Initiativ från Republiken Finland inför antagandet av rådets förordning om att fastställa medlemsstaternas skyldigheter sinsemellan när det gäller återtagande av tredje lands medborgare

(1999/C 353/05)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63.3 b i detta,

med beaktande av Republiken Finlands initiativ,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1), och

av följande skäl:

1. Gemenskapens invandringspolitik på det område som avses i artikel 63.3 b i fördraget innefattar åtgärder för återsändande av olagliga invandrare, vilket även kräver att åtgärder för återtagande i allmänhet vidtas.

2. Europeiska rådet i Tammerfors den 15-16 oktober 1999 enades om att bland de delar som skall omfattas vid utvecklandet av en gemensam politik om asyl- och migration även regler för återtagande medlemsstaterna emellan bör beaktas.

3. Denna förordning bygger på Schengenregelverket i den mening som avses i protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar, särskilt mot bakgrund av det faktum att medlemsstaterna enligt artikel 23 i tillämpningskonventionen till Schengenavtalet av den 19 juni 1990 är skyldiga att återsända medborgare i tredje land som vistas olagligt på deras territorier till ursprungslandet eller till ett annat tredje land där de kan resa in på laglig väg.

4. Det bör därför fastställas vilken medlemsstat som skall vara skyldig att återsända sådana medborgare i tredje land.

5. Det bör dock fortfarande vara en prioritet att medlemsstaterna återsänder medborgare i tredje land som olagligt befinner sig på deras territorier till ursprungslandet eller till ett annat tredje land i vilket de har rätt att resa in.

6. Det bör även fastställas vilken medlemsstat som skall vara skyldig att återta medborgare i tredje land enligt ett av gemenskapen ingånget återtagandeavtal.

7. Denna förordning bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter till följd av internationella avtal om utlämning och transitering.

8. Om personuppgifter lämnas enligt denna förordning måste förfarandet, innehållet och sättet att använda dessa uppgifter vara i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter(2).

9. Genomförandeåtgärder måste antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter(3).

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Artikel 1

Tillämpningsområde

1. Syftet med denna förordning är att fastställa medlemsstaternas skyldigheter sinsemellan när det gäller återtagande av tredje lands medborgare.

2. Denna förordning skall tillämpas i situationer när en medborgare i tredje land inte uppfyller eller inte längre uppfyller villkoren för inresa till eller bosättning på en medlemsstats territorium.

3. Bestämmelserna i denna förordning skall, med undantag av artiklarna 7 och 10 även tillämpas när en medlemsstat har återtagit en medborgare i tredje land i enlighet med ett gemenskapsåtertagandeavtal eller ett liknande avtal.

4. Denna förordning skall inte tillämpas på medborgare i tredje land vars rätt att bosätta sig på en medlemsstats territorium framgår av fördraget eller avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

5. Ingenting i denna förordning skall hindra en medlemsstat från att återsända en medborgare i tredje land som inte uppfyller eller inte längre uppfyller villkoren för inresa till eller bosättning på den medlemsstatens territorium till dennes ursprungsland eller till ett annat tredje land i vilket de har rätt att resa in.

Artikel 2

Definitioner

I denna förordning avses med

a) medborgare i tredje land: en person som inte är unionsmedborgare såsom avses i artikel 17 i fördraget,

b) uppehållstillstånd: ett beslut från en medlemsstats behöriga myndigheter som ger en medborgare i tredje land tillstånd att vistas på dess territorium, med undantag av viseringar och temporära tillstånd till vistelse som beviljas under prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd eller asyl,

c) visering: ett beslut från en medlemsstat i syfte att ge en medborgare i tredje land tillstånd att resa in på dess territorium eller på samtliga medlemsstaters territorier vilka är bundna av tillämpningskonventionen till Schengenavtalet. I definitionen inbegrips inte transitviseringar eller en visering för flygplatstransitering.

Artikel 3

Kriterier för återtagande

De kriterier som anges i artiklarna 4-10 skall tillämpas i den ordning de anges i syfte att fastställa vilken medlemsstat som i enlighet med denna förordning är skyldig att återta tredje lands medborgare.

Artikel 4

Giltigt uppehållstillstånd

Om en medborgare i tredje land har ett giltigt uppehållstillstånd skall den medlemsstat som utfärdat tillståndet vara skyldig att återta medborgaren i tredje land.

Artikel 5

Giltig visering

Om en medborgare i tredje land har en giltig visering skall den medlemsstat som utfärdat viseringen vara skyldig att återta medborgaren i tredje land.

Artikel 6

Flera giltiga uppehållstillstånd eller viseringar

Om en medborgare i tredje land har flera giltiga uppehållstillstånd eller giltiga viseringar som utfärdats av olika medlemsstater skall medlemsstaternas skyldighet att återta i följande ordning:

a) Den medlemsstat som har utfärdat det uppehållstillstånd som ger den längsta rätten till bosättning eller, för det fall att samtliga tillstånd gäller för lika lång tid, den medlemsstat som har utfärdat det uppehållstillstånd där förfallodagen är mest avlägsen.

b) Den medlemsstat som utfärdat den visering vars förfallodag är mest avlägsen när de olika viseringarna är av samma beskaffenhet, oavsett om de ger en medborgare i tredje land möjlighet att resa in på en medlemsstats territorium eller på samtliga medlemsstaters territorier vilka är bundna av den konvention som avses i artikel 2 c.

c) I de fall där viseringarna är av olika beskaffenhet, den medlemsstat som har utfärdat den visering som har den längsta giltighetstiden eller, om giltighetstiden är lika lång, den medlemsstat som har utfärdat den visering vars förfallodag är mest avlägsen.

Artikel 7

Uppehållstillstånd eller visering som har upphört att gälla

1. Återtagandeskyldigheten enligt artiklarna 3, 4, 5 och 6 skall även tillämpas i de fall en medborgare i tredje land har ett eller flera uppehållstillstånd som upphörde att gälla mindre än två år tidigare, alternativt en eller flera viseringar som upphörde att gälla mindre än sex månader tidigare.

2. Om ett uppehållstillstånd eller en visering har utfärdats av en medlemsstat i syfte att ge en medborgare i tredje land tillstånd att resa in till deras territorium skall skyldigheten i punkt 1 endast gälla om medborgaren i tredje land reser in till den medlemsstats, som utfärdade uppehållstillståndet eller viseringen, territorium under deras giltighetstid. Den senare skyldigheten skall inte gälla om en visering som har utfärdats av en medlemsstat i syfte att ge en medborgare i tredje land tillstånd att resa in till samtliga medlemsstaters territorium, vilka är bundna av den konvention som avses i artikel 2 c.

3. Återtagandeskyldigheten enligt punkt 1 skall endast tillämpas under den tid som medborgaren i tredje land fortfarande ännu inte har lämnat medlemsstaternas territorium.

Artikel 8

Olaglig inresa

1. Om det kan bevisas att en medborgare i tredje land olagligen har passerat en medlemsstats gräns, land-, sjö- eller luftvägen från ett tredje land skall den medlemsstaten vara skyldig att återta medborgaren i tredje land.

2. Denna skyldighet skall dock inte längre gälla för den medlemsstat som avses i punkt 1 om det kan bevisas att medborgaren i tredje land har levt i en annan medlemsstat under minst sex månader innan det fastställdes att personen i fråga inte uppfyller eller inte längre uppfyller de gällande villkoren för inresa eller bosättning. I detta fall skall den senare medlemsstaten vara skyldig att återta medborgaren i tredje land.

Artikel 9

Ansvar för kontroller vid de yttre gränserna

1. Återtagandeskyldigheten skall åligga den medlemsstat som är ansvarig för att kontrollera medborgarens i tredje land inresa till medlemsstaternas territorium.

2. Om en medborgare i tredje land, efter att lagligen ha rest in i en medlemsstat där han eller hon inte omfattas av något viseringskrav, rest in i en annan medlemsstat där det inte heller föreligger något viseringskrav för personen i fråga skall trots vad som sägs i punkt 1 den senare staten vara skyldig att återta honom eller henne.

Artikel 10

Verkställighet av återförande

När en medlemsstat har påbörjat verkställandet av de åtgärder som krävs för att en medborgare i tredje land återvänder till sitt ursprungsland eller något annat land där han eller hon har rätt att resa in, åligger återtagandeskyldigheten denna medlemsstat så länge medborgaren i tredje land inte har lämnat medlemsstaternas territorium.

Artikel 11

Bevis på inresa

1. För tillämpning av artiklarna 8 och 9 får inresa till medlemsstaternas territorium slutgiltigt bevisas på följande sätt:

a) En inresestämpel som en medlemsstats behöriga myndighet påfört en resehandling.

b) En utresestämpel från ett tredje land som gränsar till en medlemsstat, med angivande av resväg och datum då gränsen passerades.

c) Färdbiljetter genom vilka inresa formellt kan bekräftas.

d) Ett ombord-/landstigningskort av vilket dagen för inresa till en medlemsstats territorium framgår.

2. Inresa till medlemsstaternas territorium kan även fastställas genom indicier. En sådan bevisning skall fastställa att en presumtion för inresa föreligger.

Artikel 12

Tidsfrister för återtagande

1. Ansökan om återtagande skall lämnas till den anmodade medlemsstatens behöriga myndigheter senast sex månader efter det att den begärande medlemsstatens behöriga myndigheter blivit medvetna om att en medborgare i tredje land eventuellt vistas olagligt på dess territorium.

2. Den anmodade medlemsstaten skall besvara begäran om återtagande så snart som möjligt och under alla omständigheter inom en månad. Underlåtenhet att vidta åtgärder inom den tidsfristen skall ses som att ansökan har godtagits.

3. Den anmodade medlemsstaten skall utan dröjsmål, och under alla förhållanden inom en månad, omhänderta medborgare i tredje land vilkas återtagande har överenskommits. På framställan av den begärande medlemsstaten kan tidsfristen vid behov förlängas för att uppfylla rättsliga krav eller lösa praktiska svårigheter.

Artikel 13

Transitering

En medlemsstat skall tillåta transitering av medborgare i tredje land om en annan medlemsstat begär det och om tillträde är säkerställt av den medlemsstat som är ansvarig för återtagande och för det fall det är tillämpligt, transitering via en annan medlemsstat är säkerställd.

Artikel 14

Kostnader

1. Alla transportkostnader som uppstår i samband med ett återtagande fram till den medlemsstatens gräns som är skyldig att återta skall, om de inte kan återfås av den berörda personen, bäras av den medlemsstat som begär återtagande.

2. Medlemsstaterna skall bära kostnaderna för det stöd som deras egna myndigheter lämnar under transiteringen över deras territorium.

Artikel 15

Skydd för uppgifter

1. I den mån personuppgifter måste lämnas för att denna förordning skall kunna genomföras, får denna information endast avse följande:

a) Närmare uppgifter om den person som skall återtas och, vid behov, namnet på personens anhöriga (efternamn, eventuellt familjenamn, förnamn, alla tidigare namn, smeknamn eller pseudonymer, alias, födelsedatum och födelseplats, kön, nuvarande och eventuellt tidigare medborgarskap).

b) Pass, identitetskort och andra identitets- eller resehandlingar samt laissez-passer (nummer, giltighetstid, datum för utfärdande, utfärdande myndighet, plats för utfärdande osv.).

c) Övriga uppgifter som behövs för att identifiera den person som skall återtas eller för att kontrollera om villkoren för återtagande i enlighet med denna förordning har uppfyllts, såsom fingeravtryck och fotografier.

d) Platser där uppehåll göras och färdväg.

e) Utfärdade uppehållstillstånd och viseringar.

2. Uppgifter som den överlämnande myndigheten har lämnat och därefter raderat måste även raderas av den mottagande myndigheten inom sex månader efter det att uppgifterna inte längre är nödvändiga i enlighet med syftet i denna förordning.

Artikel 16

Genomförandeåtgärder

Ytterligare åtgärder som är nödvändiga för att genomföra denna förordning skall antas i enlighet med artikel 17, särskilt inbegripet

a) förfarandet för ömsesidig anmälan och de praktiska aspekter detta innebär,

b) den information som ansökningar om återtagande och transitering skall innehålla,

c) de handlingar och indicier för presumptionen som krävs för återtagande och det bevisvärde som sådant underlag bör ges,

d) utnämning av de myndigheter som skall ansvara för genomförandet av denna förordning,

e) kostnadsreglering, och

f) allmänna genomförandeåtgärder avseende användningen av standardiserade resehandlingar, som fogas till rådets rekommendation av den 30 november 1994 om antagande av ett enhetligt utformat resedokument för avlägsnande av medborgare i tredje land(4).

Artikel 17

Förvaltningskommitté

1. Kommissionen skall biträdas av en förvaltningskommitté.

2. När det hänvisas till denna artikel skall förvaltningsförfarandet enligt artikel 4 i beslut 1999/468/EG tillämpas.

Den tid som avses i artikel 4.3 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader.

3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.

Artikel 18

Ikraftträdande

Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

Utfärdad i ...

På rådets vägnar

Ordförande

(1) Yttrande avgivet den ... (ännu ej offentliggjort i EGT).

(2) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.

(3) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

(4) EGT C 274, 19.9.1996, s. 18.