KOMMISSIONENS BESLUT

av den 9 mars 1999

om ett förfarande enligt rådets direktiv (EEG) nr 4064/89

(Ärende IV/M. 1313 - Danish Crown/Vestjyske Slagterier)

[delgivet med nr K(1999)560]

(Endast den engelska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2000/42/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 57.2 a i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer(1), senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 1310/97(2), särskilt artikel 8.2 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 6 november 1998 att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha givit de berörda företagen tillfälle att yttra sig om kommissionens invändningar,

med beaktande av yttrandet från Rådgivande kommittén för företagskoncentrationer(3), och

av följande skäl:

1. Den 5 oktober 1998 mottog kommissionen en anmälan om en koncentration enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 4064/89 ("koncentrationsförordningen") rörande ett samgående mellan de danska andelsföreningarna Danish Crown AmbA ("Danish Crown") och Vestjyske Slagterier A.m.b.A. ("Vestjyske Slagterier").

2. I ett beslut av den 6 november 1998 fann kommissionen att det förelåg starka tvivel om den anmälda koncentrationens förenlighet med den gemensamma marknaden. Med anledning därav inledde kommissionen ett förfarande i detta ärende i enlighet med artikel 6.1 c i koncentrationsförordningen.

I. PARTERNA

3. Danish Crown är Danmarks största andelsägda slakteri med 13122 medlemmar (uppfödare) som levererar slaktdjur (grisar och nötkreatur) till företaget. Danish Crown verkar på alla nivåer från slakt till bearbetning och försäljning av kött. Företagets främsta verksamheter inom gemenskapen är förlagda till Förenade kungariket, Tyskland, Frankrike, Danmark och Italien.

4. Vestjyske Slagterier är Danmarks näst största andelsägda slakteri med 17722 medlemmar (uppfödare) som levererar slaktdjur (grisar och nötkreatur) till företaget. Vestjyske Slagterier verkar på alla nivåer från slakt till bearbetning och försäljning av kött. Företagets främsta verksamheter inom gemenskapen är förlagda till Danmark, Tyskland, Förenade kungariket, Frankrike och Italien.

II. TRANSAKTIONEN

5. Den anmälda koncentrationen består av en fusion av verksamheterna i Danish Crown och Vestjyske Slagterier i en ny sammanslagen andelsförening där Danish Crown och Vestjyske Slagterier ("parterna") kommer att samla all sin verksamhet och sina tillgångar och skulder. Parternas medlemmar kommer kollektivt att ingå i den nya föreningen som medlemmar. Parterna slaktar omkring 16 miljoner grisar och 50000 nötkreatur årligen. Bolaget kommer att bli Europas(4) största slakteriföretag och världens största exportör av svin.

6. Dessutom är parterna delägare i fyra andra danska andelsföretag, nämligen daka a.m.b.a. ("daka"), Danske Andelsslagteriers Tarmsalg - Schaub & Co. a.m.b.a. ("DAT-Schaub"), Slagteriernes Fællesinkøbsforening a.m.b.a. ("SFK") och Scan-Hide a.m.b.a. ("Scan-Hide"). Till följd av fusionen kommer parterna att få kontroll över vart och ett av dessa fyra andelsföreningar av skäl som framgår nedan.

7. Daka är verksamt inom området animaliebearbetning (slaktbiprodukter). Företaget ägs av Danish Crown (43 %), Vestjyske Slagterier (34 %), TiCan (3,8 %) och ett antal andra slakterier och detaljhandlare (12,5 %). Efter fusionen kommer fem av styrelsens tio ledamöter att utses av parterna. Två ledamöter väljs av de anställda. Enligt stadgarna skall ett speciellt system tillämpas vid utnämningen av styrelsemedlemmar, och ordföranden, som har den utslagsgivande rösten, utses av majoriteten i styrelsen som också ansvarar för utformningen av företagets affärsinriktning. Efter fusionen kommer parterna att ha omkring 86 av bolagsstämmans 114 röster. Enligt stadgarna kan stadgeändringar ske först efter godkännande från en annan oberoende medlem med minst tre röster.

8. Den organisation som uppstår efter fusionen kommer att inneha 75 % av bolagsstämmans röster och kommer således att kunna fatta strategiska beslut för företaget (budget, affärsplanering och viktiga investeringar). Dessutom kommer parterna att inneha hälften av rösterna i styrelsen och styrelseordföranden kan inte utses utan deras samtycke. Parterna kommer att få ett avgörande inflytande och därigenom fullständig kontroll enligt artikel 3 i koncentrationsförordningen.

9. DAT-Schaub är sedan aktivt inom området bearbetning och försäljning av tarmar från djur som slaktas i de danska andelsslakterierna. Företaget handlar också med kryddor samt med kött och köttprodukter (parternas huvudsakliga verksamhet). DAT-Schaub ägs av Danish Crown (49,8 %), Vestjyske Slagterier (31 %), Steff-Houlberg (13,8 %) och TiCan (5,5 %). Efter fusionen kommer sex av styrelsens nio ledamöter att utses av parterna och cirka 80 av de 101 delegaterna vid bolagsstämman. Enligt stadgarna skall minst två oberoende medlemmar tillstyrka varje resolution som antas av bolagsstämman. En medlem som representerar två tredjedelar eller mer av rösterna, som exempelvis den sammanslagna organisationen, kan emellertid ändra stadgarna.

10. Den sammanslagna organisationen kommer att inneha 80 % av bolagsstämmans röster och får en klar majoritet i bolagsstyrelsen. Majoriteten i bolagsstämman gör att den kan ändra de regler i stadgarna som föreskriver samtycke från två oberoende medlemmar för varje beslut i bolagsstämman. Därför kommer parterna som en följd av fusionen att få fullständig kontroll över DAT-Schaub.

11. SFK förser kött- och livsmedelsindustrin med förpackningsmaterial, kryddor och livsmedelsingredienser, rengöringsprodukter, kläder samt verktyg, maskiner och utrustning till köttindustrin. SFK ägs av Danish Crown (42,6 %), Vestjyske Slagterier (24,7 %), Steff-Houlberg (17,4 %) andra slakterier (14,4 %) och TiCan (1,1 %). Styrelsen består av högst tolv ledamöter. Maximalt åtta av dem utses av medlemmar i Danske Slagterier och parterna skulle kunna utse fem av dessa(5). Två styrelseledamöter utses av övriga slakterier medan ytterligare två ledamöter utses av de anställda. Styrelsebeslutet fattas med enkel majoritet och ordföranden har den utslagsgivande rösten. Styrelsen ansvarar för utformningen av företagets affärsinriktning. Parterna kommer att inneha 74 % av bolagsstämmans röster. Resolutioner antas med enkel majoritet av bolagsstämman, men beslut om att ändra stadgarna kan inte fattas utan att minst två oberoende medlemmar tillstyrker beslutet.

12. Den organisation som uppstår efter fusionen kommer att inneha 74 % av bolagsstämmans röster och kommer således att kunna fatta strategiska beslut för företaget (budget, affärsplanering och viktiga investeringar). Parterna kommer således att få ett avgörande inflytande och därigenom fullständig kontroll enligt artikel 3 i koncentrationsförordningen.

13. Scan-Hide säljer råa, sorterade och saltade hudar från nötkreatur. Företaget ägs av Vestjyske slagterier (47,3 %), Danish Crown (33,2 %) och andra slakterier (19,5 %). Före fusionen hade ingen av parterna full kontroll över Scan-Hide, även om Vestjyske Slagterier i år undantagsvis skulle kunna inneha mer än 50 % av rösterna i bolagsstämman, eftersom företaget levererade mer än hälften av skinnen förra året. Efter fusionen kommer fem av styrelsens åtta ledamöter att utses av parterna och inneha omkring 82 av de 104 rösterna vid bolagsstämman. Till följd av fusionen kommer parterna således att få fullständig kontroll över Scan-Hide.

III. FUSIONEN

14. På grundval av det ovanstående kan förfarandet anses leda till en koncentration som innebär en fullständig sammanslagning mellan Danish Crown och Vestjyske Slagterier enligt artikel 3.1 a i koncentrationsförordningen och parternas förvärv av kontrollen i vart och ett av de fyra andelsföretagen (daka, DAT-Schaub, SFK och Scan-Hide) enligt artikel 3.1 b i koncentrationsförordningen.

IV. GEMENSKAPSDIMENSION

15. Transaktionen har en gemenskapsdimension enligt artikel 1.2 i koncentrationsförordningen, eftersom den sammanlagda omsättningen för samtliga de berörda företagen överstiger 5000 miljoner euro (Danish Crown: 3126 miljoner euro, Vestjyske Slagterier: 1496 miljoner euro, daka: 68 miljoner euro, SFK: 116,8 miljoner euro, Scan-Hide: 39,9 miljoner euro och DAT-Schaub: 589,3 miljoner euro)(6). Dessutom har Danish Crown (2053 miljoner euro), Vestjyske Slagterier (865,3 miljoner euro) och DAT-Schaub (328,7 miljoner euro) en sammanlagd omsättning inom gemenskapen som överstiger 250 miljoner ecu. Danish Crown, Vestjyske Slagterier, Scan-Hide och DAT-Schaub uppnår inte mer än två tredjedelar av sin sammanlagda omsättning inom gemenskapen inom en och samma medlemsstat.

16. Transaktionen kräver inte samarbete med EFTA:s övervakningsmyndighet enligt EES-avtalet.

V. RELEVANTA MARKNADER

17. Parterna ägnar sig åt inköp av levande djur för slakt, försäljning av färskt kött för konsumtion, försäljning av färskt kött för industriell bearbetning och försäljning av bearbetade köttprodukter. Verksamheterna inom daka, DAT-Schaub, SFK och Scan-Hide har beskrivits ovan.

18. I sin anmälan anförde parterna att de berörda marknaderna är i) marknaden för slakt av levande djur (uppdelad efter varje art, t.ex. svin, nötkreatur och lamm) i "Nordeuropa" (dvs. Danmark, Sverige, Tyskland och Beneluxländerna), ii) hela gemenskapsmarknaden för alla typer av kött och iii) den danska marknaden för tillvaratagande och bearbetning av slaktbiprodukter från slakthus (animaliebearbetning).

19. Av skäl som anges nedan anser kommissionen att de relevanta marknaderna bör definieras snävare. Oavsett vilken marknadsdefinition som väljs, anser emellertid kommissionen att fusionen inte föranleder några betänkligheter i fråga om uppköp av lamm och får och försäljning av kött av sådana djur. Dessutom ger inte heller DAT-Schaubs, SFK:s och Scan-Hides affärsverksamhet på andra marknader än dem som beskrivs nedan upphov till några betänkligheter.

A. RELEVANTA PRODUKTMARKNADER

a) Inköp av levande grisar och nötboskap för slakt

20. I fråga om slakt av levande djur har parterna hävdat att slaktprocesserna i ett slakteri skiljer sig från art till art och inte kan ändras inom rimlig tid och utan avsevärda kostnader. Dessutom skulle det kosta både tid och pengar för en djuruppfödare att byta från uppfödning av en art till en annan (t.ex. föda upp nötboskap i stället för till exempel svin). Därför föreligger ingen utbytbarhet på leverantörsidan mellan de olika arterna på slakterinivå. Kommissionens undersökningar har bekräftat dessa uppgifter.

21 Sammanfattningsvis utgör inköpet av grisar respektive nötboskap för slakt två olika relevanta marknader.

b) Marknaderna för färskt kött

Gris- respektive nötkött utgör separata relevanta marknader

22. Parterna hävdar i sin anmälan att alla typer av kött, såsom kött från gris, nöt och kalv, får och lamm samt fjäderfä, tillsammans med bearbetade köttprodukter tillhör samma produktmarknad, eftersom de lätt kan bytas ut mot varandra i konsumtionsledet.

23. Kommissionen har emellertid i sina tidigare ärenden i fråga om marknader för konsumentprodukter kommit fram till att endast utbytbarhet i funktionellt avseende inte räcker för att definiera den relevanta produktmarknaden(7). Vad gäller kött har det på liknande sätt visat sig att (vid bedömningen av den aktuella fusionens inflytande på konkurrensen) olika typer av kött inte bör anses vara delar av samma relevanta marknad.

24. Det skall först och främst understrykas att de olika typerna av färskt kött prissätts olika med nötkött som det genomsnittligen dyraste, griskött 20-25 % billigare och fjäderfäkött omkring hälften så dyrt som nötkött. Dessutom uppfattas dessa köttyper på olika sätt av konsumenterna och har därför olika ställning på marknaden. Till exempel i fråga om köttets egenskaper såsom arom, smak, näringsvärde, mörhet, kostnad och lätthet att tillaga visar uppgifterna i kommissionens undersökning att fjäderfäkött i Danmark fick det högsta medelbetyget, med särskilt höga noteringar för mörhet och lätthet att tillaga, medan nötkött fick högt betyg för arom och smak men låga betyg i fråga om priset. Griskött däremot fick höga noteringar för lätthet att tillaga, arom och smak men lågt betyg i fråga om fetthalt.

25. Dessa synpunkter bekräftas av uppgifter från köttgrossister och detaljhandlare, vilka har visat att det finns avsevärda underliggande skillnader i konsumenternas skäl till att köpa olika typer av kött. Genom sin speciella smak och specifika framtoning (säsongsbunden konsumtion kring påsk) skiljer sig lammkött från andra typer av kött. Ett typiskt skäl till att köpa fjäderfäkött är att det uppfattas som "hälsosamt" och "magert". I Danmark styrs konsumtionen av griskött i hög grad av traditionen. På grundval av prisskillnaderna, konsumenternas uppfattning om produkterna och deras konsumtionsmönster, kan man sluta sig till att det bara finns en viss grad av utbytbarhet mellan de olika typerna av kött.

26. Kommissionen frågade köparna om de ansåg att en fem- till tioprocentig ökning av priset på gris- eller nötkött skulle få dem att välja andra typer av kött (nöt- respektive gris-, lamm- eller fjäderfäkött och bearbetade köttprodukter). De danska storköken har angivit att en sådan prisökning inte skulle ändra deras konsumtionsmönster. Enligt de danska grossisternas mening skulle en omläggning från nöt- till griskött respektive från nöt- till gris- eller fjäderfäkött endast vara möjlig i viss utsträckning. Enligt de danska grossisternas mening skulle en omläggning från nöt- till griskött respektive från nöt- till gris- eller fjäderfäkött endast vara möjlig i viss utsträckning. Enligt de danska livsmedelshandlarna skulle efterfrågan på nötkött inte påverkas av en ökning eller minskning av priset på nötkött. Vissa livsmedelshandlare menade att konsumenterna till följd av en ökning respektive minskning av priset snarast skulle köpa billigare respektive dyrare nötköttsdelar. I fråga om griskött ansåg snabbköpen att en ökning av priset på griskött skulle kunna leda till en viss övergång till fjäderfäkött. Sammanfattningsvis bekräftar denna marknadsinformation alltså att de olika typerna av kött endast ofullständigt kan ersätta varandra och att således endast en viss grad av utbytbarhet föreligger mellan de olika typerna av färskt kött.

27. Parterna har lagt fram ett diagram över utvecklingen av de relativa priserna för griskött och den relativa konsumtionen av griskött (se bilaga 21 till anmälan). Detta diagram visar att det relativa priset på griskött har fluktuerat starkt utan att det lett till någon stor fluktuation i relativ köttkonsumtion. I synnerhet visar det sig att förändringarna i det relativa priset på griskött på fyra procentenheter mellan 1986 och 1988 samt förändringar på sju procentenheter mellan 1992 och 1995 ledde till proportionellt mindre förändringar i relativ konsumtion. Uppgifterna i detta diagram stöder slutsatsen att endast en begränsad utbytbarhet föreligger mellan griskött och andra typer av kött till följd av prisändringar.

28. I sin anmälan redovisar parterna egenpriselasticiteter för griskött på - 0,35, - 0,4, och - 0,53. Källorna är OECD och GD VI vid kommissionen. Särskilt i fråga om gemenskapen har OECD uppskattat egenpriselasticiteter på - 0,3 för nötkött, - 0,3 för griskött, - 0,2 för fjäderfäkött och en korspriselasticitet som är mindre än 0,3 mellan dessa olika typer av kött. Enligt parterna skulle elasticiteterna återspegla läget också på den danska marknaden. Enligt parterna noteras vidare en korspriselasticitet mellan olika typer av kött inom gemenskapen (se anmälan, del 6, s. 5).

29. Kommissionen medger att det kan finnas positiva korspriselasticiteter mellan olika typer av kött. Detta betyder också att prisutvecklingen för olika typer av kött i viss grad hänger samman. Detta betyder emellertid inte att man kan sluta sig till att alla typer av kött är del av samma relevanta produktmarknad när den föreslagna fusionens inflytande på konkurrensen skall bedömas. Den låga nivån på egenpriselasticiteterna för nöt-, gris- och fjäderfäkött antyder tvärtom att ökade marknadspriser för dessa olika typer av kött endast skulle leda till en begränsad volymminskning på grund av övergång till andra typer av kött eller en minskad konsumtion. Dessa priselasticiteter indikerar därför att typerna nöt-, gris- och fjäderfäkött var för sig utgör en separat relevant produktmarknad.

30. Det faktum att gris- och nötkött är separata relevanta produktmarknader bekräftas också av det sätt varpå parterna har organiserat marknadsföringen av gris- och nötkött. Deras försäljningorgansiationer för gris- och nötkött är helt och hållet separerade, och man tillämpar separata marknadsföringsstrategier för gris- och nötkött. Detta låter sig bäst illustreras av det faktum att "forberegningen" av griskött (ett hjälpmedel för försäljningspersonalen vid bedömningen av den optimala prisnivån för en viss styckningsdel) inte innehåller någon särskild hänvisning till priser eller riktpriser för nötkött. I den sammanslagna organisationen (liksom tidigare hos de båda parterna) finns dessutom en nötkreaturskommitté och en grisuppfödningskommitté som var för sig följer och tar upp frågor som rör hela nötkreatursdivisionen respektive svinuppfödningsdivisionen.

31. Också den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) är helt annorlunda i fråga om organisationen av marknaden för nöt- och griskött. Organisationen av marknaden för griskött beskrivs till och med som "mycket liberal" med ett litet antal marknadsreglerande bestämmelser som står till förfogande för kommissionen (inga garanterade minimipriser - visst stöd till privat lagring). Därför går mindre än 1 % av EUGFJ:s totala garantibudget till griskött. Nötköttsordningen innehåller ett system för garanterade priser till producenterna som för närvarande gradvis minskas. Nötkött står för 14 % av EUGFJ:s budget och exportbidragen för nötkött är mycket mer betydande än bidragen för griskött. Det faktum att olika regler gäller för gris- och nötkött är ytterligare ett tecken på att dessa produkter hör hemma på olika marknader. Om de två produkterna skulle höra hemma på samma marknad, skulle effekterna av åtgärder inom en ordning ha stor betydelse för den andra produkten, varför de i så fall skulle ha samma ordning eller två som liknade varandra i hög grad.

32. Vad gäller utbytbarhet på leverantörsidan, är det svårt att ställa om en uppfödningsanläggning för nötkött till en för griskött. Detta beror på att grisar som levereras till ett slakteri är mycket mer homogena än nötboskap. Detta tillåter således en högre automatiseringsgrad för styckning av gris jämfört med styckning av nöt. Vid styckning av nötkött sker ett mycket mer detaljerat urvalsförfarande när slaktkropparna anländer, eftersom de nötkreatur som levereras representerar ett flertal raser och köttsorter.

33. Av alla de skäl som anges ovan kan man alltså dra slutsatsen att färskt griskött och färskt nötkött utgör separata relevanta produktmarknader för bedömningen av den aktuella fusionen. Denna slutsats har inte bestridits av parterna i deras svar ("svaret") på kommissionens utlåtande om anmärkningar enligt artikel 18 i koncentrationsförordningen ("förordningen").

Försäljningen av färskt kött till industriell bearbetning och försäljningen av färskt kött till konsumenter (detaljhandel och storkök) utgör separata relevanta produktmarknader.

34. Kött från slaktade djur konsumeras antingen av konsumenterna som "färskt kött" eller levereras till livsmedelsindustrin för framställning av bearbetade köttprodukter. "Färskt kött" betyder att köttet inte har varit föremål för bearbetning, dvs. inga andra ingredienser eller kryddor har tillsatts, inte heller har köttet tillagats, rökts eller torkats.

35. Merparten av de olika delarna från ett slaktat djur säljs, efter anpassning till de styckningskrav som ställs av köparna, till köttbearbetning eller för att konsumeras som färskt kött. Kommissionen bestrider inte att styckningsspecifikationerna kan ändras förhållandevis enkelt. När köttet har styckats av slakteriet, finns emellertid inget utrymme för utbytbarhet. Parterna har identifierat ett begränsat antal styckningsdelar som säljs både för att bearbetas och konsumeras som färskt kött. Därför finns endast begränsade teoretiska möjligheter till utbytbarhet mellan de båda kanalerna. För att denna utbytbarhet skall kunna utgöra en begränsning för parternas konkurrensstrategier visavi livsmedelshandeln (se nedan), skulle livsmedelsindustrin behöva börja driva grossistverksamhet. Detta är emellertid inte så enkelt på en marknad där det är helt avgörande att köttet är "färskt". Dessutom är livsmedelsindustrins höga uppköspnivå från övriga medlemsstater också ett tecken på att konkurrensvillkoren på denna marknad är annorlunda. Därför anser kommissionen att försäljningen av färskt kött till industriell bearbetning utgör en annan marknad.

Storköksverksamhet, livsmedelshandeln, slakteributiker och gårdsförsäljning utgör separata relevanta produktmarknader men livsmedelshandeln och slakteributikerna kan behandlas i ett sammanhang.

36. Försäljning både av färskt griskött och färskt nötkött till konsumenter kan vidare delas upp i en detaljist- och en storköksmarknad. Dessutom kan detaljistmarknaden delas upp i försäljning av färskt kött genom livsmedelsbutiker, slakteributiker och gårdsförsäljning.

37. Parterna bestrider denna uppdelning. De hävdar att det råder fullständig utbytbarhet mellan dessa kanaler i fråga om tillgång och efterfrågan. Dessutom sägs deras prisstruktur vara identisk, eftersom en förteckning över grundpriser offentliggörs varje vecka och utgör grunden för prisförhandlingarna. Förekomsten av en sådan lista är enligt kommissionen inte nödvändigtvis ett tecken på att dessa kanaler bör betraktas som en marknad. För det första består listan redan av olika kolumner med minskningar eller ökningar av priserna beroende på olika kunder eller kategorier. För det andra avviker parterna ofta från kolumnerna när de förhandlar med enskilda kunder. Därför kan inte förekomsten av en förteckning över grundpriser tas till intäkt för att parterna inte kan tillämpa olika priser mellan dessa kanaler.

38. Storköksmarknaden definieras som försäljning av färskt kött till restauranger, företagsmatsalar och offentligga institutioner samt till cateringföretag som levererar livsmedel till fartyg och på flygplatser. Distinktionen mellan detaljist- och storköksmarknaden grundar sig för det första på att köttets ursprung är mindre viktigt för restaurangverksamheter än för detaljhandlare. restaurangerna tillreder köttet för att servera det till konsumenterna som del av en färdiglagad måltid och säljer inte det färska köttet som sådant. Därför är konsumenternas preferenser i fråga om ursprunget mindre viktiga, vilket har lett till en större andel import till restaurangmarknaden än till detaljmarknaden. För det andra finns det ingen realistisk möjlighet till utbytbarhet mellan de två marknaderna med tanke på skillnaderna i distribution (specialiserad distribution till restauranger via förhållandevis små grossister - direktleveranser från slakterier till detaljister) och förpackning (kött som levereras till snabbköp är i stor utsträckning redan paketerat och märkt med nödvändig information till snabbköpens kunder). För det tredje behöver detaljhandeln alltid leveranser av ett fullständigt sortiment av olika styckningsdelar från färskt gris- och nötkött. Restauranger behöver normalt sett bara de styckningsdelar som ingår i maträtter på deras menyer. För det fjärde framgår det av kommissionens marknadsundersökning att de få stora restauranggrossisterna, som köper sitt kött [mindre än 10 %](8) billigare än några av detaljistkunderna, särskilt små livsmedels- och slakteributiker, inte säljer ett enda kilo griskött till detaljmarknaden.

39. På detaljmarknaden säljs färskt kött till konsumenter via livsmedels- och slakteributiker. Dessa kanaler är olika, eftersom en stor del av slakteributikerna (omkring 100 av ca 820 danska slakteributiker(9)) själva slaktar djuren eller köper köttet hos lokala, privata slakterier som drivs av slakterihandlare. Slakteributikerna köper i mycket högre grad än livsmedelsaffärerna halva eller fjärdedels slaktkroppar eller stora styckningsdelar, även om parterna hävdar att de färska grisköttsprodukter som levereras till slakteributiker och livsmedelsbutiker är de samma. Dessutom är slakteributikernas försäljningspris normalt [mindre än 10 %](10) högre än priset i livsmedelsbutiker, inklusive små butiker. Parterna anser att dessa prisskillnader är en följd av skillnader i volym, handelsstruktur (engångs- eller kontraktsförsäljning) och köpkraft. Slakteributikernas detaljpris är 20-25 % högre för griskött, nötkött och lammkött än livsmedelsbutikernas och upp till 50 % högre för fjäderfäkött och bearbetade köttprodukter.

40. Kommissionen anser att man på grundval av ovanstående uppgifter kan sluta sig till att slakteributiker och livsmedelsbutiker utgör en välavgränsad marknad. Det skall emellertid påpekas att bedömningen av konkurrensförhållandet inte skulle bli annorlunda om man undersökte en särskild livsmedelsmarknad eller en kombinerad detaljistmarknad, eftersom slakteributikerna endast står för omkring 10 % av den kombinerade detaljmarknaden(11).

41. Så kallade gårdsbutiker där uppfödare säljer egna djur i större mängder som halva eller fjärdedels slaktkroppar direkt till konsumenterna skall skiljas från detaljmarknaden. Medan både livsmedelsbutiker och slakteributiker säljer kött i olika styckningsdelar och ger konsumenterna möjlighet att köpa förhållandevis små mängder (vanligtvis den mängd som krävs för en familjemåltid), måste det kött som uppfödarna säljer direkt - oavsett om det är styckningsdelar eller inte - förvaras i konsumentens frysbox. Gårdsbutikernas försäljning utgör således inte något direkt substitut för den "typiske" köparen av små mängder och är det uppenbarligen i än mindre grad för konsumenter som bor i städer(12).

42. Man kan därför dra slutsatsen att restaurang- och gårdsförsäljning utgör separata produktmarknader. Samma slutsats kan dras i fråga om livsmedelsbutiker och slakteributiker även om konkurrensbedömningarna inte skulle vara annorlunda om man avser en separat livsmedelshandelsmarknad eller en kombinerad detaljmarknad.

c) Bearbetat kött

43. En bearbetad köttprodukt definieras som kött från däggdjur eller fjäderfä som innehåller externa ingredienser såsom salt, kryddor, eller som i rått skick har torkats, rökts eller tillagats. Med hänsyn till denna ytterligare behandling av köttet, varvid upp till 20 % av den slutligen behandlade produktens vikt kommer från externa ingredienser och där kött från olika arter ofta blandas, anser kommissionen att bearbetade köttprodukter skall särskiljas från färskt kött. Denna synpunkt har bekräftats av kommissionens marknadsundersökning, där en betydande majoritet av köttgrossisterna, livsmedelsbutikerna, köttbearbetningsföretagen och styckningsföretagen har angivit att konsumenter inte skulle övergå till bearbetade köttprodukter vid en fem- till tioprocentig prisökning i fråga om färskt griskött eller färskt nötkött. Dessutom uppfattar inte konsumenten den bearbetade köttprodukten som kött från ett slaktat djur och kan sällan se köttets ursprungliga egenskaper (magerhet, färg, mörhet, djurart eller typ av kött - griskött/nötkött/fjäderfäkött).

44. Vad gäller bearbetade köttprodukter tyder parternas information på att alla bearbetningsföretag kan använda alla bearbetningsmetoder (torkning, rökning och tillagning) på kött från alla arter. Denna utbytbarhet på leverantörsidan skulle därför stödja slutsatsen att det finns en samlad marknad för bearbetade köttprodukter. Det är emellertid inte nödvändigt att i denna bedömning dra en definitiv slutsats avseende denna marknads omfattning, eftersom det inte skulle påverka bedömningen av fusionen.

d) Tillvaratagande av slakteribiprodukter

45. Denna verksamhet gäller insamling, bearbetning och marknadsföring av oätliga animaliska avfalls- och biprodukter från gårdar och köttindustrin liksom insamling och destruktion av döda djur. Dessa biprodukter omvandlas till köttmjöl, benmjöl, animaliskt fett, hudar från döda djur och blodprodukter.

46. I fråga om slakteriprodukter görs enligt gemenskapslagstiftningen skillnad mellan högrisk- och lågriskmaterial. För att få ta emot högriskmaterial måste en destruktionsanläggning godkännas för detta ändamål. En sådan anläggning har en generell skyldighet att ta emot och behandla specificerat riskmaterial. Alla delar av slaktade djur som inte godkänts av veterinär är högriskmaterial. Naturligt högriskmaterial är t.ex. blodavfall, självdöda djur, svinborst, golvavfall och kasserade slaktkroppar.

47. Lågriskmaterial är material som sorterats ut och godkänts av veterinär. Potentiellt lågriskmaterial är t.ex. inälvor, huvuden, fett, ben, svål och blod. Det är inte nödvändigt att skicka det till en godkänd destruktionsanläggning utan det kan t.ex. skickas till producenter av katt- och hundmat. Om detta potentiella lågriskmaterial inte sorteras ut och inte godkänns av veterinär, skall det dock också betraktas som högriskmaterial.

48. Eftersom högriskmaterial endast kan skickas till en destruktionsanläggning för högriskmaterial, är den relevanta marknaden i detta fall marknaden för högriskmaterial(13). Parterna är ense om denna slutsats.

e) Slutsats

49. Mot bakgrund av ovanstående kan slutsatsen dras att det finns separata marknader för uppköp av levande grisar och nötboskap avsedda för slakt, färskt griskött och färskt nötkött. Dessutom kan färskt griskött respektive färskt nötkött delas upp i försäljning till industriell bearbetning och till konsumenter. På det sistnämnda området skall detalj- och storköksmarknaden betraktas som separata marknader. På detaljmarknaden säljs färskt kött till konsumenten genom livsmedelsbutiker, slakteributiker och gårdsförsäljning. Det kan lämnas därhän huruvida livsmedelsbutiker och slakteributiker utgör avgränsade marknader, eftersom slakteributikernas begränsade andel av detaljmarknaden gör att bedömningen i ett sådant fall inte skulle bli mycket annorlunda. Slutligen är den relevanta produktmarknaden för slakteriavfall marknaden för högriskmaterial. För övriga produkter kan marknadsdefinitionen lämnas öppen.

B. DE RELEVANTA GEOGRAFISKA MARKNADERNA

a) Uppköp av levande slaktsvin

50. Parterna anser att den geografiska marknaden för slakt av grisar är "norra delen av gemenskapen", dvs. Danmark, Tyskland, Beneluxländerna och södra Sverige(14). Denna avgränsning av den geografiska marknaden grundar sig på möjligheten att transportera djur till slakt. I detta sammanhang har parterna hävdat i) att transportkostnaderna är begränsade eftersom de vid ett avstånd på 1000 km endast skulle utgöra omkring 5-6 % av produktens pris, ii) att, även om gemenskapslagstiftningen föreskriver att djur skall rastas, ha foder och vatten om de transporteras längre än åtta timmar, gör speciellt utrustade lastbilar att transporter på 24 timmar är möjliga, inklusive in- och urlastning, och transportsträckor på 1500-1600 km och iii) att det är in- och urlastningen av grisarna och inte själva transporten som är den främsta orsaken till uppkomsten av stress.

51. Parterna har dessutom hänvisat till att exporten av levande slaktsvin från Danmark till Tyskland har stigit från 188000 grisar 1996 till omkring 307000 år 1998. Dessutom har man hävdat att de ekonomiska skälen till transporten av levande grisar från Danmark till Tyskland är de tyska slakteriernas betydande överkapacitet (omkring 30 %) och att tyska slakterier och andra slakterier inom gemenskapen betalar mer än danska slakterier, även om prisfluktuationer i en medlemsstat följs av samma utveckling i andra medlemsstater. Slutligen menar man att fler än 5 miljoner slaktsvin transporteras mellan medlemsstaterna, varav 2,8 miljoner slaktsvin exporterades från Nederländerna till andra länder 1996 och av dessa nästan 2 miljoner till Tyskland (den större delen av exporten går förmodligen till slakterier omkring 50-80 km från den nederländska gränsen) men också omkring 360000 till Italien.

52. Vad gäller definitionen av den relevanta geografiska marknaden har kommissionens undersökning emellertid givit följande resultat:

53. Det första elementet är upptagningsområdet, dvs. det område som förser slakterierna med grisarna. Kommissionens undersökning har visat att danska och utländska grisslakterier köper 90 % av de levande grisarna inom ett avstånd av 120 km från slakteriet.

54. Parterna har i sitt svar hävdat (s. 37-38) att detta av två skäl inte är tillräckligt för att dra slutsatsen att det finns en särskild dansk marknad för grisar. Till följd av de låga transportkostnaderna överensstämmer för det första det danska mönstret för upptagning helt med den faktiska utbytbarheten inom den större nordeuropeiska marknaden. För det andra hävdar parterna att detta mönster av lokal upptagning återspeglar historisk anskaffningspraxis och är inte ett tecken på att det saknas ett effektivt konkurrenstryck inom ett större område. Kommissionen menar emellertid att möjligheten till en effektiv utbytbarhet och det därav följande konkurrenstrycket inom ett större område är mycket begränsat för 94 % av den danska svinproduktionen, eftersom jordbrukarna är bundna av andelsförpliktelser (se nedan). Även på grundval av ett upptagningsområde på 120 km, är de danska slakteriernas uppköp av utländska grisar och utländska slakteriers uppköp av danska grisar begränsat, vilket kan utläsas av import- och exportuppgifterna nedan.

55. För det andra är exporten av slaktsvin från Danmark begränsad, och det exporteras nästan uteslutande till Tyskland. Trots förhållandevis stora prisskillnader mellan Danmark och Tyskland åren 1996 och 1997 har denna export därutöver varit ganska begränsad. År 1995 stod exporten för mindre än 1 % av den totala produktionen och prisskillnaden i förhållande till Tyskland var 0,57 %. År 1996 exporterades 188000 slaktsvin, vilket motsvarar mindre än 1 % av hela den danska produktionen av slaktsvin(15) och prisskillnaden var 4,3 %. År 1997 var antalet grisar 245000, vilket motsvarar mindre än 1,3 % av den totala produktionen och prisskillnaden 4,9 %(16). År 1998 uppgick den totala exporten till 307000 grisar, vilket motsvarar mindre än 1,6 % av den totala produktionen och prisskillnaden till 2,5 % för de första 37 veckorna (sett över hela året var priserna i Danmark 0,24 % högre än i Tyskland).

56. Parterna hävdar att uppgifterna ovan visar en betydande exportökning till Tyskland under perioden 1995 till 1998, och att det totala antalet ökade under 1998, när prisskillnaderna var betydligt mindre än under perioden 1996 till 1997, då de större prisskillnaderna berodde på i stor utsträckning oförutsedda faktorer (BSE och svinpest i Nederländerna).

57. Kommissionen medger att exporten har ökat ytterligare. Den är emellertid extremt begränsad i jämförelse med exempelvis exporten av grisar från Nederländerna till Tyskland. Exempelvis år 1996 var priset i Tyskland endast 1,5 % högre än i Nederländerna (jämfört med 4,3 % prisskillnad visavi Danmark) och Nederländerna exporterade 1916201 slaktsvin till Tyskland. Dessa exportflöden står för omkring 15 % av den nederländska produktionen av slaktsvin, jämfört med mindre än 1 % av den danska produktionen. Slutsatsen kan därför dras att avsevärt högre priser i Tyskland under tre år inte har påverkat den danska exporten i någon nämnvärd utsträckning.

58. Det kan noteras att praktiskt taget ingen import av slaktsvin till Danmark förekommer (nästan 3000 år 1997 och endast 210 år 1998 - alla från Sverige). Detta är troligen följderna av bestämmelser som antagits av Danske Slagterier för att undvika "smittsamma svinsjukdomar". Dessa bestämmelser innebär att ett slakteri skall ha möjlighet att hålla utländska och lokala svin avskilda från varandra, samt att priset är omkring 20 % lägre för importerade svin. Parterna hävdar att dessa regler inte hindrar import av slaktsvin utan endast är till för att garantera att den veterinärmedicinska skyddsnivån, som bland annat är kopplad till exempelvis United States Department of Agriculture (USDA) veterinärmedicinska godkännanden, kan upprätthållas i det aktuella slakteriet. USDA:s veterinärmedicinska godkännande skulle kunna ges för import från Sverige, Förenade kungariket och Irland. Kommissionen medger att dessa bestämmelser teoretiskt sett inte förbjuder andelsslakterierna att importera, men att de i praktiken försvårar importen i hög grad. Parterna hävdar dessutom att privata slakterier, varav de flesta inte är godkända av USDA, fritt kan importera slaktdjur utan några rabatter. Någon sådan import har ännu inte ägt rum, eftersom det relativa priset inte har utgjort någon anledning till svinimport. Kommissionen medger att de privata slakterierna som står för 4 % av den danska slakten kan importera. Det kan emellertid ifrågasättas, huruvida slakterier, av vilka de största slaktar färre än 200000 svin årligen, har en organisationsstruktur som möjliggör sådan import.

59. För det tredje har inga svinuppfödare anslutit sig till något utländskt andelsföretag eller börjat exportera, trots att medlemmarna har haft möjlighet att säga upp sitt medlemskap med omedelbar verkan under en period av två veckor efter det att parterna den 29 september 1998 kommit överens om att gå samman. Parterna har meddelat kommissionen att Steff-Houlbert utnyttjade denna möjlighet genom att godkänna uppfödare från Jylland och Fyn som medlemmar. Dessa medlemmar förväntas producera mer än 600000 svin.

60. Parterna hävdar att detta förhållande inte är relevant, eftersom de tyska priserna på svin vid denna tidpunkt var lägre än de danska, och uppfödarna kan ha intagit en avvaktande hållning, särskilt under de nuvarande dåliga marknadsförhållandena. Kommissionen menar att denna hållning kan betraktas som ytterligare ett uttryck för att de danska svinuppfödarna traditionellt föredrar den stabilitet som är knuten till långsiktiga kontrakt (dvs. medlemskap i en andelsförening - se nedan) i stället för de möjligheter och risker som förknippas med en "spot-marknad" (dvs. utan medlemskap). Det kan noteras att de problem som har uppstått när en andelsförening varit mindre framgångsrik än andra alltid har lösts genom en koncentration av varandra närstående (danska) andelsföreningar, snarare än genom att medlemmarna i andelsföreningarna börjat leverera till privata slakterier eller till exportmarknaderna.

61. Kommissionen anser att de ovannämnda faktorerna alla är ett uttryck för vilken stor betydelse svinslakteriernas andelsstruktur har i Danmark och att den relevanta geografiska marknaden därför mestadels är nationell när det gäller uppköp av levande svin i Danmark(17). De fyra danska andelsföretagen täcker 94 % av den danska svinslakten och denna andel har varit densamma åtminstone under de senaste fem åren. För uppfödare som är medlemmar i en andelsförening gäller följande bestämmelser: a) de har en exklusiv leveransskyldighet visavi sin förening, b) de kan lämna andelsföreningen med ett varsel på 12-24 månader, och c) de får en bonus på 4-8 % av vad de totalt fått i betalning för de levererade svinen, vilken betalas ut en gång om året (se nedan). Utöver dessa strukturella kopplingar är svinpriserna mycket konjunkturbetingade. Uppfödaren måste därför väga fördelar mot nackdelar med att byta ut sin ställning som medlem i en andelsförening i dag mot en ställning som icke-medlem i ett tämligen osäkert ekonomiskt klimat. Medlemmarna i en andelsförening kommer därför att sakna möjlighet att omedelbart reagera på en eventuell prisändring på marknaden. Det faktum att uppfödaren efter begäran om utträde kan dra tillbaka sin begäran upp till tre månader innan den träder i kraft ändrar inte dessa slutsatser, eftersom uppfödaren fortfarande bara kan lämna organisationen en gång om året.

62. Vid den muntliga utfrågningen lade parterna fram uppgifter som visar att priserna på levande svin i Danmark tidigare har förändrats på samma sätt som priserna i övriga nordeuropeiska länder. Parterna visade särskilt ett diagram över den kvartalsvisa prisutvecklingen för levande grisar i Danmark, Tyskland, Frankrike, Nederländerna och Sverige, ett diagram som vecka för vecka visar det tyska priset för levande svin i förhållande till det danska samt en beräkning av korrelationskoefficienterna för de kvartalsvisa genomsnittspriserna för levande svin i Danmark i förhållande till Tyskland (0,97), Nederländerna (0,98) och Sverige (0,93). Parterna anser att denna prisutveckling och dessa korrelationskoefficienter är ett bevis för att svinpriserna i de olika länderna har en markant tendens att röra sig i samma riktning över tiden, vilket tyder på att konkurrenstrycket håller samman prisbildningen.

63. Kommissionen har undersökt dessa uppgifter och kommit fram till att prisutvecklingen och de korrigeringskoefficienter som parterna har lagt fram inte utgör bevis för något konkurrenstryck för parterna på den danska marknaden för handel med levande svin. För det första kan det finnas gemensamma faktorer, såsom utvecklingen av foderpriserna, som i viss omfattning skapar korrelationerna. Ännu viktigare är det att den danska exporten av levande svin endast har varit i storleksordningen 0-2 %, vilket nämns skäl 55. Den låga exportnivån, också under perioder med prisskillnader mellan Danmark och Tyskland, beror huvudsakligen på uppfödarnas kontraktsskyldigheter att leverera svin till sitt eget andelsslakteri. Därför saknar uppfödarna i praktiken möjlighet att exportera levande svin när det förekommer temporära prisskillnader. Exporten av levande svin inverkar därför inte på de danska priserna på levande svin. Om exempelvis priserna är högre i Tyskland än i Danmark, betyder detta att de danska priserna inte kommer att stiga till följd av en ökad export av levande svin till Tyskland. Detta beror på de restriktioner som åligger uppfödarna och som förhindrar sådan export.

64. Kommissionen ansåg inte att korrelationerna mellan de danska priserna på levande svin och priserna på levande svin i andra länder kan förklaras av konkurrenstrycket, utan att de snarare beror på det sätt på vilket det danska priset beräknas. Det skall i synnerhet noteras att det danska veckopriset utgör ett viktat genomsnitt av de priser som slakterierna får för sitt kött på sina olika exportmarknader. Det danska priset på levande svin korreleras därför automatiskt till priset för levande svin på exportmarknaderna. Med andra ord ändras överföringsmekanismen för prisändringar på den danska marknaden för levande svin genom prisändringar på den efterföljande utländska marknaden för färskt kött, vilket får återverkningar på den danska marknaden för levande svin genom den veckovisa prisnoteringen i Danske Slagterier. Denna koppling förklarar priskorrelationerna. Detta betyder emellertid också att parternas priskorrelationer inte kan tas som bevis för att den danska marknaden för levande svin är en del av en större nordeuropeisk marknad för levande svin.

65. På grundval av ovanstående, kan slutsatsen dras att uppköpen av levande slaktsvin som mest är begränsade till Danmark.

b) Köp av levande nötboskap avsedd för slakt

66. Av samma skäl som ovan åberopas i fråga om svinslakt hävdar också parterna att den relevanta geografiska marknaden för köp av levande nötboskap är Nordeuropa. De har framfört åsikten att kostnaderna för boskapstransport är något högre, men att nötboskap är lättare att transportera. Parterna uppskattar också att hela marknaden kommer fortsätta att minska till följd av att gemenskapens mjölkkvoter begränsas och att att exporten av tjurkalvar från Danmark till Nederländerna ökar.

67. Kommissionen har undersökt samma faktorer för nötboskap som för svin och slutit sig till att tecknen på en nationell geografisk marknad är mindre tydliga.

68. För det första är upptagningsområdet för nötboskap något större (upp till 200 kilometer), och andra slakterier har pekat på att lönsamma transporter kan göras med avstånd på 300-350 kilometer.

69. För det andra produceras endast hälften av den danska slaktboskapen av medlemmar av tre danska andelsslakterier för nötboskap (parterna och NV-OX(18). Hälften av den danska boskapsproduktionen omfattas därför inte av andelsbestämmelserna (leveransplikt och utträdesvarsel), medan det endast rör sig om 6 % i fråga om svinproduktionen.

70. För det tredje har prisskillnaden mellan Danmark och Tyskland varit mindre för boskap än för svin, och trots detta förekommer där något större handel över gränserna. År 1997 exporterades omkring 9000 levande nötkreatur från Danmark, dvs. 1,2 % av den samlade danska produktionen av slaktboskap (731600 år 1997) och importen till Danmark uppgick till omkring 1,5 % åren 1995 och 1996. Med några få undantag har priserna generellt varit högre i Danmark än i Tyskland.

71. Parterna är dessutom båda verksamma i norra Tyskland, där Vestjyske Slagterier driver ett slakteri och Danish Crown får ett betydande antal nötkreatur slaktade på kontrakt.

72. I motsats till svinuppfödarna behöver inte de danska boskapsuppfödarna själva ingå direkta kontrakt med en utländsk kund. De kan sälja sin boskap på (danska) boskapsmarknader, där man uppskattningsvis handlar med 20 % av den danska boskapen. På dessa marknader kan utländska kunder (samt privata slakterier och livsmedelsbutiker) köpa boskap.

73. Det är emellertid inte nödvändigt att i det föreliggande ärendet nå fram till en definitiv slutsats i fråga om avgränsningen av den relevanta geografiska marknaden, eftersom fusionen inte kommer att medföra någon dominerande ställning ens på den snävaste marknaden, dvs. Danmark. Därmed kommer heller inte konkurrensen på den gemensamma marknaden att märkbart förhindras.

c) Färskt griskött - livsmedelshandeln

74. Med hänsyn till handeln med griskött (24 %) mellan medlemsstaterna och till den gemensamma jordbrukspolitiken har parterna angivit att den geografiska marknaden för färskt griskött åtminstone omfattar gemenskapen och att den mer och mer når ut på världsmarknaden. För några år sedan var det större skillnader mellan de produkter som köptes inom gemenskapen, i Japan, i USA eller i Östeuropa. I dag uppges de flesta av dessa skillnader vara mindre. På alla dessa marknader köps grisköttsprodukterna i olika styckningsdelar, men styckningarna utgör små variationer av samma grundprodukter.

75. Parterna tonar ned frågan om nationella eller geografiska konsumentpreferenser för kött, med hänvisning till att dessa preferenser kan vara knutna till följande:

a) Konsumentens önskan att stödja det inhemska näringslivet. Parterna medger att det i samband med jordbrukskriser förekommer att nationella krafter mobiliseras för att stödja det inhemska näringslivet, men sådana situationer är vanligtvis kortlivade, eftersom de sociala banden mellan den moderna konsumenten och den lokala jordbrukssektorn är på väg att försvinna.

b) Tradition. Professionella inköpare inom livsmedelshandeln ser alltmer till det internationella utbudet. Dessutom ökar parterna sin egen försäljning i Tyskland och hänvisar till den stora importen av nötkött och bearbetade köttprodukter i Danmark.

c) Konsumenternas tillit till produktens säkerhet och kvalitet. Denna fråga är på väg att mista sin koppling till de geografiska preferenserna (köttets ursprung), men knyts i allt högre grad till objektiva system för kvalitetssäkring såsom de som används av detaljhandeln i Förenade kungariket.

76. Enligt parterna finns heller inga hinder för att komma in på den danska marknaden. Det hävdas särskilt att grossistpriserna uppvisar en liknande utveckling i alla medlemsstater, att veterinärkontrollen i de enskilda medlemsstaterna grundar sig på gemenskapslagstiftning och inte är diskriminerande och slutligen att griskött kan importeras till den danska marknaden genom att leveransen helt enkelt ställs till snabbköpens distributionscentraler som sedan distribuerar det färska grisköttet till de enskilda butikerna. Danmark bör därför inte betraktas som en särskild relevant geografisk marknad. Det är snarare frågan om en EG-omfattande marknad för griskött.

77. Kommissionens undersökning har inte bekräftat parternas synpunkter. Det danska grisköttet har hittills stått för 99 % av den totala försäljningen av griskött i livsmedelsbutikerna. Detta har inte ändrats, även om den kortfristiga prisutvecklingen, exempelvis under tre till sex månader, har varit mycket annorlunda på de intilliggande geografiska marknaderna. På helt integrerade geografiska marknader kan man vänta sig att prisfluktuationer skulle leda åtminstone till ett visst varuflöde, helt enkelt på grund av kortfristiga prisskillnader. Detta har emellertid inte varit fallet. Parterna har också lagt fram prisuppgifter som grundas på de fakturerade priserna för de viktigaste styckningsdelarna i länder som Danmark, Sverige, Tyskland och Förenade kungariket. Enligt parterna visar dessa uppgifter att priserna har utvecklats parallellt på dessa marknader. Enligt parterna försöker man alltid sälja en speciell produkt under en given vecka på den marknad där priset är högst. Därför ändrar sig priserna parallellt. Kommissionen medger att detta är fallet, men den utesluter inte att ett dominerande företag på den danska marknaden för griskött skulle kunna upprätthålla en liten men betydelsefull prisskillnad mellan den danska marknaden och exportmarknaderna, om det finns importhinder (se nedan). Därför är det svårt att betrakta dessa prisuppgifter som bevis för att marknaden är större än Danmark.

78. Dessutom tycks det helt klart att konsumenternas preferenser varierar mellan länderna. Skillnader finns på alla nivåer: a) den typ av griskött som konsumenterna föredrar (magert/fett) och därmed skillnader i den typ av slaktvikt för svin som föredras (lättare svin i Danmark än i exempelvis Tyskland), b) skillnader i den typiska konsumtionen av särskilda styckningsdelar och c) skillnader i styckningen av samma stycke kött.

79. Det finns andra orsaker som förklarar varför import av griskött till Danmark praktiskt taget inte har funnits tidigare:

80. För det första kan importen inte helt enkelt distribueras via snabbköpens distributionscentraler, vilket parterna hävdar. Enligt kommissionens undersökning har endast den största snabbköpskedjan denna möjlighet och i detta fall endast i fråga om en del av volymen. Praktiskt taget allt färskt griskött, som säljs i danska livsmedelsbutiker, distribueras direkt av slakterierna eller av transportfirmor som anlitas av livsmedelsbutikerna. För att kunna importera färskt griskött skulle därför de danska livsmedelsbutikerna vara tvungna att investera i ytterligare kyl- och distributionsanläggningar.

81. För det andra skall allt griskött (utländskt eller danskt) som säljs i Danmark genomgå veterinärkontroll för en speciell typ av salmonella, nämligen salmonella DT 104. Parterna betonar att denna kontroll inte är diskriminerande. Inget annat land genomför emellertid specifika kontroller av denna salmonellatyp. Dessutom är det bara Danmark och Sverige som har nationella program för att begränsa salmonellanivån i griskött (programmen omfattar gårdar och slakterier). Därför löper importörerna (förutom de svenska) ökad risk - jämfört med de danska uppfödarna - att salmonella DT 104 konstateras i köttet, eftersom de inte rutinmässigt kontrollerar hela sin produktion eller har infört ett generellt program för salmonellareduktion. Kontrollen av salmonella DT 104 utgör således ett annat hinder för import av färskt griskött.

82. Slutligen är de danska konsumenternas förkärlek för danskt griskött mycket stark. Danska livsmedelsbutiker anger köttets ursprungsland på produkten, eftersom det anses vara värdefull information till konsumenterna. Denna konsumentpreferens, som bland annat bygger på tillit till de stränga danska veterinärbestämmelserna, gör det mycket svårt att få konsumenterna att köpa importerat färskt kött. Enligt en klar majoritet av de danska livsmedelsbutikerna är grisköttets ursprung i högre grad än i fråga om andra köttyper en viktig faktor i den genomsnittlige konsumentens inköpsbeslut. (Se också avsnitt VI.E.c nedan).

83. Vid de muntliga diskussionerna lade parterna fram uppgifter från Danish Crown som visar att priserna på färskt kött under senare tid har utvecklats på liknande sätt i länder som Danmark, Tyskland, Sverige och Frankrike. Parterna presenterade bl.a. diagram som visar den kvartalsvisa prisutvecklingen för mittbitar, skinka, framändar och filé i Tyskland, Danmark, Sverige och Frankrike. De lade även fram diagram över den månatliga prisutvecklingen för hals, bog och filé i Danmark och Tyskland. Slutligen presenterades ett antal korrelationskoefficienter för dessa styckningsdelar avseende relationerna mellan de danska priserna och priserna i Tyskland, Sverige och Frankrike. Dessa koefficienter var i de flesta fall högre än 0,9. Enligt parterna visar dessa uppgifter på att partihandelspriserna på färska köttprodukter i olika länder visar en påtaglig tendens till att följa samma rörelser under tidsperioderna. Detta tyder enligt parterna på att konkurrenstrycket skapar en prisöverensstämmelse över nationsgränserna.

84. Kommissionen instämmer inte i att de uppgifter parterna lagt fram tyder på att den danska marknaden för färskt griskött som säljs i livsmedelshandeln är en del av en större nordeuropeisk marknad, eller en gemenskapsmarknad, för griskött. För det första kommer uppgifterna endast från Danish Crown och är därför inte nödvändigtvis representativa för marknadssituationen i stort. För det andra är det troligt att korrelationerna, åtminstone till en del, återspeglar prisutvecklingen för insatsvaror som är gemensamma för länderna, t.ex. foderpriserna. För det tredje bygger priserna delvis på försäljning såväl till livsmedelsindustrin som för direkt konsumtion (detaljhandel och storkök). Eftersom marknaden för försäljning till livsmedelsindustrin är större än Danmark, förklarar också detta något av korrelationen mellan de danska priserna och priserna i andra länder. För det fjärde, och kanske viktigast, är de danska priserna i viss utsträckning automatiskt korrelerade till exportpriserna på grund av de danska slakteriernas metod för att optimera sina inkomster. Enligt parterna har försäljningsavdelningen på ett danskt slakteri alltid som mål att sälja köttpartierna där man får det bästa priset. Därigenom skapas ett tryck på slakteriet att inte sälja till lägre pris i Danmark än på exportmarknaderna. Därför kan man förvänta sig att priserna i Danmark och på exportmarknaderna rör sig i takt.

85. I vilket fall som helst kan man i det aktuella fallet inte ta de tidigare prisrörelserna till intäkt för att den geografiska marknaden är större än Danmark, då den föreslagna fusionens konkurrenseffekter skall bedömas. Det finns, som tidigare påpekats, handelshinder. Importen har därför endast uppgått till 1 %; och det har inte skett någon ytterligare import som reaktion på kortvariga prisskillnader mellan Danmark och andra länder. Man kan dra slutsatsen att det, på grund av att handelshinder förekommer, inte är troligt att ett högre pris på färskt griskött i Danmark än i t.ex. Tyskland skulle leda till en import som på kort sikt skulle närma de danska och tyska priserna till varandra. Det är därför lämpligare att bedöma importens effekt under en potentiell konkurrens. Det bör påpekas att kommissionen inte fann det sannolikt att ett dominerande företag på den danska marknaden skulle utmanas av import, om det försökte behålla en högre prisnivå på den danska marknaden än på exportmarknaderna (se VI.E.c nedan).

86. Sammanfattningsvis finner kommissionen att färskt griskött transporteras och är föremål för handel internationellt. I princip skulle därför färskt griskött från andra medlemsstater kunna erbjudas de danska konsumenterna via den danska livsmedelshandeln. Kommissionen finner dock också att det finns importhinder som gör att det inte är sannolikt att import på kort sikt kommer att få några konkurrenseffekter på den danska marknaden för griskött som säljs i livsmedelshandeln. Detta framgår också klart av det förhållandet att de tidigare internationella prisfluktuationerna inte har lett till någon import till den danska marknaden. Det är därför lämpligast att - i stället för att betrakta marknaden för griskött som en EG-omfattande marknad - se den danska marknaden för färskt griskött som säljs i livsmedelshandeln som en separat relevant geografisk marknad och bedöma de potentiella effekterna av en import under potentiell konkurrens (se nedan).

d) Färskt griskött - gårdsförsäljning och slakteributiker

87. Dessa marknader är inte större än Danmark, eftersom de huvudsakligen får sina leveranser från små lokala slakterier. Parterna är inte verksamma på marknaden för gårdsförsäljning.

e) Färskt griskött - storköksmarknaden

88. Vad gäller storköken, uppskattar de konkurrerande danska slakterierna att minst 85 % av det griskött som säljs på denna marknad är danskt. De större storköksföretagen uppgav att de köpte upp till 20 % importerat kött, medan de mindre sade sig ha en något lägre andel import (uppgifter från 1997 enligt kommissionens marknadsundersökning). Parterna hävdar, med stöd av en uppskattning av deras egna säljare och utifrån vissa kontakter med några av de större storköksgrossisterna, att importen vid slutet av 1998 svarade för cirka 50 % av den totala försäljningen(19). Enligt grossisterna är köttets ursprung en viktig faktor då storköken köper in griskött. Detta gäller särskilt offentliga institutioner och sjukhus, där den är mycket viktig. Inget av storköken gav dock någon uppgift om köttets ursprung till sina kunder, och de hade inte fått några krav på detta av dem.

89. För denna undersöknings syfte är det inte nödvändigt att nå fram till en definitiv slutsats om den relevanta geografiska marknaden inom denna sektor, eftersom fusionen inte kommer att leda till att en dominerande ställning skapas ens på den mest begränsade geografiska marknaden, dvs. Danmark.

f) Färskt nötkött - detaljhandel

90. Kommissionens undersökning visar att det finns en stark preferens för nötkött av danskt ursprung bland de danska konsumenterna. En klar majoritet av de danska detaljister som svarat, bl.a. de två största livsmedelskedjorna som svarar för ungefär hälften av försäljningen, anser att nötköttets ursprung är en relativt eller mycket viktig faktor för genomsnittskonsumentens val att köpa nötkött. Denna konsumentpreferens framgår även av de undersökningar som parterna överlämnat. Till detta kommer att galna ko-krisen nästan inte har påverkat köttkonsumtionen i Danmark. Detta kan troligen också tillskrivas de danska konsumenternas stora förtroende för det danska veterinära systemet.

91. Kommissionens undersökning har dock visat att ungefär 24 % av konsumtionen av färskt nötkött (detaljhandel och storkök) importeras, och de detaljister som svarat säljer omkring 20 % nötkött av utländskt ursprung. Även om såväl detalj- som partihandlare har uppgett att de, trots denna starka konsumentpreferens för danskt nötkött, måste importera nötkött, eftersom det inte finns tillräckligt mycket danskt nötkött av hög kvalitet(20), säljs det importerade köttet i stormarknaderna till samma pris och i samma slag av förpackningar till konsumenterna. Detta förefaller visa på att det finns alternativ för konsumenterna.

92. Med stöd av ovanstående är det lämpligt att definiera den relevanta geografiska marknaden för färskt nötkött som säljs i detaljhandeln som större än Danmark.

g) Färskt nötkött - gårdsförsäljning och slakteributiker

93. Dessa marknader är inte större än Danmark, eftersom leverantörerna i huvudsak är små, lokala slakterier. Parterna är inte verksamma på marknaden för gårdsförsäljning.

h) Färskt nötkött - storköksmarknaden

94. Köttets ursprung är enligt partihandlarna en viktig faktor vid storkökens inköp av nötkött, särskilt för offentliga institutioner och sjukhus, för vilka den är mycket viktig. Importen är dock större än inom livsmedelshandeln. Dessutom lämnade inget storkök någon information om köttets ursprung till konsumenterna. Det förefaller därför som om den geografiska omfattningen av storköksmarknaden är större än Danmark.

i) Försäljning av färskt kött till livsmedelsindustrin

95. Kommissionens undersökning visade att livsmedelsindustrin kan välja, och också väljer, inköpskällor för kött oberoende av köttets ursprung. Den geografiska marknaden är därför större än de nationella.

j) Industriellt bearbetade köttprodukter

96. Även om ursprunget till köttet i bearbetade produkter har lyfts fram som en avgörande faktor vid valet av sådana industriellt bearbetade produkter, förefaller konsumentpreferensen i stort sett vara av mycket mindre betydelse än för färskt kött. Normalt anges inte heller produkternas ursprung, och också om så sker, som t.ex. vid försäljning av bacon med danskt ursprung i Storbritannien, förefaller det vara möjligt att i stor utsträckning ersätta bacon av danskt ursprung med bacon med ursprung i Nederländerna. I Danmark säljer också livsmedelsaffärerna industritillverkade köttprodukter (baserade på griskött) som levereras direkt från utländska producenter och danskproducerade produkter som innehåller kött som inte är av danskt ursprung. Den geografiska marknaden är därför större än den nationella.

k) Tillvaratagande av slaktbiprodukter

97. Enligt gemenskapslagstiftningen är export av högriskmaterial förbjuden. Lågriskmaterial får dock exporteras, och en viss import av lågriskmaterial till Danmark förekommer.

98. Vad gäller högriskmaterial kan man dra slutsatsen att den geografiska marknaden, inom ramen för denna bedömning, som mest motsvarar Danmark.

l) Slutsats

99. Man kan dra slutsatsen att marknaden för slakt av svin och marknaden för högriskmaterial som mest motsvarar Danmark. Marknaden för färskt griskött, som säljs på stormarknader, är Danmark, medan marknaden för färskt nötkött som säljs på stormarknader anses vara större än Danmark. För övriga produkter kan frågan om den geografiska marknaden lämnas öppen.

VI. FÖRENLIGHET MED DEN GEMENSAMMA MARKNADEN OCH MED EES-AVTALETS FUNKTION

A. ÖVERGRIPANDE MARKNADSSTRUKTUR

100. År 1960 fanns det 62 andelsslakterier i Danmark. Under åren därefter har antalet andelsslakterier minskat till följd av fusioner, och förnärvarande har Danmark fyra andelsslakterier för svin (Danish Crown, Vestjyske Slagterier, Steff-Houlberg och TiCan) och 127 mindre, privata slakterier. De fyra andelsföreningarna svarar för 94 % av slakten av spädgrisar, suggor och galtar av danskt ursprung (19153000 svin under 1997)(21).

101. Danish Crown och Vestjyske Slagterier är med bred marginal de ledande slakterierna i Danmark. Som en jämförelse är deras gemensamma omsättning nästan tio gånger större än Steff-Houlbergs och mer än trettio gånger större än TiCans. Vad gäller marknadsandelarna i fråga om inköp av levande svin, slaktar parterna nästan sex gånger fler svin än Steff-Houlberg och femton gånger fler än TiCan. Beträffande slakterianläggningar har Danish Crown och Vestjyske Slagterier tolv respektive sju anläggningar, alla i västra Danmark. Steff-Houlberg har två anläggningar öster om Stora Bält (Själland och Bornholm) och TiCan en anläggning i nordvästra Danmark. I fråga om distributionen har både Danish Crown och Vestjyske Slagterier, liksom även Steff-Houlberg, egna landsomfattande distributionssystem, medan TiCan inte har något eget sådant system.

102. Danish Crown och Vestjyske Slagterier är vidare vertikalt integrerade i fråga om såväl gris- som nötkött, dvs. de är även verksamma på de efterföljande marknaderna för försäljning av färskt kött, industriell bearbetning av kött och kötthandel. TiCan är jämförelsevis betydligt mindre vertikalt integrerat än parterna. I de privata slakterierna och på NV-OX går den vertikala integrationen inte längre än till styckningen av slaktkropparna.

103. Båda parterna har också ägarkontrollen eller betydande innehav i ett antal försäljningsföretag som, förutom parternas egna produkter, också säljer produkter från andra, konkurrerande danska svin- och nötkreatursslakterier, huvudsakligen till exportmarknader som övriga Europa, Japan och USA.

104. Det bör i detta sammanhang påpekas att det före fusionen huvudsakligen fanns två kanaler för de danska svinandelsföreningarnas betydande exportverksamhet (cirka 85 % av grisköttet exporteras). Försäljningsföretaget FOODANE är helägt av Vestjyske Slagterier och ESS-Food ägs av de andra tre andelsföreningarna Danish Crown (70 %), Steff-Houlberg (17 %) och TiCan (13 %). Förutom av ESS-Food ombesörjs de två små andelsföreningarnas exportförsäljning av DAT-Schaub, Tulip International (ett köttindustriföretag som ägs av Danish Crown) och dessas dotterbolag. Detta innebär att de båda återstående andelsslakterierna kommer att bli beroende av den fusionerade enheten för en betydande del av sin export.

105. Som nämnts ovan, kommer den andelsförening som blir resultatet av fusionen också att få ensam kontroll över ett antal andra företag på besläktade marknader, med vilka de andra (andels)slakterierna för svin har betydande affärsförbindelser: slaktbiprodukter (daka), tarmar (DAT-Schaub) och förpackningsmaterial m.m. (SFK). Steff-Houlberg är medlem i DAT-Schaub och SFK, medan TiCan är medlem i daka, DAT-Schaub och SFK.

106. Danske Slagterier, slutligen, är en förening bestående av de fyra danska andelsslakterierna för svin med det övergripande syftet att tillvarata dessa andelsslakteriers intressen. Styrelsen består av tolv ledamöter, av vilka fyra är styrelseordförandena i de fyra andelsföreningarna och de övriga väljs i proportion till antalet slakter inom varje andelsförening. 1998 hade Danish Crown fem ledamöter (däribland ordföranden), Vestjyske Slagterier fyra ledamöter (däribland vice ordföranden), Steff-Houlberg två ledamöter och TiCan en ledamot. Parterna kommer därför att få en klar majoritet efter fusionen.

107. I sitt svar framhöll parterna att alla Danske Slagteriers medlemmar har minoritetsrättigheter i föreningens viktigaste beslutsfattande organ, nämligen stämman. Inget beslut får fattas utan medgivande av majoriteten av delegaterna från minst två medlemmar.

108. Man skall först lägga märke till att, utan att detta påverkar den nämnda regeln, stämmans beslut antas med enkel majoritet. Eftersom medlemmarna i Danske Slagterier utser delegater i proportion till antalet slaktade svin under det föregående räkenskapsåret, kan parterna säkra en klar majoritet av röstetalet och har därför alltid möjlighet att förhindra att förslag antas. För det andra är stämmans befogenheter begränsade till val av revisor, godkännande av årsredovisningen, antagande av inlämnade förslag samt ändringar av föreningens stadgar och avveckling av den, vilket dock kräver två tredjedels majoritet. Vidare får stämman på förslag av styrelsen utse två styrelseledamöter. Om inget sådant förslag lämnas, utser medlemmarna styrelsen enligt en fastställd ordning som ger parterna den nyss redovisade majoriteten. Det finns således inte något minoritetsskydd på denna nivå. Parterna har därför alltid förutsättningar att få igenom föreslagna beslut och kan samtidigt säkerställa att stämman inte antar några beslut som strider mot dessa. Mot denna bakgrund finner kommissionen att parterna kommer att kunna utöva ett avgörande inflytande i Danske Slagterier.

109. Danske Slagteriers verksamheter gäller hela leveranskedjan från primärproduktion till marknadsföring. Verksamheterna omfattar bl.a. ett nationellt avelsprogram, som f.n. granskas av det danska konkurrensverket, veterinär- och hygienprogram, köttindustriforskning inom det danska köttforskningsinstitutet, affärs- och konsumentinformation och säljfrämjande åtgärder för danskt griskött på exportmarknaderna. Danske Slagterier finansieras i huvudsak genom tre källor: en stadgeenlig produktionsavgift på all slaktsvinsproduktion i Danmark, återbäring från den danska skatten på mark och en medlemsavgift.

110. Danske Slagterier har således väsentliga funktioner att utföra och är en mycket betydande integrerad del av den danska svinsektorn. Arten och omfattningen av dess verksamheter skapar dessutom starka band och intressegemenskap mellan de fyra andelsföreningarna. Efter fusionen kommer Danish Crown och Vestjyske Slagterier att kontrollera Danske Slagterier och därigenom också de av de viktigaste konkurrenternas (Steff-Houlberg och TiCan) verksamheter som utförs av Danske Slagterier, bl.a. de säljfrämjande verksamheterna på exportmarknaderna.

111. Det har vidare upprättats ett nationellt prissättningssystem inom Danske Slagterier. Detta fungerar så att en priskommitté varje vecka fastställer kilopriser, som de fyra andelsföreningarna enligt avtalet måste betala till sina medlemmar. Priset beräknas utifrån de faktiska försäljningspriser som andelsföreningarna uppnått. Varje onsdag rapporterar varje bolag vilka priser det erhållit för skinka, mittbitar och framändar. Priserna offentliggörs varje fredag och gäller under den följande veckan. Danske Slagterier fastställer dessutom andra prisparametrar, som t.ex. avdrag för vikt över eller under standardvikten för svin, 67-78,9 kilo, och betalning för kötthalt. Priskommittén består av styrelseordförandena och de verkställande direktörerna i var och en av de fyra andelsföreningarna.

112. Danske Slagterier har anmält avtalet om upprättandet av det nationella prissättningssystemet till kommissionen. Det är för närvarande föremål för ett separat förfarande enligt artikel 85 i fördraget. Under detta har en skriftlig varning utfärdats.

113. Eftersom parterna efter fusionen kommer att vara i stånd till att kontrollera Danske Slagterier, kommer de också att få kontroll över prissättningssystemet.

B. ANDELSSTRUKTUREN

114. Enligt parterna har uppfödarna kontroll över andelsföreningen och kan därför förhindra varje utnyttjande av dominerande ställning i förhållande till dem själva. Detta skulle innebära att frågan om transaktionens konkurrenseffekter då det gäller uppfödarna borde undantas från denna bedömning. För att ta ställning till denna uppfattning måste man se till hur den danska andelsstrukturen fungerar.

115. Danska andelsföreningar omfattas i allmänhet inte av någon specifik lagstiftning om bolagsordning, och alla relevanta bestämmelser om föreningarnas verksamhet återfinns därför i stadgarna för varje enskild förening. Den mest framträdande egenskapen hos en dansk andelsförening är att medlemmarna både är medlemmar i och leverantörer till föreningen. De största medlemmarna levererar betydligt under 1 % av den sammanlagda kvantiteten. Medlemmarna är skyldiga att leverera alla djur som är avsedda för slakt till föreningens slakteri, som har ensamrätten till dem. Slakteriet har i sin tur skyldighet att köpa 100 % av medlemmens produktion. Andelsslakterierna kan också köpa djur från andra än medlemmar, även om detta förekommer sällan då det gäller svin(22).

116. Varje uppfödare kan bli medlem i en andelsförening för en viss djurart. Det räcker med att han ansöker om detta. Det är däremot inte lätt för en medlem att lämna föreningen. Enligt Danish Crowns och Vestjyske Slagteriers stadgar kan medlemmarna lämna föreningen efter ett års uppsägningstid den 1 april varje år utan någon straffavgift. Uppfödaren måste därför göra en anmälan 12 till 24 månader i förväg innan han kan lämna föreningen. Han kan dra tillbaka sin anmälan fram till tre månader innan anmälan träder i kraft (den 1 april). Om han ansluter sig på nytt, är han bunden för ytterligare en hel uppsägningsperiod.

117. Alla medlemmar i en dansk andelsförening får samma grundpris för sina leveranser, dvs. det pris som framgår av den veckoprislista som ges ut av Danske Slagterier (se skäl 111). Utöver grundpriset får medlemmarna en andel av föreningens samlade vinst med utbetalning en gång per år. Denna s.k. restbetalning eller bonus bestäms av föreningen till ett belopp i danska kronor per varje kilo slaktkroppsvikt som lantbrukaren levererat under året i fråga. Restbetalningen för svin har under de senaste åren i alla andelsföreningar uppgått till 4-8 % av det totala pris per kilo som betalats till uppfödaren.

118. Det danska systemet förefaller vid en jämförelse, trots att det finns vissa likheter mellan andelsstrukturen i Danmark och den i andra länder, ställa större krav på uppfödaren. Som exempel kan nämnas att nederländska andelsföreningar inte kräver ensamrätt till leveranserna och inte heller har någon uppsägningstid för utträde. Föreningen är dock skyldig att köpa allt vad medlemmarna vill leverera. Om en medlem levererar hela sin produktion till föreningen, har han rätt till en årlig bonus. Denna utbetalning är dock bara en bråkdel av den bonus som de danska andelsföreningarna betalar (nederländska gulden 0,40 euro eller + 0,18 euro per svin jämfört med danska kronor 0,50 euro per kilo eller ± 5 euro per svin), och uppfödaren blir därför mycket mindre bunden vid sina leveranser.

119. Efter fusionen kommer företaget att ha sammanlagt cirka 30000 medlemmar, vilket innebär att de enskilda uppfödarnas inflytande blir begränsat. Medlemmarna kommer att tillhöra någon av de regionala avdelningar som bl.a. utser sammanlagt 509 medlemmar till delegatkommittén. Varje uppfödare kommer att få en röst. Delegatkommittén är det beslutsfattande organet inom föreningen som utser styrelsemedlemmarna och bl.a. beslutar om hur vinsten skall disponeras. Varje ledamot i kommittén har en röst. Beslut fattas med enkel majoritet, utom vid beslut om stadgeändringar eller fusioner, där två tredjedelars majoritet krävs. En medlem kan därför inte utöva sin rösträtt direkt utan endast genom ett antal valda representanter. Det förefaller därför som om den enskilda uppfödaren inte har något verkligt direkt inflytande över föreningens affärer och ännu mindre någon kontroll över dem.

120. Vidare har inte föreningen någon äganderätt i förhållande till den enskilda uppfödaren och den åtar sig inte heller något ansvar för hans verksamhet. De enskilda uppfödarna och föreningen är därför skilda enheter, rättsligt och ekonomiskt, och försäljning och inköp av svin och nötkreatur sker därför inte internt inom en koncern. Det är därför nödvändigt att i denna bedömning också beakta det fusionerade företagets inköpsposition i förhållande till de danska svinuppfödarna, däribland föreningsmedlemmarna, när transaktionens konkurrenseffekter skall bedömas.

C. INKÖP AV LEVANDE SLAKTSVIN

a) Marknadsandelar

121. Det nya företaget kommer att köpa 76 % av produktionen av danska levande (slakt)svin (suggor och galtar). Därvid blir de kombinerade marknadsandelarna betydande, eftersom Danish Crown f.n. har en andel på 47 %, medan Vestjyske Slagteriers andel är 29 %. Deras närmaste konkurrenter, de båda övriga andelsslakterierna har 13 % (Steff-Houlberg) resp. 5 % (TiCan) av marknaden. Under senare år har dessa marknadsandelar varit mycket stabila(23). De återstående 127 privata slakterierna köper och slaktar 4 % av de danska slaktsvinen medan 1,6 % exporteras.

b) Faktisk konkurrens

122. De privata danska slakterierna är inte något realistiskt alternativ till det nya företaget. De 118 små slakterierna slaktar i genomsnitt ett antal svin som är lägre än vad en typisk dansk uppfödare producerar. Också de nio slakterier som har exporttillstånd är för små för att vara ett rimligt alternativ till det nya företaget, eftersom det största av dem endast svarar för 0,8 % av den totala slakten. Steff-Houlberg och TiCan kommer inte att räcka till som framtida alternativ till parterna för att undvika att en dominerande inköpsposition skapas. De båda företagen utnyttjar sin kapacitet fullt ut. TiCan har haft en väntelista i flera år, och på grund av att slakteriet är beläget mitt i en stad har man begränsade möjligheter att expandera ytterligare. Steff-Houlbergs tillskott av nya medlemmar efter parternas fusionsavtal har uttömt det företagets möjligheter att öka sin kapacitet ytterligare med en relativt blygsam nivå på investeringarna.

123. Parterna hävdar att kapaciteten kan ökas till begränsade kostnader (och har överlämnat kostnadsberäkningar) och att kapaciteten kommer att öka när det finns tillgång till slaktmaterial. Kommissionen bestrider inte att kapaciteten har ökat i Danmark i takt med ökningen av svinproduktionen. Man måste dock göra en distinktion mellan en kapacitetsökning till följd av andelsslakteriernas skyldighet att expandera för att kunna ta emot en ökad produktion från sina befintliga medlemmar och en kapacitetsökning för att kunna ta hand om leveranser från nya medlemmar. Det senare slaget av ökning kommer endast att inträffa om slakteriet kan vara förvissat om att få ökade leveranser på kort och medellång sikt. Eftersom de potentiella nya medlemmarna normalt skulle vara bundna av en uppsägningsperiod, om de sedan tidigare är medlemmar i en annan förening, är det långt ifrån säkert att slakteriet skulle ta emot deras leveranser efter en kapacitetsökning. En sådan investering skulle vara förenad med betydande risker, eftersom den skulle medföra betydande icke återvinningsbara kostnader (sunk costs). Det kan i detta sammanhang påpekas att svinproduktionen på Själland, Steff-Houlbergs "hemmabas", har minskat i förhållande till övriga Danmark. Denna minskning har, som tidigare redovisats, "kompenserats" av de cirka 600000 svin som producerats av medlemmar som utnyttjat sina möjligheter att lämna Danish Crown och Vestjyske Slagterier under en tvåveckorsperiod efter tillkännagivandet av fusionen och i stället anslutit sig till Steff-Houlberg. Dessa ytterligare leveranser har uttömt Steff-Houlbergs möjligheter att öka sin kapacitet till en relativt blygsam investeringskostnad. Det är därför inte sannolikt att Steff-Houlberg kommer att öka sin kapacitet ytterligare i nämnvärd omfattning för att kunna ta emot leveranser från nya medlemmar.

124. Sammanfattningsvis kommer de konkurrenter som förnärvarande är verksamma på marknaden inte att kunna förhindra att en dominerande ställning skapas.

c) Potentiell konkurrens

125. En av effekterna av kravet på ensamrätt till leveranser som andelsföreningarna ställer på de uppfödare som är medlemmar (och som står för 94 % av den danska svinproduktionen) är att andra danska slakterier, och också utländska, kan utestängas från möjligheter till leveranser eller att de nuvarande leveranserna av levande danska svin ökas, eftersom uppfödaren endast får leverera till sin förening. Det är först om han återkallar sitt medlemskap som han får exportera eller leverera till något av de privata slakterierna eller någon av de andra andelsföreningarna i Danmark (förutsatt att dessa har ledig kapacitet). Dessutom tar uppsägningen av medlemskapet 12-24 månader.

126. Det skulle dessutom medföra vissa kostnader, om en uppfödare skulle byta slakteri. En uppfödare som levererar till en andelsförening utan att vara medlem går miste om den årliga vinstdelningen (4-8 % av den totala betalningen till medlemmarna). I praktiken kommer därför uppfödaren att ställas inför valet att antingen stanna kvar som medlem i sin förening eller exportera allting till Tyskland (det kooperativa Swedish Meats, som svarar för 70 % av slakten i Sverige, köper inte importerade svin). Det är därför inte förvånanade att exporten av levande slaktsvin från Danmark är så begränsad, trots att det förekommit relativt långa perioder med bestående högre priser i Tyskland, där slakterierna för närvarande inte utnyttjar sin kapacitet fullt ut. Följaktligen har en stor majoritet av de danska uppfödarna inget verkligt alternativ till att stå kvar som medlemmar i sina respektive föreningar.

127. Parterna har framhållit att de danska svinuppfödarna inom andelsföreningarna är mycket väl underrättade om de tyska priserna på levande svin, att exportinfrastruktur (transportföretag som också verkar som förmedlare) finns på plats och att det är möjligt att förhandla fram leveransavtal för längre tid. Parternas underliggande tanke är därför att export till Tyskland skulle kunna betraktas som en realistisk form av potentiell konkurrens. Den tyska marknaden är dock i mycket stor utsträckning en "spot-marknad". Det innebär att de tyska slakterierna måste utnyttja sina (vecko)priser för att konkurrera om leveranserna med andra närliggande slakterier, och att uppfödarna beslutar om till vem de skall leverera utifrån dessa priser. Detta är en ordning som helt skiljer sig från det danska systemet. Det skulle därför vara ett stort beslut för en dansk uppfödare att övergå till det tyska systemet. På grund av de osäkerheter och risker som är förenade med ett sådant beslut är det inte sannolikt att den tyska marknaden kommer att bli något realistiskt alternativ. Också om uppfödare som tillhör en andelsförening skulle vilja "testa" den tyska marknaden skulle de möta betydande hinder för ett sådant försök på grund av kravet på ensamrätt till leveranserna och den långa uppsägningsperioden.

d) Slutsats

128. Av ovan redovisade skäl finner kommissionen att fusionen skulle leda till att det skapades en dominerande ställning på den danska marknaden för inköp av levande svin, avsedda för slakt. De farhågor kommissionen har funnit anledning till på grund av en sådan dominerande ställning gäller inte att parterna skulle få möjlighet att göra monopolistiska vinster på sina leverantörers bekostnad, eftersom dessa vinster skulle återgå proportionellt till uppfödarna/medlemmarna i form av en "restbetalning" eller "bonus". Kommissionens farhågor gäller bl.a. a) parternas kontroll över innovationen inom den danska svinbranschen, b) uppfödarnas minskade valmöjligheter och c) parternas möjlighet att tränga ut de privata slakterierna från marknaden. En strategi som grundas på c) skulle göra det möjligt för parterna att lägga beslag på de privata slakteriernas marknadsandelar både på den danska marknaden för färskt griskött som säljs i livsmedelshandeln och på marknaden för inköp av levande grisar.

129. Under senare år har det funnits en tendens till större innovation i produktutvecklingen i fråga om uppfödningen av svinen, djurfodret osv. Detta skall ses mot bakgrund av att konsumenterna kräver ett större urval av produkter (t.ex. organiska produkter) än tidigare. Parterna har uppgett att de ligger i främsta ledet i produktutvecklingen i Danmark, då det gäller såväl exportprodukter som produkter för hemmamarknaden, och att det inte finns något skäl att anta att de skulle avvika från denna strategi.

130. Parterna kommer dock att få kontrollen över innovationen inom den danska svinbranschen. Svinandelsföreningar som önskar införa särskilda program för produktion av speciella grisar (organiska, frigående osv.) måste få godkännande från Danske Slagteriers styrelse för sina bestämmelser om de priser som skall betalas för sådana svin. Parternas kontroll över styrelsen ger dem därför möjlighet att få kontrollen över innovationen inom den danska svinbranschen. Med tanke på de danska konsumenternas preferenser för kött av danskt ursprung (se nedan) skulle detta kunna leda till en mindre grad av innovation som är inriktad på den danska marknadens behov. I detta avseende kan det påpekas att vissa danska detaljister under senare tid har inlett direkta kontakter med uppfödare (utanför andelsföreningarna) för utveckling av nya produkter som motsvarar handelns specifikationer.

131. Vidare kommer fusionen att i betydande grad minska uppfödarnas valmöjligheter. Före fusionen hade en uppfödare åtminstone möjlighet att välja mellan att leverera till Danish Crown eller till Vestjyske, båda baserade på Jylland. Om någon av andelsföreningarna skulle bli mindre lönsam, eller om en (betydande) minoritet av medlemmarna av något annat skäl vore missnöjd med dess affärsstrategi, skulle dessa medlemmar ha möjlighet att säga upp sitt medlemskap och ansluta sig till en annan förening. Efter fusionen skulle det i praktiken inte finnas något alternativ för en betydande minoritet av medlemmarna i det nya företaget. Som tidigare påpekats, drivs de båda återstående andelsföreningarna, Steff-Houlberg och TiCan, för full kapacitet och har väntelistor, och de privata slakterierna är inte något verkligt alternativ. Efter fusionen skulle de befintliga medlemmarna alltså effektivt stängas inne i det nya företaget.

132. De 127 privatslakterierna, som tillsammans slaktar 4 % av den danska svinproduktionen, har mindre än 40 % av den nationella marknaden för färskt griskött för konsumtion (livsmedelshandel och storkök). De nio slakterierna med exporttillstånd, som svarar för tre fjärdedelar av privatslakteriernas produktion, är beroende av ett mycket begränsat antal uppfödare för sina leveranser. Genom att lägga beslag på en del av dessa begränsade produktvolymer skulle den nya enheten kunna både väsentligt öka sin andel av den nationella marknaden för färskt griskött och öka sin marknadsandel på inköpsnivån. Det skall påpekas att a) leveranser från sådana uppfödare är det enda sättet på kort sikt för en förening att dra till sig nya leveranser av danska svin, eftersom alla övriga uppfödare är knutna till andelsföreningar, och att b) kapacitetsutnyttjandet är mycket viktigt för lönsamheten, vilket gör privatslakterierna ännu sårbarare, om någon av deras få betydelsefulla leverantörer försvinner. Genom att erbjuda sådana icke-medlemmar avtal om produktion av speciella grisar skulle det nya företaget dessutom kunna betala högre priser till dessa uppfödare utan att behöva höja sina inköpspriser generellt och samtidigt svara på en specifik och ökande efterfrågan på sådana produkter på marknaden utan att försvaga bolagets andelsstruktur. Det förefaller därför vara en rationell strategi för det nya företag att utnyttja sin ekonomiska styrka på marknaden för inköp av levande slaktsvin genom att erbjuda högre priser till de uppfödare som för närvarande levererar till de ekonomiskt svaga privatslakterierna och beröva dessa grunden för deras affärsverksamhet och därigenom tränga ut dem från branschen.

133. I sitt svar hävdar parterna att det skulle strida mot andelsföreningarnas stadgar att erbjuda högre priser till uppfödare som för närvarande levererar till de privata svinslakterierna, och att inte någon av parternas medlemmar i praktiken skulle godkänna att icke-medlemmar erbjuds sådana avtal. Mer specifikt hävdar parterna att föreningarna, enligt Danska Slagteriers stadgar, är skyldiga att följa dess betalningsbestämmelser, inklusive den prislista som publiceras varje vecka. Enligt dessa bestämmelser, som antas av Danske Slagteriers styrelse skall alla medlemmar betalas med veckopriset och icke-medlemmar får inte ges högre betalning än detta.

134. Kommissionen finner dock inte att betalningsbestämmelserna nödvändigtvis och effektivt utesluter att priserna till uppfödarna differentieras. Först och främst har, som redan nämnts ovan, betalningsbestämmelserna, inklusive den varje vecka publicerade prislistan, anmälts till kommissionen enligt artikel 85 i EG-fördraget, och en skriftlig varning har utfärdats. Det kan därför ifrågasättas om dessa bestämmelser ger giltig grund för det argument som parterna för fram. Vidare gäller de stadgar parterna omfattas av endast betalningsbestämmelserna. Dessa betalningsbestämmelser antas av Danske Slagteriers styrelse och kan ändra av styrelsen, utan att detta kräver någon ändring av Danske Slagteriers stadgar. Det skall påminnas om att parterna utser en klar majoritet av styrelseledamöterna. Parterna kan därför vid varje tidpunkt ändra betalningsbestämmelserna. Enligt de nu gällande betalningsbestämmelserna får ett slakteri, efter godkännande av Danske Slagterier (styrelsen) ingå specialavtal om produktion av vissa slag av svin och betala uppfödaren ett tillägg till veckopriset som kompensation för de ytterligare kostnaderna med att producera sådana svin. Parterna hävdar att sådana avtal inte får erbjudas icke medlemmar, eftersom dessa annars skulle betalas med mer än veckopriset, vilket skulle innebära att tillägget inte bara täcker de faktiska kostnaderna utan också innehåller ett element av prisincitament. Även om man godtar en sådan förklaring, kan de nuvarande betalningsbestämmelserna komma att ändras, så att sådana avtal får erbjudas andra än medlemmar, om parterna skulle finna att de låg i deras kommersiella intresse att göra så. Det är slutligen inte självklart att det inte skulle ligga i medlemmarnas intresse att godkänna att en premie på kort sikt betalas till icke medlemmar, om föreningen därigenom skulle kunna öka sin marknadsandel i Danmark till alla medlemmars fördel.

D. INKÖP AV LEVANDE NÖTKREATUR FÖR SLAKT

a) Marknadsandelar

135. Även om den relevanta marknaden begränsas till Danmark, skulle fusionen, som tidigare visats, inte skapa en dominerande ställning som skulle leda till att den effektiva konkurrensen begränsades i betydande omfattning inom en väsentlig del av den gemensamma marknaden.

136. Som ett resultat av fusionen kommer parterna att köpa 58 % av de levande danska nötkreatur som är avsedda för slakt. Sammanslagningen av marknadsandelar är betydande, eftersom Vestjyske Slagterier för närvarande svarar för 36 % av marknaden, medan Danish Crowns marknadsandel är 22 %. Eftersom 45 % av slaktboskapen som levereras till Danish Crown kommer från icke-medlemmar uppgår parternas "garanterade" leveranser från föreningsmedlemmar till 48 % av de levande danska nötkreaturen avsedda för slakt. De närmaste konkurrenterna slaktar 9 % respektive 8 % av den danska slaktboskapen. Den konkurrent som står för 8 % är NV-OX, som parterna för fusionsförhandlingar med. Om denna fusion genomförs, kommer parterna att öka sin marknadsandel med ytterligare 4-5 %, vilket motsvarar de direkta leveranserna till slakteriet från medlemmar och icke medlemmar(24). De sex övriga slakterier som har exporttillstånd har en marknadsandel på mellan 1 % och 3 %. De återstående tio procenten av slakten sker på icke-exporterande slakterier och i form av gårdsslakt. Steff-Houlberg och TiCan är inte verksamma med slakt av nötkreatur.

b) Ingen betydande begränsning av den effektiva konkurrensen, ens på den danska marknaden

137. Det skall medges att de övriga nötkreatursslakterierna alla har marknadsandelar under 10 %, och att alla dessa, med undantag av NV-OX, är privatslakterier(25) som har konkurrensnackdelen att deras leveranser är mindre säkrade än parternas, eftersom dessa tryggt kan förlita sig på de garanterade leveranserna från medlemmarna.

138. Nötkreatursproduktionen i Danmark minskar dock och förväntas fortsätta att minska. Å andra sidan är konsumtionen stabil. De privata danska slakterierna har tillgång till hälften av den danska nötkreatursproduktionen som sker hos uppfödare som inte är medlemmar i någon andelsförening, jämfört med endast 6 % av grisköttsproduktionen. Från uppfödarnas perspektiv kan man dra slutsatsen att de som levererar till en andelsförening utan att vara medlemmar och de enskilda nötkreatursuppfödare som tillhör en andelsförening (eller en betydande minoritet(26) av dem) har ett fungerande alternativ i att sälja sin produktion på boskapsmarknader, där för närvarande 20 % av nötboskapen redan säljs (och normalt köps av privatslakterier, livsmedelshandeln och exportörer)(27) eller direkt till det privata slakteriet.

139. En av de större danska detaljisterna är också verksam på denna marknad. Företaget köper själv in dansk nötboskap på boskapsmarknaderna och har avtal om slakten med privatslakterier. Det medverkar också direkt i avtalsproduktion av kalvar.

140. Det går därför att dra slutsatsen att fusionen, även om den relevanta geografiska marknaden är Danmark, inte skulle skapa en dominerande ställning som skulle leda till en betydande begränsning av den effektiva konkurrensen.

E. DEN DANSKA DETALJHANDELSMARKNADEN FÖR FÄRSKT GRISKÖTT

a) Marknadsandelar

141. Enligt parternas uppskattning omfattar den totala marknaden för färskt griskött (detaljhandel + storkök) minst 111000 ton. Kommissionen har sökt kontrollera denna uppgift och fastställa vilka huvudsakliga osäkerhetsfaktorer som påverkar uppskattningen. Kommissionens marknadsundersökning bekräftar att uppgiften 111000 ton är en realistisk uppskattning av den totala konsumtionen av färskt griskött i Danmark.

142. Parterna har uttryckt tvivel om tillförlitligheten i delar av beräkningen av försäljningen av färskt griskött till konsumenter (se tabellen i bilagan), särskilt i fråga om uppskattningen att importen, då det gäller detaljhandeln, endast svarar för 1 %. De ifrågasatte särskilt korrektheten i kommissionens uppdelning av den beräknade totala importen på 42000 ton griskött till Danmark under 1997. De uttryckte även tvivel på om kommissionens beräkning hade tagit hänsyn till viss information som lämnats till parterna av flera livsmedelskedjor.

143. Kommissionens marknadsundersökning byggde på frågeformulär som sändes till alla danska slakterier, alla köttgrossister (även importörer och s.k. styckare) som parterna kände till samt till alla större och vissa mindre livsmedelskedjor. Ett begränsat antal formulär sändes till företag inom livsmedelsindustrin och till danska köttexportörer. Med stöd av detta har kommissionen kunnat uppskatta a) den totala försäljningen av griskött av danskt ursprung på de olika detaljhandels- och storköksmarknaderna, b) detaljhandelns totala inköp (danskt och importerat kött) och c) försäljning via storkök och slakteributiker. Andelsslakterierna, en grossist knuten till slakteributikernas förening (Mesterslagteren) och privatslakterierna (utifrån en extrapolering av svaren från dessa) rapporterade en försäljning på 20500 ton färskt griskött till slakteributiker. Dessa 20500 ton har dock halverats i bilagan på grund av dubbelbokföring av Mesterslagterens försäljning och med hänsyn till det faktum att en betydande del av det kött som säljs till slakteributikerna bearbetas ytterligare där. Avdrag från totalsumman 110000 ton har också gjorts för kött från avtalsslakt, som privatslakterier utför för djurägarens räkning där köttet antingen konsumeras av denne ägare eller säljs på gårdsförsäljning, samt för andelsslakteriernas försäljning till sina anställda.

144. Med stöd av svaren från parterna, övriga andelsslakterier, privatslakterier (extrapolering) samt parti- och detaljhandeln kan man dra slutsatsen att minst cirka 76300 ton färskt griskött säljs i detaljistledet. Enligt svaren från de danska livsmedelshandlarna svarar försäljningen av utländskt griskött för mindre än 1 % (volym och värde). Utifrån antagandet att den totala marknaden uppgår till 111000 ton(28) och att storköken svarar för 15 % och slakteributikerna för cirka 10 % av försäljningen i detaljistledet skulle den totala försäljningen inom livsmedelshandeln uppgå till 84350 ton. Kommissionen anser att det är rimligt att anta att inköpen från de livsmedelshandlare och de grossister som inte besvarade kommissionens frågeformulär står för de 8050 ton som "saknas"(29).

145. Eftersom kommissionens marknadsundersökning inte var inriktad på importen till livsmedelsindustrin och till köttexportörer (som också återexporterar kött de har importerat) kan kommissionen inte fördela den totala beräknade importen av färskt griskött till Danmark på de olika handelskedjorna. Importen till de detaljister som besvarat formuläret - små, medelstora och stora livsmedelskedjor - motsvarar dock 1 % av deras totala försäljning av färskt griskött(30).

146. Med den ovan redovisade metoden kan man uppskatta den danska detaljhandelns försäljning av griskött till cirka 84350 ton. Parterna kommer att få en marknadsandel på cirka 40 % (direkt och via grossister). Kombinationen av marknadsandelar är betydande: Danish Crown [20-25 %](31) och Vestjyske Slagterier [15-20 %](32).

b) Faktisk konkurrens

147. Till följd av fusionen kommer detaljisterna bara att få tillgång till en ytterligare större alternativ leverantör, nämligen den andra andelsföreningen Steff-Houlberg, som under 1997 svarade för mindre än 30 % av deras inköp. Det skall vidare påpekas att det tredje större andelsslakteriet, TiCan, inte är något verkligt alternativ som leverantör till livsmedelshandeln ([mindre än 5 %](33) i marknadsandel). TiCan har bara ett litet produktsortiment jämfört med de övriga andelsföreningarna, vilket begränsar företagets konkurrensmöjligheter på den danska marknaden till den lokala marknaden i Nordvästjylland, och dess leveranser till "detaljgrossister" är också begränsade. De ca 127 privatslakterierna svarar tillsammans för mindre än 30 %. Även om vissa av de större av dessa slakterier i viss utsträckning kan fungera som tredje, fjärde eller femte leverantör till lokala butiker inom en viss livsmedelskedja, har inget av dem den volym eller de stycknings-, förpacknings- och distributionsresurser som krävs för att de skall kunna konkurrera med parterna på lika villkor. Den faktiska konkurrensen kommer därför endast att komma från Steff-Houlberg. Fusionen kommer därför att resultera i ett duopol bestående av parterna och Steff-Houlberg, som tillsammans kommer att få cirka 70 % av marknaden.

148. Kommissionen finner det osannolikt att Steff-Houlberg kommer att kunna ytterligare öka sin marknadsandel till följd av fusionen, eftersom, enligt vad kommissionen känner till, inget större livsmedelshandelsföretag tidigare har haft endast Danish Crown och Vestjyske Slagterier som huvudleverantör. Följaktligen kommer Steff-Houlberg inte att kunna dra till sig nya kunder som önskar fortsätta med inköp från flera källor efter fusionen. Vidare har Steff-Houlberg redan, om man ser till företagets position i stort på slakterinivå, en mycket stark position på hemmamarknaden (13 % av alla slaktade svin). Det ligger dessutom på Själland, nära det mest tätbefolkade området i Danmark (Köpenhamn), där det har en mycket stark position.

149. Kommissionen har undersökt vilket det framtida konkurrensförhållandet bör bli mellan parterna och Steff-Houlberg. Som närmare redogörs för nedan, är det troligare att fusionen kommer att leda till en dominerande ställning för ett duopol, som tillsammans har cirka 70 % av marknaden, än att ett duopol med två konkurrerande företag kommer att skapas.

c) Potentiell konkurrens

150. Den danska slakteribranschen har under de senaste 40 åren genomgått en konsolideringsprocess som lett till en allt högre grad av koncentration. Några nya aktörer inom branschen har inte tillkommit, utom i liten skala (en slaktare som ansöker om slakterilicens). Efter fusionen kommer parterna dessutom att effektivt kunna kontrollera tillgången till det nödvändiga slaktmaterialet på grund av andelsföreningarnas struktur (se föregående avsnitt om marknaden för inköp av levande svin). Det är därför osannolikt att nya aktörer kommer att uppträda i framtiden.

151. Importen är den viktigaste källan till potentiell konkurrens. Kommissionen har därför undersökt möjligheten för slakterier i länder som Tyskland, Nederländerna och Sverige att börja exportera griskött till Danmark för försäljning i detaljistledet. Kommissionen fann att det finns ett antal hinder för en sådan import.

Anpassning av utbudet av svin och av styckningen till danska specifikationer

152. På produktionssidan skulle icke-danska slakterier behöva anpassa sitt utbud av svin till den typ av griskött som efterfrågas på den danska marknaden för att kunna exportera dit. De skulle också behöva utbilda sin personal i styckning enligt danska specifikationer. Styckning enligt danska specifikationer skulle dessutom kräva att de icke-danska slakterierna på nytt optimerade sin produktion, eftersom styckning enligt dansk modell får vissa effekter på styckningen av produkter för and