussion ägde rum i Breda den 2 oktober 1996. Det datumet nämndes av Air Liquide, Air Products och AGA(72) och infaller mellan den dag då Hoek Loos utarbetade sitt förslag och den dag då detta förslag meddelades företagets personal.

3. ÅRLIGA MORATORIER

a) Översikt

(158) Samma företag som möttes regelbundet från och med 1989 och som avtalade om årliga prishöjningar för sina befintliga kunder, såsom det beskrivs i avsnitt C 2, kom vid dessa möten även överens om att respektera årliga vapenvilor under flera månader i syfte att genomföra de avtalade prishöjningarna. Kommissionen har i sina akter belägg för att följande företag deltog i hemliga överenskommelser om moratorier: Hoek Loos, Air Products och AGA under åren 1989-1991 och 1993-1997, Air Liquide och Messer 1990/1991 och 1993-1997 och Westfalen och BOC 1994/1995. Moratoriet under tiden 1 november 1996 till 1 mars 1997 gällde både bulk- och flaskkunder. De tidigare moratorierna gällde endast flaskkunder.

b) Kartellmöten och hemliga kontakter

(159) Den 24 november 1989 fanns ett avtal om prishöjningar i kraft mellan Hoek Loos, AGA och Air Products. För att genomföra höjningarna kom de även överens om ett moratorium på 4-5 månader.

(160) I skäl 112 citeras ett "konfidentiellt" internt memorandum på engelska daterat den 24 november 1989 som hittades hos AGA och gäller ett "säkerhetsmöte". Det lyder:

"lla deltagare är eniga om prishöjning på flaskgas med +/- 5 %.

HL 4,9 %, UC 5 %, AGA 5 %, AP 5 %.

[...] från HL kommer att vidarebefordra denna information till AL.

Vi kommer att be AL om ett moratorium på 4-5 månader.

Med början nu med en gång. Detsamma gäller HL, AGA, UC, AP. Vilket betyder att vi från och med nu bara skall göra affärer med våra egna kunder.

(...)

FÖRSTÖR DETTA PAPPER EFTER GENOMLÄSNING."

(73).

(161) Att AGA verkställde moratoriet visas av de interna instruktioner företaget utfärdade den 28 november 1989 (citerade i skäl 114) om att fokusera på att genomföra prishöjningen på 5 % för befintliga kunder och förklaringen att konkurrenterna kunde förväntas göra likadant. Om angrepp från konkurrenter ändå skulle leda till tillmötesgående i prisfrågor skulle detta rapporteras till ledningen(74).

(162) 1990/1991 var ett avtal i kraft mellan åtminstone AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer om ett moratorium för 1991 i kombination med prishöjningar.

(163) I skäl 120 citerades ett internt memorandum (på engelska) från AGA daterat den 27 november 1991(75) beträffande Messer. I detta sägs följande:

"Alla gasföretag inkl. MG var överens om att tillämpa lägsta priser - hyra och transportavgifter (se bilaga).

I verkligheten tillämpar MG priser som ligger långt under dessa: 20-30 %.

Detta leder till en massa prissänkningar och/eller förlorade kunder.

Under de senaste åren har vi skapat en servicekänslig marknad.

Konkurrenter som MG lär marknaden att bara diskutera priser.

MG har även gått med på prishöjningar på 6 % för gas och tjänster.

MG har också gått med på ett vapenstillestånd under november-december-januari och februari för att kunna förhandla om prishöjningar med kunder.

Alla gasföretag inklusive AGA drabbas allvarligt av MG:s okontrollerade beteende på marknaden.

Jag har två förslag:

1. Diskutera med Stephan Messer

2. Förbered snabb vedergällning i Tyskland.".

(164) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Messer att AGA:s memorandum från den 27 november 1991 visar att AGA trodde att Messer inte uppfyllde "överenskommelserna" och förnekade bestämt att företaget överhuvudtaget deltagit i något avtal(76).

(165) Kommissionen konstaterar dock att det måste ha varit Messers deklarerade avsikt vid den tiden att genomföra moratoriet, även om företaget kanske inte genomförde det.

(166) Det fanns ett avtal mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer om ett moratorium från december 1993 till den 1 april 1994 i samband med prishöjningar.

(167) I en handskriven kommentar på engelska som hittades hos Air Products och som redan citerats i skäl 131 sägs följande:

"AGA 15 jan

H/L de flesta kontrakt 1 januari

Längre period 1 februari

Börja förhandla

Förhandlar redan med kunder

Stora kunder har sålts [underrättats?]

Alla stora kunder + 4,5 %

Måste i vissa fall förhandla om mindre

...

Moratorium till 1 april"

(77).

(168) Vid VFIG-mötena i oktober och november 1994 diskuterades och avtalades prishöjningar för 1995 mellan AGA, Hoek Loos, Air Liquide, Air Products, Messer, BOC och Westfalen i kombination med ett moratorium från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995.

(169) AGA har överlämnat handskrivna anteckningar om mötet i oktober daterade den 17 oktober 1994 (citerade i skäl 138) som gjordes av en annan anställd. De lyder:

"VFIG

Prishöjning

...

Gaspris flaskor + 6 % + hyra och transp.

Bulkkontrakt + 4,5 %, indexformel?

...

Moratorium: 1 december + 3-4 månader"

(78).

(170) AGA har överlämnat en handskriven tabell om VFIG-mötet den 18 november 1994 (som redan citerats i skäl 140)(79). Tabellen hade skrivits av försäljningschefen [...] som själv inte deltog i mötet. Han gjorde sina anteckningar vid ett internt informationsmöte om de avtal som ingåtts. Tabellen hänvisar till det ifrågavarande mötet i VFIG och uppräknar för Hoek Loos, AGA, Messer, Air Liquide, Air Products, BOC och Westfalen prishöjningarna i procent på flaskgas för 1995 och höjningarna av hyres- och transportavgifterna. I tabellen anges även ett moratorium på två månader från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995 då dessa höjningar skulle genomföras.

(171) En andra tabell (citerad i skäl 141)(80), som hittades hos Air Products, tycks hänföra sig till samma möte, även om inte alla punkter i de två tabellerna är identiska. Air Products trodde först att tabellen hade skrivits vid ett möte med konkurrenter 1995, men medgav senare att den kunde vara resultatet av mötet i VFIG som hölls i november 1994(81). I denna tabell visas höjningar av priser, transportkostnader och hyror samt moratoriet för att genomföra dessa höjningar, för Hoek Loos, AGA, Messer, Westfalen, BOC, Air Liquide och Air Products.

(172) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdar Westfalen att kommissionen inte visat att företaget genom egna åtgärder ingått ett avtal vid de två mötena i VFIG med sina konkurrenter om ett moratorium i slutet av 1994. Westfalen tillägger att det inte finns något belägg för något handlande som skulle kunna betecknas som ett avtal eller ett samordnat förfarande(82).

(173) Kommissionen konstaterar dock att Westfalen var närvarande vid det nämnda mötet med konkurrenter och deltog i diskussionen om prishöjningar och moratoriet.

(174) Hoek Loos genomförde verkligen moratoriet från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995.

(175) Det årliga moratoriet nämns även i en intern mötesrapport från den 15 december 1994 som hittats hos Hoek Loos och där följande svar på en fråga har protokollförts:

"Enligt rykten skall en vapenvila ingås den 1.12.1994 mellan de olika leverantörerna av industrigaser. HL kommer att höja sina priser. I december och januari kommer vi inte att kontakta kunder till andra leverantörer. Om någon angriper oss kommer vi naturligtvis att slå tillbaka."

(83)

(176) Messer verkställde likaså moratoriet från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995.

(177) Hos Messer hittades interna instruktioner beträffande ett moratorium i kombination med prishöjningar i januari 1995: "Viktig information:Prishöjning marknadsledare: 6 %.

Moratorium december 1994 och januari 1995."

(84).

(178) En rad dokument som hittades hos Messer innehåller också hänvisningar till prishöjningar, VFIG och ett moratorium. Bland dessa dokument finns ett handskrivet protokoll från direktörernas möte den 22 november, som lyder "VFIG - ΔP, moratorium, 'å tryckning'"(85), och en anteckning daterad den 26 januari där det står "moratorium? +/-?"(86). I Messers rapport för första kvartalet 1995 sägs att prishöjningar genomförts utan större svårigheter från och med den 1 januari 1995, och sedan tilläggs: "vi har fått mer eller mindre likalydande nyheter från våra konkurrenter"(87).

(179) Air Liquide verkställde likaså moratoriet från den 1 december 1994 till den 31 januari 1995:

(180) Air Liquide har överlämnat en intern anteckning om prishöjningarna för 1995 i vilken försäljarna instrueras att inrikta sig på de egna kunderna (resulterade i att moratoriet respekteras):

"Under perioden 1 december till 31 januari skall vi fokusera på de årliga avtalen" (gericht bezig houden met de jaarafspraken)(88).

(181) Ett moratorium från november 1996 till mars 1997 avtalades mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer. Detta avtal omfattar inte endast flaskkunder utan även bulkkunder.

(182) Hänvisningar till ett moratorium för att genomföra prishöjningarna för 1997 hittades hos Messer: "mort. 1 nov. - 1 mars"(89).

(183) I olika handskrivna anteckningar som hittats hos Messer(90) och som härrör från samma tid(91) nämns Hoek Loos förslag att höja priserna liksom perioden från den 1 november till den 1 mars. Denna anteckning innehåller även orden "bulkkunder: håll er undan!", vilket tyder på att moratoriet 1996/1997 inte endast skulle gälla flaskkunder utan även bulkkunder.

(184) Kommissionen noterar Messers påstående att detta omnämnande inte alls gällde något moratorium och att anteckningen gjordes under ett möte med endast Hoek Loos(92).

(185) Men i handskrivna anteckningar som hittats hos Air Products och som gjordes under ett möte med konkurrenter som företaget daterar till slutet av 1996 heter det även:

"- undvika varandras kunder - bulk

1 nov - 1 mars"

(93).

(186) I protokollet från ett internt möte hos Air Liquide den 8 november 1996 sägs följande beträffande prishöjningar: "fokusera på högre priser för befintliga kunder".(94).

(187) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdar Air Liquide att uttalandet i protokollet från ett internt möte i Air Liquide om att företaget skulle "fokusera på högre priser för befintliga kunder" inte är något mer än ett exempel på beteendet hos en leverantör på en mättad marknad som väger fördelar och nackdelar hos "prisnivå" respektive "marknadsandel". Detta interna memorandum visar inte på något annat än ett självständigt beteende(95).

(188) Kommissionen konstaterar dock att det är uppenbart att de olika dokument om ett avtal om ett moratorium som nämns i skälen 182-185 och som hittades hos de ovan nämnda företagen hänvisar till samma tidsperiod.

4. FASTSTÄLLANDE AV MINIMIPRISER

a) Översikt

(189) Successiva listor över minimipriser på flaskgas avtalades mellan konkurrenter. 1989/1990 avtalade Air Liquide, AGA, Hoek Loos och Air Products om en minimiprislista för flaskgaser. 1990/1991 och 1994-1997 avtalades mellan Hoek Loos, Air Liquide, Air Products och AGA minimipriser för flaskgaser. Under perioden 1994-1997 anslöt sig Messer till dem och Westfalen för 1994-1995. Prislistornas huvudsyfte var att fastställa miniminivåer för priserna då man konkurrerade om samma kunder.

b) Kartellmöten och hemliga kontakter

(190) Minimipriser för flaskgaser var syftet med hemliga kontakter mellan Hoek Loos, AGA, Air Products och Air Liquide från slutet av 1989 eller början av 1990.

(191) Ett "konfidentiellt" internt memorandum från AGA den 24 november beträffande ett "säkerhetsmöte"(96) har redan citerats i skälen 112 och 160. Det innehåller följande mening:

"Alla skall utarbeta förslag till prislista på flytande gaser.

Ett möte är bestämt till den 12 januari för slutlig diskussion och enighet om en sådan prislista."

(192) Denna prislista hittades vid undersökningen av Air Liquide(97), tryckt på papper med AGA:s brevhuvud och betitlad "Bulkgassen - prijsstaffel gegevens" (bulkgaser - pristabeller). på två punkter har listan inget pris utan orden (på nederländska) "Förslag från Hoek Loos skall komma".

Listan gäller följande gaser: kväve, syre, argon och koldioxid, med olika priser beroende på användningssektor. Listan innehåller även en prismekanism för hyra av tankar (se avsnitt C.6e).

(193) I ett internt memorandum från AGA daterat den 26 juni 1990 nämns också möjligheten att tillämpa lägsta priser på flytande gaser. Sådana lägsta priser skulle "endast vara tillämpliga i sådana fall där de '5 gamla' konkurrerar"(98).

(194) I oktober 1990 enades Hoek Loos, Air Liquide, AGA och Air Products om ett system för lägsta priser på flaskgaser.

(195) Hos Hoek Loos hittades ett brev till Messer Griesheim i Frankfurt, skrivet på engelska, undertecknat av VD och daterat och sänt som fax den 18 oktober 1990. Det lyder enligt följande:

"Bästa herr Willheim,

Som vi kom överens om per telefon skickar jag härmed vårt prissystem för det kommande halvåret [sic].

Alla parter i vårt land accepterar [sic, bör sannolikt vara 'förutom'] MG har bekräftat att de utan undantag kommer att hålla sig till de lägsta priserna enligt den bifogade listan.

För leveranser av flytande gaser kommer vi att införa en avlämningsavgift såsom förklaras i prislistan. Vi skulle uppskatta om ni skulle diskutera detta prissystem med herr Messer och låta oss få veta om MG är beredda att följa denna riktlinje.

Tveka inte att kontakta mig om någonting är oklart. Med vänlig hälsning,

J.P. Jager Bruining"

(99)

(196) Bifogat till brevet finns ett odaterat dokument utan titel på nederländska samt en lista med titeln (på nederländska) "Prislista 1.10.1990 för flaskgaser." Den innehåller priser på olika kvantiteter av följande gaser (cirka 10 priser för varje gas): acetylen, argon, syre, tetren(100) och kväve. Den innehåller även priser för leveransvillkor: hyra av flaskor och transportkostnader.

(197) Det odaterade dokumentet utan titel lyder enligt följande:

"Från och med i dag är vissa avtal i kraft.

1. Inga priser eller villkor under den bifogade minimiprislistan skall överenskommas med kunder.

2. Under loppet av 1990 skall kundpriser och -villkor som ligger under denna nivå höjas till denna nivå eller högre om procenttalet i punkt 4 gör att denna nivå överskrids.

3. Från och med den 1 januari 1991 får inga priser eller villkor understiga de bifogade minimipriserna.

4. Den 1 januari 1991 kommer kundpriser och -villkor som ligger högre än den lägsta prisnivån att höjas med 5-7 %.

5. Löpande erbjudanden som avviker från ovanstående [villkor] är inte längre giltiga.

6. För leveranser av bulkgaser och från och med i dag: för nya kunder en avlämningsavgift på 34,00-36,00 fl. För befintliga kunder kommer denna avlämningsavgift att införas i oktober 1990. Denna avlämningsavgift gäller inte s.k. trädgårdskoldioxid. ...

Motivering för avlämningsavgift: köer, energi, lagstiftning om körtider. Motivering för prisnivån: den enorma urholkningen av priserna har blivit oacceptabel, särskilt mot bakgrund av kostnadsutvecklingen.

För delade kunder skall den [leverantör som] först konfronteras ta initiativ till kontakt.

Bilaga: prislista."

(198) Kopior av samma prislista hittades hos AGA(101), Air Liquide(102)och Air Productss(103). Hos de två sistnämnda företagen hittades den med det odaterade dokument utan titel som citerats i skäl 197.

(199) Kommissionen har även belägg för att AGA tillämpade de avtalade minimipriserna för flaskgas 1991 för att bedöma de konkurrenters beteende som offererade priser till AGA:s kunder(104). I ett konfidentiellt fax från AGA till Air Liquide daterat den 31 oktober 1990 räknas en rad fall upp där försäljare från Air Liquide enligt AGA hade erbjudit kunder till AGA priser under miniminivån(105).

(200) Företrädare för Hoek Loos, Air Products, AGA och Air Liquide sammanträffade den 22 november 1990 och diskuterade bland annat en höjning av minimipriserna.

(201) I skäl 116 citeras interna anteckningar daterade den 22 november 1990 som hittats hos Air Liquide(106). Bland andra punkter diskuteras där "minimipriser":

"1. Bulk - avlämningsavgift

2. Minimipriser - höjning

3. Prishöjning 1.1.91 (5 till 7)

..."

(202) Bekräftelse på att ett avtal om tillämpning av lägsta priser var i kraft 1990/1991 mellan åtminstone AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer ges av ett internt memorandum (på engelska) rörande Messer daterat den 27 november 1991(107). Detta interna memorandum, varav två kopior hittades hos AGA, har redan citerats i skäl 120. Där sägs följande:

"Alla gasföretag inkl. MG var överens om att tillämpa lägsta priser - hyra och transportavgifter (se bilaga).

I verkligheten tillämpar MG priser som ligger långt under dessa: 20-30 %.

Detta leder till en massa prissänkningar och/eller förlorade kunder.

Under de senaste åren har vi skapat en servicekänslig marknad.

Konkurrenter som MG lär marknaden att bara diskutera priser.

Alla gasföretag inklusive AGA drabbas allvarligt av MG:s okontrollerade beteende på marknaden.

Jag har två förslag:

Diskutera med Stephan Messer

Förbered snabb vedergällning i Tyskland."

(203) I en handskriven kommentar på en av kopiorna sägs följande:

"1) 1) Prata med Messer [direktör för MG] om att respektera lägsta priser. 2) Om ingen framgång, prata med Wielands tillsammans med [...] [AGA Gas GmbH]. Varna för vår förestående attack. 3) Efter 2 veckor massiv attack."

(204) Detta dokument visar även att underlåtenhet att uppfylla avtalen om lägsta priser kunde leda till vedergällning och att sådana åtgärder inte nödvändigtvis begränsades till Nederländerna.

(205) Vid mötena i VFIG i mars och oktober 1994 diskuterades "pristabeller" och "minimipriser" för flaskgas till mindre kunder i syfte att uppnå ett avtal mellan åtminstone AGA, Air Liquide, Hoek Loos, Air Products, Westfalen och Messer.

(206) I handskrivna anteckningar som hittats hos AGA(108) nämns att "pristabeller" återigen diskuterades vid VFIG-mötena i mars och oktober 1994 och att Hoek Loos vid det senare tillfället presenterade en pristabell för flaskgaser. Handskrivna anteckningar daterade den 17 oktober 1994 som gjorts av en annan person inom AGA och överlämnats av detta företag bekräftar att "min.priser" diskuterades vid mötet i oktober(109).

(207) Enligt AGA:s förklaring(110) presenterades listan med pristabeller för små flaskkunder av Hoek Loos i anslutning till det VFIG-möte i oktober 1994 som nämns ovan. I sitt svar på meddelandet om anmärkningar understryker AGA att det beträffande denna lista med pristabeller för 1994 "inte har påståtts och än mindre kunnat bevisas att den har gjorts upp i samförstånd"(111). Kommissionen konstaterar dock att den lista som föreslogs av Hoek Loos även har hittats hos tre företag.

(208) En kopia hittades hos Westfalen(112), i en akt märkt "VFIG 1995". En annan kopia hittades hos Air Liquide(113), i en akt märkt "VFIG 1994". En tredje kopia hittades hos Messer(114). I alla tre kopior finns samma tryckta minimiprislista daterad i oktober 1994 och med överskriften "prislista för små flaskkunder". På den lista som hittades hos Messer finns även en handskriven prislista som tillagts 1996 (se skäl 234). Att dessa företag behållit detta förslag i sitt arkiv under flera år betyder att listan var viktig för dem.

(209) Att det fanns ett avtal 1995 bekräftas även av den omständigheten att den interna lista över minimipriser daterad den 10 mars 1995 som hittades hos Air Liquide(115) överensstämmer med de minimipriser som AGA införde den 1 juli 1995(116).

(210) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar framhåller Air Liquide det faktum att målen för 1995 som anges på dess interna lista är lägre än minimipriserna som också anges på denna lista. I detta avseende hävdar Air Liquide även att det inte kan klandras för den omständigheten att dess konkurrenter ville informera Air Liquide om sina avsikter(117).

(211) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar(118) påpekar AGA att initiativet rörande små kunder endast berör ett segment av marknaden för flaskgas och därför skiljer sig från andra försök att fastställa lägsta priser. Eftersom små kunder endast stod för en begränsad del av AGA:s affärsverksamhet inskränker detta betydligt omfattningen av överträdelsen. AGA medger(119) ändå att företaget införde de överenskomna minimipriserna för små kunder från och med den 1 juli 1995.

(212) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar säger Westfalen att man inte vet hur listan kommit i företagets ägo. Westfalen menar att det är mycket sannolikt att den överlämnades till företaget vid VFIG-mötet den 14 oktober 1994, men att detta inte betyder att Westfalen verkligen anslöt sig till de priser som finns på listan. Westfalen tror även att det var dess samarbetsovilliga attityd i samband med VFIG-mötena som fick de andra företagen att mötas utanför VFIG-kretsen(120).

(213) Kommissionen har belägg för att möten senare verkligen organiserades utanför VFIG-kretsen och att hemliga överenskommelser om minimipriser för flaskgas för små kunder ingicks i Breda och Barendrecht från början av 1995 till 1997 mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer.

(214) Som svar på kommissionens frågor hävdade AGA följande:

"Ett möte sammankallades till början av 1995, utanför VFIG, i syfte att godkänna minimipriser. [En ledande företrädare för AGA] deltog, och mötet blev det första av flera för honom, i en mer begränsad grupp, i Breda. Hoek Loos, Air Liquide, Air Products och Messer [och AGA] deltog. Indugas kan ha varit inbjudet, men inte varit där. Vid detta möte avtalades de facto om minimipriser för små kunder."

(121)

(215) AGA tillägger att det hölls två till tre möten per år i Breda, senare i Barendrecht, beroende på året. Det fanns ingen föredragningslista och gjordes få anteckningar. AGA tror att Indugas eller Praxair (som AGA ser som ett och samma företag) deltog endast en gång, men att Indugas alltid bjöds in av det företag som organiserade mötena. AGA tillägger även att dess totalintryck var att de avtalade minimipriserna inte accepterades av marknaden och därför inte fungerade. På begäran av kommissionen överlämnade AGA en lista över mötesdatum baserad på föredragningslistor, utgiftskonton och andra tillgängliga uppgifter(122).

(216) Air Products har bekräftat för kommissionen att diskussioner ägde rum vid andra tillfällen än VFIG-mötena, som kunde inbegripit förberedelser till eller uppföljningar av möten i VFIG:

"Vad AP kan minnas ägde informella möten med diskussioner av det sistnämnda slaget rum två till tre gånger per år. Mer eller mindre regelbundet närvarande vid dessa möten var, åtminstone under de senaste åren, företrädare för AP, Hoek Loos, AGA, Messer Griesheim och Air Liquide. Det fanns ingen formell föredragningslista; de frågor som diskuterades var de som branschen konfronterades med och omfattade ämnen som den allmänna marknadsutvecklingen, prisutvecklingen och kostnaderna i branschen."

Enligt Air Products ägde sådana möten rum i Breda under perioden 1995-1997. En lista med datum för mötena har överlämnats(123).

(217) Även Indugas utfrågades om mötena i Breda och Barendrecht. Indugas bekräftade att dess företrädare vid mötena inom VFIG muntligen hade inbjudits till sådana möten, men aldrig hade deltagit. Indugas sade även att företaget hade känt till att minimipriser diskuterades, men att det aldrig hade deltagit i sådana diskussioner och därför inte kände till om sådana minimipriser verkligen hade beslutats(124).

(218) Hoek Loos kunde inte bekräfta att företaget deltagit i möten med konkurrenter i Breda eller Barendrecht. Varken planeringskalendrarna eller utgiftskontona för dess ansvariga chefer innehöll någon användbar information.

(219) Messer bekräftade verkligen sitt deltagande i möten med konkurrenter på restaurangen Mirabelle i Breda under åren 1995-1997. Messer lämnade även namnen på de chefer inom AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer som regelbundet deltog i dessa möten. Enligt Messer diskuterades vid mötena tendenser inom kostnads- och prisutvecklingen för gaser, men företaget hade inte deltagit i avtal om priser. Messer kunde inte lämna någon lista på datum för mötena(125).

(220) Air Liquide bekräftade att företaget hade inbjudits att deltaga i mötena i Breda och Barendrecht under åren 1995-1997. Air Liquide organiserade själv aldrig några sådana möten. Air Liquide har lämnat namn på de chefer inom företaget som deltog i dessa möten 1996 och 1997 samt datum för mötena. För 1995 finns inga uppgifter, eftersom den dåvarande ansvarige chefen hade lämnat företaget. Air Liquide hävdade att de ifrågavarande mötena var informella, utan föredragningslista eller protokoll. Enligt Air Liquide diskuterades allmänna frågor om utvecklingstendenser på marknaden och i ekonomin(126).

(221) I tabell 6 i skäl 108 listas datumen för mötena mellan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer baserade på uppgifter och hågkomster från dessa företag. Skillnaderna mellan en del av de uppgivna datumen kan förklaras av att Mirabelle i Breda är ett populärt ställe för alla slags möten och ligger väl till för nederländska affärsmän på väg till eller från Belgien. De datum som anges av två eller tre företag är den 23 november 1995, 5 juni 1996, 2 oktober 1996, 19 mars 1997, 20 juni 1997 och 8 juli 1997.

(222) De flesta företag som deltog i dessa möten hävdade att det endast förekom allmänna diskussioner. AGA och Air Products medger dock att minimipriser var ett diskussionsämne. Det finns belägg för att listor med minimipriser verkligen diskuterades och avtalades om av AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos och Messer.

(223) Det förekom även en rad bilaterala kontakter mellan leverantörer av industrigaser där företagens prisnivåer jämfördes. Ett sådant exempel är ett möte den 16 juni 1995 där företrädare för AGA och Messer jämförde och utbytte listor med standardpriser(127).

(224) Kommissionen har bevismaterial som visar att minimipriser för flaskgas för små kunder avtalades mellan AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer för 1996 och 1997.

(225) Identiska listor med minimipriser för 1996 och 1997 hittades hos Air Products(128), AGA(129) och Messer(130). Listorna visar tryckta minimipriser för flaskgas att tillämpas 1996 samt handskrivna minimipriser för 1997; handstilarna är olika, medan de uppdaterade priserna är desamma.

(226) Kommissionen drar slutsatsen att denna uppdatering av avtalade prislistor skedde vid ett möte mellan konkurrenter. I detta sammanhang noterar kommissionen att någon på Air Products lista har skrivit "AL inga prisförstörare" (geen slopers) och "HL ingenting på papper" (niets op papier). Detta tyder på att Air Liquide varnade för att gå under dessa lägsta priser, medan Hoek Loos oroade sig för att lämna skriftliga spår av avtalet.

(227) Enligt AGA delades listan ut på hösten 1996 vid ett möte mellan Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer "i syfte att höja minimipriserna för små kunder för följande år"(131).

(228) Kommissionen konstaterar att företagen i fråga höll ett möte den 2 oktober 1996, såsom framgår av tabell 6 i skäl 108.

(229) Air Products meddelade kommissionen att det hade fått listan av AGA, förmodligen i slutet av 1996 "i samband med en diskussion om prishöjningar"(132). Air Products tror att de handskrivna anteckningarna i kommissionens akt härrör från samma möte(133), och kommissionen anser att handskrivna anteckningar som hittades hos Messer också gjordes vid det mötet, som ägde rum i restaurangen Mirabelle i Breda(134), förmodligen den 2 oktober 1996 som anges i skäl 228.

(230) AGA själv inkluderade minimipriserna för 1996 och 1997 i sitt interna memorandum om prissättningen daterat den 30 oktober 1996(135).

(231) Även Air Liquide införde minimipriserna för 1997. Hos Air Liquide inkluderades de minimipriser för 1997 som nämns ovan som planer för 1997 i protokollet från mötet i dess flaskgasgrupp den 8 november 1996. Endast för koldioxid planerade Air Liquide att tillämpa ett högre pris(136).

(232) Kommissionen har i sina akter ytterligare belägg för att det fanns avtal om minimipriser för små kunder mellan AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer för 1996 och 1997, och att dessa avtal meddelades Westfalen 1997.

(233) Samma lista med minimipriser för 1996 hittades hos Hoek Loos i ett tryckt förslag med titeln "Förslag flaskgaser 1997"(137). Listan innehåller även förslaget att höja minimiavgiften för fraktkostnaden från 10,00 till 11,25 nederländska gulden. Detta förslag godkändes verkligen enligt de handskrivna anteckningar som hittades hos Air Products, AGA och Messer, som nämns ovan i skäl 225. Hoek Loos förklaring att detta endast var ett internt dokument(138) saknar därför trovärdighet. Den interna användningen av det visar dessutom att de lägsta priser som avtalades med konkurrenter verkligen vidarebefordrades till detta företags försäljare.

(234) Den tryckta lista med minimipriser för 1996 som hittades hos Hoek Loos(139) hittades även hos Messer i handskriven form på den tryckta listan "prislista för små flaskgaskunder" daterad i oktober 1994, som redan nämnts i skäl 208(140).

(235) En odaterad lista med minimipriser som hittades tryckt på ett litet kort hos Air Products(141) är identisk med en lista som hittades på ett kort hos Hoek Loos(142). Air Products uppgav att dokumentet var en prislista från Hoek Loos och att listan hade formen av plastkort att ha i plånboken för Hoek Loos försäljare. Air Products hade fått detta kort av Hoek Loos vid ett möte med konkurrenter. Air Products daterade kortet till slutet av 1996 eller början av 1997(143).

(236) En del av de minimipriser som avtalats mellan Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products och Messer meddelades Westfalen vid ett bilateralt möte.

(237) I en rapport från ett möte mellan Hoek Loos, Westfalen och Westfalens moderföretag Westfalen Gase AG den 27 mars 1997 sägs att "för små kunder bör man för O2 inte gå under 2,25 p/m3" fl. Och för acetylen inte under 12,00 fl. Hyra 0,25 fl.(144).

(238) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade Westfalen att rapporten om [...]s besök och i synnerhet rubrik 3 i dokumentet (citerad i skäl 237) nämner priser, men de är inte de priser som Westfalen införde eller förutsattes införa. De gäller endast Hoek Loos priser(145).

(239) Kommissionen anser dock att språket i rapporten tyder på att båda parter berörs av diskussionen och att den inte gäller enbart Hoek Loos prispolicy. Dessutom skulle det vara underligt om Hoek Loos direktör personligen skulle besöka Westfalens huvudkontor enbart för att lägga ut sitt eget företags prispolicy, i synnerhet som Hoek Loos vid flera tillfällen hade varit det företag som stod bakom förslagen om minimipriser riktade till de andra konkurrenterna (se skälen 195, 198, 206 och 207 ovan för exempel). Det verkar därför mer troligt att Hoek Loos besökte Westfalens huvudkontor för att informera Westfalen om det avtal som slutits mellan de andra konkurrenterna. Kommissionen drar dock inga slutsatser beträffande Westfalens beteende på denna punkt.

5. FASTSTÄLLANDE AV ANDRA AFFÄRSVILLKOR

a) Transportavgifter för flaskgas

i) Översikt

(240) Minimitransportavgifter för flaskgas avtalades för första gången 1990 mellan Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och AGA. 1994 överenskom Air Products, Air Liquide, AGA, Hoek Loos och BOC om att tillämpa en minimitransportavgift på 10,00 nederländska gulden. Messer anslöt sig till detta avtal 1996. Ett avtal om minimitransportavgifter var fortfarande i kraft 1997 mellan AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide och Messer.

ii) Kartellmöten och hemliga kontakter

(241) Ett avtal om transportavgifter för flaskgas mellan Hoek Loos, Air Liquide, AGA and Air Products var i kraft den 18 oktober 1990.

(242) Listan från 1990 med minimipriser för flaskgas som beskrivs i skälen 196 och 197(146) inkluderade en minimitransportkostnad på 10,00 gulden för direkta leveranser från gasföretaget och 15,00 gulden för leveranser från en detaljhandelsdepå.

(243) Minimiavgiften för transport togs upp vid ett bilateralt möte mellan Messer och AGA den 15 mars 1993. Enligt ett dokument från Messer är företagets strategi att öka sina marknadsandelar. Vid tillämpningen av denna skulle Messer dock tillämpa taktiken att respektera vissa minimivillkor, t.ex. att inte leverera utan ersättning för hyra eller transportkostnad(147). I detta dokument nämns även en minsta dagshyra på 0,25 gulden och en minsta transportavgift på 10,00 gulden.

(244) Minimitransportavgifter för flaskgas avtalades den 23 juni 1994 mellan AGA, Air Products, Air Liquide, Hoek Loos och BOC.

(245) Enligt handskrivna anteckningar som hittats hos AGA(148) beslutades det vid VFIG-mötet den 23 juni 1994 att fastställa minimitransportavgiften för flaskgas till 10,00 gulden. Enligt dessa anteckningar godtog Messer inte detta.

(246) I andra handskrivna anteckningar som överlämnats av AGA(149) och som gäller samma möte nämns att minimitransportpriset gäller oberoende av transportmedel och att "MG har förbehållit sig att ta ut lägre transportpriser eftersom man vill öka sin marknadsandel. Alla andra har accepterat, även WF och BOC."

(247) Beträffande Westfalen noterar kommissionen att det i det handskrivna protokollet från VFIG-mötet den 23 juni 1994 som överlämnats av AGA och som nämns ovan faktiskt anges att Westfalen hade accepterat avgiften på 10 gulden. Westfalen deltog dock ej i mötet. Enligt handskrivna anteckningar som gjorts av samma person om följande möte i VFIG den 14 oktober 1994, där Westfalen deltog, hävdade företaget att det inte kände till avtalet om transportkostnader: "WF inte informerat?? Inte accepterat??"(150). Detta bekräftas även av andra interna anteckningar om samma möte som hittats hos AGA(151).

(248) I sitt svar på meddelandet om anmärkningar hävdade BOC att mötet den 23 juni 1994 ("alla andra har accepterat, också WF och BOC") var det första någonsin som företaget deltog i. Vid detta möte bekräftade BOC:s företrädare att företaget vid den tiden tog ut 10,00 gulden per flaska, utan att inse att frågan hade väckts i samband med eventuella framtida minimiavgifter. Denna bekräftelse kan av AGA:s företrädare subjektivt ha tolkats som ett en "överenskommelse" att tillämpa detta som ett minimibelopp(152).

(249) Air Liquide, Hoek Loos och AGA genomförde detta avtal. Minimipriset att debitera för transport inkluderades i Air Liquides interna lista över minimipriser för 1995(153). Hoek Loos inkluderade också den avtalade minimifraktkostnaden på 10,00 gulden i sitt affärsprogram för 1994/1995(154).

(250) Även AGA tog med minimifraktkostnaden på 10,00 gulden i ett internt memorandum daterat den 29 juni 1995(155) och i instruktionerna till sin försäljningspersonal - i ett stycke om nya kunder - daterade den 5 juli 1995(156). Minimiavgiften nämns även i handskrivna anteckningar om mötena den 19 augusti och 13 oktober 1994(157). AGA påpekar att rapporten från mötet den 13 oktober 1994 innehåller initialerna "[...]", förmodligen [...] från Hoek Loos, vilket tyder på en bilateral kontakt mellan konkurrenter om affärsvillkor(158).

(251) Att en överenskommelse ingåtts om dessa minimiaffärsvillkor bekräftas även av att enskilda kunder diskuterades bland konkurrenterna och att vedergällning var ett möjligt hot. I handskrivna dokument som överlämnats av AGA och som gäller ett bilateralt möte mellan AGA och Air Products (företrädda av [