KOMMISSIONENS BESLUT av den 9 januari 1997 om en begäran från Frankrike om undantag enligt artikel 14 i rådets direktiv 92/51/EEG (Endast den franska texten är giltig.) (Text av betydelse för EES) (97/42/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG (1), särskilt artikel 14 i detta,

efter att den 19 juni 1996 ha mottagit en begäran från Frankrike om undantag enligt artikel 14 i direktiv 92/51/EEG beträffande ledning av vissa sportaktiviteter,

efter att den 8 juli 1996 ha samrått med de nationella samordnarna för direktiv 92/51/EEG,

efter att den 12 september 1996 ha skickat en skrivelse med begäran om kompletterande information från Frankrike,

efter att den 17 oktober 1996 ha tagit emot ett svar från Frankrike på denna skrivelse med begäran om kompletterande information, och

med beaktande av följande:

I. ALLMÄN BAKGRUND

1. Genom direktiv 92/51/EEG inrättades en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG (2). Genom det direktivet inrättades en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier. I direktiv 92/51/EEG behandlas examensbevis på en annan nivå än dem som behandlas i direktiv 89/48/EEG.

2. Direktiv 92/51/EEG utgår från principen om ömsesidigt erkännande. Detta innebär bl.a. att när det i en värdmedlemsstat krävs ett examensbevis, en licens eller ett kompetensbevis för tillgång till eller utövande av ett visst yrke, får den behöriga myndigheten i denna medlemsstat inte med hänvisning till bristande kvalifikationer neka en medborgare i en medlemsstat tillgång till eller utövande av detta yrke på samma villkor som medborgarna i det egna landet, om den sökande har ett examensbevis som föreskrivs i en annan medlemsstat för tillgång till och utövande av samma yrke på dess territorium och som har erhållits i den medlemsstaten.

3. Denna bestämmelse hindrar emellertid inte att värdmedlemsstaten i vissa fall, enligt direktiv 92/51/EEG, kräver att den sökande genomgår en anpassningstid eller gör ett lämplighetsprov. Villkoren fastställs i artiklarna 4, 5 och 7 i direktiv 92/51/EEG. Om värdmedlemsstaten använder sig av denna möjlighet måste den ge den sökande rätt att välja mellan en anpassningstid och ett lämplighetsprov.

II. ARTIKEL 14 I DIREKTIV 92/51/EEG

I artikel 14 i direktiv 92/51/EEG fastställs följande:

"1. Om, i enlighet med artikel 4.1 b andra stycket andra meningen, artikel 5 tredje stycket eller artikel 7 a andra stycket andra meningen, en medlemsstat har för avsikt att inte låta de sökande välja mellan anpassningstid och lämplighetsprov, skall den genast översända utkastet till motsvarande bestämmelse till kommissionen. Den skall samtidigt underrätta kommissionen om skälen till att denna bestämmelse är nödvändig.

Kommissionen skall genast underrätta de andra medlemsstaterna om varje sådant utkast som den har mottagit. Den får också tillfråga den samordningsgrupp som anges i artikel 13.2 om utkastet.

2. Medlemsstaten får anta bestämmelsen endast om kommissionen inte inom tre månader har fattat beslut om motsatsen. Detta inskränker inte kommissionens och de andra medlemsstaternas möjlighet att lämna kommentarer till utkastet.

3. På begäran av en medlemsstat eller kommissionen skall medlemsstaterna utan dröjsmål meddela dem den slutgiltiga texten till en bestämmelse som uppstår genom tillämpningen av denna artikel."

III. FRANKRIKES BEGÄRAN

1. Genom en not, som anlände till kommissionen den 19 juni 1996, begärde Frankrike undantag enligt artikel 14 i direktiv 92/51/EEG beträffande ledning av vissa sportaktiviteter. Tillsammans med denna not sändes ett utkast till bestämmelse och en motivering. Denna begäran gäller yrket sportinstruktör och avser möjligheten att för vissa sportaktiviteter göra undantag från principen om den sökandes val.

2. Denna begäran gäller enbart frågan om etablering. Tillhandahållandet av sportutbildning omfattas hädanefter i Frankrike av andra bestämmelser (dekret nr 96-1011 av den 25 juni 1996 om yrkesutövande som sporttränare av medborgare i Europeiska unionen eller en annan stat som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet).

3. Genom det utkast till bestämmelse som Frankrike lämnat in införs ett förfarande för erkännande som tar hänsyn till invandrares rätt att välja mellan anpassningstid och lämplighetsprov. För de fem yrken som finns förtecknade i en bilaga till utkastet till bestämmelse fastställs att idrottsministern får fatta beslut om ett lämplighetsprov. Enligt det utkast som lämnats till kommissionen kan ett sådant lämplighetsprov införas för följande fem yrken: skidinstruktörer, bergsbestigningsguider, dykinstruktörer, fallskärmshoppningsinstruktörer och grottforskningsinstruktörer.

4. De franska myndigheterna förklarar att denna begäran, som har sin utgångspunkt i artikel 14, inte ifrågasätter principen om ömsesidigt förtroende, utan att den tvärtom är avsedd att stärka denna i samband med aktiviteter där gemensamma mål som säkerhet står på spel.

5. De franska myndigheterna anser att begäran är berättigad med hänsyn till den fara som är förknippad med dessa aktiviteter. De bedömer att ett lämplighetsprov är den lämpligaste kompensationsåtgärden i sådana fall. De anser att ett fritt val för de sökande att välja mellan två typer av kompensationsåtgärd inte uppfyller alla nödvändiga säkerhetskrav, och till följd av detta kan tekniska brister som är oförenliga med yrkesutövandet döljas.

6. De franska myndigheterna anser också att lämplighetsprovet är det effektivaste sättet att säkerställa att sökande behärskar den teknik som krävs för aktiviteten i fråga och att de kan leda och organisera hjälpinsatser.

7. Slutligen påpekar de franska myndigheterna att de faror som är förknippade med de fem aktiviteterna i fråga ökar på grund av att de förhållanden där aktiviteterna utövas av naturen är oförutsägbara.

IV. DISKUSSION I SAMORDNINGSGRUPPEN

Enligt artikel 14 i direktiv 92/51/EEG har den franska begäran om undantag sänts till medlemsstaterna. Den har sänts till alla samordnare i den generella ordningen för erkännande av examensbevis. Dessutom, vilket också skedde i enlighet med artikel 14, diskuterades den vid det möte som hölls i samordningsgruppen den 8 juli 1996. Den franska delegationen lade fram sin begäran och svarade på de frågor som ställdes av kommissionen och de andra delegationerna.

V. BEGÄRAN OM KOMPLETTERANDE INFORMATION

Efter en första undersökning av den franska begäran och efter mötet med samordnarna den 8 juli 1996 bedömde kommissionen att det var nödvändigt att ställa fem kompletterande frågor till Frankrike. Detta gjordes via skrivelse daterad den 12 september 1996. Frankrike lämnade ett heltäckande svar i en motivering daterad den 14 oktober 1996, vilken anlände till kommissionen den 17 oktober 1996.

VI. ALLMÄNNA SYNPUNKTER

1. Den fria rörligheten för personer är en grundläggande frihet som garanteras i Romfördraget. Mot bakgrund av detta har domstolen genom rättspraxis förbjudit öppen diskriminering på grundlag av nationalitet, men också åtgärder som i praktiken ger samma resultat, även om de gäller landets medborgare och andra gemenskapsmedborgare utan åtskillnad. Nationella åtgärder som kan tänkas hindra eller försvåra utövandet av de grundläggande friheter som garanteras i Romfördraget kan emellertid tillåtas, förutsatt att de uppfyller fyra villkor: att de tillämpas utan diskrimination, att de är berättigade utifrån allmänintresset, att de är lämpliga medel för att uppnå målsättningarna samt att de inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa målsättningar. Eftersom friheten att etablera sig är en grundläggande frihet, måste den franska begäran analyseras utifrån dessa fyra kriterier.

2. I sin begäran om undantag anger de franska myndigheterna att de enda aktiviteter som berörs är sådana där allmänintresset står på spel. De betonar de särskilda omständigheterna för de fem aktiviteterna: oförutsägbara förhållanden, faktisk fara, en omgivning som inte är avskild eller utmärkt, behovet av kunskaper om organisationen av hjälpinsatser etc. Kommissionen instämmer i att de fem berörda aktiviteterna är särskilt farliga, och att säkerhet kan anföras som ett nödvändigt krav för allmänintresset. I fråga om de fem aktiviteterna instämmer kommissionen också i att skyldigheten för en invandrare att göra ett lämplighetsprov, om hans eller hennes utbildning skiljer sig väsentligt i fråga om ämnen jämfört med dem som ingår i den franska utbildningen, kan vara en lämplig åtgärd för att garantera att säkerhetskravet uppfylls. Kommissionen instämmer också, för dessa fem aktiviteter, i att ett lämplighetsprov kan vara en bättre metod än en anpassningstid för att undersöka hur den sökande reagerar i en verklig situation, samt för att säkerställa att den sökande har de nödvändiga tekniska kunskaperna för aktiviteten och kan organisera och leda hjälpinsatser. Åtgärden tycks dessutom vara i proportion till målet. Till slut finns det inget i den franska ansökan som tyder på diskriminering. De franska licenserna för de fem aktiviteterna beviljas efter selektiva prov som går ut på att säkerställa att den sökande har de tekniska kunskaperna, pedagogisk förmåga och förmåga att garantera säkerheten samt att organisera hjälp.

Det finns alltså anledning att acceptera principen att det inte bör finnas ett fritt val mellan en anpassningstid och ett lämplighetsprov i detta fall. Icke desto mindre måste de kriterier som anges ovan till fullo respekteras vid genomförandet av de åtgärder som de franska myndigheterna föreslår.

3. Eftersom friheten att etablera sig är en grundläggande frihet, vill kommissionen ändå begränsa sitt godkännande tidsmässigt, så att man efter försöksperioden kan göra en helt säker utvärdering av eventuella praktiska problem som kan uppstå vid tillämpningen av detta undantag.

Kommissionen bifaller alltså Frankrikes begäran för en begränsad period, t.o.m. den 31 juli 1999.

4. Denna period bör göra det möjligt för de franska myndigheterna att bedöma huruvida detta är den åtgärd som är mest lämplig för att uppnå målet. Den bör också göra det möjligt för alla berörda parter att se om det uppstår några praktiska svårigheter vid tillämpningen och att rapportera dessa till kommissionen.

5. Vid utgången av denna period måste Frankrike skriva en utvärderingsrapport om tillämpningen av undantaget enligt artikel 14. Denna rapport måste förse kommissionen med all information, såväl kvantitativ som kvalitativ, om genomförandet av lämplighetsprovet. Vid den tidpunkten kommer kommissionen också att samla in synpunkter från berörda medlemsstater och alla berörda parter (bl.a. fackföreningar, reseorganisationer, skidskolor och föreningar). Utvärderingsrapporten från Frankrike och alla synpunkter från olika parter måste vara kommissionen tillhanda senast den 30 april 1999. Om Frankrike då vill att undantaget skall fortsätta att gälla måste en ansökan om detta biläggas utvärderingsrapporten.

6. Om kommissionen vid provperiodens utgång avser att tillbakavisa Frankrikes begäran måste ett beslut om detta fattas inom tre månader efter det att Frankrikes begäran lämnats in och senast den 31 juli 1999, enligt förfarandet i artikel 14 i direktiv 92/51/EEG. Enligt denna artikel förlängs undantaget automatiskt och utan tidsgräns om kommissionen inte har beslutat om motsatsen inom tre månader.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Trots vad som sägs i artikel 4.1 b i direktiv 92/51/EEG bemyndigas Frankrike att under en provperiod som går ut den 31 juli 1999 föreskriva ett lämplighetsprov för sökande som önskar få ett examensbevis för utbildning till sportinstruktör eller ledare erkänt för att kunna etablera sig i Frankrike, och vars utbildning innehåller väsentliga skillnader jämfört med den som krävs i Frankrike. Detta undantag gäller endast för följande fem yrken: skidinstruktörer, bergsbestigningsguider, dykinstruktörer, fallskärmshoppningsinstruktörer och grottforskningsinstruktörer.

Artikel 2

Före den 30 april 1999 måste Frankrike sända en utvärderingsrapport om tillämpningen av undantaget enligt artikel 14 till kommissionen.

Artikel 3

De medlemsstater som så önskar och alla berörda parter anmodas att skicka sina synpunkter till kommissionen senast den 30 april 1999.

Artikel 4

Om Frankrike vill att undantaget enligt artikel 1 skall bekräftas utan tidsgräns efter den 31 juli 1999, måste en ny ansökan skickas till kommissionen före den 30 april 1999, enligt artikel 14 i direktiv 92/51/EEG. Inom tre månader efter Frankrikes begäran skall kommissionen fatta ett beslut enligt förfarandet i artikel 14 i direktiv 92/51/EEG.

Artikel 5

Detta beslut träder i kraft samma dag som det anmäls.

Artikel 6

Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.

Utfärdat i Bryssel den 9 januari 1997.

På kommissionens vägnar

Mario MONTI

Ledamot av kommissionen

(1) EGT nr L 209, 24.7.1992, s. 25.

(2) EGT nr L 19, 24.1.1989, s. 16.