KOMMISSIONENS BESLUT av den 18 december 1996 Stål EKSG - Forges de Clabecq (Endast de franska och nederländska texterna är giltiga) (Text av betydelse för EES) (97/271/EKSG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 4 c i detta,

med beaktande av kommissionens beslut nr 3855/91/EKSG av den 27 november 1991 om gemenskapsregler för stöd till stålindustrin (1),

efter att i enlighet med ovanstående beslut ha givit berörda parter möjlighet att meddela sina synpunkter (2) och med beaktande av dessa, och

med beaktande av följande:

I

I enlighet med bestämmelserna i artikel 6.2 i beslut nr 3855/91/EKSG (hädanefter gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin) anmälde de belgiska myndigheterna i juni 1996 till kommissionen det stödingripande som regionen Vallonien gjort genom sitt helägda företag Société Wallonne de la Sidérurgie (SWS) till förmån för företaget Forges de Clabecq, ett komplett stålverk som tillverkar flytande stål och valsade helfabrikat, som till exempel plåt och valsade ämnen.

Stödet ingick som ett led i en rekonstruktion av företaget och bestod i huvudsak av ett kapitaltillskott på 1,5 miljarder belgiska franc. I väntan på tillstånd från kommissionen för detta stöd har ett antal nödåtgärder vidtagits, för att göra det möjligt för företaget att fortsätta med sin verksamhet, som till exempel en omförhandling av företagets långfristiga skulder, avskrivning av skulder till SWS och till SA Forges Finances, dotterbolag till SWS. Dessutom har överbryggningskrediter beviljats.

Belgien anser att åtgärderna inte omfattar statligt stöd. På grundval av den information som fanns tillgänglig vid tillfället ansåg kommissionen att den inte kunde vara av samma åsikt som Belgien. För att få så mycket information som möjligt och ge alla berörda parter möjlighet att uttala sig om fallet beslöt kommissionen därför att inleda ett sådant förfarande som föreskrivs i artikel 6.4 i beslut 3855/91/EKSG.

Kommissionen fick, inom ramen för förfarandet, svar från Belgien den 25 oktober 1996 och nio skrivelser från andra berörda parter, varav åtta översändes till de belgiska myndigheterna för kommentar den 15 november 1996 och en den 20 november 1996. Ytterligare tre skrivelser mottogs, vilka kommissionen inte har tagit i beaktande eftersom de skickats för sent. Belgien presenterade sina synpunkter på dessa kommentarer i en skrivelse av den 27 november 1996.

II

Forges de Clabecq är ett komplett stålverk som tillverkar flytande stål och valsade helfabrikat, bland annat plåt och valsade ämnen. Under 1995/1996 producerade stålverket 725 000 ton gjutjärn, 710 000 ton valsat stål och 504 000 ton plåt och valsade ämnen. Den årliga produktionskapaciteten är 1 250 000 ton gjutjärn, 1 500 000 ton stål och 980 000 ton varmvalsad plåt. Den månatliga omsättningen uppgår till 900 miljoner belgiska franc. Personalstyrkan uppgick den 31 januari 1996 till 2 145 personer.

I juni 1996 hade företaget ett eget kapital uppgående till 51 miljoner belgiska franc och finansiella skulder om 3 443 miljoner belgiska franc, till vilket kom övriga skulder (leverantörsskulder, sociala skulder, skatteskulder) till ett totalt belopp på 1 997 miljoner belgiska franc.

Efter att ha studerat olika framtidscenarier för företaget beslutande regionen Vallonien att med SWS som mellanhand ta kontroll över företaget och fastställde en plan för rekonstruktion, försedd med vissa villkor. Före rekonstruktionen uppgick företagets aktiekapital till 3 080 miljoner belgiska franc fördelade på följande vis: SWS 39 %, Socindus (privat sektor) 21,3 % och resterande (närmare 40 %) fördelade på allmänheten i form av börsnoterade aktier. Från och med den 17 juni 1996 äger staten via SWS 60,4 % av aktierna.

Efter att ha övervägt olika alternativ beslutade regionen Vallonien att bibehålla företaget som en integrerad verksamhet, samtidigt som produktionen koncentreras till ett begränsat utbud av de produkter som är företagets mest konkurrenskraftiga. Det beslutet togs trots att en oberoende expert avrådde med motiveringen att Forges de Clabecq, i sin nuvarande form, bara kan överleva med hjälp av ett kapitaltillskott på 4 500 miljoner belgiska franc, och att företagets överlevnad, i vilket fall som helst, bara skulle vara tryggad i maximalt fem år.

Totalproduktionen skall begränsas till en volym på 550 000 ton varmvalsad plåt och 790 000 ton valsat stål (varav 150 000 ton för försäljning). Produktionsöverskottet från den flytande fasen, åtminstone 200 000 ton av detta, skall ovillkorligen avsättas utanför företaget. Företagsgruppen Boël har utfäst sig att fortsätta ta emot leveranser på samma nivå som under de senaste åren.

Ett avtal slöts med arbetstagarna i juni 1996. Företagets personalstyrka kommer att minskas med 700 personer fram till juni 1998. Huvuddelen av minskningen (560) kommer att ske genom förtidspensionering och endast 140 arbetstillfällen försvinner genom uppsägning eller frivillig avgång.

För att göra det möjligt för företaget att fortsätta sin verksamhet i väntan på ett slutligt beslut från kommissionen, har regionen Vallonien vidtagit följande åtgärder:

1 Överbryggningskrediter har beviljats (hittills till ett värde av 700 miljoner belgiska franc), som ett förskott på kapitaltillskottet.

2 Fordringar från SWS och dotterföretaget SA Forges Finances har avskrivits, till ett sammanlagt värde av 802 309 274 belgiska franc.

3 Företagets lån hos finansbolagen Belfin (50 % statsägt) och SNCI (nyligen privatiserat) har lagts om.

III

De belgiska myndigheterna förnekar att åtgärderna till förmån för Forges de Clabecq utgör statligt stöd. De framlägger följande argument och förtydliganden efter beslutet att inleda förfarandet:

a) Ärendebeskrivning

De belgiska myndigheterna påpekar att en återgång till en situation där verksamheten ger ett överskott inte bara är knuten till en minskning av personalen. Personalminskningen är bara en effekt av industriell och marknadsmässig fokusering på de marknader där Forges de Clabecq har en stark position och på det produktutbud där färdigvalsverket är konkurrenskraftigt, där marginalerna är bäst och där företaget har minst konkurrens från bredbandsvalsverk och bredplåtvalsverk.

De belgiska myndigheterna förtydligar också att den externa finansieringen av de sociala åtgärderna i princip kommer att ske genom "Fonds d'indemnisation des travailleurs licenciés en cas de fermetures d'entreprises" (Fonden för ersättning till uppsagda arbetstagare i händelse av företagsnedläggning) med tillämpning av den allmänna regel som gör det möjligt att likställa den pågående omstruktureringen med en nedläggning. I teorin är den maximala gränsen för en intervention från fonden fastställd till 553 667 000 belgiska franc. De belgiska myndigheterna anser att detta således inte kan vara att anse som statligt stöd.

b) Rättslig grund

De belgiska myndigheterna anser att kommissionens hållning grundar sig på en allt för restriktiv tolkning av Parisfördraget vad gäller stöd och då särskilt när det gäller ett kapitaltillskott från ett statligt företag. Kommissionens ställningstagande leder till att statens uppdrag att tjäna allmänheten förnekas. Vidare anser de belgiska myndigheterna att den marknadsekonomiska investeringsprincipen, genom sin abstrakta och allmänna karaktär, ofta inte kan användas för att bedöma om statligt stöd förekommer. Principen bortser helt från varje social, regional- eller sektorpolitiskt övervägande.

c) Kapitaltillskott

Oberoende av ovanstående resonemang vidhåller de belgiska myndigheterna att en privat placerare skulle ha fattat samma beslut som SWS har fattat vad gäller Forges de Clabecq. Det är i själva verket vanligt att privata aktieägare bedömer att kostnaderna för att dra sig ur ett krisdrabbat företag är så höga att man föredrar att fortsätta att stödja företaget för att försöka rädda åtminstone en del av de existerande tillgångarna. Sådan är situationen för Forges de Clabecq.

Vad gäller de privata aktieägarnas beslut att lämna Forges de Clabecq anser de belgiska myndigheterna att det inte kommer sig av deras brist på förtroende för företagets rekonstruktion, utan har följande tre orsaker:

- De privata aktieägarnas brist på finansiella medel.

- De privata aktieägarnas bristande möjligheter att delta i ledningen.

- SWS' vilja att skörda frukterna av de genomförda åtgärderna.

De belgiska myndigheterna anser även att det inte bara är för att SWS är helägt av regionen Vallonien som den kapitalökning som SWS genomför finansieras av allmänna medel. Tillskottet av nytt kapital kommer i själva verket att finansieras av SWS' egna medel.

Enligt de belgiska myndigheterna skulle SWS' ingripande, enligt samma logik som ett privat företag skulle ha tillämpat under liknande omständigheter, konsolidera redan beslutade åtgärder för att senare kunna ta hem vinsten av dessa, genom en begränsad tillfällig investering och genom betydande ansträngningar inom företaget (omorganisering, kostnadsminskningar, kapacitetsminskning) och bland arbetstagarna (betydande minskning av antalet anställda). Liksom varje aktieägare tar SWS både sitt ekonomiska och sociala ansvar för såväl företaget som för omställningsåtgärderna i provinsen Brabant i Vallonien.

Enligt de belgiska myndigheterna anser kommissionen att den regel som förordrar minskad produktionskapacitet skall ha prioritet. I fallet Forges de Clabecq överensstämmer SWS' ingripande med denna regel. Som en följd därav har en rekonstruktionsplan framtagits som skall ge företaget möjlighet att anpassa sig till den ekonomiska situationen. I planen förutses i praktiken en minskad produktionskapacitet för företaget.

De belgiska myndigheterna bekräftar likaså att målet är att lösa Forges de Clabecqs problem på ett hållbart sätt genom ett ingripande som är avpassat efter företagets ekonomiska problem. Dessutom vill man anpassa företaget till konkurrensen inom gemenskapen och inleda dess privatisering.

Dessa uppgifter visar, enligt de belgiska myndigheterna, att det i det aktuella fallet inte rör sig om statligt stöd utan på sin höjd om ett undantag från de regler om förbud mot statligt stöd som kommissionen har infört.

De belgiska myndigheterna påpekar slutligen att om kommissionen villkorslöst och utan tidsfrist föredömer stödet till Forges de Clabecq, kommer det allvarligt undergräva strukturplanen för de västra delarna av Brabant i Vallonien. Planen, som stöds av regeringen i Vallonien och de lokala myndigheterna, grundar sig på att en viss industriell verksamhet och service kan upprätthållas i den aktuella delen av regionen. Det skulle vara motsägelsefullt om kommissionen kräver denna plan i sin linda samtidigt som den ger fortlöpande stöd till stimulans av ekonomiskt missgynnade regioner.

d) Omläggning av skulder

De belgiska myndigheterna påpekar att Belfin inte är ett statligt organ eftersom hälften av aktierna och ledningsfunktionerna tillhör den privata sektorn. Likaså kontrolleras SNCI av CGER, som i sin tur kontrolleras av den privata företagsgruppen Fortis AG. I motsats till vad kommissionen har anfört rör det sig således inte om statliga organ. Dessutom åtnjuter de lån som Forges de Clabecq beviljats av Belfin inga statliga garantier.

De belgiska myndigheterna hävdar att det inte är riktigt att påstå att dessa organ för att förlänga sina betalningsfrister har ställt som villkor en utökning av de garantier som är knutna till deras lån, då de bara önskat att de existerande garantierna bibehålls.

Om företaget är i svårigheter har det dock fortfarande stöd av följande banker för kortfristiga krediter: Générale de Banque, Banque Bruxelles Lambert, Kredietbank, Banque Paribas.

De belgiska myndigheterna drar slutsatsen att med anledning av ovanstående kan omläggningen av skulder inte anses vara statligt stöd och att den ur långivarnas synvinkel utgör en normal kredithantering för företag som genomgår en finansiell rekonstruktion.

e) Avskrivning av fordringar

De belgiska myndigheterna hävdar att staten och regionen Vallonien inte har ingripit vid avskrivningen av fordringar. Dessa har beslutats av SWS och SA Forges Finances inom ramen för företagets rekonstruktionsplan för att säkerställa företagets likviditet.

SA Forges Finance var ett luxemburgskt företag vars avveckling var avslutad den 26 juni 1996. Det var ett dotterbolag till 99,99 % ägt av Clabecq Lease, som i sin tur till hälften kontrolleras av SWS och till hälften av Forges de Clabecq. Avskrivningen av fordringar till en summa av 302 309 274 belgiska franc fördelar sig enligt följande:

- Långfristiga krediter 188 790 412 belgiska franc.

- Kortfristiga krediter 113 518 862 belgiska franc.

Enligt de belgiska myndigheterna måste SWS, till skillnad från andra aktieägare, även skydda sitt aktiekapital. I det avseende har företaget agerat som varje annan aktieägare eller privat kreditgivare gentemot sitt dotterbolag. De belgiska myndigheterna påpekar också att det i de flesta medlemsstater inom ESKG anses att sådana avskrivningar inte utgör en onormal fördel ur skattesynpunkt och att de således är fullständigt berättigade.

Vad gäller lånet från 1992 på 500 miljoner belgiska franc, som förnyats sedan 1993 utan kommissionens godkännande, begär de belgiska myndigheterna att kommissionen ska ta i beaktande att en sådan begäran grundar sig på nödvändigheten att stödja en räddningsplan samtidigt som SWS kapital skyddas. Räntan på det lånet, vars räntesats förhandlats med kommissionen, har betalats regelbundet.

f) Överbryggningskrediter

Enligt de belgiska myndigheterna skall de beviljande överbryggningskrediterna ses som en tillfällig nödåtgärd. SWS anser att de inte kunde löpa risken att förlora sitt dotterbolag i väntan på ett slutligt beslut från EKSG-myndigheterna angående rekonstruktionsplanen. Till den bedömningen skall tilläggas att SWS hävdar att de berörda åtgärderna inte utgör ett stöd och att det därför är i företagets intresse, och dess plikt, att ge rekonstruktionsplanen en möjlighet att lyckas.

IV

Under genomförandet av förfarandet har kommissionen mottagit synpunkter på de av Belgien föreslagna åtgärderna från fyra konkurrentföretag: två tyska (Preussag Stahl AG och Dillinger Hütte), ett nederländskt (Koninklijke Hoogovens) och ett britiskt (British Steel); från den franska stålproducentföreningen (Fédération française de l'acier); från den tyska stålproducentföreningen (Wirtschaftsvereinigung Stahl); från den brittiska stålproducentföreningen (BISPA); från Frankrikes ständiga representation vid den Europeiska unionen och från Förenade kungarikets ständiga representation vid den Europeiska unionen.

Alla berörda parter hävdar enhälligt att Belgiens ingripande till förmån för Forges de Clabecq utgör en stödåtgärd som strider mot Parisfördraget och gemenskapens regler för stöd till stålindustrin. Samtliga påpekar att det finns en betydande överkapacitet på marknaden för grovplåt och att branschen gör stora ansträngningar för att anpassa sig till detta. Det hänvisas även till det stöd som Forges de Clabecq tidigare har tagit emot och de svårigheter som företaget har haft att anpassa sig till den hårda konkurrensen. De nuvarande svårigheterna kan i ljuset av de tidigare problemen och det nuvarande läget på marknaden inte kan anses vara tillfälliga. Ett tillskott av kapital är inte berättigat inom en marknadsekonomi.

Att tillåta en konkurrent att fortsätta sin verksamhet med hjälp av stöd kan enligt berörda parter helt enkelt leda till att konkurrerande fabriker stängs och att arbetstillfällen går förlorade på andra platser i gemenskapen. I den nuvarande situationen, då stålindustrin ånyo går igenom en besvärlig fas, skulle det kunna leda till en kapplöpning efter otillåtna subventioner.

Samtliga berörda parter uppmanar i sina inlagor kommissionen att inte godkänna det stöd som de belgiska myndigheterna har föreslagit. De betonar även nödvändigheten att återkräva de medel som redan utbetalats.

De belgiska myndigheterna har svarat på de övriga berörda parters skrivelser den 28 november 1996 och informerar kommissionen att de anser att de olika synpunkterna redan blivit korrekt besvarade av de belgiska myndigheternas kommentarer till kommissionen anmodan.

V

Kommissionens bedömning av de belgiska myndigheternas synpunkter, efter att ha analyserat dem mot bakgrund av de bestämmelser som angivits ovan och med beaktande av de anmärkningar som inkommit från övriga interessenter, är följande:

Bedömning av ärendet, rättslig grund och kapitaltillskott

De förtydliganden som de belgiska myndigheterna ger vad gäller ärendebeskrivningen påverkar inte bedömningen av de ingripanden som regionen Vallonien har gjort till förmån för Forges de Clabecq.

Kommissionens bedömning av statligt stöd till stålindustrier och de offentliga bolagens roll i ekonomin baseras direkt på rättsakter, i det här fallet Parisfördraget, där statlig stöd uttryckligen förbjuds i artikel 4, samt gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin. För övrigt säger gemenskapsrätten inget om ägarstrukturer i medlemsstaterna. Därför kan kommissionen inte acceptera statens utnyttjande av offentliga företag för att uppfylla sitt uppdrag vad gäller offentliga tjänster, som ett rättfärdigande för att ge offentliga bolag fördelar som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen.

De belgiska myndigheterna anser att SWS har agerat på samma sätt som ett privat företag skulle ha gjort då man valt det minst kostsamma alternativet, det vill säga att omstrukturera företaget i stället för att lägga ned det. Kostnaderna för att lägga ned ett förlustbringande företag, privat eller offentligt, är säkerligen höga. Därför anger artikel 4 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin möjligheten att ge stöd till nedläggning, vilket under vissa villkor kan vara förenligt med den inre marknaden. Om en ägare av ett företag beslutar att skjuta till kapital för att rekonstruera företaget, även om skälet till det är att kostnaderna för nedläggning skulle ha varit högre, är det nödvändigt att försäkra sig om att ett offentligt företag inte drar fördel av sin ställning som offentligt bolag och att det handlar på samma sätt som ett privat företag skulle ha gjort, det vill säga utan statligt stöd. Det är för att avgöra det som kommissionen tillämpar den investeringspraxis som är gängse i en marknadsekonomi, såsom det är uttryckligen föreskrivet i artikel 1.2 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin.

I det här sammanhanget anser kommissionen att det finns en presumtion för statligt stöd, när företag, vars kapital är fördelat mellan offentliga och privat ägande, får en väsentligt högre offentlig ägarandel än vad som var fallet från början, och att de privata ägarnas bristande engagemang för företaget i huvudsak kan anses bero på företagets dåliga utsikter till lönsamhet.

Detta är tydligt fallet vad gäller Forges de Clabecq. När företagets svårigheter förvärrades undvek den privata ägaren inte bara för att tillföra kapital utan drog sig helt ur bolaget och staten köpte hans andelar. De argument som de belgiska myndigheterna framför förändrar på intet vis den situationen. I själva verket kan bristen på finansiella medel inte motivera att den privata aktieägaren dragit sig ur, eftersom denna hade kunnat finna medel via banker om investeringen hade bedömts vara lönsam. Om den tidigare privata ledningen har hållits ansvarig för företagets nuvarande svårigheter förändrar det inte heller karaktären av avvecklingen utan bevisar tvärtemot att staten har ersatt den privata aktieägaren. Samma sak gäller när de belgiska myndigheterna säger att "staten har velat skörda frukterna av de genomförda åtgärderna". Regionen Vallonien har också misslyckat i sina ansträngningar att finna en annan partner som kan överta hela eller delar av företaget.

Att de medel som SWS har använt för att öka kapitalet direkt kommer från SWS förändrar inte bedömningen av inbegripandet. SWS är ett offentligt organ, och dess tillgångar, oavsett deras omedelbara ursprung, är således att betrakta som statliga medel, vad gäller gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin.

Kommissionen anser också att det finns en presumtion för statligt stöd när företagets ekonomiska situation, särskilt vad gäller skuldsättningens struktur och omfattning, är sådan att det inte är berättigat att beräkna en normal avkastning för det investerade kapitalet (i form av utdelning eller värdeökning) inom en rimlig tid. Det är fallet vad gäller Forges de Clabecq. Skuldsättningen är så hög att det egna kapitalet i september 1996 blev negativt. Det är resultatet av en utveckling som började senast under 1992. Sedan dess har minskningen av det egna kapitalet varit nästan oavbruten. Så till exempel var det egna kapitalet fortfarande 950,3 miljoner belgiska franc den 30 juni 1993. Den 30 juni 1994 uppgick det till endast 546,3 miljoner franc, till 347,5 miljoner franc den 30 juni 1995 och den 30 juni 1996 endast till 51 miljoner franc. Företaget har oavbrutet gjort förluster: 1993 3,3 miljarder belgiska franc: 1994 3,7 miljarder franc; 1995 3,9 miljarder franc och 1996 4,2 miljarder franc. Det är alltså inte frågan om tillfälliga svårigheter, utan om en strukturell kris som det krävs drastiska åtgärder för att lösa och inte bara en tillfällig, begränsad investering.

Med hänsyn till ovanstående anser kommissionen sig tvungen att dra slutsatsen att kapitaltillskottet, uppgående till 1,5 miljarder belgiska franc utgör ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 1 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin.

Omläggning av skulder

Av de förtydliganden som de belgiska myndigheterna har lämnat framgår det att Belfin fortfarande är under offentlig kontroll och att SNCI är ett privat företag. De krediter som dessa företag har lämnat Forges de Clabecq skall inte utgöra någon utökning av de statliga garantierna, utan endast en förlängning av redan givna garantier för den utsträckta löptiden. Vidare preciserar de belgiska myndigheterna att de lån som givits av Belfin till Forges de Clabecq inte omfattas av statliga garantier.

Det senare förtydligandet motsägs av ett brev från Belfin till Forges de Clabecq av den 25 juni 1996 - medföljer som bilaga 12 i anmälan - i vilket företaget förklarar sig godta "ett uppskov på tre kalenderår med betalningen av kapitalskulden för de krediter som Belfin givit Forges de Clabecq . . . på villkor att . . . 4. Staten går med på att förlänga giltighetstiden för sina garantier för de uppskjutna betalningarna." Dessutom motsägs det av ett annat påstående från de belgiska myndigheterna som säger att: "Det är inte korrekt att påstå att dessa företag har ställt en ökning av garantierna för sina lån som villkor för att ge uppskov med betalningen av krediterna, eftersom de nöjer sig med att garantierna bibehålls (jmf bilaga 12 till vår skrivelse av den 26 juli 1996)". Det framstår således som om en garanti redan existerade och att den också har utsträckts.

En statlig garanti för finansiella lån utgör i princip ett statligt stöd, som borde ha anmälts till kommissionen och som inte får tillämpas utan kommissionens godkännande (artikel 6.2 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin). Det har inte varit fallet för de lån som Forges de Clabecq mottagit. Förlängningen av garantin för dessa lån med ytterligare tre år utgör förvisso en ökning av stödelement i garantin, framförallt därför att den sker vid ett tillfälle då företaget tekniskt sett är på gränsen till konkurs. Såsom angivits då förfarandet inleddes motsvarar stödbeloppet vid sådana situationer ofta det totala garanterade beloppet, eftersom företaget utan denna garanti inte skulle kunna få några lån (eller uppskov med betalningen).

Garantierna för lånen från Belfin och SNCI och förlängningen av dessa till de uppskjutna förfallodagarna utgör statligt stöd. Detta stöd är dessutom olagligt eftersom det beviljats utan kommissionens godkännande i förväg, i strid med bestämmelserna i artikel 1.2 och artikel 6.2 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin.

Avskrivning av fordringar

Som tidigare påpekats inbegriper begreppet stöd, som det definieras i gemenskapsregler för stöd till stålindustrin, även stödelement som ingår i organens transfereringar av statliga medel till stålindustrier. Eftersom SWS är ett offentligt organ, liksom SA Forges Finance var, faller transfereringarna från bolagen till ett stålföretag i tillämpningsområdet av artikel 1 i nämnda gemenskapsregler.

De avskrivningar av fordringar som de två företagen gått med på, till en total summa av 802,3 miljoner belgiska franc (302,2 för SA Forges Finances och 500 för SWS), utgör statligt stöd, eftersom de beslutats utan någon motprestation från de privata institutionerna och i en situation då företaget tekniskt sett är konkursmässigt. Dessutom utgör de olagligt stöd, eftersom de beviljats utan kommissionens godkännande i förväg, i strid med bestämmelserna i artikel 1.2 och artikel 6.2 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin.

Överbryggningskrediter

Hittills har de belgiska myndigheterna underrättat kommissionen om beviljandet av tre överbryggningskrediter, till ett totalt belopp på 700 miljoner belgiska franc. De belgiska myndigheterna anser att de är nödåtgärder som är nödvändiga för att företaget skall fungera fram till dess att kommissionen har fattat beslut och i avvaktan på åtgärder som de bedömer inte utgör stöd. De krediter som beviljats av SWS utgör stöd eftersom inget privat finans- eller kreditinstitut skulle ha beviljat krediterna på marknadsvillkor. Dessutom utgör de olagligt stöd, eftersom de beviljats utan kommissionens godkännande i förväg, i strid med bestämmelserna i artikel 1.2 och artikel 6.2 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin.

VI

I början av år 1995 ökade gemenskapens produktion av stål märkbart. Efter en period av avmattning sjönk den emellertid tydligt de två sista månaderna, så att produktionen för hela 1995 uppgick till 155,7 miljoner ton, vilket motsvarar en ökning på 2,6 % jämfört med föregående års produktion.

Under de fyra första månaderna 1996 fortsatte stålproduktionen i gemenskapen att sjunka mycket kraftigt, delvis beroende på den svaga konjunkturen på avsättningsmarknaderna och delvis beroende på den allmänna tendensen att minska lager. Den sammanlagda minskningen av produktionen under de första fyra månaderna 1996 var på 9,3 % jämfört med motsvarande period 1995.

Vad gäller Forges de Clabecqs produkter (plåt och valsade ämnen), har efterfrågan förblivit mycket svag. För 1995, då en viss förbättring inträdde, var utnyttjandegraden av produktionskapaciteten för flytande stål i gemenskapen (med 15 medlemsstater) 76 % och för varmvalsad plåt 68 %. Från 1991 till 1994 var utnyttjandegraden för varmvalsad plåt, i gemenskapen med 12 medlemsstater, 60 %, 56 %, 53 % och 62 %.

På en marknad med så hög överkapacitet, anser den tidigare nämnda oberoende experten, att det kommer att bli mycket svårt för företaget att finna en marknad för sin produktion, eftersom företaget har mycket dålig konkurrenskraft. Självkostnaden är mellan 20 och 30 % högre än genomsnittet hos de europeiska konkurrenterna och mellan 45 och 50 % högre än hos de mest konkurrenskraftiga konkurrenterna. Den skillnaden kan inte upphävas ens med en investering på 4,5 miljarder belgiska franc, vilket anses vara ett minimum för att kunna bibehålla ett fullsortimentsverk. Expertens slutsats är därför att det inte finns någon lösning för att fortsätta produktionen vid Forges de Clabecq i företagets nuvarande form.

VII

Alla finansiella åtgärder som beskrivs i föregående kapitel utgör statligt stöd i enlighet med definitionen i artikel 1 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin.

De belgiska myndigheterna klassificerar sina ingripanden som rekonstruktion av företaget och hänvisar härvidlag till den användning av kapacitetsminskningskriteriet som kommissionen fastställt vid analysen av konkreta fall för att kunna dra slutsatsen att det i fallet Forges de Clabecq på sin höjd rör sig om ett undantag från de regler om förbud mot statligt stöd som kommissionen har infört.

Härvidlag måste man skilja mellan å ena sidan förbudet mot statligt stöd som ingår i Parisfördraget, från vilket de enda undantagen är de som föreskrivs i artikel 2-5 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin, och å andra sidan bestämmelserna i artikel 95 i detta fördrag, vilka har varit till grund för att undantagsvis, i vissa specifika fall, tillåta statligt stöd till rekonstruktion, i vissa specifika fall, genom att likställa detta stöd med gemenskapsstöd. Beslut om godkännande av de senare stöden har således fattats av kommissionen med rådets enhälliga samtycke. I det aktuella fallet har Belgien inte begärt att stödet skall godkännas, för att förverkliga målsättningarna för gemenskapen, enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 95 i Parisfördraget.

De belgiska myndigheterna erinrar vidare om hur viktigt det är att rädda Forges de Clabecq för att säkerställa strukturplanen för de västra delarna av Brabant i Vallonien. Återigen kan kommissionen bara hänvisa till de olika rättsliga regler enligt vilka besluten måste vara fattade. Forges de Clabecq är ett stålverk och därför underställt reglerna i Parisfördraget, vilka förbjuder statligt stöd. Gemenskapsregler för stöd till stålindustrin tillåter inte heller vare sig regionalstöd eller omstruktureringsstöd. Det stöd som beviljas inom planen för de västra delarna av Brabant i Vallonien får endast beviljas till verksamheter/företag som omfattas av EG-fördraget.

Enligt villkoren i artikel 6.2 i gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin skall kommissionen undersöka om stöd är förenligt med bestämmelserna i artikel 2-5 i dessa regler.

Artikel 2 i reglerna föreskriver en möjlighet att anse visst stöd till forskning och utveckling som förenligt med den gemensamma marknaden om vissa villkor uppfylls. Inga av de finansiella åtgärder som har vidtagits av regionen Vallonien till förmån för Forges de Clabecq avser att finansiera utvecklings- eller forskningsprojekt och de belgiska myndigheterna har inte anfört det i sin anmälan. Stödet kan således inte anses vara förenligt med villkoren i artikel 2 i reglerna.

Artikel 3 i reglerna föreskriver en möjlighet att bedöma visst stöd till miljöskyddsåtgärder som förenligt med den gemensamma marknaden om vissa villkor uppfylls. Inga av de finansiella åtgärder som har vidtagits av regionen Vallonien till förmån för Forges de Clabecq avser att finansiera anpassning av anläggningarna till nya miljöskyddsnormer och de belgiska myndigheterna har inte anfört det i sin anmälan. Stödet kan således inte anses vara förenligt med villkoren i artikel 3 i reglerna.

Artikel 4 i reglerna föreskriver en möjlighet att bedöma visst stöd till nedläggning som förenligt med den gemensamma marknaden om vissa villkor uppfylls. Inga av de finansiella åtgärder som har vidtagits av regionen Vallonien till förmån för Forges de Clabecq avser att finansiella åtgärder som gör det lättare att lägga ned företaget och de belgiska myndigheterna har inte anfört det i sin anmälan. Stödet kan således inte anses vara förenligt med villkoren i artikel 4 i reglerna.

Artikel 5 i reglerna är endast tillämplig för företag som är belägna i Grekland, Portugal eller i förutvarande Tyska demokratiska republiken. Den kan således inte appliceras på Forges de Clabecq. De finansiella åtgärder som regionen Vallonien har vidtagit kan således inte anses vara förenliga med villkoren i artikel 5 i reglerna.

De åtgärder som regionen Vallonien har vidtagit till förmån för Forges de Clabecq, så som de har beskrivits ovan, är oförenliga med gemenskapsregler för stöd till stålindustri och därmed med den gemensamma marknadens funktion.

De olagliga stöd som redan utbetalats måste återbetalas i enlighet med de förfaranden och bestämmelser som är fastställda i den belgiska lagstiftningen och som grund för beräkning av den kommersiella räntesatsen skall den referensränta som används vid beräkning av nettobidragsekvivalenten för regionalt stöd användas. Denna åtgärd är nödvändig för att återställa den ursprungliga situationen och upphäver alla de finansiella fördelar som företaget otillbörligen har åtnjutit sedan stödet utbetalats.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Följande åtgärder som Belgien vidtagit till förmån för Forges de Clabecq utgör stöd i enlighet med artikel 1.2 i beslut 3855/91/EKSG:

- Ett kapitaltillskott till ett belopp av 1,5 miljarder belgiska franc.

- Statliga garantier för lån från Belfin och SNCI.

- Avskrivning av fordringar till ett belopp av 802,3 miljoner belgiska franc. (302,2 miljoner franc för SA Forges Finance och 500 miljoner franc för SWS).

- Överbryggningskrediter till en total summa av 700 miljoner belgiska franc.

Artikel 2

Stödet som nämns i artikel 1 är oförenligt med den gemensamma marknaden eftersom det inte överensstämmer med bestämmelserna i artikel 2-5 i beslut 3855/91/EKSG, såsom föreskrivs i artikel 1.2 i detta beslut och är således förbjudet i enlighet med artikel 4 c i fördraget.

Artikel 3

Belgien skall upphäva det stöd som nämns i artikel 1 och kräva återbetalning av det stöd som utbetalats olagligt, med ränta från utbetalningsdagen, inom en tidsfrist på två månader från delgivningen av detta beslut.

Återbetalningen skall ske i enlighet med i nationell lagstiftning fastställda bestämmelser och förfaranden och som grund för beräkning av den kommersiella räntesatsen skall den referensränta som används vid beräkning av nettobidragsekvivalenten för regionalt stöd användas.

Artikel 4

Belgien skall senast två månader från delgivningen av detta beslut informera kommissionen om de åtgärder som har vidtagits för att efterkomma beslutet.

Artikel 5

Detta beslut riktar sig till Belgien.

Utfärdat i Bryssel den 18 december 1996.

På kommissionens vägnar

Karel VAN MIERT

Ledamot av kommissionen

(1) EGT nr L 362, 31.12.1991, s. 57.

(2) EGT nr C 301, 11.10.1996, s. 4.