Kommissionens beslut

av den 20 september 2000

om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget

(Ärende COMP/36.653 - Opel)

(Endast den nederländska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2001/146/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT FÖLJANDE BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, den första förordningen om genomförande av artiklarna 85 och 86 i fördraget(1), senast ändrade genom förordning (EG) nr 1216/1999(2), särskilt artikel 3 och artikel 15.2 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 21 april 1999 att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha gett de berörda parterna möjlighet att yttra sig om kommissionens invändningar i enlighet med artikel 19.1 i förordning (EG) nr 17 och kommissionens förordning (EG) nr 2842/98 av den 22 december 1998 om hörande av parter i vissa förfaranden enligt artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget(3), om hörande av parter enligt artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17,

efter samråd med Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, och

av följande skäl:

KAPITEL 1: FAKTA

A. BAKGRUND

I. Förfarande

(1) Kommissionen hade fått upplysningar enligt vilka Opel Nederland B.V. systematiskt hindrade export av nya motorfordon från Nederländerna till andra medlemsstater. Överenskommelser och samordnade förfaranden som syftar till att förhindra eller minska försäljningen av nya motorfordon till slutkonsumenter som är bosatta i en annan medlemsstat och som därmed begränsar konkurrensen, omfattas av artikel 81.1 i EG-fördraget. I enlighet med kommissionens förordningar (EEG) nr 123/85 av den 12 december 1984 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av försäljnings- och serviceavtal för motorfordon(4) och (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon(5), får tillverkare eller deras importörer hindra sina återförsäljare från att sälja nya motorfordon till icke auktoriserade handlare som inte tillhör deras återförsäljarnät, medan försäljning till slutkonsumenter, både direkt och indirekt genom en auktoriserad mellanhand och försäljning till andra återförsäljare som tillhör samma återförsäljarnät, inte får begränsas.

(2) Den 4 december 1996 antog kommissionen ett beslut om undersökningar enligt artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 för att undersöka om dessa upplysningar påvisade en överträdelse. Undersökningarna utfördes den 11 och 12 december 1996 vid följande firmor i Nederländerna: Opel Nederland BV i Sliedrecht och Van Twist, en Opel-återförsäljare i Dordrecht.

(3) I sitt meddelande om invändningar av den 21 april 1999 till Opel Nederland BV och General Motors Nederland BV gav kommissionen företagen möjlighet att yttra sig. I sitt skriftliga svar av den 21 juni 1999 på kommissionens meddelande om invändningar (nedan: svar från Opel Nederland), liksom i muntliga och skriftliga kommentarer under hearingen den 20 september 1999, redovisade Opel Nederland BV och General Motors Nederland BV sina synpunkter rörande kommissionens påståenden(6).

II. Företagen

(4) Opel Nederland BV, Sliedrecht, grundades den 30 december 1994 som ett helägt dotterbolag till General Motors Nederland BV, Sliedrecht, och övertog den senares kommersiella verksamhet för General Motors i Nederländerna. General Motors Nederland BV:s verksamhet minskades därmed till att kontrollera ett holdingbolag som helägs av General Motors Corporation, Detroit, Michigan (USA)(7). Både Opel Nederland BV och General Motors Nederland BV, samt General Motors (Europe) och Adam Opel AG som nämns i detta beslut, ingår i General Motors organisation i Europa. Denna organisation består av ett stort antal företag som i princip helägs av General Motors Corporation.

(5) Opel Nederland BV är det enda nationella försäljningsbolaget för bilmärket Opel i Nederländerna. Bolagets affärsverksamhet omfattar import, export och grossistförsäljning av motorfordon samt tillhörande reservdelar och tillbehör. Bolaget är dock inte inblandat i tillverkningen av Opelbilar. Det har ingått ett Dealer Sales och Service Agreements (försäljnings- och serviceavtal) med omkring 150 återförsäljare som härigenom räknas som auktoriserade försäljare inom Opels återförsäljarnät i Europa.

(6) De anställda hos Opel Nederland BV, som räknas upp i de dokument som används som bevis, innehade följande tjänster den 1 oktober 1996(8):

>Plats för tabell>

(7) General Motors Corporation är bland annat enda aktieägare i motorfordonstillverkaren Adam Opel AG, Rüsselsheim (Tyskland), som bland annat äger ytterligare två fabriker i Tyskland (Opel Automobilwerk Eisenach-PKW GmbH i Eisenach och Adam Opels fabrik i Bochum). Opel Nederland BV hämtar de bilar som skall säljas i Nederländerna från dessa fabriker eller från andra fabriker som tillhör General Motors Group.

(8) Detta beslut riktar sig till Opel Nederland BV och till General Motors Nederland BV.

III. Bilmärket Opels ställning

(9) 1996 och 1997 registrerades totalt 12796000 respektive 13007400 nya personbilar i Europeiska unionen. 1995-1997 stod General Motors Group, med bilmärkena Opel (marknadsförd under märket Vauxhall i Förenade kungariket och Irland), Saab och de amerikanska GM-bilmärkena, för en andel på mellan 12 % och 13 % på grundval av nya utfärdade registreringar, vilket gör gruppen till den näst största leverantören av privata motorfordon efter Volkswagen-koncernen med bilmärkena Volkswagen, Audi, Seat och Skoda, som stod för ungefär 17 % av alla nyregistreringar. Med totalt 1532000 registreringar 1996 och 1559000 år 1997, var märket Opel (inklusive Vauxhall) marknadsledare i EU och EES före Volkswagen med 1418000 bilar registrerade 1996 och 1386000 år 1997(9).

(10) Marknaden för privata motorfordon kan delas in i flera segment. Faktorer som inköpspris eller bilens längd har betydelse för klassificeringen. Andra faktorer som storlek och motorstyrka å ena sidan och kvalitet och prestige å andra sidan spelar mindre roll för att en bil skall hamna i ett visst segment. Normalt urskiljs följande segment: A: småbilar, B: mindre mellanklassbilar, C: större mellanklassbilar, D: storbilsklassen, E: lyxigare storbilar, F: lyxbilar, G: flexibilar och sportbilar. Segment G delas ibland upp ytterligare.

(11) Den bifogade översikten (bilaga 1), som utgör en del av beslutet visar de största Opelmärkenas andel utifrån segment. Det bör noteras att denna översikt grundas på antalet sålda fordon, eftersom det är praxis inom bilindustrin att beräkna andelar på detta sätt och inte utifrån värde (omsättning). Den andra tabellen (se bilaga 2) visar Opelmodellernas främsta konkurrenter i segmenten B-E. Opel återfinns också i segment G med modellerna Tigra, Zafira och Frontera. Den totala försäljningen i detta segment, som kan delas upp ytterligare i minibussar, terränggående bilar, cabriolet- och kupémodeller, är emellertid mycket lägre än i segment B-E.

B. PARALLELLHANDEL MED OPELBILAR

I. Omfattning av parallellexport

(12) Enligt de dokument som påträffades under inspektionerna(10) ökade till exempel den totala återexporten av nya Opelbilar från olika medlemsstater till Tyskland väsentligt under perioden 1992-1996. Återexporten från Nederländerna till Tyskland har ökat sedan 1994, och 1996 uppgick den till en nivå som var åtskilligt högre än föregående år.

II. Prisskillnader

(13) Enligt kommissionens regelbundet återkommande rapporter om bilpriser inom EU(14), som grundas på rekommenderade listpriser före skatt som tillhandahålls av tillverkarna, var prisskillnaderna mellan Nederländerna och andra medlemsstater under perioden 1995-1997 för vissa Opelmodeller tillräckligt stora för att ett incitament för export från Nederländerna skulle finnas, särskilt till Tyskland(15).

(14) 1996 var prisskillnaden för nya Opelbilar (beroende på modell) mellan Nederländerna och andra medlemsstater upp till 20 % och senare upp till 24 %. 1996 var prisfördelen gentemot Tyskland (beroende på modell) upp till 16 %. 1997 uppgick denna prisfördel i Nederländerna, jämfört med andra medlemsstater, till 25 % (beroende på modell) och ökade senare till 28 %. Jämfört med Tyskland låg fördelen på mellan 16 % och 19 %.

(15) I utkast till ett brev av den 10 september 1996 menade Opel Nederland BV att de befintliga prisskillnaderna skulle innebära ett incitament för parallellexport, särskilt till Tyskland. Man framförde också att prisförändringar, till exempel prishöjningar i Nederländerna, skulle få en negativ effekt på Opels konkurrenskraft på den nederländska marknaden:"... Skillnaderna i skattetryck på nybilar och konkurrensvillkoren inom Europa kan få som följd att priserna i vissa länder blir mer fördelaktiga än i andra. ... För närvarande konkurrerar priserna på Opel i Nederländerna med Volkswagen och Ford vilket skapar obalans med bland annat tyska priser. Om detta leder till för stor export kan ni tänka er att de tyska Opelhandlarna kommer att klaga. Sedan kommer diskussionen att börja om priser, vilket påverkar Opels konkurrenssituation i Nederländerna. Därför kommer er och era kollegers konkurrenssituation att ändras till förmån för andra importörer på den nederländska marknaden ..."(16).

(16) I ett internt PM från Opel Nederland BV av den 23 september 1996 betonas denna bedömning: "... I Nederländerna är i allmänhet nettokatalogpriserna för fordon lägre än i länder utan särskild nybilsskatt (särskilt i Tyskland). I stor utsträckning beror detta på bilimportörernas prisstrategi eftersom detta leder till lägre konsumentpriser vilket ligger i allmänhetens intresse ..."(19).

C. KONSTATERADE AVTAL OCH TILLVÄGAGÅNGSSÄTT

I. Helhetsstrategi gentemot återförsäljare

(17) Den 26 september 1996 antog ledningen för Opel Nederland BV ett beslut (se dokumentet nedan), som bevisar förekomsten av en allmän strategi som syftar till att förhindra eller begränsa export från Nederländerna till andra medlemsstater. Denna strategi omfattade bland annat åtgärder som syftade till en restriktiv leveranspolitik och bonuspolitik samt instruktioner till återförsäljare om att generellt avstå från exportförsäljning. Strategin fördes åtminstone under en viss period, vilket framgår av följande:

"... SLUTSATSER FRÅN EXPORTMÖTE

Sliedrecht den 26 september 1996

Deltagare:

I.M. Aukema

C. Brown

W. de Heer

T.A. de Jong

R.A.H.M. de Leeuw

J.J. Naval

H.H.C. Notenboom

O.M. Wegner

L.W.M. Wennekers

L.O.M. Aelen

Beslut:

1. Alla kända exportåterförsäljare (20) kommer att kontrolleras av Opel Nederland BV. Prioritetsordningen är uppifrån och ned enligt listan 'Export dealers' (exportåterförsäljare) av den 26 september 1996. J.J. Naval organiserar detta.

2. W. de Heer svarar alla återförsäljare som svarade på det första brevet om exportverksamhet som sändes till dem från Opel. De kommer att informeras om kontrollerna och om att produktbrist kommer att innebära att tilldelningen begränsas.

3. Distriktförsäljningscheferna diskuterar exportverksamheten med exportåterförsäljarna inom två veckor. Återförsäljarna kommer att informeras om att på grund av en begränsad produkttillgång kommer de (tills vidare) endast att få det antal bilar som motsvarar deras försäljningsriktlinjer (Sales Evaluation Guide). De kommer att bli ombedda att ange till distriktschefen vilka bilar i deras lagda order som de verkligen vill ha. Sedan får återförsäljarna själva lösa eventuella problem med köparna.

4. Återförsäljare som informerar distriktschefen att de inte vill sluta exportera bilar i stor skala ombes att träffa R.A.H.M. de Leeuw och W. de Heer den 22 oktober 1996.

5. H.H.C. Notenboom ber GMAC att kontrollera återförsäljarnas lager för att fastställa antalet bilar i lager. Det antas att ett stort antal kan ha exporterats under tiden.

6. I kommande försäljningskampanjer kommer inte fordon som registreras utanför Nederländerna att räknas. Konkurrenterna tillämpar liknande villkor.

7. I.M. Aukema tar bort exporterande återförsäljare från kampanjlistorna. Resultaten av kontrollerna bestämmer den framtida upptagningen på listan.

8. L.O.M. Aelen gör ett utkast till brev till återförsäljare med information om att från och med den 1 oktober 1996 kommer Opel Nederland BV att ta ut 150 gulden för att på begäran tillhandahålla officiella importdeklarationer som typgodkännanden och för att iordningställa tullhandlingar för vissa skattebefriade fordon (t.ex. till diplomater).

L.O.M. Aelen

26 september 1996(21)".

(18) Redan i juli 1996 hade Opel Nederland BV övervägt att vidta vissa av dessa åtgärder för att hindra eller begränsa export. I ett e-postmeddelande av den 15 juli 1996(32), föreslog försäljningschefen sina ansvariga chefskollegor att, i syfte att uppnå en hög exportförsäljning, enskilda samtal skulle föras med återförsäljarna, att ändra reglerna för beviljandet av bonus och att genomföra granskningar av återförsäljarna, eftersom han trodde att vissa återförsäljare hade sålt bilar till icke auktoriserade handlare i Tyskland. I detta e-postmeddelande bekräftade försäljnings- och marknadsföringsdirektören nödvändigheten av att samtala med de berörda återförsäljarna och föreslog bland annat en fördelning som begränsas till avtalsområdet. Som förklaras närmare nedan, föregicks också beslutet av den 26 september 1996 av åtgärder för att begränsa enskilda återförsäljares export, som till viss del förverkligade beslutet i förväg.

(19) Under loppet av september 1996 utvecklade Opel Nederland BV genom interna diskussioner den allmänna strategin för att begränsa eller förhindra exportförsäljning, som formellt antogs den 26 september 1996 (se skäl 17), i avsikt att stoppa hela exportverksamheten. De planerade åtgärderna kan härledas från följande dokument, i vilket verkställande direktören den 18 september 1996 rekommenderade försäljnings- och marknadsföringsdirektören att vidta ett antal åtgärder gentemot vissa återförsäljare, som utmärkte sig genom sin omfattande export:

"... Jag är mycket oroad över exportverksamheten. Särskilt när vi inte når upp till registreringsprognoserna och har produktbrist. Stora summor som är avsedda för att stimulera försäljningen i Nederländerna hamnar i återförsäljarnas fickor utan att få någon effekt. Jag vill se kraftfulla åtgärder mot återförsäljare som exporterar i stor skala. Idag har jag sammankallat alla avdelningar som har med detta att göra för att förbereda åtgärder mot dessa återförsäljare. Jag har följande förslag:

1. Återförsäljare ges tilldelning utifrån försäljningsguiden och resultat inom det egna området, exportåterförsäljare får inte de bilar de begär.

2. Kontroll hos alla återförsäljare som har en betydande export.

3. Om avtalen bryts debiteras allt.

4. Uteslut export från kampanjer (Excellence club, etc. ...).

5. Ett brev med min underskrift till alla återförsäljare.

6. Bjud in återförsäljare som driver med oss till en diskussion med undertecknad.

Vi ses på måndag klockan 14 på mitt kontor för att diskutera slutgiltiga åtgärder(36)."

(20) Ytterligare förslag på åtgärder återfinns i ett internt meddelande från Opel Nederland BV som utformades kort därefter, den 23 september 1996:

">Plats för tabell>

... Ärende: Registrering av bonus efter destination ...

Diskussionen om ovanstående ärende är inte ny. Men så länge vi inte har tydliga direktiv om vad som är tillåtet och inte, uppkommer frågor. Eftersom vår exportförsäljning till andra EG-länder ökar kraftigt i år är vi inte bara oroliga över utvecklingen, utan vill också stoppa den. Frågan är bara: Vilka åtgärder kan vi vidta mot dessa exporterande återförsäljare? I det bifogade meddelandet har Luc Aelen skissat på några möjligheter ... Förresten ger Ford och VW i Nederländerna endast bonus till återförsäljarna för bilar som registreras i Nederländerna! Detta är precis vad vi vill! ...

EXPORT AV NYA BILAR

I detta PM tas ett par alternativa åtgärder upp som skulle kunna reglera den tämligen stora exporten av nya bilar som nederländska återförsäljare ägnar sig åt.

Möjliga alternativ för att reglera exporten:

1. Begränsat mottagande av order från återförsäljare.

2. Ingen bonus för exporterade bilar.

3. Bonus betalas bara till återförsäljare som har en heltäckande registrering i det egna området.

4. Kontroll hos återförsäljare om leverans till slutanvändare.

5. Skyldighet i avtal för återförsäljare att inte aktivt söka kunder utanför det egna området...(39)".

(21) Av dokumentet av den 26 september 1996 framgår att ett beslut fattats på Opel Nederland BV:s högsta ledningsnivå efter interna överväganden av samtliga tre delar i strategin, dvs. leveranspolitiken (se skäl 23-30), bonuspolitiken (se skäl 47-51), och den direkta begränsningen av exportförsäljningen (se skäl 59-73).

(22) I följande skäl 23-99 anges dessa åtgärder i detalj:

- Leverans till återförsäljare från importören ordnades så att endast bilar som behövdes för försäljning till kunder i respektive avtalat område levererades och att dessa order prioriterades.

- Bonuspolitiken som infördes i samband med olika säljfrämjande åtgärder var strukturerad på ett sådant sätt att försäljningen till utländska slutkonsumenter uteslöts från bonussystemet.

- Man kontrollerade återförsäljarnas försäljning utomlands. Slutligen uppmanades återförsäljarna omgående och vid upprepade tillfällen att upphöra med export i allmänhet. Många återförsäljare åtog sig gentemot Opel Nederland BV att avstå från sådan verksamhet i framtiden.

II. Avtal och tillvägagångssätt i detalj

1. Begränsad leveransstrategi

(23) Som en del i strategin att begränsa eller hindra export som nämns ovan diskuterade Opel Nederland BV under andra halvåret 1996 frågan om att avsätta bilar enbart för den nederländska marknaden.

(24) I detta sammanhang konstaterade Opel Nederland BV den 15 juli 1996 att den totala exportförsäljningen av Opelbilar för första halvåret 1996 uppgick till 1121 bilar, vilket motsvarar 3 % av den totala försäljningen hos alla återförsäljare under denna period. Företaget identifierade fem återförsäljare till vilka 937 av dessa exporterade bilar kunde hänföras och föreslog att tilldelningen till dessa återförsäljare skulle begränsas till försäljning inom det egna avtalade området för att härigenom begränsa räckvidden för exportförsäljning:"Brådskande. Diskutera med återförsäljare. Konsekvenser! Tilldelning för den egna marknaden. Åtgärd W. de Heer."(42)

(25) En begränsad tilldelning till återförsäljaren Van Zijll, en av de fem återförsäljare som nämns i e-postmeddelandet av den 15 juli 1996 (se skäl 24), hade redan diskuterats tio dagar tidigare, den 5 juli 1996 (se även skäl 61). Liknande överväganden angående andra återförsäljare gjordes kort därefter den 11 juli 1996 (se skäl 62). Återförsäljare Van Zijll genomförde 514 exportförsäljningar under det första halvåret 1996. Efter det att denna återförsäljare återigen hade ovanligt stor försäljning (272) under första veckan i september 1996, som möjligen var resultatet av stor export, föreslog försäljnings- och marknadsföringsdirektören den 8 september 1996 att ett kvotsystem skulle införas för denne återförsäljare:"... Av de cirka 1000 återförsäljningarna förra veckan skedde 272 hos Van Zijll Arnhem ... Kan vi inte tvinga den här idioten att sluta genom ett tilldelningssystem? Är tyskarna med i orderingången?..."(45)

(26) I ett utkast till en skrivelse av den 10 september 1996 (se skäl 15) övervägde försäljnings- och marknadsföringsdirektören, genom att hänvisa till prisskillnaderna särskilt på den tyska marknaden, att skriftligen informera återförsäljarna om att det antal bilar som nämns i försäljningsdirektivet "verkooprichtlijn" skall säljas i Nederländerna. Samtidigt ville han underrätta återförsäljarna om att på grund av produktbrist skulle de order prioriteras som var avsedda för den nederländska marknaden. Återförsäljarna skulle också informeras om att de, då det nya återförsäljningsavtalet trädde i kraft den 1 oktober 1996(49), förbjöds att skaffa sig kunder utanför sitt avtalade område genom personlig annonsering. Den aktuella delen av detta utkast lyder som följer:"... Dessutom är det antal Opelbilar som nämns i försäljningsdirektivet avsett att säljas i Nederländerna. På grund av den regelbundna bristen på Opelprodukter prioriterar vi order som är avsedda för den nederländska marknaden. Det avtal som kommer att gälla från den 1 oktober är mycket tydligt vad gäller att kunder enbart får värvas inom försäljningsområdet och området för serviceansvar."

(27) Den 12 september 1996 sände personalchefen försäljning ett e-postmeddelande till ledningen i Opel Nederland BV angående möjligheten att begränsa leveranser till återförsäljare som säljer för export. Han betvivlade dock att denna åtgärd var förenlig med gemenskapens konkurrensbestämmelser:"... Slutsatsen är klar: Inga begränsningar/hinder är möjliga för bilar som slutligen hamnar hos en slutkonsument i en annan medlemsstat. Hans hänvisning till det pågående Bayer-ärendet, där Bayer hindrade export genom produkttilldelning, är intressant, men ger ingen säkerhet. Om ärendet får ett positivt utfall (vilket inte är särskilt troligt) skulle vi kunna försöka att på samma sätt begränsa order från Opelhandlare som exporterar mycket genom att införa en begränsad tilldelning. Det verkar dock svårt att genomföra på ett bra sätt utan att begränsningen förklaras som ett exporthinder. Vad gäller modeller som är svåra att få fram borde vi kunna bevisa att denna åtgärd är objektiv."(50)

(28) På ett antal brev från återförsäljare, som svar på ett standardbrev från Opel Nederland BV av den 28/29 augusti 1996 (se skäl 71 och de dokument som det hänvisas till i fotnot 64 och skäl 72 och i fotnot 66) där återförsäljare förklarade att all deras exportförsäljning hade utförts i enlighet med återförsäljaravtalet och endast till slutkonsumenter, finns handskrivna anteckningar gjorda av försäljnings- och marknadsföringsdirektören daterade den 16 september 1996.

(29) Till exempel finns följande anteckning på brevet från återförsäljaren Wolves Autoservice BV: "... Guido Pot. Diskutera med återförsäljaren att han främst är utsedd för sitt eget område (hur går det?). Detta därför att genom denna sorts export riskerar våra (höga) nederländska priserbjudanden att hamna i farozonen. Tillgången 'grundas' på den nederländska marknaden. Prioriteringen skall ligga i Nederländerna."(58)

(30) På liknande svar från återförsäljarna Hemera, Staals och Nedam, finns de handskrivna instruktionerna: "allocatie" (tilldelning) eller "beschikbaarheid" (tillgång) från försäljnings- och marknadsföringsdirektören som föreslog att återförsäljarna Wolves, Hemera och Nedam skulle uppmanas att prioriterat koncentrera sig på sitt eget avtalade område. Dessutom påpekades för återförsäljarna Wolves, Hemera, Staals och Nedam att exporten äventyrade Opels prisposition på den nederländska marknaden(59). De dokument som det hänvisas till i skäl 19 och 20, som utarbetades den 18 september 1996 respektive den 23 september 1996, nämner denna åtgärd om leveranstilldelning till exportåterförsäljare, och bekräftar därmed att den var avsedd att stoppa all exportverksamhet. Detta bekräftas också genom det dokument från den 18 september 1996 som nämns i fotnot 74 i skäl 80.

(31) Den 26 september 1996 beslutade ledningen för Opel Nederland BV (se skäl 17) att informera sina återförsäljare om att på grund av "produktbrist" skulle leveransvolymerna begränsas i framtiden och att varje återförsäljare bara skulle få det antal bilar som framgick av försäljningsriktlinjerna (Sales Evaluation Guideline):"...De kommer att informeras om kontrollerna och om att produktbristen kommer att innebära begränsad tilldelning ... Återförsäljarna kommer att informeras om att på grund av en begränsad produkttillgång kommer de (tills vidare) bara att få det antal bilar som anges i deras försäljningsriktlinjer ... De kommer att bli ombedda att ange till distriktschefen vilka bilar i deras lagda order som de verkligen vill ha. Sedan får återförsäljarna själva lösa eventuella problem med köparna ..."(60).

(32) Det bör i detta sammanhang noteras att det i Opel Nederlands försäljnings- och serviceavtal från 1992, som gällde fram till den 31 december 1996 angavs att Opel Nederland BV och den enskilde återförsäljaren skall komma överens om försäljningsriktlinjer, vars syfte var att ange hur många nya bilar återförsäljaren kunde tänkas sälja till kunder under året. Riktlinjerna motsvarade ett försäljningsmål som anger ett antal enheter som skall säljas och mot detta bedöms återförsäljarens försäljningsresultat. Detta resultat fastställdes genom att man angav det totala antalet sålda bilar under en viss tidsperiod (normalt ett kalenderår) som ett procenttal av återförsäljarens riktlinje och genom att procenttalet jämförs med motsvarande procenttal som har fastställts för alla återförsäljare tillsammans i Nederländerna(62).

(33) I praktiken gäller försäljningsmålet återförsäljarens huvudområde(63). Enligt standardavtalet om försäljning och service 1992 bestäms en återförsäljares skyldigheter för hans avtalade område (speciale invloedssfeer), vilket bland annat är grunden vid fastställandet av hans försäljningsmål(64).

(34) Opel Nederlands återförsäljaravtal av den 1 januari 1997 innehöll följande bestämmelser i en bilaga: Riktlinjer (Beoordelingsrichtlijnen):

"... STEG 1

Opel sätter årligen upp ett direktiv i vilket det antal motorfordon anges som Opel förväntar sig kan säljas genom samtliga Opel-återförsäljare under det aktuella året. När direktivet författas skall Opel bland annat beakta tendensen i de nationella registreringarna av nya motorfordon och andra nya motorfordon (även utvecklingen per segment) ...

STEG 2

För varje år skall Opel tilldela varje Opel-återförsäljare en andel av den förväntade totala försäljningen på grundval av procentandelen av det totala antalet registreringar av nya motorfordon inom varje Opel-återförsäljares avtalade område under pågående och föregående kalenderår ...(65)."

(35) I detta avtal sägs också att om det finns särskilda omständigheter kan leveranserna anpassas inom respektive område som omfattas av avtalet(66). Även om det i steg 3 i den aktuella bilagan till återförsäljaravtalet framgår att leveranserna kan anpassas om det sker förändringar i efterfrågan inom det avtalade området, gäller denna möjlighet bara efterfrågan från nederländska konsumenter och inte exportefterfrågan. Därmed innebar de begränsade leveranserna, som anges i beslutet av den 26 september 1996, i praktiken att dessa återförsäljare måste förbereda sig på att deras leveranser skulle komma att begränsas till det antal motorfordon de förväntade sig att sälja till nederländska kunder, vilket inte skulle lämna något utrymme för ytterligare exportförsäljning.

(36) Opel Nederland BV ifrågasätter inte att återförsäljarna, till följd av beslutet av den 26 september 1996, "kan ha fått felaktiga råd eller vilseledande intryck" av att Opel Nederland BV hade för avsikt att tillämpa en restriktiv leveransstrategi eller förväntade sig att återförsäljarna i fråga skulle minska eller avbryta exporten utan att en tydlig åtskillnad gjordes mellan olika sorters transaktioner. Opel Nederland BV medger att vissa av deras distriktschefer kan ha givit muntliga råd till vissa återförsäljare, eller givit dem ett intryck av att de försäljningsmål som anges i deras respektive försäljningsriktlinjer främst var avsedda för den nederländska marknaden(67).

(37) Det är i detta sammanhang värt att notera att distriktschefens uppgift är att upprätta och bibehålla direkta och personliga kontakter mellan importören och återförsäljarna (exempel på detta ges i skäl 31 och i fotnot 24 i denna, i skäl 59 och 63 och i fotnoterna 50 och 56 i dessa). Distriktscheferna är underställda försäljningschefen, vars överordnade är försäljnings- och marknadsföringsdirektören. Man kan därför dra slutsatsen att den åtgärd som vidtogs av distriktscheferna, och som Opel Nederland BV hänvisar till, utgjorde en direkt följd av det beslut som fattades den 26 september 1996, och att detta beslut därmed genomfördes. Detta bekräftas också av det faktum att de enskilda kontrollerna faktiskt genomfördes och att distriktscheferna lämnade rapporter från sina första besök. Det är också värt att notera att Opel Nederland BV ansåg det nödvändigt att vidta korrigerande åtgärder i oktober och december 1996(68).

(38) Opel Nederland BV hävdar också att det i försäljningsriktlinjerna inte fastställs något antal bilar som skall levereras, utan det antal bilar som skall säljas (försäljningsmål) under nästa kalenderår(69).

(39) Det nuvarande problemet handlar dock inte om försäljningsmålen. Problemet, till följd av Opel Nederland BV:s ingripande, var att den avtalade leveransen till återförsäljarna skulle anpassas till detta försäljningsmål (se även övervägandena nedan beträffande ett gällande avtal (se skäl 112).

(40) Enligt Opel Nederland BV rörde beslutet av den 26 september 1996 om begränsad tilldelning av bilar endast 21 återförsäljare. Opel Nederland BV anser att produktbrist kan åberopas som ett "objektivt skäl" som möjligen skulle kunna berättiga en sådan åtgärd(70).

(41) Kommissionen understryker att dessa 21 återförsäljare, av totalt 150 Opelhandlare i Nederländerna, var samtliga inblandade i exportförsäljning (se skäl 17). Återförsäljaren Spoormaker lades till den ursprungliga siffran på 20 som nämns i beslutet(71)). Kommissionen anser också att en sådan tilldelning av leveranskvoter för återförsäljare inte kan berättigas genom kapacitetsbrister, som kan uppstå vid olika tillfällen, till exempel när en ny modell introduceras(72), eftersom denna åtgärd tillämpas i princip på alla modeller i avtalsprogrammet utan åtskillnad och helt tydligt antogs efter exportökningen. Dessutom har inte Opel Nederland BV lämnat några konkreta uppgifter som stöder slutsatsen att faktiska leveransproblem förekom vid den tidpunkten.

(42) I en situation med en stark exportefterfrågan, som i detta fall, utgjorde det beslut som fattades av Opel Nederland BV den 26 september 1996 om att hänvisa sina återförsäljare till deras enskilda försäljningsriktlinjer, således en åtgärd som syftade till att begränsa det antal motorfordon som skulle levereras till återförsäljaren för export. Som ett resultat av denna åtgärd blev det försäljningsmål som nämns i försäljningsriktlinjerna det maximala antalet motorfordon som skulle levereras till, och säljas av, återförsäljaren. Återförsäljaren skulle därmed förlora allt utrymme för exportförsäljning utöver den lokala försäljningen, eftersom han annars skulle ha riskerat att inte uppfylla det individuella försäljningsmål som fastställts för hans avtalade område, och följaktligen hans försäljningsresultat.

2. Bonusstrategi

(43) Bonus är, tillsammans med återförsäljarens marginal, hans viktigaste inkomst- och vinstkälla från bilförsäljningen. Återförsäljarens marginal är skillnaden mellan det rekommenderade listpriset för en viss bil och det pris som återförsäljaren betalar när han köper denna bil från sin leverantör. Genom denna skillnad, som i allmänhet ligger mellan 10 och 20 %, har återförsäljaren ett ekonomiskt utrymme för att täcka sina administrativa och finansiella kostnader samt eventuellt ge kundrabatter. I praktiken används ofta marginalen helt för att täcka sådana kostnader och rabatter, så att återförsäljarens vinst består av bonusbetalningar, och andra tjänster i samband med bilförsäljning.

(44) Bonus beräknas i allmänhet som en proportionell ersättning eller en klumpsumma som regelbundet betalas till återförsäljaren av hans leverantör för varje bil som säljs i enlighet med gällande villkor. Bonusbetalningar beror på uppfyllandet av vissa kvalitativa och kvantitativa mål. Ett kvantitativt mål som ofta används är en viss marknadsandel och att återförsäljarens försäljningsprognos inom hans avtalade område uppfylls. Kvalitativa mål är normalt kundrelaterade eller gäller en viss standard i återförsäljarens försäljningslokaler.

(45) Mellan augusti 1995 och januari 1998 förde Opel Nederland BV ett större antal försäljningsprogram (kampanjer) som ofta gällde en viss bilmodell. I början fanns i villkoren för deltagande i dessa kampanjer bestämmelser som uteslöt bonusbetalning för försäljning till vissa kundgrupper (andra Opelhandlare, internationella biluthyrningsföretag och icke auktoriserade försäljare).

(46) Sådana villkor tillämpades för försäljningskampanjen STAR WARS Astra Actie(73), som var utformad för modellen Opel Astra och som pågick mellan den 16 augusti 1995 och den 31 januari 1996, och för två andra kampanjer som pågick mellan den 1 juni 1996 och den 30 september 1996, kallad Paradepaarden(74), som gav bonus vid all försäljning av modellerna Opel Omega, Tigra, Cabrio, Calibra, Frontera och Monterey, samt Astra Zomer(75), som ännu en gång avsåg modellen Opel Astra (inklusive Cabrio och Van).

(47) Från maj 1996 och framåt började Opel Nederland BV att överväga möjligheten att generellt utesluta exportförsäljning från bonusbetalningarna. Det angav i ett internt meddelande den 23 maj 1996 att bonus i samband med försäljningskampanjer inte skulle erbjudas vid försäljning utomlands, även om kunderna var slutkonsumenter:

"... Angående exportbilar från Smit Zwolle/Nefkens Trading: ... Om

1. det fortfarande gäller leveranser från Nefkens till en slutkonsument,

2. det är möjligt att följa hela transaktionen i återförsäljarens administration ... är det inga problem. Emellertid bekräftas åter att återförsäljaren inte kan begära kampanjpengar på detta. Mitt råd är att godkänna likadana transaktioner i framtiden som sådana ...(76)."

(48) Den 5 juli 1996 informerade marknadsföringschefen försäljnings- och marknadsföringsdirektören om att återförsäljaren Van Zijll i Arnhem inom ramen för kampanjen Paradepaarden, redan hade sålt 36 bilar och alltså hade rätt till 35000 nederländska gulden i bonus. Eftersom 31 av dessa dock tydligt var till utländska kunder framhöll han:"... Export är inte tanken bakom den nederländska kampanjen. I sig själv är export okej, men att betala bonus för sådant ... Kan något göras???? ... Jag tycker att hans (kampanj) försäljningsdirektiv måste anpassas hårt i framtiden."(79)

(49) Den 23 augusti 1996 blev det klart att Opel Nederland BV definitivt ville ändra bonusåtgärderna och ge framtida bonus bara för bilar som registrerades i Nederländerna:"... Vad gäller den kommande CY96-perioden och det inlämnade RIP-förslaget skall införandet av registrering i det detaljistbaserade kampanjsystemet diskuteras i oktober 1996 (som Ford, baserat på de officiella RAI RDC-registreringarna), så att åtminstone exportförsäljning undantas från kampanjstöd."(82)

(50) Opel Nederland BV angav den 18 september 1996 att så kallade gränsöverskridande affärer i princip inte var önskvärda vare sig för de nationella försäljningsbolagen (i följande citat: NSC) eller för General Motors Europa (i följande citat: GME). Importören föreslog att man skulle diskutera denna fråga på central nivå med General Motors (Europa) för att säkerställa att åtgärderna, så långt som möjligt, var förenliga med EG:s konkurrensbestämmelser:

"... Gränsöverskridande försäljning är ett jäkla bekymmer för många NSC och GME som organisation.

Att begränsa den gränsöverskridande försäljningen (export) genom att se över kampanjstrukturen är intressant inte bara för NSC, utan också för GME. Det vore kanske bra att rådfråga GME (experter på EG-bestämmelser) i samband med detta så att åtgärderna blir så 'EG-rättsligt säkra' som möjligt.(84)"

(51) Opel Nederland BV var emellertid medvetet om att uteslutandet av exportförsäljning från bonusprogrammet skulle innebära ett indirekt hinder för handeln mellan medlemsstater och därför inte var förenligt med EG:s konkurrensbestämmelser:"... Slutsats: Om vi kräver att en nederländsk registrering skall begäras för bilar som skall exporteras för att detta skall beaktas för detaljistbonus framstår det som en indirekt påverkan på återförsäljaren att inte exportera. Detta är inte tillåtet i EG-rätten."(89)

(52) Trots kännedomen om att bonusprogram som diskriminerar exportförsäljning är olagliga beslutade ledningen för Opel Nederland BV den 26 september 1996 (se skäl 17) att bevilja bonus enbart för bilar som registrerades i Nederländerna, och därigenom utesluta bonus för bilar som såldes till personer som var bosatta i andra medlemsstater:"... 6. I framtiden kommer bilar som registreras utanför Nederländerna inte att ge rätt till bonus under försäljningskampanjer. Våra konkurrenter tillämpar liknande regler.

7. I.M. Aukema kommer att ta bort namnen på exporterande återförsäljare från kampanjlistorna. Kontrollresultaten kommer att avgöra om de hamnar på listorna i framtiden.(92)"

(53) Efter detta beslut infördes ett nytt bonussystem för de två följande kampanjerna. Dessa försäljningskampanjer pågick från den 1 oktober 1996 till den 31 januari 1997 för modellerna Opel Astra (Astra Bonuscampagne) och Corsa (Corsa Inruil Ander Merk Campagne). I villkoren för deltagande i båda kampanjerna framgick att bonus bara lämnades vid försäljning till inhemska slutkonsumenter och dessutom kopplades bonusen till registrering i köparens namn i Nederländerna. Bonusen uppgick till 600 nederländska gulden eller 900 nederländska gulden för varje Astramodell (och till 1100 nederländska gulden för varje Corsamodell) som såldes under respektive kampanj och utbetalningen var kopplad till att vissa försäljningsmål var uppfyllda:

"... Bonus gäller alla nya Opel Astra, inklusive Cabrio och Van, som har sålts under kampanjen och levererats till en slutkonsument i Nederländerna och registrerats i hans namn och för vilka återförsäljaren kan lägga fram ett fullständigt och undertecknat försäljningskontrakt eller en försäljningsfaktura. Försäljning till andra Opel-återförsäljare, bilar som har levererats till internationella biluthyrningsfirmor och försäljning som inte överensstämmer med försäljnings- och serviceavtalet kan inte komma i fråga.

... Bonus betalas under förutsättning att registrering av bilen sker inom tre veckor från det att kampanjen avslutas (fredagen den 21 februari 1997).(94)"

(54) Beträffande klausulen om att utesluta bonus vid försäljning till slutkonsumenter som inte är bosatta i Nederländerna, medgav Opel Nederland BV att den också tillämpades i alla försäljningskampanjer som fördes efter den 31 januari 1997 och fram till den 20 januari 1998 (se skäl 57)(95).

(55) En strategi som utesluter bonus för försäljning eller registrering utanför det avtalade området minskar återförsäljarens intäkter och den vinst som återstår för honom från försäljning av detta slag. Följaktligen minskar detta hans kommersiella utrymme att driva sådan verksamhet(96). Att vägra att betala bonus, eller bara hota med att bonus inte skall betalas eller dras tillbaka, minskar normalt det ekonomiska incitamentet för återförsäljare att sälja till utländska kunder. Det dokument som nämns i fotnot 43 under skäl 51 visar att Opel Nederland BV var medvetet om detta. Med tanke på att återförsäljarens totala lönsamhet ofta och i stor utsträckning är beroende av bonusbetalningar skulle en sådan åtgärd, eller bara hotet om den, kunna få återförsäljare att uppfylla de villkor och instruktioner som leverantören ålägger honom.

(56) Återförsäljarna deltog i alla de försäljningskampanjer som fördes mellan den 1 oktober 1996 och den 31 januari 1997, samt efter den 31 januari 1997 fram till den 20 januari 1998 (se skäl 57) inom ramen för deras avtal med sin leverantör, Opel Nederland BV. Den försäljning som skedde under kampanjerna och bonusen från denna framgår av flera dokument. Villkoren och särskilt de begränsande bestämmelserna om bonustilldelning godtogs alltså av återförsäljarna.

Svar från Opel Nederland BV:

(57) Opel Nederland BV anser att regeln om att utesluta bonusbetalningar vid exportförsäljning kan vara berättigad genom att det finns en särskild fordonsskatt i Nederländerna som alla kunder som är bosatta i landet skall betala. Det medger att en sådan klausul har funnits i alla kampanjer som förts sedan den 1 oktober 1996 och fram till den 20 januari 1998, men understryker att denna klausul avskaffades retroaktivt den 20 januari 1998, genom att man skriftligen informerade alla återförsäljare och dessutom i efterhand beviljade all bonus som hållits inne under den period åtgärden var i kraft. Opel Nederland BV betonar att åtgärden inte tillämpades allmänt vid försäljning till kunder bosatta utanför återförsäljarens avtalade område, utan bara vid försäljning till kunder utanför Nederländerna, och hävdar att åtgärden inte hindrade exportförsäljning(97).

Kommissionens åsikt:

(58) Beträffande uteslutandet av bonusbetalning för försäljning till utländska slutkonsumenter anser kommissionen att det retroaktiva upphävandet den 20 januari 1998 av denna strategi inte kan betraktas som en åtgärd som tillrättalägger åtgärdens syfte eller effekt på konkurrensen under tillämpningstiden. Opel Nederland BV bekräftade själva att bonussystemen normalt avser att uppmuntra återförsäljare att sälja till slutkonsumenter. Av detta följer att återförsäljare som skulle ha föredragit att sälja bilar till utländska kunder under de två försäljningskampanjerna(98) inte uppmuntrades att göra så eftersom de visste att de inte kunde begära bonus för dessa affärer. Beträffande de argument som har framförts av Opel Nederland BV om att den gällande särskilda fordonsskatten skulle berättiga undantaget för bonusbetalningar vid exportförsäljning, se övervägandena i skäl 132).

3. Direkt exportförbud och direkt begränsning av exportförsäljning i allmänhet

1) Första etappen: Interna överväganden och instruktioner

(59) Bevis finns för att ansträngningar gjordes, åtminstone i ett enskilt fall, redan under slutet av juni 1995 för att stoppa exportverksamheten i allmänhet. Vid denna tidpunkt informerade en av Opel Nederland BV:s chefer sina ansvariga kollegor om att han i samband med försäljningen till en belgisk Opel-återförsäljare hade gett instruktioner till återförsäljaren Lathouwers Den Bosch, BV's -Hertogenbosch, att sälja Opel Tigra endast inom hans eget avtalade område och att inte exportera den:"...Jag har sagt till återförsäljaren att de Tigra han har fått sig tilldelade skall säljas inom hans område. Detta för att uppfylla våra registreringsmål och för att undvika export ...".(99)

(60) Under 1996 fann Opel Nederland BV att exportförsäljningen hos de nederländska återförsäljarna hade ökat betydligt under första halvåret(106). Under perioden mellan januari och juni 1996 hade nederländska Opel-återförsäljare sålt totalt 1121 bilar (3 % av försäljningen under perioden) till kunder från andra medlemsstater. 937 av dessa hade skett hos fem återförsäljare nära den tysk-belgiska gränsen. Mellan 37 % och 52 % av deras respektive försäljning under perioden bestod av export. Siffrorna beskrevs av försäljningschefen i hans e-postmeddelande till ett antal ansvariga chefskollegor som "chockerande" och "vämjeliga"(109).

(61) Mot bakgrund av den omfattande exportförsäljning som rapporterades av den störste exportören, Van Zijll i Arnhem, beslutade försäljnings- och marknadsföringsdirektören att instruera återförsäljaren att minska sin försäljning till utländska kunder och meddelade övriga ansvariga chefer hos Opel Nederland BV detta:"... Nedan ser ni följderna av Kirps aktivitet. Jag anser också att vi, eftersom vi för tillfället inte har tillräckligt många Opel, skall ge Kirp en tilldelning av bilar som grundas på hans försäljningsriktlinjer (SEG). Dessutom bör vi diskutera det faktum att vi har utsett honom för Arnhem och att han därmed skall säkerställa att ett tillräckligt antal Opel säljs i Arnhem. Titta på försäljningen i hans område. Att sälja till uppköpspriser i Tyskland, Wageningen, Veenendaal, Oosterbeek osv. är ingen stil - sånt behöver vi inte Kirp för. Asocialt beteende. Tänk er att en tysk återförsäljare gjorde samma sak. Denna export och andra bekymmer utanför dörren måste upphöra då hela organisationen störs. Hursomhelst vill jag ha en diskussion med Kirp om det här för att få ned denna handel till det normala."(118)

(62) Den 15 juli 1996 rekommenderade försäljningschefen Opel Nederland BV:s andra ansvariga chefer att, förutom att ändra bestämmelserna enligt vilka bonus tilldelas under försäljningskampanjer, utföra ytterligare kontroller av återförsäljare med tanke på att bilar kunde ha sålts till icke-auktoriserade försäljare. I ett handskrivet meddelande på e-postmeddelandet instruerade försäljnings- och marknadsföringsdirektören försäljningschefen att ta upp en dialog med återförsäljarna i Arnhem (Van Zijll), Brunssum (Welling), Sittard (Göttgens), Echt (Hemera) och Hengelo (Bleeker), som haft särskilt stor exportförsäljning. Samtidigt meddelade han att leveranser till dessa återförsäljare skulle begränsas(123).

(63) I början av augusti 1996 hade Opel Nederland BV satt samman en översikt över återförsäljarförsäljning under försäljningskampanjen "ASTRA Zomer" mellan den 1 juni och den 30 september 1996. Som ett resultat av denna kände sig försäljnings- och marknadsföringsdirektören tvingad att rapportera återförsäljare för kontroll som hade överskridit sina försäljningsmål anmärkningsvärt och alltså hade rätt till bonus. Detta innebar att dessa återförsäljare hade sålt fler bilar än väntat under diskussionerna om försäljningsmålen. Återförsäljaren Van Zijll i Arnhem, som hade ökat sin försäljning under kampanjen med 62 %, var den första som kontrollerades:"... Se upp, exporten går överstyr. Både olaglig och laglig. En kontroll behövs omgående..."(135)"... Eftersom detta har blivit för omfattande har jag begärt en kontroll, först hos Van Zijll. Särskilt som det verkar beröra försäljning via icke auktoriserade handlare. Förutom att det är oansvarigt gentemot Opel Nederland BV affärsmässigt sett, så innebär detta en tydlig utmaning av försäljningssystem... Jag begär åter en omgående kontroll... Jag anser detta mycket allvarligt eftersom det undergräver min handel. Onsdagen den 14 augusti kommer Teus de Jong att informera försäljningspersonalen om allvaret i detta."(137)

(64) I samband med denna sammanställning av exportförsäljningen fastställde Opel Nederland BV den 13 augusti 1996 att under de första sju månaderna av året hade totalt 1496 bilar exporterats. Av denna försäljning kunde 1382 (dvs. 92 %) kopplas till 15 återförsäljare som alla fanns i områden nära gränsen(142).

(65) Mot bakgrund av den ökande exporten av Opelbilar från Nederländerna skickade försäljningschefen för Opel Nederland BV den 23 augusti 1996 ett fax till försäljningschefen i Bochum-fabriken för Adam Opel AG, en av leverantörerna i Tyskland. Han rapporterade att hans företag höll på att undersöka hela exportsituationen och att man hade beslutat att vidta åtgärder för att helt hindra export:"... För närvarande undersöker vi hela exportsituationen. Vi har bett återförsäljare att vidta korrigerande åtgärder. De nederländska Opel-återförsäljarna får ständigt önskemål från tyska handlare, biluthyrningsfirmor osv. Åtgärder kommer att vidtas (tillsammans med juridiska avdeln.) för att 'stoppa' exporten helt."(145)

(66) Ovannämnda fax var ett svar på ett tidigare fax, i vilket försäljningschefen vid fabriken i Bochum hade begärt att Opel Nederland BV skulle identifiera den nederländska återförsäljaren av en bil som erbjöds av en icke-auktoriserad handlare i Tyskland. Även fast denna begäran rörde otillåten exportförsäljning informerade Opel Nederland BV Bochum-fabriken genom faxmeddelandet av den 23 augusti 1996, som nämns i skäl 65, om företagets avsikt att stoppa all exportförsäljning.

(67) Vad gäller Opel Nederland BV:s argument(150) om att kontrollen av återförsäljarna endast avsåg att upptäcka exportförsäljning som skedde i strid med återförsäljaravtalet och särskilt till icke-auktoriserade handlare, bestrider inte kommissionen importörens rättigheter i detta avseende. Emellertid gavs de första instruktionerna till återförsäljarna redan innan kontrollerna avslutats, i vilka det skulle ha kunnat framgå att all exportförsäljning var förenlig med återförsäljaravtalet.

(68) I de dokument som hittats bekräftas att alla exporterande återförsäljare kontrollerades, oberoende av exportförsäljningens volym(151). Enligt den information som lämnades av Opel Nederland BV var exportförsäljningens andel av den totala försäljningen, för var och en av de 21 återförsäljarna som kontrollerades, mellan 58,8 % (Van Zijll) och 1,9 % (Spoormaker). Medan åtta av dessa återförsäljare under de första nio månaderna 1996 hade exporterat mer än 20 % av sin totala försäljning var exportandelen av försäljningen hos övriga återförsäljare betydligt lägre och låg mellan 0,5 % och 10,6 %(152).

(69) Resultaten av denna kontroll av återförsäljare visade att de flesta av dem ägnade sig åt både tillåten och otillåten exportförsäljning. Som visas i ett antal dokument var syftet med kontrollen mycket mer långtgående än att bara upptäcka antalet otillåtna försäljningar (se skäl 63 och 65) och de dokument som nämns i fotnot 55 och 58 i dessa, skäl 74 och det dokument som nämns i fotnot 68 i denna).

2) Andra etappen: Den första varningsskrivelsen och efterföljande händelser

(70) Den 27 augusti 1996 informerade försäljnings- och marknadsföringsdirektören övriga ansvariga kolleger om att de återförsäljare som hade utfört tio eller fler exportförsäljningar under första halvåret innevarande år skulle få en varningsskrivelse. I detta sammanhang skulle åtgärder försöka vidtas för att ålägga återförsäljarna de ytterligare kostnader som hör ihop med exportförsäljning:"Vi försöker nu, med de begränsade möjligheter vi har, att rätta till detta. De misstänkta återförsäljarna som har exporterat tio Opelbilar eller mer under första halvåret kommer att få ett brev där de utpekas. Vi kommer att fråga dem skriftligen om all export är förenlig med lydelsen och innebörden av avtalet. ... Dessutom letar vi efter sätt att föra över de faktiska extrakostnader vi har haft för exporten."(153)

(71) I detta konfidentiella brev som sändes den 28 eller 29 augusti 1996 till var och en av de misstänkta 18 återförsäljarna (nedan kallat "första varningsskrivelsen" till återförsäljarna) uttryckte importören sina tvivel om att den exportförsäljning som gjordes av dessa återförsäljare var förenlig med bestämmelserna och innebörden av deras återförsäljaravtal, och uppmanade dem att koncentrera sig på sina avtalade områden:"... Vi har noterat att ert företag har sålt ett stort antal Opelbilar utomlands under första halvåret 1996. Vi anser att antalet är så stort att vi har en stark misstanke om att denna försäljning inte överensstämmer med lydelsen och innebörden av det nuvarande och kommande försäljnings- och serviceavtalet för Opel-återförsäljare. ... Vi har för avsikt att kontrollera ert svar mot de uppgifter som finns registrerade hos oss. Vi kommer att informera er om vad som händer därefter. Ovanstående ändrar inte det faktum att ni är primärt ansvariga för en tillfredsställande försäljning inom ert område)..."(156).

(72) De flesta av återförsäljarna (15 av 18)(160) som hade fått brevet tillbakavisade helt anklagelsen att de hade ägnat sig åt otillåten export och bekräftade att exportförsäljningen endast hade skett till slutkonsumenter och i enlighet med återförsäljaravtalet(161). Svarsbrevet från Automobielbedrijf Göttgens i Sittard, som hade gjort 176 exporter under de första sju månaderna 1996 är ett exempel på reaktionen från många återförsäljare som hade fått detta brev:

"Vi har läst ert brev av den 28 augusti med intresse. Det stämmer att vi har sålt många Opelbilar utomlands. Antalet för första halvåret 1996 bestämdes också av det faktum att leveransarrangemangen inte respekterades och fler Opel Vectra levererades än planerat. Naturligtvis följde vi de rätta procedurerna som har diskuterats med G. Bouwens hos General Motors sedan 1994.

Förutom detta är det också så att vi ligger i en liten del av Nederländerna (till och med den minsta delen) med en massa 'utomlands'. På grund av detta har under de senaste åren en mängd bilar importerats till oss, vilket kraftigt minskade våra möjligheter att sälja, särskilt begagnade bilar.

Detta väckte konsumenterna här och dessa köpare ser nu över gränsen och det gäller för såväl nederländska som tyska köpare. Detta var också en av startpunkterna för ett enat Europa.

Inom efterförsäljningen kan man också notera en ökning av antalet utländska kunder.

På grund av detta, begränsas vårt avtalade område inte längre enbart till Nederländerna.(162)"

(73) Under de veckor som följde på denna första varningsskrivelse kontaktades åtminstone vissa återförsäljare av Opel Nederland BV och åtog sig att helt upphöra med sin exportverksamhet. Detta gällde återförsäljarna Van Zijll (skäl 80), Staals (skäl 83) och Spoormaker (skäl 86)(163). Dessutom skickade försäljnings- och marknadsföringsdirektören den 18 september 1996 ett e-postmeddelande till chefen för marknadsföringstjänster där han klargjorde att hans avsikt var att "döda exportverksamheten". Han rapporterade att återförsäljaren Van Zijll "har gått med på att sluta" och tillade: "Vi arbetar på de andra" (se skäl 80).

(3) Tredje etappen: Beslutet av den 26 september 1996 och efterföljande händelser

(74) Till följd av återförsäljarnas svar på den första varningsskrivelsen antog Opel Nederland BV beslutet av den 26 september 1996 (se skäl 17) och dokumentet i fotnot 14 i denna). En särskild hänvisning görs till punkterna 1-4 i beslutet:

"1. Samtliga kända exportåterförsäljare (20) kommer att kontrolleras av Opel Nederland BV.

2. W. De Heer kommer att ge svar till alla återförsäljare som svarade på det första brevet om exportverksamhet som Opel sände till dem. De kommer att informeras om kontrollerna ....

3. Distriktsförsäljningscheferna kommer att diskutera exportverksamheten med exportåterförsäljarna inom den kommande tvåveckorsperioden.

4. Återförsäljare som underrättar distriktschefen om att de inte vill upphöra med sin omfattande bilexport kommer att uppmanas att träffa R.A.H.M. De Leeuw och W. De Heer den 22 oktober 1996."

(75) Den 27 september 1996 fattade Opel Nederland BV beslut om följande detaljer beträffande kontrollen:

"... Nedan finns instruktioner för kontrollen av exportförsäljningen som vi har kommit överens om i olika sammanhang och diskussioner... Jag hoppas den täcker alla aspekter innan kontrollen påbörjas och helt tillfredsställer vårt (Opel Nederlands) intresse.

Jag har också bett Luc Aelen att kolla... om de åtgärder som föreslogs vid förra mötet är lagliga (även om vi helt har bestämt oss för att stoppa detta vill jag att vi tar en kontrollerbar risk och undviker överraskningar).

... Opel Nederland BV - Kontroll av exportförsäljning

Bakgrund

Opel Nederlands (ON) ledning beslutade att göra en omfattande kontroll på plats av återförsäljare för att ta reda på vilken volym och hur mycket pengar som är inblandade i den export som ett antal identifierade återförsäljare ägnar sig åt.

Eftersom ON:s underförstådda avsikt, när sådan stödjande verksamhet inleddes, var att gynna försäljningen på den nederländska marknaden (ON:s affärsområde och intresseområde) är avsikten att kampanjer och försäljningsstöd som hör ihop med eller utlöses av sådana exporterande företag återgår till ON.

Omfattning

Kontrollen är ett initiativ från ON... och kommer att inriktas på 1995 och 1996 års (augusti) försäljning...

Kontrollen kommer gälla direkt försäljning från Opel Nederland BV:s återförsäljare till utlandet...(164)"

(76) Enligt punkt 2 i beslutet av den 26 september 1996 sände Opel Nederland BV de berörda återförsäljarna ett andra konfidentiellt brev daterat den 30 september 1996 (nedan kallat andra varningsskrivelsen), i vilket importören betonade sina tvivel om huruvida de uppgifter återförsäljarna lämnat i sina svarsbrev var korrekta. Samtidigt tillkännagavs ytterligare åtgärder, till exempel:"... Med hänvisning till ert brev av den 3 september om försäljning av Opel utomlands, notera följande: Ert brev var en besvikelse för oss eftersom det visar att ni inte har någon förståelse för alla Opel-återförsäljares och Opel Nederlands gemensamma intressen. Vår redovisningsavdelning kommer att granska er redovisning. Under den tid granskningen pågår kommer ni inte att få information om kampanjer eftersom vi tvivlar på att era detaljistsiffror är korrekta."(168)

(77) Kontrollen av de 19 misstänkta återförsäljarna var planerad att äga rum mellan den 4 oktober och den 5 november 1996.(170) I själva verket ägde kontrollerna rum mellan den 19 september (Van Zijll) och den 27 november 1996 (Van Twist)(173).

(78) Dessutom framgår det att distriktscheferna talade med de så kallade export-återförsäljarna i linje med punkterna 3 och 4 i beslutet av den 26 september 1996. Faktum är att många återförsäljare åtog sig att inte exportera något mer, särskild hänvisning görs till skäl 84 och 87.

4) Bevis på att instruktioner gavs till enskilda återförsäljare och på att åtaganden mottogs från återförsäljarna

(79) I de dokument som citeras nedan framgår tydligt att instruktioner gavs till återförsäljarna att stoppa eller begränsa exporten och att återförsäljarna lovade sin importör att inte genomföra vidare exportförsäljning:

Van Zijll

(80) Genast efter det att de hade fått det första varningsbrevet av den 29 augusti 1996 lovade återförsäljaren Van Zijll Opel Nederland BV skriftligen den 31 augusti 1996 att inte acceptera ytterligare exportorder(174). I samband med ett möte med försäljnings- och marknadsföringsdirektören den 17 september 1996 upprepade denne återförsäljaren sitt löfte att inte exportera vidare."... Med de möjligheter vi har försöker vi att döda exportverksamheten. Van Zijll, som är den största, har gått med på att sluta. Vi jobbar på de andra."(175)"... Vi kom överens om att sluta med exportverksamheten genast eftersom den allvarligt stör Opel Nederlands och återförsäljarnas affärer och produkttilldelningen. På grund av produktbrist har återförsäljaren gjort sina prioriteringar, dvs. inga produkter för export, utan snarare för sina egna affärer...".(178).

(81) Efter en första kontroll den 19 september 1996 utfördes en andra kontroll hos denna återförsäljare under början av oktober 1996 (se skäl 77). En månad senare (den 4 november 1996) informerade Van Zijll importören skriftligen om två order han hade accepterat från utländska slutkonsumenter, trots hans åtagande till Opel Nederland BV, eftersom han ansåg att han agerade i enlighet med återförsäljaravtalet och cirkulärskrivelsen av den 24 oktober 1996(181) (innehållet i detta brev anges i bilaga 3):"... Den 31 augusti... skrev vi till er för att bekräfta att vi inte accepterar exportorder längre... I motsats till detta, men i enlighet med ert brev av den 24 oktober 1996, om försäljning till utländska slutkonsumenter, har vi nyligen registrerat två order. Eftersom vi redan från början har lagt alla kort på bordet, också vad gäller export, och har för avsikt att fortsätta göra så, bifogar vi en kopia av dessa order..."(182)

Wolves Autoservice

(82) Den 2 september 1996 svarade återförsäljaren Wolves Autoservice i Rijssen på det första varningsbrevet från Opel Nederland BV av den 29 augusti 1996 (se skäl 71 ovan), och hävdade att exporten rörde försäljning till tyska slutkonsumenter i enlighet med återförsäljaravtalet. I en handskriven anteckning på brevet ber försäljnings- och marknadsföringsdirektören den ansvarige distriktschefen att uppmana återförsäljaren att koncentrera sig på sitt eget avtalade område, eftersom denna typ av export skulle äventyra Opels prisställning på den nederländska marknaden(183):

"Guido Pot

Diskutera med återförsäljaren att han främst är utsedd för sitt eget område (hur går det?). Genom denna sorts export kommer annars våra (höga) nederländska priserbjudanden att äventyras. Tillgången baseras på den nederländska marknaden. Prioriteringen skall ligga i Nederländerna."

Denna uppmaning till distriktschefen gavs innan kontrollen av återförsäljaren ägde rum (12 november 1996). Av resultaten från kontrollen framgick att alla (totalt tio) återförsäljarens exportförsäljningar var förenliga med hans återförsäljaravtal(184). Opel Nederland BV bestrider inte att distriktscheferna faktiskt kontaktade återförsäljarna på försäljnings- och marknadsföringschefens begäran.

Staals

(83) Återförsäljaren Staals i Eindhoven försäkrade importören i ett brev av den 2 september 1996 att all exportförsäljning som han genomfört var till slutkonsumenter. Den 20 september 1996 lovade han dock Opel Nederland BV att i framtiden inte exportera mer:"... Efter internt samråd bestämde vi att bilföretaget Staals inte skall exportera nya bilar längre. Detta på grund av de nackdelar det kan förorsaka oss båda."(185)

Trots detta löfte fick också denna återförsäljare motta det andra varningsbrevet av den 30 september 1996 från Opel Nederland BV. Återförsäljaren avgav sitt löfte innan kontrollen av honom ägde rum den 1 november 1996(186).

Hemera, Göttgens-Beek, Loven, Canton Reiss, Welling, Nedam

(84) Återförsäljarna Hemera, Göttgens-Beek, Göttgens-Sittard, Loven, Canton Reiss och Welling hade, som svar på det första varningsbrevet av den 28 eller 29 augusti 1996, försäkrat importören att de inte hade företagit någon otillåten exportförsäljning, men de fick ändå det andra varningsbrevet av den 30 september 1996. Som ett resultat av de så kallade introductiebezoek(en) introduktionsbesök som de ansvariga distriktscheferna hos Opel Nederland BV gjorde i början av oktober 1996 hos ett antal återförsäljare i "distrikt 5" noterade importören den 5 oktober 1996 att sex återförsäljare (Hemera, Göttgens-Beek, Loven, Canton Reiss, Welling och Nedam) hade förbundit sig att omedelbart upphöra med all exportförsäljning. Dessa löften gavs innan någon av dessa återförsäljare hade kontrollerats (se skäl 76). Alla dessa återförsäljare fanns i södra delen av Nederländerna, där, enligt Opel Nederland BV, verksamheten med slutkonsumenter framförallt skedde(187).

"...Vid alla introduktionsbesök den här veckan berättade vi utförligt 'exporthistorien' för återförsäljarna... de återförsäljare som nämns nedan har som en följd av vårt besök åtagit sig att genast sluta med exportverksamheten."(190)

(85) I sitt svar av den 29 augusti 1996 till Opel Nederland BV bekräftade Opel-återförsäljaren Canton-Reiss i Heerlen att under perioden 1 september 1993-1 januari 1996 hade man, i motsats till andra återförsäljare i området, knappast haft någon exportförsäljning. I detta sammanhang påpekade återförsäljaren upprepade gånger för importören de marknadsvillkor som gjorde att exportförsäljningen ökade. Slutligen informerade han Opel Nederland BV om att från och med den 1 januari 1996 hade han gett personalen tillåtelse att i mindre skala sälja till utländska slutkonsumenter:

"...Under ert besök på vårt företag den 29 maj 1996 tog jag upp denna fråga (försäljning av Opelbilar utomlands av Automobilbedrijf Canton-Reiss BV, kommissionens anteckning). Sedan min anställning vid Canton-Reiss den 1 september 1993 till den 1 januari 1996 har nästan inga Opelbilar sålts till utlandet, medan våra återförsäljarkolleger i närheten har ägnat sig åt exportförsäljning.

Ni förklarade med anledning av detta att på grund av de tillämpliga bestämmelserna inom Europeiska gemenskapen är försäljningskampanjer som drivs av Opel Nederland BV också bundna av strängare bestämmelser och man kan inte förhindra försäljning från Opel-återförsäljare som sker i enlighet med de tillåtna riktlinjerna/direktiven till personer bosatta inom gemenskapen. Den gällande detaljistbonusen stödjer alltså exportförsäljningen.

Under mina samtal om detta med er distriktsförsäljningschef R. Liefhebber, och samtalet med er den 29 maj 1996, har jag upprepade gånger klargjort mitt missnöje med de störande effekter (...) detaljistbonusen för exportbilar skapar på marknaden inom vårt avtalade område.

Från och med den 1 januari 1996 har jag gett försäljningscheferna tillåtelse (...) enligt villkoren i försäljnings- och serviceavtalet, att i liten skala sälja Opelbilar till slutkonsumenter utomlands. Dessutom har jag informerat er dåvarande distriktsförsäljningschef om mitt agerande... .(193)"

Efter introduktionsbesöket under första veckan av oktober 1996 förband sig också denna återförsäljare att i framtiden upphöra med exportförsäljning(194).

Spoormaker

(86) Opel Nederland BV var medveten om att återförsäljaren Spoormaker i Rotterdam, som många andra nederländska Opel-återförsäljare, regelbundet fick förfrågningar om leveranser från Opel-återförsäljare i andra medlemsstater. Återförsäljaren fanns dock inte med bland de 20 återförsäljare med hög exportförsäljning som låg nära de tyska och belgiska gränserna, eftersom man uppenbarligen hade ägnat sig åt sådana affärer endast under första halvåret 1996. Företaget hade dock fått en förfrågan från en österrikisk Opel-återförsäljare på en stor leverans i juli 1996. Importören förbjöd återförsäljaren Spoormaker att genomföra denna leverans:"...Jan Spoormaker (som många andra återförsäljare) kontaktas regelbundet av bland annat utländska kolleger för leverans av nya Opelbilar (se också veckorapporten av den 18 augusti 1996) ... Även om det gällde leveranser till en auktoriserad handlare förbjöd jag i slutet av juli, början av augusti Jan Spoormaker att uppfylla denna begäran... Trots att han hade levererat till en återförsäljarkollega och har lovat att inte göra det igen, föreslår jag ändå att vi skickar ett liknande brev till honom som det vi skickade till de andra exporterande återförsäljarna..."(197).

(87) Det angavs i detta PM att denna återförsäljare också mottog det andra varningsbrevet daterat den 30 september 1996. Den 1 oktober 1996 förband sig återförsäljaren gentemot importören, innan kontrollen av honom den 15 november 1996(203), att helt avstå från framtida export:"...Den 1 oktober diskuterade jag återigen detta ärende i detalj med Jan Spoormaker. Som jag nämnde i meddelandena den 22 september i år var det en enstaka leverans av 14 Opel Astra och han lovade mig åter helt säkert att han inte skulle exportera fler bilar, alltså har han inga exportbeställningar längre. Eftersom han har levererat bilarna till en återförsäljarkollega ansåg han att detta inte gick emot Opel-återförsäljarnas försäljnings- och serviceavtal."(204)

Svar från Opel Nederland BV:

(88) I sitt svar tillbakavisar Opel Nederland BV kommissionens påstående att företaget skulle ha fört en affärspolicy som direkt hindrar eller begränsar export(207). Företaget hävdar särskilt att det standardbrev (se skäl 71) som sändes till ett begränsat antal återförsäljare, i avsikt att kontrollera om deras exportförsäljning var förenlig med återförsäljaravtalet, och de kontroller som därpå följde hos återförsäljarna (se skäl 76), inte kan anses ingå i en sådan policy.

(89) De åtaganden ett antal återförsäljare lämnade (se skäl 80-87) till Opel Nederland BV om att sluta med all exportförsäljning skall antingen anses som ensidiga handlingar, som förklaras genom att återförsäljarna i fråga tidigare hade brutit mot sina återförsäljaravtal genom att sälja till icke-auktoriserade handlare, eller som resultatet av vissa distriktschefers felaktiga instruktioner till dessa återförsäljare. Opel Nederland BV betonar att i vilket fall som helst har dessa ageranden bemötts genom olika "korrigerande" åtgärder, som började vidtas redan den 24 oktober 1996, genom att ett cirkulärbrev sändes till alla återförsäljare(208).

(90) Vad gäller den andra och tredje etappen(209), som enligt kommissionen innehöll varningar och direkta instruktioner till återförsäljarna och som fick till följd att vissa återförsäljare förband sig att inte exportera mer, anser Opel Nederland BV att de inte har utvecklat en strategi som direkt hindrat eller begränsat export(210). Tvärtemot betonar företaget att man bara hade begärt uppgifter från 18 av återförsäljarna angående arten av deras exportförsäljning. Eftersom Opel Nederland BV ansåg att återförsäljarnas svar som helhet var otillräckliga beslutade det att kontrollera återförsäljarnas försäljningsregister. Dessa kontroller visade att merparten av återförsäljarna hade brutit mot sina återförsäljaravtal. Kommissionens påstående som gavs i meddelandet om invändning om att Opel Nederland BV hade uppmanat återförsäljarna att sluta med eller begränsa exporten i allmänhet tillbakavisas alltså av Opel Nederland BV, inget av de angivna dokumenten har kunnat styrka en sådan åtgärd.

(91) Särskilt, och med hänsyn till de tio återförsäljare (vars situation förklaras närmare i skäl 80-87) som fick instruktioner från sina distriktschefer, eller åtog sig att avstå från all exportförsäljning i framtiden, lämnar Opel Nederland BV följande kommentarer(211):

- Van Zijll gjorde sitt åtagande den 31 augusti 1996, med kännedom om att den största delen av företagets exportförsäljning hade skett i strid med återförsäljaravtalet.

- Wolves Autoservice gjorde inget sådant åtagande alls.

- Staals beslutade att upphöra med export på eget initiativ, eftersom de visste att all exportförsäljning stod i strid med återförsäljaravtalet.

- Hemera, Göttgens-Beek, Loven, Canton-Reiss, Welling och Nedam hade visserligen gjort sådana åtaganden under första veckan i oktober 1996, men detta åtagande var inte längre giltigt från och med den 6 november 1996.

- Spoormaker gjorde ett åtagande, trots att företagets exportförsäljning var förenlig med återförsäljaravtalet. Opel Nederland BV bestrider inte att felaktiga upplysningar gavs till denna återförsäljare av en av företagets chefer om att sluta exportera till andra Opel-återförsäljare, eftersom sådana avtal som måste tillåtas enligt bestämmelserna i kommissionens förordning (EG) nr 1475/95.

(92) Sammanfattningsvis anser Opel Nederland BV att, med några undantag, har inte återförsäljarna uppmanats, eller gjort åtaganden efter sådana uppmaningar, att upphöra med all exportförsäljning.

(93) Opel Nederland BV hänvisar dessutom till ett antal åtgärder som företaget vidtog från och med den 24 oktober 1996 i syfte att klargöra skillnaden mellan sådan export som är tillåten under återförsäljaravtalen och sådan som inte är tillåten. Dessa åtgärder innefattade särskilt:

- Ett cirkulärbrev daterat den 24 oktober 1996.

- Ett beslut av den 23 december 1996 om att inte vidta åtgärder mot återförsäljare som överträtt sina återförsäljningsavtal.

- Möten med regionala återförsäljare i november och december 1996.

- Ett förtydligande lämnades till eventuella mellanhänder i november och december 1996.

- Riktlinjer för återförsäljare den 12 december 1996.

- Bestämmelser i Opel Nederland återförsäljnings- och serviceavtal 1997.

- Borttagande av begränsningarna för bonus för försäljning till slutkonsumenter som är bosatta utanför Nederländerna.

- Korrigering av vilseledande pressmeddelanden i mars 1998.

- Cirkulärbrev till återförsäljare den 29 juli 1998.

- Årligt återförsäljarmöte den 8 oktober 1998.

- Förtydliganden som gavs vid Franchise Board-mötet den 4 mars 1999.

- Återförsäljar-möten "Att göra affärer i euroområdet" den 7-9 april 1999(212).

Kommissionens uppfattning:

(94) Med hänsyn till Opel Nederland BV:s kommentarer rörande andra och tredje etappen av åtgärdsprogrammet fann kommissionen ett stort antal dokument som stödde dess åsikt(213). I dessa dokument hänvisas till totalt tio återförsäljare, av totalt 21 som har befunnits vara inblandade i exportförsäljning. Som svar på de kommentarer som lämnats av Opel Nederland BV anser kommissionen följande:

- Van Zijlls skriftliga åtagande som gjordes den 31 augusti 1996 som svar på Opel Nederland BV:s standardbrev av den 29 augusti 1996, rörde all exportförsäljning, och återförsäljaren bekräftade detta indirekt i sitt brev av den 4 november 1996 till Opel Nederland BV(214), i vilket han meddelade sin leverantör att han nyligen hade accepterat två exportorder i enlighet med cirkulärbrevet av den 24 oktober 1996(215).

Det förhållande att återförsäljaren kan ha vetat om att huvuddelen av hans export stod i strid med hans återförsäljaravtal kan dock inte förklara hans reaktion, dvs. ett åtagande som täckte all slags export. I detta sammanhang bör det noteras att, enligt information som lämnats av Opel Nederland BV, var en betydande del av Van Zijlls exportförsäljning förenlig med hans återförsäljaravtal (se också skäl 81).

- Wolves Autoservice hade svarat på standardbrevet av den 29 augusti 1996 från Opel Nederland BV, och hävdat att all deras export var förenlig med återförsäljaravtalet. Trots denna förklaring, och utan att ha kontrollerat återförsäljarens påstående (kontrollen av denna återförsäljare ägde rum först den 12 november 1996) uppmanades återförsäljaren att koncentrera sig på sitt avtalade område(216). Den information som lämnats av Opel Nederland BV bekräftar i själva verket att denna återförsäljares hela exportförsäljning var förenlig med återförsäljaravtalet(217).

- Staals hade bekräftat till Opel Nederland BV att han inte skulle exportera nya bilar längre, på grund av de nackdelar detta skulle innebära för båda parter. I detta sammanhang meddelade återförsäljaren importören att man skulle vinnlägga sig om att alla de dokument som nämndes i importörens brev av den 2 september 1996, som kunde bevisa att hans försäljning skedde till slutkonsumenter, skulle vara tillgängliga. Enligt kommissionens åsikt visar återförsäljarens yttrande att han hade för avsikt att åta sig mer än att inte bryta mot återförsäljaravtalet, dvs. att helt upphöra med exporten.

- Efter besöken från den ansvariga distriktschefen från Opel Nederland BV under första veckan i oktober 1996 (se skäl 84) åtog sig återförsäljarna Hemera, Göttgens-Beek, Loven, Canton-Reiss, Welling och Nedam att upphöra med all exportverksamhet. Den 6 november 1996 hade alla kontroller av återförsäljarna genomförts. Åtagandena hade därmed gjorts innan någon av dessa återförsäljare hade kontrollerats.

- Opel Nederland BV:s kommentar om Spoormaker bekräftar kommissionens påstående att återförsäljaren åtog sig att inte exportera mer.

(95) Även av den information som lämnats av Opel Nederland BV framgår att en betydande del av dessa återförsäljares export var tillåten(218). I detta sammanhang är det viktigt att notera att Opel Nederland BV ingrep på det sätt som beskrivs, utan att känna till de exakta siffrorna för tillåten respektive otillåten försäljning.

(96) Sammanfattningsvis fann kommissionen att Opel Nederland BV hade upptäckt att exportförsäljningen från Nederländerna ökat betydligt under 1996. Importören kunde identifiera de återförsäljare som stod för denna export och genomförde en kontroll av dem för att verifiera vilken typ av export det rörde sig om.

(97) Den export av Opelbilar som genomfördes 1996 omfattade i huvudsak totalt 20 återförsäljare, som alla är belägna i gränsområdena, där huvuddelen av exporten normalt sker(219). Dessa återförsäljare uppmanades i förekommande fall upprepade gånger antingen skriftligen eller genom direkta samtal att avstå från framtida export.

(98) Argumentet som framförts av Opel Nederland BV om att inga allmänna instruktioner gavs till de exporterande återförsäljarna, men att, till följd av beslutet av den 26 september 1996 "kan vissa distriktschefer ha givit vilseledande information till sina återförsäljare"(223), håller inte. Det finns tillräckliga bevis som bekräftar att ansvariga chefer i Opel Nederland BV redan före detta datum uppmanade återförsäljarna att avhålla sig från exportförsäljning (se skäl 79, 80, 82 och 85), och att den åtgärd som vidtogs efter beslutet den 26 september 1996, särskilt de första besöken, måste betraktas som ett genomförande av detta beslut (se skäl 37).

(99) Till följd av dessa åtgärder åtog sig nio av återförsäljarna, inklusive den störste export-återförsäljaren Van Zijll, att gentemot importören uttryckligen avhålla sig från framtida export. Dessa återförsäljare stod till exempel den 26 september 1996 för omkring 65 % av exportförsäljningen(224). Enbart på grundval av dessa åtaganden kunde Opel Nederland BV därmed vara säker på att uppnå en betydande minskning av exportvolymen.

Argumenten rörande de åtgärder som vidtogs för att klargöra situationen, från oktober 1996 och framåt, beaktas vid bedömningen av överträdelsens varaktighet (se skäl 164-170).

RÄTTSLIG BEDÖMNING

A. ARTIKEL 81.1

(100) Företaget General Motors Corporation säljer bilar av märket Opel i Nederländerna genom sin importör, Opel Nederland BV, inom ramen för ett selektivt och exklusivt distributionssystem. Opel Nederland BV ingår enskilda distributionsavtal med återförsäljare i Nederländerna på grundval av ett standardåterförsäljningsavtal som täcker bilförsäljning av märket Opel och andra avtalade varor (särskilt reservdelar).

(101) Enligt etablerad rättspraxis i Europeiska gemenskapernas domstol (nedan EG-domstolen)(225) kan avtal mellan marknadsaktörer som är verksamma på olika ekonomiska nivåer - så kallade vertikala avtal som de selektiva och exklusiva distributionsavtal som gäller vid bilförsäljning - utgöra avtal som omfattas av förbudet i artikel 81.1 i EG-fördraget.

I. Företagen

(102) Opel (Opel Nederland BV och General Motors Nederland BV) och Opel-återförsäljarna utgör företag enligt artikel 81.1.

II. Avtalet

1. Helhetsstrategi

(103) Även om den helhetsstrategi som drevs av Opel Nederland BV (se skäl 17, 19 och 20) i sig inte hade avtalats mellan importören och återförsäljarna, framstod den dock som en integrerad del i distributionsavtalen mellan dessa företag, vilket blir uppenbart genom de enskilda åtgärder som Opel Nederland BV vidtog. Dessa åtgärder bestod av begränsade leveranser till återförsäljarna, en restriktiv bonusstrategi som infördes genom flera försäljningskampanjer och blev en integrerad del av återförsäljaravtalet, samt av direkta varningar och instruktioner för att införa det exportförbud som riktades till ett antal av återförsäljarna. Dessa åtgärder hade alla samma syfte att begränsa eller hindra exportförsäljning och blev en framträdande del av Opel Nederland BV:s distributionsavtal med dess återförsäljare.

2. Enskilda åtgärder

(104) De inslag som det hänvisas till i skäl 17-18 visar att företaget antog en policy som innebar en uppdelning av marknaden mellan dess återförsäljare inom ramen för deras gemensamma exklusiva och selektiva distributionssystem.

(105) Denna policy tar sig uttryck i ett exportförbud och att vissa restriktioner åläggs återförsäljarna. De finner sig omgivna av hindrande och kontrollerande åtgärder. Ovan nämnda dokument utgör bevis på detta. Dessa åtgärder har i synnerhet anknytning till den begränsade leveransstrategi som anges i skäl 23-35, till den bonusstrategi som anges i skäl 43-56, och till åtgärderna i samband med direkt exportförbud eller begränsning, som beskrivs i skäl 59-99. Den framgång dessa åtgärder rönte blev framför allt uppenbar i samband med reaktionen bland de återförsäljare som hade sålt bilar till utländska kunder och som åtog sig att avstå från export i allmänhet.

(106) Åtgärderna ovan var utformade i syfte att begränsa eller hindra export av bilar som en reaktion på den ökning av exportförsäljningen som noterades för 1996.

(107) I de dokument som kommissionen fann vid undersökningen, och som det hänvisas till i skäl 23-42, framgår att Opel Nederland BV beslutade att föra en strategi med begränsade leveranser i september 1996, i syfte att begränsa eller hindra exportförsäljning, samt informerade de berörda återförsäljarna om denna strategi.

(108) De åtgärder som Opel Nederland BV vidtog sedan den 1 oktober 1996, när företaget vägrade att bevilja bonusbetalningar för försäljning till kunder från andra medlemsstater, beskrivs i skäl 43-56. Beslutet som antogs av Opel Nederland BV den 26 september 1996 om att vidta denna åtgärd i samband med försäljning till slutkonsumenter som inte var bosatta i Nederländerna och att koppla bonusbetalningarna till en registrering i Nederländerna, samt dess påverkan på exportförsäljningen, beskrivs i skäl 51-56. Denna åtgärd utgör ett hinder för exportförsäljning.

(109) Ovan nämnda bonusstrategi integrerades i ett flertal försäljningskampanjer som Opel Nederland BV genomförde mellan 1996 och 1998. Genom dessa kampanjer, som var och en pågick under en relativt lång period, tog importören bort en betydande del av återförsäljarnas ersättning för bilförsäljning till utländska konsumenter.

(110) Slutligen bestod den tredje åtgärden av ett direkt förbud eller begränsning av exportförsäljning. Nederländska Opel-återförsäljare uppmanades eller förbjöds uttryckligen att leverera bilar till andra Opel-återförsäljare och även till slutkonsumenter från andra medlemsstater. Många återförsäljare åtog sig gentemot importören att avstå från sådan framtida exportförsäljning. Bevis på denna praxis anges i skäl 59-97 och särskilt beskrivningen av den tredje och efterföljande etappen. Till följd av detta beslut från Opel Nederland BV åtog sig många av de återförsäljare som höll på med denna export att upphöra med all exportförsäljning.

3. Avtalet

(111) De åtgärder som Opel Nederland BV vidtog för att begränsa eller hindra exportförsäljning är inte ensidiga åtgärder som faller utanför artikel 81.1. De utgör en del av de avtalsförhållanden som Opel Nederland BV upprätthöll med de återförsäljare som ingick i det selektiva och exklusiva återförsäljarnätet i Nederländerna för försäljning av märket Opel och andra varor som omfattades av avtalet. Åtgärderna genomfördes på grundval av en ömsesidig överenskommelse inom ramen för det praktiska fullgörandet av återförsäljaravtalen. EG-domstolen har redan fastställt(226) att upptagandet av en återförsäljare i ett distributionsnät innebär att återförsäljaren uttryckligen eller underförstått godtar den strategi som förs av tillverkaren och dennes leverantörer. De åtgärder som antogs hade man delvis skriftligt och delvis muntligt kommit överens om med återförsäljarna.

(112) Beträffande den begränsade leveransstrategin hänvisade Opel Nederland BV återförsäljarna till försäljningsriktlinjerna, som utgör en integrerad del av varje återförsäljaravtal och som anger det antal bilar som återförsäljaren skall sälja per år(227). Opel-återförsäljarna hade informerats om att de beställningar som var avsedda för den nederländska marknaden skulle prioriteras och följaktligen skulle leveranserna begränsas till det antal bilar som angavs i försäljningsriktlinjerna (se skäl 31-42). Denna åtgärd blev därmed en del av avtalsförhållandet mellan Opel Nederland BV och dess återförsäljare. Enligt etablerad rättspraxis utgör inte sådana instruktioner som ges till återförsäljare ensidiga handlingar som faller utanför tillämpningsområdet för artikel 81, utan ett avtal i den mening som avses i den artikeln, om instruktionerna ges under en pågående affärsförbindelse som ligger till grund för ett gällande allmänt avtal(228).

(113) Beträffande den andra åtgärden styrde Opel Nederland BV systemet för beviljande av bonus genom att införa särskilda bestämmelser i villkoren för att få delta i ett antal försäljningsprogram (kampanjer).

(114) I två av kampanjerna, "Astra Bonuscampagne" och "Corsa Inruil Ander Merk Campagne", som båda pågick mellan den 1 oktober 1996 och den 31 januari 1997, samt ytterligare kampanjer som bedrevs efter det datumet fram till den 20 januari 1998, undantogs bonusbetalningar vid exportförsäljning till slutkonsumenter(229). Dessa kampanjer och villkoren för att få delta i dem accepterades av återförsäljarna, eftersom de genomförde försäljningar inom ramen för dessa program (se skäl 53 och 54).

(115) Beträffande den tredje åtgärden var de instruktioner som gavs till ett antal återförsäljare (se skäl 59, 73 och 78, samt skäl 80-87), och de dokument som det där hänvisas till) tillräckliga för att etablera ett avtal enligt artikel 81. Efter beslutet den 26 september 1996 tog vissa av Opel Nederland BV:s distriktschefer kontakt med sina återförsäljare genom så kallade första besök under början av oktober 1996, som fick till följd att återförsäljare individuellt samtyckte till att upphöra med exportförsäljning. Redan under slutet av augusti 1996, efter Opel Nederland BV:s utskick av den första varningsskrivelsen (se skäl 71) till alla de återförsäljare som utfört fler än tio exportförsäljningar under första halvåret 1996, och i vilket importören uttryckte sin oro om huruvida återförsäljarna agerade i enlighet med lydelsen av och innebörden i återförsäljaravtalen(230), i syfte att pressa dessa återförsäljare till att begränsa eller upphöra med exporten. Opel Nederland BV upprepade sin oro och sina instruktioner en månad senare i den andra varningsskrivelsen i slutet av september 1996 (se skäl 76). Dessutom tvingade importören ett antal återförsäljare, vilka enligt egen åsikt hade utfört exportförsäljningen i enlighet med sina återförsäljaravtal, att avhålla sig från eventuell exportförsäljning i framtiden (se skäl 80-87).

(116) En återförsäljare (Van Zijll, se skäl 81), som upprepade gånger förbundit sig att upphöra med exportförsäljning, informerade importören om två enstaka beställningar för utländska slutkonsumenter, en annan (Canton-Reiss, se skäl 85) informerade Opel Nederland BV om sin avsikt att begränsa sig till enstaka exportförsäljning.

(117) Det bör påpekas att det för nuvarande ändamål inte är relevant om återförsäljarna accepterade exportförbudet eller begränsningarna enbart på grundval av de påtryckningar importören utövade(231).

III. Konkurrensbegränsning

1. Syftet eller resultatet av konkurrensbegränsningen

1) Syfte

(118) De åtgärder som Opel Nederland BV vidtog syftade till att begränsa konkurrensen inom varumärket. De riktades inte bara mot försäljning till icke-auktoriserade återförsäljare, utan också försäljning till andra Opel-återförsäljare och till slutkonsumenter från andra medlemsstater, inklusive försäljning via auktoriserade mellanhänder. Konkurrensen hämmades därmed i synnerhet mellan de nederländska Opel-återförsäljarna och Opel-återförsäljarna i andra medlemsstater. Syftet var att hindra Opel-återförsäljarna i Nederländerna från att utnyttja sina konkurrensfördelar i förhållande till andra Opel-återförsäljare i andra medlemsstater vid bilförsäljning till kunder som inte var bosatta i Nederländerna. Åtskillnad gjordes beroende på om kunden var bosatt i eller utanför Nederländerna. Att syftet var att begränsa konkurrensen framgår tydligt både av kombinationen av åtgärder och av de enskilda åtgärder som övervägdes separat. Sådana åtgärder omfattas normalt av artikel 81.1 i fördraget.

a) Helhetsstrategi för att begränsa konkurrensen

(119) Opel Nederland BV utvecklade och antog slutligen, under andra halvåret 1996, en strategi som syftade till att hindra eller begränsa exportförsäljning. Att syftet med kombinationen av åtgärder var att hindra export framgår klart av e-postmeddelandet: "Registrering av bonus efter destination" från Opel Nederland BV till General Motors (Europa) den 23 september 1996 (se skäl 19) och av det dokument av den 18 september 1996 som nämns i skäl 18. Redan innan den 23 september 1996 övervägde och vidtog chefer i Opel Nederland BV enskilda åtgärder i syfte att minska exportförsäljningen (se skäl 24-31 om leveransstrategi, skäl 47-50 om bonusstrategi, och skäl 59-73 om instruktioner till enskilda återförsäljare).

(120) Opel Nederland BV:s beslutsamhet att formellt införa dessa åtgärder blev uppenbar efter beslutet som antogs den 26 september 1996: "Slutsatser från exportmöte" (se skäl 17). I detta dokument noterar författaren beslutet som fattades på högsta chefsnivå vid mötet i avsikt att genom olika åtgärder begränsa exportförsäljningen, inklusive de tre åtgärder som nämns i skäl 104-110.

(121) Detta dokument bevisar att kombinationen av åtgärder grundades på en strategi utvecklad av Opel Nederland BV som syftade till att säkerställa att exporten från Nederländerna drastiskt minskades. Genom dessa åtgärder hade importören för avsikt att ingripa på marknaden och avgöra hur marknaden skulle utvecklas. Opel Nederland BV:s uttryckliga målsättning var att uppnå största möjliga minskning av exporten genom att använda en kombination av åtgärder och därmed begränsa konkurrensen inom bilmärket mellan de nederländska och utländska Opel-återförsäljarna, samt även upprätthålla prisskillnaderna mellan de andra medlemsstaterna och den nederländska marknaden. En sådan strategi innebär en uppdelning av marknaderna, vilken är oförenlig med artikel 81 i EG-fördraget(232).

(122) Att syftet med kombinationen av åtgärder var att begränsa konkurrensen kan dessutom illustreras av kombinationen av bonusbetalningar och begränsad leverans. Avsikten med kombinationen av åtgärder var att öka nackdelarna för återförsäljaren vid exportförsäljning.

(123) Tillsammans med återförsäljarnas marginal utgör bonusen grunden för de beräkningar som varje återförsäljare utför för att avgöra hur han ekonomiskt skall klara bilförsäljning och driftskostnader (säljpersonal, visningsrum, annonsering, osv.) med anknytning till verksamheten. Återförsäljarens marginal och bonus avgör hans utrymme för att kunna förhandla om priser med kunderna.

(124) En återförsäljare som vet att han kommer att gå miste om sin bonus om han säljer en bil utomlands kommer att avhålla sig från sådan försäljning, åtminstone om han kan avsätta sina tilldelade bilar inom den medlemsstat där han är etablerad (i detta fall Nederländerna), och särskilt inom sitt eget område. Vid försäljning till kunder som inte är bosatta i landet gör återförsäljaren således en lägre vinst. Han kan inte öka försäljningspriset för bilen i motsvarande grad eftersom han inte vill riskera sin konkurrenskraft i förhållande till andra inhemska återförsäljare.

(125) Samtidigt vet återförsäljaren att han bara kommer att motta ett visst antal bilar från importören, i enlighet med sina individuella försäljningsmål för perioden i fråga(233).

(126) När den avtalade leveransvolymen bara är anpassad för att möta nederländsk efterfrågan eller när prioritet ges för beställningar från inhemska kunder har den enskilde återförsäljaren bara ett begränsat eller inget utrymme alls för export. Vid försäljning till kunder som inte är bosatta inom landet kan inte återförsäljaren förvänta sig att importören kommer att öka hans årligen i förväg fastställda försäljningsvolym till den nödvändiga nivån, vilket resulterar i ett otillräckligt antal bilar för att uppfylla efterfrågan från de inhemska kunderna. Därmed skulle återförsäljaren riskera det årliga försäljningsmål som han enligt återförsäljaravtalet måste uppfylla i sitt område. I denna situation är det förståeligt att återförsäljaren föredrar att enbart sälja till inhemska kunder, särskilt dem som är bosatta inom hans avtalade område, eftersom han då inte behöver oroa sig för leveransproblem eller ekonomiska nackdelar eller riskerar att hans återförsäljaravtal avslutas på grund av en för låg försäljning i förhållande till hans försäljningsmål.

b) Enskilda åtgärder som begränsar konkurrensen

(127) De enskilda åtgärder som Opel Nederland BV vidtog avseende dess export-återförsäljare hade till syfte att begränsa konkurrensen inte bara när åtgärderna samverkade, utan också varje åtgärd för sig. Faktum är att alla dessa åtgärder hade samma syfte, dvs. att hindra export och därigenom dela upp marknaderna.

(128) Avsikten med de åtgärder som vidtogs för att begränsa leveransen till återförsäljarna, såsom framgår av skäl 23-42, var att hänvisa återförsäljarna till deras avtalade område, för att därmed begränsa eller hindra försäljning till kunder bosatta utomlands. En begränsad tilldelning (allocatie) av bilar till dessa återförsäljare, som tidigare hade utfört exportförsäljningar, utgjorde en del av den förteckning över åtgärder som ledningen i Opel Nederland BV kom överens om i sin avsikt att begränsa eller hindra export den 26 september 1996:

"... Beslut som fattats:

...

3. Distriktscheferna kommer att diskutera exportaffärerna med export-återförsäljarna inom den kommande tvåveckorsperioden. Återförsäljarna kommer att informeras om att de på grund av en begränsad produkttillgång (tills vidare) bara kommer att motta det antal bilar som anges i deras försäljningsriktlinjer. De kommer att bli ombedda att till distriktschefen ange vilka av bilarna i deras lagda beställningar de verkligen vill ha. Återförsäljarna måste själva lösa eventuella problem med sina kunder(234)."

(129) Opel Nederland BV medger att i de europeiska konsumenternas grundläggande rättigheter ingår rätten att kunna köpa en bil inom den gemensamma marknaden i den medlemsstat där den säljs till mest förmånligt pris. Denna rätt inkluderar, men är inte begränsad till, nya bilar som erbjuds av auktoriserade återförsäljare i de volymer och specifikationer som krävs för att uppfylla slutkonsumenternas efterfrågan i återförsäljarens respektive avtalade område.

(130) Denna rätt skyddas i praktiken av gemenskapens konkurrensregler om parallell handel. Mot bakgrund av dessa regler kan den uppdelning av marknaden som görs genom begränsad leverans av bilar till återförsäljare i säljorganisationen inte godtas. Sådana arrangemang har till syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i bestämmelserna i artikel 81 i fördraget.

(131) De villkor för bonusbetalningar, som angavs i villkoren för att få delta i flera av de försäljningsprogram som fördes från 1996 till 1998, tog bort incitamentet för återförsäljarna att leverera till slutkonsumenter bosatta i en annan medlemsstat, antingen direkt eller genom en auktoriserad mellanhand. Såsom framgår av de dokument som nämns i skäl 20 och 50-52, vidtogs denna åtgärd i syfte att begränsa exportförsäljningen, och därmed begränsa konkurrensen. Kommissionen har redan fastställt(236) att avtal eller praxis avseende bonus är förbjudna om det ställs som ett villkor att mottagaren inte skall exportera varan i fråga. En sådan klausul syftar i sig till att begränsa konkurrensen. Det är inte nödvändigt, för tillämpningen av artikel 81.1, att den faktiskt genomförs(237).

(132) Opel Nederland BV hänvisar särskilt till artikel 6.1.8 i förordning (EG) nr 1475/95(238), och hävdar att dess beslut av den 26 september 1996 om att utesluta försäljning till konsumenter som inte var bosatta i landet från bonusbetalningar hade fattats mot bakgrund av den rättsliga osäkerheten avseende åtgärdens förenlighet med gemenskapens konkurrensregler. Opel Nederland BV hänvisade till det faktum att det hade fått motstridig juridisk rådgivning i frågan och hävdar att de största konkurrenterna använde en jämförbar bonusstrategi vid sin försäljning till slutkonsumenter som inte var bosatta i landet(239).

(133) Kommissionen anser först och främst att argumentet om juridisk rådgivning och konkurrenternas påstådda praxis inte påverkar åtgärdens syfte, såsom tydligt framgår av analysen ovan. Analysen påverkas inte heller av att det finns en särskild nederländsk registreringsavgift(240), som åläggs varje ny personbil som köps för registrering i Nederländerna. I skäl 51-53 framgår att denna åtgärd infördes i oktober 1996, som en del av Opel Nederland BV:s förteckning över de åtgärder som beslutades den 26 september 1996, med tydlig avsikt att begränsa eller hindra exportförsäljning, och utan hänvisning till den nederländska registreringsavgiften(241). Åtgärden var därför inte relaterad till införandet av registreringsavgiften i Nederländerna den 1 januari 1993. I detta sammanhang bör det noteras att jämförbara avgifter för bilköp finns i andra medlemsstater och att Opel Nederland BV inte gör gällande att det i en sådan medlemsstat tillämpade samma bonusstrategi som i Nederländerna.

(134) Avsikten med det exportförbud eller den begränsning som uttryckligen gavs (se skäl 59-99 och särskilt de dokument som det hänvisas till i fotnoterna 51, 54, 78, 83 och 88) var att hindra den gränsöverskridande handeln av bilar mellan nederländska återförsäljare och återförsäljare i andra medlemsstater samt att dela upp de olika marknaderna. Det hade därmed till syfte att begränsa parallell handel av nya bilar och uppfyllde villkoren i artikel 81.1. På så sätt gavs möjlighet att bevara befintliga prisskillnader för bilar av märket Opel på den gemensamma marknaden (se skäl 13-16 och det dokument som nämns i fotnot 14). Kommissionen och EG-domstolen har upprepade gånger påpekat att det är oförenligt med bestämmelserna i artikel 81.1 att hindra eller förbjuda gränsöverskridande leveranser(242).

2) Påverkan

(135) Enligt etablerad rättspraxis är det tillräckligt, för tillämpningen av artikel 81, att en åtgärd har till syfte att begränsa konkurrensen. Följden av en sådan åtgärd är ett alternativt, och inte ett nödvändigt, villkor för en sådan överträdelse(243). Det aktuella beslutet grundas i första hand på avsikten att begränsa konkurrensen. Beträffande åtgärdernas påverkan på konkurrensen är det inte möjligt att avgöra hur många exportförsäljningar som faktiskt hindrades genom dessa åtgärder. Opel Nederland BV hävdar dock att en viss påverkan på exportförsäljningen kan ha uppstått(244). Det bör också noteras att företagets argument att endast en mycket liten påverkan har kunnat konstateras enbart avser försäljningen till slutkonsumenter i Tyskland. Emellertid rörde de omstridda åtgärderna all tillåten exportförsäljning, dvs. till alla slutkonsumenter och Opel-återförsäljare utomlands, i varje medlemsstat i unionen. Under alla omständigheter gjorde Opel Nederland BV allt det kunde för att uppnå största möjliga påverkan. I synnerhet, åtminstone under en viss tidsperiod, förmanade eller instruerade det återförsäljarna i fråga att bara sälja inom sina respektive avtalade områden eller i Nederländerna och fick många återförsäljare att åta sig att inte fortsätta att exportera (se skäl 115 och 116)(245). I sina åtaganden gjorde återförsäljarna ingen skillnad mellan försäljning till slutkonsumenter, varken direkt eller genom sina auktoriserade mellanhänder, försäljningen till andra Opel-återförsäljare eller till återförsäljare som inte tillhörde säljorganisationen.

3) Slutsats

(136) Opel Nederland BV antog en strategi som syftade till att begränsa exportförsäljningen. Denna strategi hade, såväl som varje enskild åtgärd, till syfte och, åtminstone i viss utsträckning, till resultat att den begränsade konkurrensen på det sätt som avses i artikel 81.1.

2. Betydande begränsningar av konkurrensen

(137) Adam Opel AG i Tyskland är den största europeiska divisionen i General Motors-koncernen, som är en betydande leverantör av nya personbilar inom hela Europeiska unionen, både i Nederländerna och i övriga medlemsstater (närmare uppgifter ges i skäl 9-11). Prisskillnaderna mellan Opel-modellerna i Nederländerna och i andra medlemsstater, särskilt Tyskland, var tillräckliga för att utgöra ett incitament för parallell handel(246).

(138) Arrangemangen rörande begränsad leverans till nederländska återförsäljare, bonusstrategin och det direkta exportförbudet eller exportbegränsningen som syftade till att ge Opel-återförsäljarna i andra medlemsstater territoriellt skydd mot import från Nederländerna.

(139) De begränsningar av konkurrensen som konstaterats i detta ärende är därmed betydande.

IV. BETYDANDE BEGRÄNSNING AV HANDELN MELLAN MEDLEMSSTATERNA

(140) Handeln mellan medlemsstaterna påverkades, eftersom exportförbudet eller exportbegränsningen som infördes av Opel Nederland BV tenderade att begränsa den gränsöverskridande handeln. Den nederländska marknaden undantogs som potentiell exportkälla medan destinationsmarknaderna för denna exportförsäljning, som generellt har en betydligt högre prisnivå, såsom de tyska och brittiska marknaderna, skyddades mot denna import (se också hänvisningen till Opels marknadsposition i skäl 137.

(141)