RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 3281/94 av den 19 december 1994 om tillämpning av ett fyraårigt system med allmänna tullförmåner (1995-1998) för vissa industriprodukter med ursprung i utvecklingsländerna

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 113 i detta

med beaktande av kommissionens förslag(1),

med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), och

med beaktande av följande:

I enlighet med det erbjudande som Europeiska gemenskapen gjorde inom ramen för Förenta nationernas konferens om handel och utveckling (UNCTAD) öppnades från och med 1971 allmänna tullförmåner för bland annat hel- och halvfabrikat från utvecklingsländer. Den första tioåriga tilllämpningsperioden för dessa förmåner upphörde den 31 december 1980 och en andra tioårsperiod upphörde den 31 december 1990; systemet har emellertid tills nu bibehållits oförändrat.

Den positiva roll som detta system har spelat i det förflutna när det gäller att ge utvecklingsländerna bättre tillgång till marknaderna i de länder som beviljar förmånerna är allmänt godtagen och motiverar dess fortsatta existens ytterligare en tid framöver i kombination med andra förmånliga åtgärder, inbegripet den multilaterala liberaliseringen av handeln.

Kommissionen rekommenderade i meddelanden till rådet av den 6 juli 1990 och den 1 juni 1994 ytterligare en tioårsperiod med tillämpning av systemet med allmänna tullförmåner.

Förmånsimporten har sedan det föregående årtiondet ökat avsevärt, men fördelningen av vinsten är fortfarande ojämn, trots att en differentieringspolitik antogs på 1980-talet.

Fördraget om Europeiska unionen har gett ny impuls till gemenskapens utvecklingspolitik som en aspekt av unionens utrikespolitik, en impuls som betonar hållbar ekonomisk och social utveckling i utvecklingsländerna samt deras harmoniska och gradvisa integrering i världsekonomin.

Gemenskapens system med allmänna tullförmåner bör därför inriktas mer på utveckling och koncentreras till de länder som mest behöver det, dvs. de fattigaste länderna. Detta system bör vara ett komplement till åtgärder inom ramen för GATT och bör främja utvecklingsländernas integrering i världsekonomin och i det multilaterala handelssystemet. Beviljandet av förmånsbehandling bör därför ses som en övergångsåtgärd som skall användas vid behov och avvecklas när detta behov inte längre anses existera.

Det nya erbjudandet syftar till en liberaliseringsnivå som är generellt neutral jämfört med det nuvarande systemet vad gäller förmånsmarginalens inverkan på den potentiella volymen för förmånshandeln utan särskilda främjande åtgärder.

I det nya erbjudandet måste hänsyn också tas till vissa sektorer eller produkter som är känsliga för gemenskapsindustrin. Känsliga sektorer bör skyddas mot plötsliga importökningar uteslutande genom ett tvåfassystem som består av en anpassning av förmånsmarginalerna kopplad till en säkerhetsklausul för nödfall. Detta system kommer att ersätta systemet med fasta tullfria mängder och tak.

För att öka de medelutvecklade och mindre utvecklade ländernas tillträde till gemenskapsmarknaden och öka deras faktiska utnyttjande av förmånsbehandlingen, bör ett grade-ringssystem användas för att gradvis föra över förmånsmar-ginaler från mer utvecklade till mindre utvecklade länder.

Denna gradering bör för varje land och sektor tillämpas förnuftigt och gradvis.

I graderingen enligt sektor och land kombineras ett utvecklingskriterium, uttryckt som ett utvecklingsindex som återspeglar ett lands per capita-inkomst och exportnivå av förädlade produkter jämfört med gemenskapen, med ett mått av relativ industriell specialisering, uttryckt som ett specialiseringsindex som är baserat på förhållandet mellan förmånslandets andel av gemenskapens sammanlagda import totalt sett och dess andel av den sammanlagda importen inom en viss sektor. Den kombinerade tillämpningen av dessa två kriterier bör göra det möjligt att anpassa bruttoresultaten av specialiseringsindexet efter utvecklingsnivån vad avser de sektorer som skall uteslutas.

Graderingen enligt sektor och land bör också tillämpas för de förmånsländer vars export av produkter som omfattas av det allmänna preferenssystemet (GSP) inom en viss sektor överskrider 25 % av förmånsländernas export av dessa produkter inom den sektorn, oavsett deras utvecklingsnivå.

Graderingssystemet tillämpas inte för de länder vars export till gemenskapen av de produkter som omfattas av systemet med allmänna tullförmåner inom en viss sektor inte överskrider 2 % av förmånsländernas export till gemens-kapen inom den sektorn.

Det statistiska referensåret för tillämpning av graderings-kriterier skall vara 1992 i den mån statistik för detta år är tillgänglig när kommissionens förslag utarbetas.

Det förefaller rimligt att de mest utvecklade förmånsländerna utesluts från förmånerna enligt denna förordning från och med 1 januari 1998 på grundval av klart definierade, objektiva kriterier som kommissionen kommer att lämna lämpliga förslag till före den 1 januari 1997.

Länder som startar effektiva program för att bekämpa tillverkning av och handel med narkotika bör dock även fortsättningsvis vara berättigade till de mer förmånliga bestämmelser som de åtnjöt enligt det tidigare systemet. De berörda länderna samt Venezuela kommer därför även fortsättningsvis att åtnjuta tullfritt tillträde, under förutsättning att de fortsätter sin kamp mot narkotika.

Det bör också fastställas bestämmelser för särskilt bistånd som ett tillägg till systemet med allmänna tullförmåner i syfte att stödja införandet av långsiktiga sociala och miljöskyddande åtgärder i vissa medelutvecklade utvecklingsländer.

De förmånsländer som så önskar men ännu inte har möjlighet att klara kostnaderna bör uppmuntras att införa verkningsfulla åtgärder till skydd för de anställdas rättigheter särskilt avseende organisationsrätt och förbud mot barnarbete. En särskild stimulansordning bör därför också fastställas för de produkter som tillverkas under förhållanden som är förenliga med de normer som fastställs av Internationella arbetsorganisationen (ILO) i de länder vars lagstiftning har regler med liknande räckvidd och innehåll som faktiskt tillämpas.

Förmånsländerna bör också uppmuntras att vidta verkningsfulla åtgärder till skydd för miljön, genom stimulansåtgärder för produkter och tillverkningsmetoder som internationellt anses överensstämma med de mål som anges i internationella konventioner om miljön och i Agenda 21. I detta syfte får en särskild stimulansordning inledningsvis införas för produkter av tropiska träslag från de skogar som förvaltas hållbart enligt normerna från Internationella organisationen för tropiska träslag.

Den särskilda stimulansordningen består av ytterligare en förmånsmarginal för vilken omfattningen och närmare bestämmelser för genomförandet kommer att bestämmas av rådet under 1997 på kommissionens förslag och med ledning av en undersökning av resultaten av de diskussioner som hålls i internationella sammanhang angående förhållandet mellan handeln och arbetstagarnas rättigheter samt mellan handel och miljö.

Under särskilda omständigheter kan det vara motiverat att tillfälligt, helt eller delvis, dra in ett lands rätt till förmånsbehandling. Detta får gälla vid all sorts tvångsarbete, export av varor tillverkade av fångar, otillräcklig kontroll av export eller transitering av narkotika eller penningtvätt, diskriminerande behandling av gemenskapen i förmånsländernas lagstiftning eller underlåtenhet att tillämpa metoder för administrativt samarbete avsedda att säkerställa att systemet fungerar ordentligt. Detta skall även gälla för underlåtenhet att iaktta de skyldigheter att förverkliga de överenskomna målen beträffande tillträde till marknaden som utvecklingsländerna inom ramen för Uruguayrundan åtagit sig.

Den tillfälliga indragningen av förmåner bör föregås av ett förfarande enligt vilket alla berörda parter får tillfälle att yttra sig.

Vid slutet av ett sådant förfarande bör beslutet om tillfällig indragning enligt ovan fattas med beaktande av relationerna med förmånslandet som helhet. Det skulle i vissa fall bättre tjäna gemenskapens intressen om ärendet, vilket förmodligen innehåller andra aspekter än sådana som gäller enbart handel, prövades inom rådet. Rådet bör därför behålla sin befogenhet att fatta beslut vad gäller hel eller delvis indragning av förmåner.

Det vore ologiskt att bevilja förmåner för produkter som omfattas av antidumpnings- eller antisubventionsåtgärder, där det vid sådana åtgärder inte tas hänsyn till inverkan av förmånsbehandling.

De förmånstullar som tillämpas enligt denna förordning bör i allmänhet beräknas med ledning av den konventionella tullsatsen för produkterna i fråga enligt Gemensamma tulltaxan. De bör dock beräknas med ledning av den autonoma tullsatsen när det inte föreskrivs någon konventionell tullsats för produkterna i fråga eller när den autonoma tullsatsen är lägre än den konventionella.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Ett gemenskapssystem med allmänna tullförmåner som omfattar både en allmän ordning och en särskild stimulansordning inrättas för tiden 1 januari 1995 till 31 december 1998, med tillämpning enligt de villkor och bestämmelser som föreskrivs genom denna förordning.

2. Denna förordning skall gälla för de produkter som omfattas av kapitel 25-97 i Gemensamma tulltaxan och som anges i bilaga 1. Den skall inte gälla för de produkter som anges i bilaga 9.

3. De ordningar som avses i punkt 1 skall vara begränsade till de länder och territorier som anges i bilaga 3.

4. För att produkterna skall kunna omfattas av någon av de förmånsordningar som inrättas genom denna förordning måste de motsvara en ursprungsdefinition som antagits enligt det förfarande som fastställs i artikel 249 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen(4).

AVDELNING I Allmän ordning

Artikel 2

1. Förmånstullen för produkter som anges i del 1 i bilaga 1 skall vara 85 % av tullen enligt Gemensamma tulltaxan för produkten i fråga, utan att detta påverkar tillämpningen av artiklarna 7 och 8 i denna förordning.

2. Förmånstullen för produkter som anges i del 2 i bilaga 1 skall vara 70 % av tullen enligt Gemensamma tulltaxan för produkten i fråga, utan att detta påverkar tillämpningen av artiklarna 7 och 8 i denna förordning.

3. Förmånstullen för produkter som anges i del 3 i bilaga 1 skall vara 35 % av tullen enligt Gemensamma tulltaxan för produkten i fråga, utan att detta påverkar artikel 7 och 8 i denna förordning.

4. De produkter som anges i del 4 i bilaga 1 skall vara helt befriade från tullar enligt Gemensamma tulltaxan.

Artikel 3

1. De produkter som omfattas av detta system skall för de minst utvecklade länder som anges i bilaga 4 vara helt befriade från tullar enligt Gemensamma tulltaxan.

2. De länder som anges i bilaga 5 och som för en kamp mot narkotika skall också vara helt befriade från tullarna enligt Gemensamma tulltaxan, utan att detta påverkar tilllämpningen av det förfarande som beskrivs i artikel 18.3.

Artikel 4

1. Ett graderingssystem skall inrättas.

2. Graderingssystemet skall vara tillämpligt för de länder och områden som anges i del 1 i bilaga 2 och som uppfyller de kriterier som föreskrivs i del 2 i bilaga 2.

3. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 5 - 8 skall den förmånsmarginal som erhålls vid tillämpning av artikel 2 på import av produkter med ursprung i de länder och inom de sektorer som anges i punkt 2 sänkas på följande sätt:

- För de länder som anges i bilaga 7 skall förmånsmarginalen sänkas med 50 % från och med den 1 april 1995 och slopas från och med den 1 januari 1996.

- För de länder som inte anges i bilaga 7 skall förmånsmarginalen sänkas med 50 % från och med den 1 januari 1997 och slopas från och med den 1 januari 1998.

4. Produkter som omfattas av EKSG-fördraget skall även fortsättningvis undantas från förmånsordningen när det gäller de länder som inte var berättigade 1994.

Artikel 5

1. Graderingssystemet skall även gälla för de länder vars export till gemenskapen av produkter som omfattas av förmånssystemet inom en viss sektor överstiger 25 % av förmånsländernas export till gemenskapen inom den sektorn. Den förmånsmarginal för dessa länder och områden som erhålls genom tillämpning av artikel 2 skall slopas från och med den 1 januari 1996.

2. Graderingssystemet skall inte gälla för de länder vars export till gemenskapen av produkter som omfattas av förmånssystemet inom en viss sektor inte överstiger 2 % av förmånsländernas export till gemenskapen inom det området.

3. Slopandet av förmånsmarginalen skall ske med omedelbar verkan om det stegvisa införandet av graderingssystemet leder till att vissa länder får en mycket förmånligare tillgångsnivå för vissa produkter än de fick enligt den ordning som var tillämplig 1993. Så är fallet när den fasta nolltullsats som var tillämplig 1993 för produkter med ursprung i länder som omfattas av graderingssystemet motsvarade mindre än 1 %, och för produkter i del 1 av bilaga 1 mindre än 0,5 % av den samlade exporten av den produkten med ursprung i samma land (del 1 i bilaga 6) eller när produkter med ursprung i länder som omfattas av graderingssystemet inte var berättigade till förmånsbehandling 1993 (del 2 i bilaga 6). Denna punkt skall tillämpas för de produkter i kolumn 2 och 3 i bilaga 6 med ursprung i de länder som anges i kolumn 1 i den bilagan.

4. Giltighetstiden för rådets förordning nr 1291/94 skall förlängas till och med den 31 december 1995.

Artikel 6

De mest utvecklade förmånsländerna skall uteslutas från förmånerna enligt denna förordning från och med 1 januari 1998 på grundval av objektiva och klart definierade kriterier som kommissionen kommer att lämna lämpliga förslag till före den 1 januari 1997.

AVDELNING II Särskild stimulansordning

Artikel 7

1. Från och med 1 januari 1998 får en särskild stimulansordning i form av ytterligare förmåner beviljas de förmånsländer som omfattas av detta system och som skriftligen ansöker om en sådan ordning och tillhandahåller bevis för att de i sin nationella lagstiftning antagit och faktiskt tillämpar bestämmelser som väsentligen motsvarar de normer som fastställs i Internationella arbetsorganisationens konventioner nr 87 och 98 om föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten och om tillämpning av principerna för organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten samt konvention nr 138 om minimiålder för tillträde till arbete.

2. I detta syfte skall rådet under 1997 företa en översyn med ledning av en rapport från kommissionen om resultaten av de analyser som gjorts i internationella sammanhang t. ex. av Internationella Arbetsorganisationen (ILO), Världshandels-organisationen (WTO) och OECD beträffande förhållandet mellan handeln och arbetarnas rättigheter.

3. Mot bakgrund av denna översyn och med ledning av internationellt vedertagna objektiva och funktionella kriterier skall kommissionen lämna ett förslag till rådsbeslut om omfattningen av den särskilda stimulansordning som avses i punkt 1 i denna artikel och hur denna skall genomföras.

Artikel 8

1. Från och med 1 januari 1998 får en särskild stimulansordning i form av ytterligare förmåner beviljas de förmånsländer som omfattas av detta system och som skriftligen ansöker om sådana åtgärder och tillhandahåller bevis för att de i sin nationella lagstiftning antagit och faktiskt tillämpar bestämmelser som väsentligen motsvarar de normer som fastställts av Internationella organisationen för tropiska träslag beträffande en hållbar förvaltning av skogar.

2. I detta syfte skall rådet under 1997 företa en översyn med ledning av en rapport från kommissionen om resultaten av de analyser som gjorts i internationella sammanhang, t. ex. av Internationella arbetsorganisationen (ILO), Världshandels-organisationen (WTO) och OECD beträffande förhållandet mellan handeln och miljön.

3. Mot bakgrund av denna översyn och med ledning av internationellt vedertagna, objektiva och funktionella kriterier skall kommissionen lämna ett förslag till rådsbeslut om omfattningen av den särskilda stimulansordning som avses i punkt 1 i denna artikel och hur denna skall genomföras.

AVDELNING III Tillfälligt upphävande, helt eller delvist, av tillämpningen av systemet med allmänna tullförmåner

Artikel 9

1. De bestämmelser som föreskrivs i denna förordning får när som helst tillfälligt upphävas, helt eller delvist, under följande omständigheter:

- Vid tillämpning av någon form av tvångsarbete som det definieras i Genèvekonventionerna av den 25 september 1926 och den 7 september 1956 samt Internationella arbetsorganisationens konventioner nr 29 och 105.

- Export av varor som är tillverkade av fångar.

- Uppenbara brister i tullkontrollen vid export eller transitering av narkotika (olagliga ämnen eller prekursorer) eller underlåtenhet att följa internationella konventioner om penningtvätt.

- Bedrägeri eller underlåtenhet att tillhandahålla det administrativa samarbete som krävs för kontroll av ursprungsintyg formulär A.

- Uppenbara fall av illojala handelsförfaranden från ett förmånslands sida, inbegripet ofördelaktig behandling av gemenskapen och underlåtenhet att följa skyldigheter enligt Uruguayrundan att förverkliga de överenskomna målen beträffande tillträde till marknaden.

2. Det tillfälliga upphävandet skall inte ske automatiskt utan följa det förfarande som fastställs i följande artiklar, inbegripet artikel 12.3.

Artikel 10

1. Medlemsstaterna eller varje fysisk eller juridisk person eller varje sammanslutning utan status som juridisk person som kan visa att de har intresse av ett tillfälligt upphävande skall till kommissionen anmäla de omständigheter som avses i artikel 9 som kan göra det nödvändigt att ta till ett tillfälligt upphävande av förmåner. Kommissionen skall genast underrätta alla medlemsstaterna.

2. Samråd får inledas på antingen en medlemsstats eller kommissionens begäran. De skall äga rum inom åtta arbetsdagar efter det att kommissionen mottagit de uppgifter som avses i punkt 1 och i varje fall innan det vidtas några gemenskapsåtgärder för att upphäva förmåner.

3. Dessa samråd skall äga rum inom den kommitté som avses i artikel 17 och som skall sammankallas av dess ordförande, som skall meddela alla relevanta uppgifter till medlemsstaterna snarast möjligt.

4. Samråden skall bland annat gälla en analys av de omständigheter som avses i artikel 9 och de åtgärder som skall vidtas.

Artikel 11

1. Om kommissionen efter samråden anser att det finns tillräckliga bevis för att motivera att en undersökning inleds, skall den

a) tillkännage i Europeiska gemenskapernas officiella tidning att en undersökning inleds och underrätta det berörda landet om detta. En sådan anmälan skall innehålla en sammanfattning av de uppgifter som erhållits samt ange att alla relevanta uppgifter skall meddelas kommissionen, med uppgift om den tid inom vilken de berörda parterna skriftligen kan lämna sina synpunkter,

b) i samarbete med medlemsstaterna och i samråd med den kommitté som föreskrivs genom artikel 17 påbörja undersökningen som skall vara minst ett år. Undersökningsperioden får förlängas om så krävs enligt samma förfarande.

2. Kommissionen skall söka alla uppgifter som den anser vara nödvändiga och skall, där den anser det lämpligt, efter samråd med den kommitté som avses i artikel 17, kontrollera uppgifterna med ekonomiska aktörer och behöriga myndigheter i förmånslandet i fråga. I detta syfte får kommissionen skicka sina egna sakkunniga för att på ort och ställe fastställa sanningshalten i de påståenden som den person som avses i artikel 10.1 har framfört. Kommissionen skall ge de behöriga myndigheterna i förmånslandet i fråga alla möjligheter att tillhandahålla det samarbete som krävs för att genomföra denna undersökning.

3. Kommissionen får även biträdas av tjänstemän i den medlemsstat på vars område kontroll kan komma att utföras, om medlemsstaten så önskar.

4. Kommissionen får ge de berörda parterna tillfälle att yttra sig. Den skall ge dem tillfälle att yttra sig om de inom den tid som föreskrivs i meddelandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning skriftligen begärt att få yttra sig och visat att undersökningens resultat sannolikt kommer att påverka dem och att det finns särskilda skäl till varför de bör höras muntligt.

5. Om de uppgifter som kommissionen begär inte tillhandahålls inom rimlig tid eller om undersökningen avsevärt hindras, får slutsatser dras med ledning av tillgängliga uppgifter.

Artikel 12

1. När undersökningen är avslutad skall kommissionen avlägga en rapport om slutsatserna till den kommitté som avses i artikel 17.

2. Om kommissionen anser att det inte är nödvändigt att tillfälligt avbryta förmånsbehandlingen, skall den i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och efter samråd med kommittén offentliggöra ett meddelande om att undersökningen är avslutad och ange de viktigaste slutsatserna.

3. Om kommissionen anser att ett tillfälligt avbrytande av förmånsbehandling är nödvändigt skall den lämna ett lämpligt förslag om detta till rådet som skall besluta med kvalificerad majoritet.

Artikel 13

Förmånsbehandling skall beviljas för produkter som är föremål för antidumpning-eller antisubventionsåtgärder enligt rådets förordning (EEG) nr 2423/88 av den 11 juli 1988 i dess ändrade lydelse, för så vitt det inte kan bevisas att dessa tullar var grundade på den skada som vållats och på priser som inte återspeglade den förmånsbehandling som beviljats landet i fråga. I detta syfte skall kommissionen i Europeiska gemenskapernas officiella tidning offentliggöra en förteckning över produkter och länder som det inte beviljas förmånsbehandling för.

Artikel 14

1. Om en produkt med ursprung i ett av de länder eller territorier som anges i bilaga 3 importeras på villkor som orsakar eller riskerar att orsaka allvarliga svårigheter för en gemenskapsproducent av liknande eller direkt konkurrerande produkter, får tullar enligt Gemensamma tulltaxan återinföras när som helst på begäran av en medlemsstat eller på kommissionens eget initiativ.

2. Kommissionen skall tillkännage i Europeiska gemenskapernas officiella tidning att en undersökning påbörjas. Anmälan skall innehålla en sammanfattning av de uppgifter som erhållits samt ange att alla relevanta uppgifter bör meddelas kommissionen, med uppgift om den tid inom vilken de berörda parterna skriftligen kan lämna sina synpunkter.

3. När kommissionen undersöker om det finns några allvarliga svårigheter skall den bland annat ta hänsyn till de faktorer som anges i bilaga 8, i den mån sådana uppgifter är tillgängliga.

4. Kommissionen skall fatta de beslut som avses ovan inom 30 arbetsdagar efter samråd med den kommitté som inrättas enligt artikel 17. Medlemsstaterna får hänskjuta kommis-sionens beslut till rådet inom 10 dagar. Rådet skall ha 30 dagar på sig att med kvalificerad majoritet fatta ett annat beslut.

5. De berörda förmånsländerna skall underrättas om sådana åtgärder innan dessa åtgärder träder i kraft.

6. Om det till följd av särskilda omständigheter som kräver ett omedelbart ingripande är omöjligt antingen att anmäla eller att göra en undersökning får kommissionen efter att ha underrättat medlemsstaterna om detta genomföra varje förebyggande åtgärd som är strikt nödvändig och som uppfyller de villkor som fastställs i punkt 1 för att hantera situationen.

7. Inget av det som sägs i punkterna ovan skall påverka tillämpningen av de skyddsklausuler som antagits som en del av den gemensamma jordbrukspolitiken enligt artikel 43 i fördraget, eller som en del av den gemensamma handelspolitiken enligt artikel 113 i fördraget, eller någon annan skyddsklausul som kan tillämpas.

AVDELNING IV Gemensamma bestämmelser

Artikel 15

1. Om inte annat föreskrivs i punkt 2 skall de förmånstullsatser som beräknas enligt denna förordning avrundas uppåt eller nedåt till en decimal.

2. När tillämpningen av punkt 1 leder till en förmånstullsats på 0,5 % eller mindre, skall förmånstullen anses vara en fullständig eftergift.

3. Ändringar i bilaga 1 eller 2 som är nödvändiga på grund av ändringar i Kombinerade nomenklaturen skall antas i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 19.

Artikel 16

1. Medlemsstaterna skall inom sex veckor efter varje kvartalsslut skicka sina statistiska uppgifter om varor som godtagits för fri omsättning under det kvartalet enligt de tullförmåner som föreskrivs i denna förordning till Europeiska gemenskapernas statistikkontor. Dessa uppgifter, som skall hänvisa till numren i Kombinerade nomenklaturen och i förekommande fall till TARIC-numren, skall visa de värden, mängder och eventuella extra mängdenheter som krävs enligt definitionerna i förordningarna (EEG) nr 1736/75(5) och nr 3367/87(6), fördelat efter ursprungsland.

2. Medlemsstaterna skall på kommissionens begäran och senast den elfte dagen i varje månad, lämna uppgifter till kommissionen om de mängder produkter för vilka förmåns-behandling beviljades under föregående månad. Medlemsstaterna och kommissionen skall ha ett nära samarbete för att säkerställa att denna bestämmelse efterlevs.

Artikel 17

1. En kommitté för förvaltningen av allmänna tullförmåner, nedan kallad "kommittén", inrättas härmed. Den skall bestå av företrädare för medlemsstaterna och ha en företrädare för kommissionen som ordförande.

2. Kommittén skall själv fastställa sin arbetsordning.

Artikel 18

1. Kommittén får undersöka alla ärenden som rör tillämpning av denna förordning och som ordföranden tar upp antingen på eget initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat.

2. Kommittén skall med ledning av en årlig rapport från kommissionen undersöka i vilken utsträckning principen om neutralitet i detta systems verkningar har respekterats samt alla åtgärder som kommissionen överväger, antingen i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 19 eller genom ett förslag till rådet, för att säkerställa att principen iakttas.

3. Kommittén skall på grundval av en årlig rapport från kommissionen undersöka effekten av stimulansordningen i kampen mot narkotika, inbegripet de framsteg som de länder som anges i bilaga 5 gjort i kampen mot narkotika, och, om dessa framsteg är otillräckliga, varje åtgärd som kommissionen överväger att vidta enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 19 och efter samråd med landet i fråga, för att helt eller delvis upphöra med tillämpningen av artikel 3.

Artikel 19

1. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Den skall fatta sitt beslut med den majoritet som fastställs i artikel 148.2 i fördraget. Ordföranden får inte rösta.

2. a) Kommissionen skall själv anta förslaget om det är förenligt med kommitténs yttrande.

b) Om förslaget inte är förenligt med kommitténs yttrande eller om inget yttrande avges, skall kommissionen utan dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärder som skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.

c) Om rådet inte har fattat något beslut inom tre månader från det att förslaget mottagits, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna skall vidtas.

AVDELNING V Övergångsbestämmelser

Artikel 20

1. Genom undantag från artikel 2 får den förmånsbehandling som är tillämplig i medlemsstaterna under 1994 beviljas för varor som övergår till fri omsättning inom gemenskapen före den 15 mars 1995 under förutsättning att

- varorna i fråga omfattas av ett köpekontrakt som ingåtts under 1994,

- det för tullmyndigheterna kan bevisas att dessa varor lämnade ursprungslandet före den 1 januari 1995, och

- denna förmånsbehandling inte har avbrutits vare sig genom en kommissionsförordning eller genom att en tullkvot tömts.

2. Tullmyndigheterna får anse att villkoret i andra strecksatsen i punkt 1 uppfyllts om någon av följande handlingar visas upp för dem:

- Vid sjötransport eller transport på inre vattenvägar: ett konossement av vilket det framgår att lastning har ägt rum före nämnda dag.

- Vid järnvägstransport: en fraktsedel som järnvägsbolaget i avsändningslandet har godtagit före nämnda dag.

- Vid vägtransport: en TIR-carnet som har utfärdats av tullkontoret i urspungslandet eller någon annan lämplig handling som påtecknats av behöriga tullmyndigheter i ursprungslandet före nämnda dag.

- Vid flygtransport: en luftfraktsedel av vilken det framgår att flygbolaget har mottagit produkterna före nämnda dag.

Artikel 21

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1995.

Den skall tillämpas i fyra år.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 19 december 1994

På rådets vägnar

K. KINKEL

Ordförande

(1) EGT nr C 333, 29.11.1994, s. 9.

(2) EGT nr C 341, 5.12.1994.

(3) Yttrandet avgett den 11 oktober 1994.

(4) EGT nr L 302, 19.10.1992, s. 1.

(5) EGT nr L 183, 14.7.1975, s. 3.

(6) EGT nr L 321, 11.11.1987, s. 3.

BILAGA 1

PRODUKTERS KÄNSLIGHETSGRAD(1)

DEL 1

>Plats för tabell>

DEL 2

>Plats för tabell>

DEL 3

>Plats för tabell>

DEL 4

>Plats för tabell>

(1) Trots reglerna för tolkning av Kombinerade nomenklaturen skall lydelsen av "Varuslag" endast anses vara vägledande, eftersom förmånssystemet vad gäller denna bilaga bestäms av KN-numrens omfattning. Där "ex KN-nummer" anges, skall förmånssystemet bestämmas genom att KN-numret och motsvarande varubeskrivning tillämpas tillsammans.

BILAGA 2

DEL 1

>Plats för tabell>

DEL 2

Bestämningsmetod för de länder och sektorer som avses i artikel 4

I. Klassificering av förmånsländer enligt utvecklingsindex

Genom utvecklingsindex fastställs varje enskilt lands allmänna industriella utvecklingsnivå jämfört med utvecklingsnivån i Europeiska unionen. Indexet består av en kombination av inkomst per invånare och omfånget av exporten av tillverkade varor uttryckt på följande sätt:

>NUM>{log[>NUM>(Yi/>DEN>POPi)/>DEN"NUM>(Yeu/>DEN>POPeu)] + log[>NUM>Xi/>DEN>Xeu]}/>DEN>2

enligt vilket

>Plats för tabell>

Om index enligt denna formel är lika med 0 är den industriella utvecklingsnivån i förmånslandet densamma som i Europeiska unionen.

De siffror som avser inkomst och befolkningsmängd är hämtade från Världsbankens statistik (World Development Report 1993) och de som avser export av tillverkade varor från "the Unctad Handbook of International Trade and Development Statistics" (1992).

II. Klassificering av förmånsländer enligt deras relativa specialiseringsindex per område

Ett förmånslands specialiseringsindex utgörs av förhållandet mellan å ena sidan landets andel av import inom en viss sektor av gemenskapens sammanlagda import inom denna sektor och å andra sidan landets andel av gemenskapens sammanlagda import.

III. Kombination av utvecklings- och specialiseringsindex

Kombinationen av dessa två index avgör hur artikel 4 kommer att tillämpas för varje enskilt förmånsland.

För länder vars utvecklingsindex är högre än 1 gäller artikel 4 när specialiseringsindexet är lika med eller högre än 1.

För länder vars utvecklingsindex är mellan 1 och 1,23 gäller artikel 4 när specialiseringsindexet är lika med eller högre än 1,5.

För länder vars utvecklingsindex är mellan 1,23 och 1,70 gäller artikel 4 när specialiseringsindexet är lika med eller högre än 5.

För länder vars utvecklingsindex är mellan 1,70 och 2 gäller artikel 4 när specialiseringsindexet är lika med eller högre än 7.

Artikel 4 gäller inte för länder vars utvecklingsindex är lägre än 2.

(1a) Trots reglerna för tolkning av Kombinerade nomenklaturen skall lydelsen av "Varuslag" endast anses vara vägledande, eftersom förmånssystemet vad gäller denna bilaga bestäms av KN-numrens omfattning. Där "ex KN-nummer" anges, skall förmånssystemet bestämmas genom att KN-numret och motsvarande varubeskrivning tillämpas tillsammans.

BILAGA 3

Förteckning över förmånsländer och territorier som är berättigade till allmänna tullförmåner(1)

A. OBEROENDE LÄNDER

>Plats för tabell>

B. LÄNDER OCH TERRITORIER

>Plats för tabell>

(1) Nummerkoden före varje förmånsland är det som anges i geonomenklaturen (Förordning [EG] nr 3079/94 [EGT nr L 325, 17.12.1994, s. 17.]).

BILAGA 4

>Plats för tabell>

BILAGA 5

>Plats för tabell>

BILAGA 6

DEL 1

>Plats för tabell>

DEL 2

>Plats för tabell>

(1) Trots reglerna för tolkning av Kombinerade Nomenklaturen skall lydelsen av "Varuslag" anses ha enbart informativt värde, eftersom förmånssystemet vad gäller denna bilaga är fastställt genom KN-numrens omfattning. Där "ex KN-nummer" anges, skall förmånssystemet fastställas genom att KN-numret och motsvarande varubeskrivning tillämpas tillsammans.

BILAGA 7

Förteckning över länder med en BNP per capita av mer än 6 000 US-dollar under 1991 (med ledning av Världsbankens uppgifter)

Hongkong

Singapore

Republiken Korea

Saudiarabien

Oman

Brunei

Qatar

Förenade arabemiraten

Kuwait

Bahrain

Libyen

Nauru

BILAGA 8

Faktorer som skall beaktas vid tillämpning av artikel 14.3

- Minskning av gemenskapsproducenternas marknadsandel

- Minskning av deras produktion

- Ökning av deras lager

- Nedläggning av deras produktionskapacitet

- Konkurser

- Låg lönsamhet

- Lågt kapacitetsutnyttjande

- Sysselsättningnivå

- Handel

- Priser

BILAGA 9

>Plats för tabell>