Kommissionens beslut

av den 30 maj 2000

om de stödåtgärder som de irländska myndigheterna genomfört för att underlätta situationen för boskapsuppfödare vilkas produktion påverkades av de ogynnsamma väderförhållandena under sommaren och hösten 1998

[delgivet med nr K(2000) 1604]

(Endast den engelska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2000/760/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2467/98 av den 3 november 1998 om den gemensamma organisation av marknaden för får- och getkött(1), särskilt artikel 22 i denna,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(2), och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Den 2 december 1998 anmälde Irland en stödåtgärd (kompletterande åtgärd avseende tackor) i enlighet med artikel 88.3 i fördraget som svar på en skrivelse från kommissionen av den 26 november 1998 i vilken information begärdes angående en stödordning som kommissionen fått vetskap om genom information till allmänheten. Stödet registrerades den 9 december 1998 som statligt stöd nr N 678/98.

(2) I skrivelser av den 12 februari 1999 och den 14 april 1999 lämnade de irländska myndigheterna ytterligare information med avseende på den berörda stödordningen. I deras skrivelse av den 12 februari 1999 bekräftade de att åtgärden hade trätt i kraft innan kommissionen hade yttrat sig i enlighet med artikel 88.3 i fördraget. Stödet överfördes följaktligen till registret för icke anmälda stöd som stöd nr NN 23/99.

(3) I en skrivelse av den 11 februari 1999, registrerad den 18 februari 1999, anmälde de irländska myndigheterna enligt artikel 88.3 i fördraget ytterligare en stödordning med benämningen Stöd för förlust av vinterfoder (Assistance for Winter Fodder Losses) (februari 1999). Ytterligare information lämnades i en skrivelse av den 29 april 1999, registrerad den 3 maj 1999. I den skrivelsen bekräftade de irländska myndigheterna att stödåtgärderna hade genomförts. Stödet överfördes följaktligen till registret för icke anmälda stöd som stöd nr NN 79/99.

(4) Med tanke på att båda åtgärderna var avsedda att ge stöd till irländska boskapsuppfödare för förluster till följd av ogynnsamma väderförhållanden under sommaren och hösten 1998, och eftersom det visade sig att vissa producenter skulle kunna dra nytta av båda åtgärderna, ansåg kommissionen det lämpligt att granska de två ärendena tillsammans inom ramen för ett enda förfarande. I en skrivelse av den 30 juli 1999 informerade kommissionen Irland om att den hade beslutat att inte göra några invändningar mot det kompletterande vinterfoderstödet, vilket är den första delåtgärden i den kompletterande åtgärden för tackor (NN 23/99), och inte heller mot extra utbetalningar till vissa stödmottagare inom ramen för N 605/98, vilket är den andra delåtgärden i programmet om stöd för vinterfoderförluster (stöd NN 79/99).

(5) I samma skrivelse informerades emellertid de irländska myndigheterna om att kommissionen hade beslutat inleda en formell granskning i enlighet med artikel 88.2 i fördraget, med avseende på den andra delåtgärden (tackbidrag) i den kompletterande åtgärden för tackor (NN 23/99), den första delåtgärden (nya stödmottagare), samt den tredje delåtgärden (särskild fond för foderbrist) i stödprogrammet för vinterfoderförluster. Förfarandet omfattade även vissa av stödmottagarna i den andra delåtgärden (extra utbetalningar till stödmottagare inom ramen för N 605/98), i den mån det gäller stöd till am- och dikolantbruk eller små mjölkkolantbruk (NN 79/99).

(6) Beslutet att inleda detta förfarande offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med sina synpunkter.

(7) De irländska myndigheterna gav sina synpunkter på kommissionens frågor i sin skrivelse av den 3 september 1999, registrerad den 6 september 1999.

(8) Bilaterala möten mellan de irländska myndigheterna och företrädare för kommissionen ägde rum den 20 och 27 september 1999.

(9) Ytterligare kompletterande information rörande den särskilda fonden för foderbrist och tackbidraget lämnades i skrivelser av den 13 oktober 1999 (registrerad den 14 oktober 1999) respektive den 3 januari 2000 (registrerad den 6 januari 2000).

II. BESKRIVNING

NN 23/99 - KOMPLETTERANDE ÅTGÄRD FÖR TACKOR

(10) Det anmälda stödet bestod av två skilda åtgärder inom fårköttssektorn, det kompletterade vinterfoderstödet och tackbidraget. Eftersom det kompletterande vinterfoderstödet redan godkänts av kommissionen gäller beskrivningen och bedömningen endast tackbidraget.

(11) I sin anmälan förklarade de irländska myndigheterna den ekonomiska bakgrund som låg till grund för deras beslut att införa ett avslaktningsprogram för tackor som annars inte skulle ha haft tillräckligt marknadsvärde för att säljas till slakterier.

(12) Under hösten 1998 innebar tillgängligheten av fläsk-, kyckling- och nötkött till konkurrenskraftiga priser att lammköttspriserna pressades ner på många av de viktigaste marknaderna i Europa. Effekterna var särskilt akuta i Irland på grund av det stora beroendet av exportmarknaderna, med upp till 75 % av produktionen för export. För 1998 som helhet låg det genomsnittliga priset för lammkött i Irland 19 % under föregående års prisnivå.

(13) Situationen nådde en krispunkt i mitten av hösten då anläggningar för bearbetning av lammkött slutade ta emot slakttackor eller lätta höglandsfår, även från sina vanliga lokala leverantörer. Dessutom resulterade det mycket blöta vädret och det låga antalet soltimmar under 1998 års växtperiod i svårigheter att spara tillräcklig mängd vinterfoder. I vissa områden var läget akut, särskilt i områden med torrjord eller tung lera, och förhållandena var så dåliga att en stor del av vinterfodret inte kunde skördas på grund av markförhållandena.

(14) Lantbrukare som brukar allmänningar, där ingen enskild ägare vidtar åtgärder för att skydda det sårbara betet, ansågs befinna sig i ett riskläge vid en foderbrist. Man bekymrade sig särskilt om välmågan för får på dessa betesmarker eftersom producenter med utgallrade tackor som inte kunde slaktas inte hade något annat val än att föra tillbaka dessa djur till en redan utsatt miljö där tillgången på betesgräs inte var tillräcklig för att uppfylla behovet. Stödordningen begränsades följaktligen till uppfödare av höglandsfår som var verksamma i de berörda områdena, det vill säga höglandsallmänningar i sex grevskap i västra Irland(4). De totala utgifterna inom ramen för stödordningen uppgick till cirka 1 miljon irländska pund (1,27 miljoner euro).

(15) Stödordningen omfattade möjligheter för avslaktning av cirka 100000 utgallrade höglandstackor från höglandsallmänningar i sex grevskap i västra Irland. Jordbruks- och livsmedelsdepartementet betalade fårslaktningsanläggningar för att ge taktmöjligheter för de två kategorier av tackor som inte hade ett tillräckligt marknadsvärde för att täcka slakt- och hanteringskostnader. Stöd gavs endast för avslaktning av tackor under november och december 1998. Cirka tolv köttanläggningar deltog. Beslutet att delta var en fråga för anläggningarnas ledning. Betalningen var

- 10 IEP (12,7 euro) för utdömda djur som inte skulle ha något marknadsvärde alls,

- 3 IEP (3,8 euro) för tackor som lämpade sig för urbening (urbeningstackor), vilket skulle ge en begränsad avkastning för anläggningarna med avseende på det kött som kunnat utvinnas.

(16) Antalet tackor som varje producent kunde göra sig av med uppgick till 30 % av producenternas enskilda tackkvot. Producenterna tilläts välja vilka tackor i sin besättning som de ville göra sig av med.

(17) Enligt skrivelsen från de irländska myndigheterna av den 14 april 1999 gjorde bidraget på 3 IEP per djur det möjligt för köttfabrikerna att slakta av 35300 urbeningstackor. Det beloppet täckte kostnaderna för bortskaffande av mjukt slaktavfall och skallar sam särskilt riskmaterial till ett godkänt fettsmälteri samt kostnaden för bortskaffande av hudar. Normalt står köttfabriken själv för dessa kostnader som sedan får bäras av producenten i form av en inbyggd sänkning av lammpriset. För dessa djur var i betalningen en fråga för förhandlingar mellan producent och anläggning och enligt de irländska myndigheterna betalades endast symboliska belopp.

(18) Kött som köptes in av köttfabriker, inom ramen för den här ordningen, såldes som livsmedel i enlighet med de normala villkor för hälsa, hygien och säkerhet som gäller för allt kött som hanteras av dessa fabriker. Det dominerande avsättningsområdet för kött från urbeningstackor är leverans till cateringnäringen. Köttet är lämpligt för användning i hamburgare, kebab, etniska maträtter, o.s.v. Den totala mängd kött som utvanns i det här fallet var cirka 150 ton och det köttet såldes via den nationella festmatsindustrin i december 1998.

(19) Det stöd som utbetalades till fabriker beräknades täcka kostnaderna för avlivning, bearbetning och hantering av djuret. Eftersom de berörda djuren var över ett år gamla förekom stora kostnader för bortskaffande av specificerat riskmaterial. När det gäller slaktkroppar som utdömdes fullständigt, för att minimera riskerna i livsmedelskedjan, anmodades fabrikerna att undanskaffa hela slaktkroppen som specifikt riskmaterial. Den ersättning som ministeriet fastställde var avsedd att täcka de fullständiga kostnaderna i samband med utdömda tackor, men för den andra kategorin, urbeningstackor, skulle den ersättning som ministeriet betalade ut endast ses som ett bidrag till de aktuella kostnaderna. Det resterande beloppet skulle producenten själv stå för genom slaktkroppens köttvärde.

(20) Efter att ha undersökt de tillhandahållna uppgifterna tvivlade kommissionen på om artikel 87.2 b i fördraget, enligt vilken medlemsstater kan bevilja stöd för att kompensera skador på grund av exceptionella händelser, kunde tillämpas i det aktuella fallet. Åtgärden verkade ju motverka problem som uppstått på grund av en ekonomisk lågkonjunktur i sektorn snarare än att vara det rätta svaret på det vinterfoderproblem som förorsakats av exceptionellt ogynnsamma väderförhållanden.

(21) Genom att tillåta att det kött som erhållits från urbeningstackor såldes som livsmedel och alltså konkurrerade på marknaden med annat kött för vilket det inte beviljats något stöd för slaktkostnaderna, verkar det som om de irländska myndigheterna inte vidtagit de åtgärder som behövs för att minimera åtgärdens effekter på konkurrensen.

(22) Slutligen uttryckte kommissionen tvivel över tackbidragets förenlighet med den gemensamma organisationen av marknaden för fårkött. Åtgärden kan ha utgjort ett alternativ till interventionsuppköp som kan strida mot bestämmelserna för den gemensamma organisationen av marknaden. Om dessa tvivel bekräftades skulle stödet ha befunnits vara i strid mot fördraget.

NN 79/99 - STÖDORDNING FÖR FÖRLUST AV VINTERFODER

(23) Den här stödordningen innehöll tre delåtgärder som riktades till olika grupper av bidragsmottagare. Hittills har endast den andra delåtgärden, vilken innebar extra utbetalningar till stödmottagare inom ramen för N 605/98, godkänts av kommissionen i den mån den avser stöd till fåruppfödare som omfattas av delåtgärden. Förfarandet har inletts med avseende på delåtgärd 1 (nya stödmottagare), delåtgärd 3 (särskild fond för foderbrist) och en del av stödmottagarna i delåtgärd 2 (extra utbetalningar). Budgeten för delåtgärder 1 och 2 uppgick sammanlagt till 25,4 miljoner euro medan 635000 euro hade anslagits för delåtgärd 3.

Nya stödmottagare

(24) Detta stöd utökade kretsen av stödmottagare inom ramen för N 605/98 till lantbrukare som led vinterfoderförluster men som inte fick något stöd inom ramen för N 605/98 eftersom deras gårdar inte låg i de mindre gynnade områden som angivits som värst drabbade i den undersökning som Teagasc (Agricultural Advisory Training and Research Body) genomförde i september 1998. I sin anmälan av stödordningen N 605/98 hade de irländska myndigheterna antagit att medan alla gårdar i de angivna mindre gynnade områdena hade drabbats av det blöta vädret skulle lantbrukarna i de områden som inte ansågs vara "allvarligt drabbade" befinna sig i ett bättre läge att klara av förlusterna. En senare rapport från Teagasc som utarbetades i januari 1999 visade att situationen i de mindre gynnade områdena förvärrats avsevärt och därför beslöt de irländska myndigheterna att göra stödet tillgängligt även för producenter i de områden som inledningsvis bedömdes som mindre allvarligt drabbade.

(25) Stödnivåerna var samma som i N 605/98. För fåruppfödare med höglandstackor fastställdes de till 5,08 euro (4 IEP) per tacka eller ungfår upp till 75 stycken, för am- och dikor till 50,79 euro (40 IEP) per am- och diko upp till högst 380 euro (300 IEP), motsvarande 7,5 kreatursenheter, och för småskaliga mjölkkolantbruk (mjölkkvot < 35000 gallon) till 38,01 euro (3 IEP) per 1000 gallon mjölk upp till 10000 gallon. Över 40000 lantbruk tillhörde den kategorin.

(26) Det formella granskningsförfarandet beträffande den här åtgärden inleddes eftersom kommissionen tvivlade på om alla mottagare av stöd inom ramen för den här delåtgärden använde sig av extensiva jordbruksmetoder. Intensivt jordbruk skulle ju ha inneburit att lantbrukare till stor del skulle ha kunnat falla tillbaka på inköpt foder och på det sättet lidit mindre av de brister i vinterfoderproduktionen som orsakades av ogynnsamma väderförhållanden.

Extra utbetalningar till stödmottagare inom ramen för N 605/98

(27) Med tanke på att lantbrukare som redan mottagit stöd inom ramen för N 605/98 hade sina gårdar i de värst drabbade områdena, anslogs medel för att höja deras bidrag med 50 %. Ministeriets jordbruksinspektion upprättade tillsammans med lokala tjänstemän från Teagasc en förteckning över de värst drabbade områdena genom District Electoral Division (DED). Det ingick 45000 lantbrukare i denna kategori.

(28) Nedan redovisas en förteckning över extrabidragen och de totala bidragen:

- 2,5 euro per tacka eller ungfår upp till 75 djur för fåruppfödare med höglandstackor, vilket ger ett totalt bidrag på 7,5 euro per djur.

- 25,4 euro per am- och diko upp till högst 7,5 djur för am- och dikouppfödare, vilket ger ett totalt bidrag på 76,19 euro per djur.

- 19 euro per 1000 gallon upp till 10000 gallon för småskaliga mjölkgårdar, vilket ger ett totalt bidrag på 57 euro per 1000 gallon.

(29) I sin första bedömning fastställde kommissionen att det inte förelåg någon risk för överkompensation till fårproducenterna eftersom det slagits fast att extrakostnaderna för inköp av foder för att hålla får och ungfår vid liv över vintern uppgick till i genomsnitt 29,20 euro (23 IEP) per tacka för de berörda producenterna, jämfört med en total bidragsnivå på 20,32 euro (4 IEP + 10 IEP + 2 IEP).

(30) Am- och dikouppfödare är den största gruppen av stödmottagare med en förväntad andel av stödet på 80 %. Eftersom kostnaderna för foder per ko vintertid ligger på 152 euro, motsvarar ett totalt bidrag på 76 euro ett stöd på 50 %. Under antagande att am- och dikoproducenter under normala år inte köper in något foder - de irländska myndigheterna bekräftade detta i en skrivelse av den 29 oktober 1998 i samband med det statliga stödet N 605/98 - borde de följaktligen ha lidit en förlust av vinterfoder på över 50 % för att en överkompensation skulle kunna undvikas.

(31) Enligt de irländska myndigheterna (punkt 3 i skrivelsen av den 29 april 1999) översteg de verkliga förlusterna av vinterfoder avsevärt de som ursprungligen beräknades i undersökningarna av Teagasc i september 1998 och januari 1999 då förlusterna beräknades till mellan 20 % och 50 % av den normala produktionen av vinterfoder. Dessutom skulle även den skyddsmekanism gälla som innebär att ersättning utbetalas för upp till 7,5 koenheter när den genomsnittliga besättningen i Irland ligger på tolv kor. De irländska myndigheterna ansåg därför att frågan om överkompensation inte skulle bli aktuell.

(32) De irländska myndigheterna hade dock inte lagt fram tillräckliga bevis för att den genomsnittliga förlusten av vinterfoder för de berörda producenterna nådde 50 % eller mer. I januari 1999 talades det mycket riktigt i den rapport från Teagasc som de hänvisade till om förluster på 20 % till 50 %. Då sambandet mellan skador och ersättning dittills ännu inte hade påvisats på ett tillfredsställande sätt var kommissionen tvungen att uttrycka tvivel över åtgärdernas förenlighet med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.2 b i fördraget.

(33) I det sammanhanget uppmanade också kommissionen de irländska myndigheterna att ytterligare belysa det argument som lades fram i punkt 3 i deras skrivelse av den 29 april 1999 om att lantbrukare med am- och dikor skulle ha lidit betes- och foderförluster inte bara för sina kor utan även för kornas avkommor och att ersättning därför även skulle utbetalas för dessa. Vid första anblicken verkar denna hållning vara oförenlig med tanken på ersättning för förluster i foderproduktionen eftersom den ersättningen inte skulle överensstämma med foderproduktionen under normala år utan ske i förhållande till det aktuella antalet djur i besättningen och deras behov av foder. En sådan hållning skulle ge utrymme för stöd som skulle lätta producentens dagliga utgifter och skulle vara oförenlig med den tanke som ligger till grund för artikel 87.2 b i fördraget.

Den särskilda fonden för foderbrist

(34) Dessutom inrättades en särskild fond för foderbrist (SFHF) för ett litet antal lantbrukare som inte kom i fråga för stöd 1998 och som inte skulle komma i fråga för stöd inom ramen för den första delåtgärden (se kapitel II.2.1) i den aktuella stödordningen. Syftet var att ge bidrag till lantbrukare som nästan helt var beroende av relativt små jordbruksföretag som inkomstkälla. Varje bidragssökande skulle kunna påvisa allvarlig foderbrist och detta skulle intygas av en konsult från Teagasc. Lantbrukare tilläts endast omfattas av stödordningen om foderbristen i förhållande till de mängder som behövdes för att uppehålla besättningen fram tills den släpptes ut på bete på våren befanns vara över 50 % och om de även uppfyllde övriga kriterier för stödberättigande.

(35) I sin skrivelse av den 29 april 1999 beskrev de irländska myndigheterna mer ingående de förhållanden som låg till grund för det stöd som beviljats inom ramen för stödordningen för den särskilda fonden för foderbrist (SFHF). I anvisningarna för den särskilda fonden för foderbrist fanns det inga indikationer på att bidrag inom ramen för den åtgärden hade varit beroende av eller stått i förhållande till förlust av vinterfoder på grund av det blöta vädret.

(36) Av den anledningen ansåg kommissionen att den åtgärden kunde ha inneburit ett driftsstöd som måste betraktas som oförenligt med den gemensamma marknaden. Det verkade särskilt som om artikel 87.2 b i fördraget inte skulle vara tillämplig.

III. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

(37) Inga synpunkter har inkommit från berörda parter till följd av offentliggörandet av meddelandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

IV. SYNPUNKTER FRÅN IRLAND

NN 23/99 - KOMPLETTERANDE ÅTGÄRD FÖR TACKOR

(38) De irländska myndigheterna understryker att det snarare var låg köttutvinning och dålig kvantitet än marknadsfaktorer som avhöll fabrikerna från att köpa utgallrade tackor. Detta underbyggdes av de deltagande slakthusens uppgifter om vinst- och förlusträkningar 1998, vilka bör beaktas i förhållande till vinst- och förlustsiffror för utgallrade tackor i gott tillstånd under normala år.

(39) Nedanstående översikt över kostnader och marknadsinkomster för de slakthus som deltog i stödordningen under senare delen av 1998 har lagts fram (uttryckt i irländska pund per djur). Uppgifterna kommer från Irish Meat Association och har granskats av de irländska myndigheterna.

För utdömda tackor:

>Plats för tabell>

För urbeningstackor:

>Plats för tabell>

(40) Genom den kompletterande åtgärden för tackor var många av djuren i utbudet i mycket dåligt skick under 1998. 76000 djur utdömdes och gav inget kött. Den totala nettovinsten för dessa djur var för deltagande slakthus 76000 x 1,41 IEP = 107160 IEP. Sammanlagt 35000 tackor gick till urbening. Nettoförlusten för dessa djur var 35000 x 6,03 IEP = 211050 IEP. Åtgärden slutade alltså i sin helhet med ett negativt saldo för de deltagande slakthusen på - 103890 IEP.

(41) Enligt information i skrivelsen av den 3 september 1999, utdömdes två tredjedelar av de utgallrade djuren av ministeriets veterinärpersonal som olämpliga som livsmedel, huvudsakligen på grund av dålig fysisk kondition och avtärdhet, och bortskaffades via destruktionsanläggningen. Fabriken betalade ingenting till producenten för utdömda djur.

(42) Under normala marknadsförhållanden förväntas en tacka av god kvalitet och i god kondition ha ett producentpris på 1,10 IEP/kg, med en genomsnittlig vikt på 16 kg. Den normalt förväntade köttavkastningen från ett sådant djur skulle vara uppskattningsvis 9,3 kg användbar produkt och fabriken skulle behöva begära ett pris från detaljhandeln på minst 3,25 IEP/kg för att gå jämnt upp. Man uppger att en detaljhandelsavkastning över det beloppet skulle vara en norm för tackkött av tillfredsställande kvalitet. Det ger 30,23 på kostnadssidan (12,63 IEP för leverans, slakt, hantering och urbening, plus 17,6 IEP i betalning till producenten), mot 30,23 IEP i inkomst för det sålda köttet.

(43) De 150 ton kött som utvunnits från urbeningstackor utgör 0,177 % av fårmarknaden som, enligt officiella siffror från den statistiska centralbyrån, uppgår till sammanlagt 84000 ton. De irländska myndigheterna hävdar att denna obetydliga marknadsandel inte kunde påverka marknadspriser eller marknadsflödet.

(44) För att underbygga detta påstående och för att visa att utgallringsåtgärden inte hade någon mätbar effekt på marknaden för fårkött, bifogade de en tabell över irländska fårköttspriser under en fyraårsperiod. Av den tabellen framgår det att det inte förelåg någon höjning av marknadspriserna vid tiden för åtgärden eller omedelbart efteråt. De låg kvar på en stabil, mycket låg nivå fram till mitten av februari då vårlammen kom ut på marknaden. Uppenbarligen inträffade ingen onaturlig värdeökning med avseende på de återstående fåren till följd av åtgärden. Det hävdas att åtgärden som sådan inte störde den gemensamma organisationen av marknaden för fårkött, vars ena målsättning är att fungera som en prisregleringsmekanism.

(45) Det betonas att om målet hade varit ett interventionsuppköp så skulle det ha varit nödvändigt att öppna åtgärden för de 48000 fåruppfödarna i Irland och bevilja stöd för de en miljon får och lamm som slaktades mellan oktober och december i Irland. I stället begränsades åtgärden till 4564 producenter i sex grevskap i västra delen av landet som var beroende av betesallmänningar och som därför hade de allra största problemen med avseende på foderbrist. De djur som omfattades av åtgärden var utgallrade tackor av låg klass och kvalitet, en biprodukt av lammproduktion samt icke-kommersiella lamm för köttproduktion.

Nya stödmottagare

(46) I sin skrivelse av den 3 september 1999 betonade myndigheterna att alla mottagare av stöd bedrev extensiv produktion, vilket innebär att boskap och får under den största delen av kalenderåret betar på deras egna marker. Dessa lantbrukare sparar sina egna vinterfoderbehov under sommarperioden för att kunna föda djuren under vintern. Detta befästs ytterligare av det faktum att över 90 % av de sökande som fick bidrag för am- och dikor i missgynnade områden (det område där denna åtgärd gällde) var berättigade till förlängd utbetalning.

Extra utbetalningar till stödmottagare inom ramen för N 605/99

(47) I sin skrivelse av den 3 september underströk de irländska myndigheterna att det underskott på 20 % till 50 % som nämndes i Teagascs undersökningar i september 1998 och januari 1999 gällde den mängd vinterfoder som producerats. Det fodret var tyvärr i allmänhet av mycket dålig kvalitet med en rötningsgrad för torrsubstans (DMD) som låg två till fem enheter lägre än normalt. Torrsubstansen för ensilage låg också betydligt lägre. Hållbarheten för balar med ensilage varierade på grund av den höga fukthalten och föroreningar i marken. De hävdade att medan Teagasc rapporterade ett allmänt underskott på 20 % till 50 % med avseende på kvantiteten, låg förlusterna däremot i allmänhet mycket högre när hänsyn togs till kvalitetsminskningen i de tillgängliga lagren.

(48) Som en reaktion på de tvivel som framlades i punkt 73 i beslutet att inleda förfarandet, förklarades det att både producenter av am- och dikor och små mjölkbönder mycket riktigt även måste hålla andra djur, vilka också, enligt de extensiva jordbruksmetoderna i de berörda grevskapen, till stor del var beroende av det vinterfoder som sparades på gården. Enligt uppgifterna från Teagasc motsvarar det genomsnittliga antalet med tolv am- och dikor på en gård en total besättning på 29 kreatursenheter (LU) på gården.

(49) Följande beräkningar gjordes:

Foderkostnaderna för att hålla en LU över vintern är 152,4 euro (uppgifter som tillhandahållits inom ramen för N 605/99). Foderkostnaderna för att hålla 29 LU över vintern är 4419 euro. En foderbrist på 20 % motsvarar därför ett ekonomiskt underskott på (4419 x 0,2 =) 883,8 euro för en genomsnittlig djurbesättning. Med beaktande av att maximibidraget (inbegripet extradelen) är 571,4 euro, leder den här situationen till en ersättning på 65 % av de förluster som gjorts. I de fall lantbrukarna hade ett foderunderskott på 50 % är den ekonomiska förlusten 2209,5 euro och stödet täcker 26 % av de direkta förlusterna.

(50) Ytterligare data tillhandahölls med avseende på boskapssektorns användning av foderblandningar under septemberkvartalet 1998 och av dessa data framgick att det var 54 % mer än 1997. Det visar också hur allvarlig foderkrisen var och påpekar också särskilt den dåliga kvaliteten på det foder som sparats och behovet att komplettera det med näringsrikare föda.

(51) Av den statistiska centralbyråns kreatursräkning i december 1998 framgick att det totala boskapsantalet hade gått upp med 1,4 % och antalet får hade sjunkit med 0,2 % jämfört med 1997. Det borde tillfredsställa kommissionen att ett ökat antal djur inte på något betydande sätt bidrog till foderkrisen.

Den särskilda fonden för foderbrist

(52) Skrivelsen av den 3 september 1999 innehåller ytterligare detaljer om foderunderskottsprofilen för de sökande som antogs i programmet.

>Plats för tabell>

Av de 1813 sökande med ett foderunderskott på över 50 %, var det endast 1417 som verkligen fick bidrag utbetalat, vilket illustrerar hur strikt stödberättigandevillkoren för den här delåtgärden tolkades.

(53) I skrivelsen av den 13 oktober 1999 behandlas kommissionens oro över att stöd gavs på grundval av en traditionell brist på vinterfoder i stället för produktionsunderskott. För att kvantifiera det verkliga foderunderskottet inom ramen för den särskilda fonden för foderbrist beräknades antalet dagar från den 5 mars fram till den dag djuren släpps ut på bete (antaget som den 15 april) till 42 dagar. Då den totala vinterhållningsperioden var 150 dagar ger det en genomsnittlig foderbrist på 21,7 % över hela vinterhållningsperioden (42 ÷ 150 x 77,5 % = 21,7 %). Det är en allmän underskattning av bristen eftersom lantbrukare under hela perioden gjort stora insatser för att minska utfodringen av djuren och använt alla tillgängliga medel, inbegripet komplettering med koncentrerat foder för att se till att det räcker längre. Denna allmänna begränsning av tillgången på foder framgick vid tiden för inspektionen tydligt av djurens allmänna kondition. I Teagascs foderundersökning från den 12 augusti 1998 rapporteras en foderbrist på 20 % till 50 % och siffran 21,7 % för den särskilda fonden för foderbrist stämmer med omfattningen i den rapporterade bristen för det allmänna foderprogrammet.

V. BEDÖMNING

(54) De åtgärder som omfattas av detta beslut gäller stöd till boskapsuppfödare, särskilt producenter av får- och nötkreatur. Produktion av och handel med fårkött omfattas av förordning (EG) nr 2467/98. I artikel 22 i den förordningen sägs det att, om inte annat anges i förordningen skall artiklarna 87, 88 och 89 i fördraget tillämpas på de produkter som omfattas av den. Liknande bestämmelser anges i artikel 24 i rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nöt- och kalvkött(5). De aktuella åtgärderna omfattas därför av bestämmelserna i artiklarna 87-89 i fördraget, med förbehåll för motsatta bestämmelser i de förordningar som styr den gemensamma organisationen av marknaden.

(55) De irländska myndigheterna har inom ramen för stöd N 605/98(6) bekräftat att de foderförluster som lidits översteg en minimumintensitet med normalt 30 %, och bara med 20 % för de mindre gynnsamma områdena, i jämförelse med ett genomsnittligt år (beräknat på grundval av genomsnittlig produktion under de tre år som föregick det år då skadan ägde rum).

NN 23/99 - KOMPLETTERANDE ÅTGÄRD FÖR TACKOR

Förekomst av stöd (artikel 87.1 i fördraget)

(56) Kommissionen anser att den aktuella åtgärden tydligt innebär stöd enligt artikel 87.1 i fördraget. Bidragen i fråga betalades ut av de irländska myndigheterna direkt till fårslakthus i Irland. Dessa slakthus är dock inte de primära mottagarna av stödet eftersom bidragen gavs för avlivning, bearbetning och hantering av de djur som de irländska myndigheterna ville göra sig av med. Åtgärden är till förmån för de tackproducenter som inte har någon normal marknadsavsättning för sina djur och som kulle drabbas av extra kostnader om de skulle fortsätta föda dem eller ordna slakten av dem på egen bekostnad. På grund av åtgärden kan får som annars inte hade ett tillräckligt högt kommersiellt värde säljas till konkurrenskraftiga priser.

(57) Därför kan åtgärden avseende slakt och bortskaffande av över 100000 tackor hota att snedvrida konkurrensen på de berörda marknaderna eftersom den ger stödmottagarna en omotiverad fördel. En sådan unilateral åtgärd av en medlemsstat på en marknad med, enligt de irländska myndigheterna själva, en mycket låg efterfrågan men som, å andra sidan, är mycket integrerad på gemenskapsnivå och där en betydande handel inom gemenskapen äger rum, måste anses påverka handelsförhållandena bland medlemsstaterna. I sina synpunkter på kommissionen erkände de irländska myndigheterna själva att den irländska animaliesektorn, särskilt får- och boskapssektorerna, är mycket beroende av export till andra medlemsstater, med så mycket som 75 % av produktionen avsedd för export.

(58) Förbudet i artikel 87.1 i fördraget följs av undantag i artikel 87.2 och 87.3.

Artikel 87.2 i fördraget

(59) Undantagen i artikel 87.2 a (stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter) och artikel 87.2 c (stöd för ersättning för ekonomiska nackdelar till följd av uppdelningen av Tyskland) gäller uppenbarligen inte i det aktuella fallet.

(60) Enligt artikel 87.2 b i fördraget är stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer och exceptionella händelser förenliga med den gemensamma marknaden. I motsats till när det gällde åtgärderna för att kompensera foderförluster har de irländska myndigheterna, i sin anmälan och i de efterföljande synpunkterna, inte specifikt åberopat artikel 87.2 b som grund för tackbidraget. I sina skriftliga synpunkter förklarar de irländska myndigheterna mycket riktigt att ett antal faktorer sammanföll under hösten och vintern 1998, vilket skapade en krissituation för fårproducenterna, särskilt bristen på bete på grund av dåliga väderförhållanden som ledde till undernäring för djuren, de välfärds- och miljörisker som blev resultatet av en omfattande hungersnöd bland djuren och det faktum att den traditionella avsättningsmöjligheten för utgallrade tackor inte längre fanns kvar på grund av den låga efterfrågan. Samtidigt ökade kostnaderna för slakt och bortskaffande av djuren till följd av nödvändigheten att behandla slaktkropparna som specificerat riskmaterial. Slakthusen var därför ovilliga att ta på sig kostnaderna för slakt och bortskaffande av djur som bedömdes olämpliga som livsmedel. Förutom dessa faktorer, vilka uttryckligen åberopats av de irländska myndigheterna, är kommissionen medveten om, från den information som de irländska myndigheterna tillhandahållit i samband med andra bidragsärenden, problemet angående fårens långsiktiga överbetning i allmänningsområdena i de sex berörda grevskapen, något som fått de irländska myndigheterna att föreslå kompletterande stödåtgärder för att minska djurtätheten.

(61) Under dessa omständigheter anser kommissionen att det inte går att fastställa ett tillräckligt direkt orsakssamband mellan den negativa händelsen, våldsamma regn, och bidragen för att göra sig av med överskottet av utgallrade tackor för att tillåta en tillämpning av artikel 87.2 b i det aktuella fallet. Dessutom verkar den svårigheten erkännas av de irländska myndigheterna eftersom de själva föreslår att åtgärdens förenlighet med fördraget skall bedömas på grundval av artikel 87.3 c.

Artikel 87.3 c i fördraget

(62) I enlighet med artikel 87.3 c i fördraget får stöd som skall underlätta utvecklingen inom vissa ekonomiska verksamheter eller inom vissa ekonomiska områden, i de fall sådant stöd inte negativt påverkar handelsförhållandena i strid mot de gemensamma intressena, i undantagsfall betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden.

(63) I sitt beslut att inleda förfarandet tvivlade kommissionen på att den aktuella åtgärden skulle kunna anses medföra strukturella förbättringar på stödmottagarnas gårdar och därigenom underlätta utvecklingen för hela sektorn. Som svar på det har de irländska myndigheterna givit utförlig information om bakgrunden till åtgärden, vilket gör det möjligt att skingra dessa tvivel.

(64) I sin första skrivelse lade de irländska myndigheterna fram fyra argument för att motivera åtgärden: a) åtgärden var nödvändig på grund av den dåliga efterfrågan på marknaden, b) den motiverades med skäl avseende djurens välmående, c) den var nödvändig av miljöskäl och d) den var nödvändig för att uppväga de extrakostnader som blev följden av behovet att göra sig av med specificerat riskmaterial. I inledningen av förfarandet tvivlade kommissionen på att argument i samband med marknadens allmänna tillstånd eller argument i samband med kostnaderna för specificerat riskmaterial kunde åberopas för att motivera stödet. Den uppmanade även de irländska myndigheterna att lämna kompletterande information om välfärds- och miljöaspekterna av stödet.

(65) De irländska myndigheterna förklarar att fårproducenterna under ett normalt år gallrar ut mellan 20 % och 25 % av deras djur för slakt och att en tacka av god kvalitet ger en avkastning på i genomsnitt 30,23 IEP(7), av vilka 17,60 IEP betalas till producenten och 12,63 IEP täcker anläggningens kostnader för slakt, hantering och urbening. Kostnaderna för slakt och bortskaffande av djur av dålig klass, vilka inte kan användas för att erhålla kött för livsmedel, kommer att bäras av anläggningen själv som en del av de normala driftskostnaderna.

(66) Hösten 1998 var antalet djur som behövde gallras ut ovanligt högt (30 %). Dessutom var de utgallrade tackornas kvalitet ovanligt låg. Det bekräftades av det faktum att av de 111000 djur som valts ut för utgallring inom ramen för programmet dömdes 76000 omedelbart ut som olämpliga för livsmedel. De återstående 35000 gav i genomsnitt endast 4 kg kött, för vilket priset låg på 0,90 IEP/kg, vilket endast gav 3,60 IEP per djur mot en kostnad på 12,63 IEP. Fabrikerna var alltså inte villiga att ta emot några utgallrade tackor. De här siffrorna visar tydligt att bidrag på 3 IEP och 10 IEP per slaktat djur omöjligen kan täcka förlusterna för lantbrukarna, vilka är att betraktas som de verkliga stödmottagarna inom ramen för den här åtgärden.

(67) I det här läget skulle producenterna ha släppt ut djuren på allmänningarna över vintern. Med hänsyn till den dåliga kvaliteten på betet och djurens dåliga tillstånd skulle ett stort antal djur helt enkelt ha svultit ihjäl. I det sammanhanget förklarar de irländska myndigheterna att det höga antalet djur som utdömdes som olämpliga som livsmedel vid slakthusen också kan ses som ett tecken på djurens dåliga överlevnadsutsikter. Utsikterna att så många djur skulle svälta ihjäl var oacceptabel med tanke på djurens välfärd. Den potentiella förekomsten av ett stort antal ruttnande kadaver spridda över landsbygden i de sex berörda grevskapen ansågs också vara oacceptabel ur miljösynpunkt. Dessutom skulle djuren ha tillfogat ytterligare långvariga skador på det lilla bete som fanns kvar.

(68) I ljuset av dessa förklaringar accepterar kommissionen att det primära syftet med åtgärden var att minimera miljöskadorna på grund av överbete och förekomsten av stora antal döda djurkroppar på markerna. Stödet täckte de extra kostnader som lantbrukarna skulle ha fått stå för (men som de antagligen skulle ha varit ovilliga att betala) med avseende på bortskaffande av ett stort antal oönskade djur. Därför verkar det vara rimligt att införliva åtgärden i ett bidrag för bortskaffande av avfall. Enligt punkt 3.4 i kommissionens riktlinjer om statligt stöd för miljöskydd(8) som gällde för jordbrukssektorn vid den tidpunkten då stödet beviljades, skall kommissionen bedöma insamling, återvinning och behandling av jordbruksavfall från fall till fall. Då godtagandet av sådant stöd innebär en avvikelse från principen att "förorenaren betalar" kan det endast tillåtas i särskilda och välmotiverade fall.

(69) I det aktuella fallet verkar det som om stödet har en tydlig stimulanseffekt och det är fråga om en motprestation från producenternas sida, vilka går med på att slakta 30 % av sina tackor, av vilka vissa kanske skulle kunna överleva vintern. Ur lantbrukarnas synvinkel begränsas stödet till gratis bortskaffande av djuren. Ingen ersättning utbetalas för boskapen. Dessa faktorer stimulerade lantbrukare att göra sig av med den sämsta delen av boskapen med de minsta överlevnadschanserna, vilket bidrar till ett förverkligande av syftet med bidraget och samtidigt minimerar eventuella negativa effekter på konkurrensen. Dessutom ger stödet varaktiga fördelar både för sektorn och, genom att undvika miljöproblem, för hela samhället. Med tanke på att stödet ges som ett engångsbidrag för att lösa ett visst miljöproblem som var följden av en mycket ovanlig kombination av händelser och med hänsyn till den vidkommande frågan om djurens välmåga (vilket skiljer det här fallet från andra sektorer än jordbruk), anser kommissionen att det i det här fallet är motiverat med en avvikelse från principen om att "förorenaren betalar".

(70) Kommissionen och den berörda medlemsstaten fortsätter sina ansträngningar att uppnå en permanent minskning av boskapstätheten i de överbetade områdena. Både kompletteringsåtgärd A i det samfinansierade miljöskyddsprogrammet (Environment Protection Scheme) och vissa åtgärder inom ramen för det föreslagna statsstödda programmet Natura 2000 är inriktade på att minska boskapstätheten, vilket skall förebygga nedbrytning av miljön och göra det möjligt för vegetationen att återhämta sig från skador i samband med överbetning. De irländska myndigheterna åtog sig att utesluta lantbrukare som vägrar delta i ett av de här programmen från gemenskapsstöd för kompensationsbidrag i de mindre gynnade områdena i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(9). Artikel 9.2 i förordning (EG) nr 2467/98 ger den rättsliga grund som behövs för den här sortens åtgärder. Det här tillvägagångssättet förhindrar en återgång till den boskapstäthet som fanns innan delåtgärden "Tackbidrag" genomfördes.

(71) Innan den avvikelse som anges i artikel 87.3 c kan tillämpas är det också nödvändigt att få det bekräftat att stödet inte haft några negativa effekter på handelsförhållandena i en sådan utsträckning att det strider mot gemensamma intressen, särskilt genom att få det bekräftat att stödet inte är i konflikt med de förordningar som reglerar den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött.

(72) Enligt artikel 9 i förordning (EG) nr 2467/98 kan medlemsstater vidta lämpliga miljöskyddsåtgärder på grundval av de speciella förhållandena för den mark som används för produktion av får som ingår i stödordningen. Av de skäl som anges i punkterna 67 och 68 anser kommissionen att åtgärden är en lämplig miljöskyddsåtgärd som omfattas av den här avvikelsen från reglerna om den gemensamma organisationen av marknaden. Den slutsatsen underbyggs av den här åtgärdens begränsade geografiska omfattning, vilken består av de sex grevskap i Irland som ådragit sig de värsta miljöproblemen.

(73) I sitt beslut att inleda förfarandet uttryckte kommissionen även oro över att kött som erhölls från "urbeningstackor" såldes vidare som livsmedel. De irländska myndigheterna har dock förklarat att det här beslutet endast fattades i syfte att minska budgetkostnaderna för åtgärden. Dessutom har de förklarat att den totala mängd kött som härrör från tackorna i det här programmet låg på cirka 150 ton, vilket är 0,177 % av Irlands fårköttsproduktion. De irländska myndigheterna har även lämnat uppgift om irländska genomsnittspriser för lamm varje vecka under de senaste fyra åren och dessa visar inga effekter av åtgärden eftersom priserna var låga under hela perioden från september 1998 till mitten av februari 1999. I ljuset av dessa fakta anser kommissionen att eventuella störningar i mekanismerna för den gemensamma organisationen av marknaden var minimala och kan accepteras med hänsyn till åtgärdens miljömålsättning.

(74) Av dessa skäl drar kommissionen slutsatsen att utbetalningen av stöd inom ramen för den kompletterande tackåtgärden kan ske inom ramen för bestämmelsen om avvikelse i artikel 87.3 c i fördraget och kan därför anses vara förenlig med den gemensamma marknaden.

(75) Alla fall då medlemsstater föreslår att bidrag för utgallring av boskapsöverskott skall beviljas måste granskas från fall till fall med hänsyn till motiveringarna avseende miljö och välmåga för åtgärden och åtgärdens förenlighet med den gemensamma organisationen av den berörda marknaden och artikel 87 i fördraget.

NN 79/99 - STÖDORDNING FÖR FÖRLUST AV VINTERFODER

Förekomst av stöd (artikel 87.1 i fördraget)

(76) Kommissionen anser att de tre aktuella delåtgärderna tydligt innebär ett stöd i enlighet med artikel 87.1 i fördraget. Bidragen betalades ut av de irländska myndigheterna till fåruppfödare och lantbrukare med am- och dikor för att mildra de brister som orsakades av underskottet i foderproduktionen. Stödet är selektivt och innebär en fördel för de lantbrukare som inte kunnat skörda tillräckligt vinterfoder för att klara sitt vinterbehov. Dessutom tilldelas stödet i sektorer som är mycket integrerade på gemenskapsnivå och är föremål för en gemensam organisation av marknaden. Dessutom går så mycket som 75 % av den irländska lammproduktionen och 90 % av den irländska nötköttsproduktionen på export, varav en stor del till de övriga medlemsstaterna.

Nya stödmottagare

Artikel 87.2 b i fördraget

(77) I sitt beslut att inleda förfarandet erkände kommissionen att stödet verkade uppfylla kraven för avvikelse i enlighet med artikel 87.2 c, men samtidigt uttryckte den sin oro över att beviljandet av bidrag till producenter som bedriver intensiv uppfödning, vilka normalt köper in foder även under goda år, skulle kunna leda till en möjlig risk för överkompensation för den kategorin av stödmottagare.

(78) I sin skrivelse av den 3 september 1999 betonade de irländska myndigheterna att alla stödmottagare bedriver extensiv produktion med nötboskap och får på sina ägor under den största delen av kalenderåret. Den garantin skingrar kommissionens oro angående en eventuell överkompensation för förlust av foderskörd som skulle ha kunnat ske om intensiva boskaps- och fåruppfödare fanns bland stödmottagarna. Till följd därav kan fodersituationen för dessa "nya stödmottagare" liknas vid situationen för de stödmottagare, för vilka en liknande stödåtgärd vidtogs inom ramen för N 605/98. Eftersom åtgärden omfattas av den avvikelse som tillåts i artikel 87.2 b i fördraget är den förenlig med den gemensamma marknaden.

Extra utbetalningar till stödmottagare inom ramen för N 605/98

Artikel 87.2 b i fördraget

(79) De farhågor som kommissionen yttrade i sitt beslut att inleda förfarandet hade anknytning till risken för överkompensation med avseende på am- och dikobönder med en lantgård av genomsnittlig storlek. De kompletterande uppgifter som de irländska myndigheterna lämnat är tillräckligt fullständiga för att utesluta risken för överkompensation.

(80) Eftersom det högsta stöd som får betalas ut inte täcker mer än 65 % av den förlust som lidits vid ett underskott på 20 % i foderproduktionen på ett lantbruk med tolv am- och dikor och deras avkomma som normalt finns på gården, kan det antas att risken för överkompensation till mjölkgårdar med färre avkommor närvarande på gården fortfarande är mycket ringa. Kontrollen av de data som de irländska myndigheterna tillhandahållit anger att det högsta bidraget skulle vara tillräckligt för att kompensera en förlust på 20 % där 18,75 djurenheter behålls. Vid ett underskott i foderproduktionen på 50 % täcker maximibidraget de förluster som lidits med exakt 7,5 djurenheter.

(81) Risken för överkompensation minskas återigen om ordentlig hänsyn tas till de argument som lades fram med avseende på foderkvaliteten. I dessa anges att förlusterna i samtliga fall verkligen överskred 20 % ordentligt.

(82) Avslutningsvis anser kommissionen, i linje med sin bedömning avseende det statliga stödet N 605/98, att om denna risk fortfarande föreligger vore det orimligt att förvänta sig av de irländska myndigheterna att de skall göra en enskild bedömning av tusentals ansökningar, var och en rörande relativt små belopp, för att upptäcka ett relativt begränsat antal fall av möjlig överkompensation.

(83) Av dessa skäl uppfyller de extra utbetalningarna till stödmottagare inom ramen för N 605/98, till am- och dikoproducenter och små mjölkgårdar, kraven för undantaget i artikel 87.2 b i fördraget och är därmed förenliga med den gemensamma marknaden.

Den särskilda fonden för foderbrist

Artikel 87.2 b i fördraget

(84) I enlighet med åtgärden måste en konsult från Teagasc verifiera att mängden foder (klifoder) som finns tillgänglig på gården är mindre än 50 % av vad som behövs för att på lämpligt sätt hålla en djurbesättning fram till utsläppet på bete (beräknat till den 15 april). Därför verkar det tydligt att stöd kan ges till varje lantbrukare som kunde bevisa att hans boskap led eller skulle kunna lida av undernäring på grund av foderbrist, oberoende av skälet till den situationen.

(85) Då stödprogrammet infördes för att lindra följderna av bristen på vinterfoder, efter en undersökning i januari av vilken det framgick att lantbrukare i allmänhet led av foderbrist, var det tekniskt omöjligt att i efterhand avgöra underskottet i foderproduktion på varje enskild gård. Den metod som användes för att räkna ut lantbrukarnas troliga förluster, i enlighet med skrivelsen av den 13 oktober 1999, verkar vara ett logiskt sätt att utföra en preliminär beräkning i efterhand.

(86) I sitt beslut om det första vinterfoderstödet (N 605/98) erkände kommissionen att i program avseende utbetalning av relativt små belopp till ett stort antal stödmottagare kan den enskilda beräkningen av verkliga förluster leda till oproportionella administrativa utgifter. Därför accepterade kommissionen att ersättningen kunde räknas ut på grundval av genomsnittliga förluster, under förutsättning att risken för betydande överkompensation kunde uteslutas. Med beaktande av de förklaringar som de irländska myndigheterna tillhandahållit och det faktum att ersättningen begränsas till en del av de verkliga förlusterna, anser kommissionen att den aktuella åtgärden utesluter risken för betydande överkompensation till enskilda lantbrukare.

(87) I det aktuella fallet tillhandahålls bevis för att de genomsnittliga förlusterna av vinterfoderproduktion på de berörda lantbruken överskred det tröskelvärde på 20 % som krävs för att fastställa att de väderförhållanden som låg till grund för underskottet kan anses vara "exceptionella". Bevisningen baseras både på den allmänna undersökning som utfördes av Teagasc i augusti 1998 och på uppgifter från Teagascs besök hos varje enskild sökande i mars 1999.

(88) Av ovanstående skäl anses den särskilda fonden för foderbrist uppfylla kraven för ett undantag i enlighet med artikel 87.2 b i fördraget.

VI. SLUTSATSER

(89) Kommissionen anser att Irland olagligen genomfört tackbidraget och stödordningen för vinterfoderförluster, i strid med artikel 88 i fördraget. Av de skäl som redovisats ovan anser kommissionen dock

- att stödordningen för vinterfoderförluster omfattas av den avvikelse som anges i artikel 87.2 b i fördraget och därför är förenlig med den gemensamma marknaden,

- att utbetalningen av stöd inom ramen för tackbidraget kan anses omfattas av den avvikelse som anges i artikel 87.3 c i fördraget och kan därför anses vara förenlig med den gemensamma marknaden.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Den stödordning för vinterfoderförluster som Irland genomförde under hösten 1998 är förenlig med den gemensamma marknaden.

Artikel 2

Den stödordning som Irland genomförde inom ramen för åtgärden avseende tackbidrag är förenlig med den gemensamma marknaden.

Artikel 3

Detta beslut riktar sig till Irland.

Utfärdat i Bryssel den 30 maj 2000.

På kommissionens vägnar

Franz Fischler

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 312, 20.11.1998, s. 1.

(2) EGT C 280, 2.10.1999, s. 12.

(3) Se fotnot 2.

(4) Donegal, Sligo, Leitrim, Mayo, Galway och Kerry.

(5) EGT L 165, 16.7.1968, s. 8.

(6) Stöd N 605/98 bemyndigades genom skrivelse SG(98)D/11410 av den 8 december 1998.

(7) Baserat på en avkastning på 9,3 kg användbart kött till ett grossistpris på 3,25 IEP/kg.

(8) EGT C 72, 10.3.1994, s. 3.

(9) EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.