KOMMISSIONENS BESLUT

av den 8 juli 1999

om den åtgärd som Tyskland planerar att genomföra till förmån för Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH i. K.

[delgivet med nr K(1999) 2269]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(1999/658/EKSG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 4 c i detta,

med beaktande av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta, i förening med protokoll 14,

med beaktande av kommissionens beslut nr 2496/96/EKSG av den 18 december 1996 om gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin(1),

efter att i enlighet med dessa regler har gett berörda parter tillfälle att yttra sig(2) och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

I. Förfarande

1. Genom en skrivelse av den 5 maj 1998 anmälde Tyskland till kommissionen två åtgäder som delstaten Bayern planerar att genomföra till förmån för Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH (nedan kallat NMH), nämligen

a) att betala 697700 tyska mark till NMH som ersättning för kostnader som företaget ådrog sig år 1994 i samband med åtgärder för att hindra ras i en slagghög vid industrianläggningen, och

b) att befria NMH från kostnader på upp till 2213274 tyska mark för ytterligare skyddsåtgärder vid slagghögen.

I skälen 7-12 anges att Tyskland anser att dessa åtgärder inte utgör stöd. Anmälan gjordes enligt artikel 86 i EKSG-fördraget i förening med artikel 6.2 i beslut nr 2496/96/EKSG, enligt vilka medlemsstaterna är skyldiga att anmäla alla utbetalningar av statliga medel, oavsett om medlen utgör stöd eller ej.

2. Tyskland lämnade kompletterande upplysningar till kommissionen i skrivelser av den 30 juni, 13 augusti, 15 oktober och 1 december 1998. Genom en skrivelse av den 1 februari 1999 underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 6.5 i beslut nr 2496/96/EKSG avseende dessa åtgärder.

3. Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärderna i fråga. Den har översänt dessa synpunkter till Tyskland, som givits tillfälle att bemöta dem.

II. Detaljerad beskrivning av åtgärderna

4. Enligt ett avtal av den 4 november 1987 mellan delstaten Bayern och Thyssen Edelstahlwerke AG, Thyssen Stahl AG, Lech-Stahlwerke GmbH, Saarstahl Völklingen GmbH, Krupp Stahl AG, Klöckner Stahl GmbH och Mannesmann Röhrenwerke AG (nedan kallat avtalet) skulle verksamheten i det konkursdrabbade Eisenwerkgesellschaft Maximilianshütte mbH Sulzbach-Rosenberg fortsätta genom det nybildade NMH.

5. I avtalet finns följande bestämmelse:

"5.5 Anläggningen övertas fri från gammalt miljöfarligt avfall. Om anläggningen inte kan övertas fri från gammalt miljöfarligt avfall, garanterar delstaten att MHN (Maxhütte Neu, dvs. NMH) inte skall beröras av därmed sammanhängande ekonomiska skyldigheter."

6. Denna bestämmelse utgör ett undantag från de allmänna bestämmelserna i tysk lagstiftning, enligt vilka ägaren är ansvarig för sin industrianläggning.

7. År 1994 upptäcktes stora sprickor och förskjutningar på sydsluttningen av slagghögen vid NMH:s anläggning. Enligt ett utlåtande från Geotechnisches Büro Prof. Dr. Schuler und Dr.-Ing. Gödecke skulle detta när som helst kunna leda till att delar av slagghögen rasade. Som en tillfällig åtgärd uppfördes en stödvall av slagg vid slagghögens sydsluttning. Arbetet utfördes av NMH under 1994 till en kostnad av 697700 tyska mark.

8. År 1996 upptäcktes nya sprickor på slagghögens sydsluttning. Enligt ett utlåtande av den 23 september 1997 från samma experter skulle dessa sprickor kunna utlösa ytterligare ras på sydsluttningen. Det bedömdes därför vara nödvändigt att förstärka och utvidga den stödvall som uppfördes 1994 för att kunna stabilisera slagghögen.

9. I september 1997 beordrade därför delstaten Bayern NMH att utföra de nödvändiga byggnadsarbetena. Sedan NMH vägrat med hänvisning till att detta enligt artikel 5.5 i avtalet var delstatens ansvar, beslutade delstaten Bayern att själv utföra dessa arbeten med stöd av den tillämpliga lagstiftningen, enligt vilken delstaten kan vidta sådana åtgärder för ägarens räkning i fall där faran är överhängande (Ersatzvornahme).

10. I mars 1998 gav delstaten Bayern Geotechnisches Büro Prof. Dr. Schuler und Dr.-Ing. Gödecke i uppdrag att övervaka arbetet och MH Dienstleistungen GmbH & Co KG fick uppdraget att utföra byggnadsarbetena. Den totala kostnaden för arbetet, som avslutades i november 1998, var 2213274 tyska mark.

Tyskland har visat att de kostnader som byggföretaget fakturerade var lägre än man ursprungligen beräknat. Fakturan godkändes av Geotechnisches Büro.

11. Enligt anmälan hade slagghögen använts som upplag innan Maximilianshütte gick i konkurs. Detta var det enda skälet till rasrisken och skadan måste därför anses ha orsakats av gammalt miljöfarligt avfall. NMH hade visserligen använt 500 ton slagg till ett vägbygge på sydsluttningen för att övervaka det hotade området, men detta hade ingen inverkan på de förändringar i slagghögen som gjorde skyddsåtgärderna nödvändiga(4). Tyskland bekräftade också att användningen av slagghögen inte hade gett NMH några ekonomiska fördelar, eftersom företaget under normala förhållanden skulle ha sålt de 500 ton slagg som användes till vägbygget.

12. Tyskland anser därför att NMH:s anspråk enligt artikel 5.5 i avtalet och det begärda beloppet är berättigade. Tyskland påminner kommissionen om att den godkände avtalet i sitt beslut av den 27 juni 1989 (ej offentliggjort) och att kommissionen i beslut 95/422/EKSG av den 4 april 1995(5) om föreslaget stöd till NMH konstaterade att denna bestämmelse inte utgjorde stöd. Detta bekräftas också i punkt 3.2.2 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd (nedan kallade riktlinjerna)(6). Tyskland anser därför att åtgärderna inte utgör statligt stöd och har därför för avsikt att

a) ersätta NMH med 697700 tyska mark för den första uppsättningen skyddsåtgärder, och

b) befria NMH från kostnaderna för den andra uppsättningen åtgärder, vilka nu uppgår till 2213274 tyska mark.

13. I den skriftväxling som följde på anmälan medgav Tyskland dock att stora delar av slagghögen användes som upplag för slagg och avfall liksom för återvinningsverksamhet (slaggen förbereds för att användas vid vägbyggen). Tyskland hävdade emellertid att denna verksamhet bedrevs på andra sidan slagghögen och att sydsluttningen inte berördes av den. Tyskland vidhöll därför att den enda orsaken till rasrisken på sydsluttningen var gammalt miljöfarligt avfall.

14. Den 9 december 1998 inledde kommissionen förfarandet enligt artikel 6.5 i beslut nr 2496/96/EKSG på följande grunder:

1) Kommissionen betvivlade att slagg inte hade deponerats på sydsluttningen.

2) Kommissionen befarade att den verksamhet som bedrevs vid andra delar av slagghögen skulle påverka sydsluttningen.

3) Kommissionen ansåg att NMH använde slagghögen, som måste betraktas som ett enhetligt område, och fick ekonomiska fördelar genom denna användning. De statliga medlen hade också använts för att underhålla ett upplag som användes av NMH, vilket strider mot principen om att förorenaren betalar.

15. Kommissionen ansåg därför att åtgärderna utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 1 i beslut nr 2496/96/EKSG.

III. Synpunkter från berörda parter

16. Kommissionen mottog synpunkter från tre berörda parter:

1) Herr Zager från miljögruppen "B.I.Rosenberg" uppgav att NMH hade använt slagghögen för deponering, men kunde inte säga om NMH använde eller hade använt sydsluttningen.

2) Den brittiska stålföreningen (UK Steel Association) hävdade att stöd inte bör beviljas för verksamhet som bedrivs på NMH:s ansvar och risk.

3) Federazione Imprese Siderurgiche Italiane (Federacciai) ansåg att inga ytterligare kapitaltillskott till NMH skulle godkännas, eftersom det inte var möjligt att återkräva oförenligt stöd på 74 miljoner tyska mark från NMH.

IV. Kommentarer från Tyskland

17. Tyskland vidhöll att NMH inte hade deponerat slagg på slagghögens sydsluttning.

18. Med hjälp av bevismaterial i form av kartor och fotografier som visar att slagghögen täcker ett område på 21 hektar hävdar Tyskland att de delar av slagghögen som NMH använder för deponering och återvinning ligger långt från sydsluttningen. Verksamheten kunde därför inte påverka situationen på sydsluttningen. Tyskland uppger också att de experter som undersökte följderna av att slagg använts vid vägbygget kände till verksamheten, men att detta inte påverkade deras slutsatser.

19. På dessa grunder ifrågasätter Tyskland kommissionens slutsats att slagghögen utgör ett enhetligt, odelbart område. Tyskland anser att även om en del av slagghögen användes, är artikel 5.5 i avtalet fortfarande tilllämplig för den andra delen av högen.

V. Bedömning av åtgärden

20. NMH omfattas av artikel 80 i EKSG-fördraget, eftersom företaget tillverkar produkter som förtecknas i bilaga I till detta fördrag och skall betala avgifter enligt artikel 49 i fördraget. Detta innebär att EKSG-fördraget och beslut nr 2496/96/EKSG är tillämpliga.

21. Enligt artikel 3 i beslut nr 2496/96/EKSG får stöd till miljöskyddsåtgärder anses vara förenligt med den gemensamma marknaden om det överensstämmer med bestämmelserna i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd, såsom de enligt kriterierna i bilagan till detta beslut tillämpas på den stålindustri som omfattas av Europeiska kol- och stålgemenskapen.

22. I punkt 3.2.2 i riktlinjerna anges följande:

"Bestämmelserna för investeringsstöd gäller generellt sett även investeringar i syfte att åtgärda miljöskador, t. ex. för sanering av förorenade industrianläggningar. Kan det inte fastställas vem som ansvarar för föroreningen och denne inte heller kan ställas till svars för den, kan saneringsstöd undantas från tillämpningen av artikel 92.1 i EG-fördraget, i den mån det inte ger företag eller industrigrenar kostnadsfria ekonomiska fördelar. Sådana stödärenden skall granskas separat."

23. Dessa bestämmelser har utformats för att hindra att befintliga industrianläggningar överges därför att potentiella köpare inte har något skydd mot krav som har sin grund i den tidigare användningen av anläggningen (eller delar av den).

I beslutet om att inleda förfarandet anges att kommissionen godkände avtalet genom ett beslut av den 27 juni 1989 (ej offentliggjort). I detta beslut gjordes inte någon enskild bedömning av artikel 5.5. En sådan bedömning gjordes däremot i beslut 95/422/EKSG(7), där kommissionen konstaterar att åtgärder som vidtas enligt artikel 5.5 inte utgör stöd. Kommissionen beaktade den stora och oberäkneliga risken för att hållas ansvarig för föroreningar som orsakats tidigare under en annan ledning. Utan ett sådant avtal skulle det vara omöjligt att sälja sådan mark och många industrianläggningar skulle aldrig återanvändas. Genom att överta de ekonomiska risker som beror på tidigare föroreningar tjänar staten endast allmänhetens intressen utan att ge köparen av marken några ekonomiska fördelar. Eftersom artikel 5.5 i avtalet avser mark och anläggningar som förorenats tidigare, utgjorde detta inte statligt stöd.

24. Enligt riktlinjerna skall dock tillämpningen av dessa bestämmelser bedömas i varje enskilt ärende. Det måste slås fast att villkoren i punkt 3.2.2 har uppfyllts, dvs. att a) NMH inte har orsakat föroreningen eller skadan, och b) att åtgärden inte utgör en kostnadsfri ekonomisk fördel för NMH.

25. Med utgångspunkt i de upplysningar som Tyskland lämnat och synpunkterna från tredje parter kan det konstateras att NMH inte deponerade slagg på slagghögens sydsluttning. Det finns inga bevis för att användningen av slagg till vägbygget hade någon inverkan på sydsluttningen. Uppgifterna från Tyskland stöder inte heller slutsatsen att den verksamhet som bedrevs vid andra delar av slagghögen hade en negativ inverkan på sydsluttningen. De delar av slagghögen som används för deponering och återvinning ligger flera hundra meter från riskzonen och det finns inte någon koppling mellan denna verksamhet och förändringarna i slagghögen.

26. Tyskland har visat att användningen av 500 ton slagg för att bygga en väg, vilket var den enda verksamhet som NMH bedrev vid sydsluttningen, inte gav företaget några ekonomiska fördelar, eftersom NMH annars skulle ha sålt slaggen till bygg- och anläggningsföretag.

27. Av Tysklands informationsmaterial framgår att anläggningen är stor (över 21 hektar) och att de olika verksamheterna bedrivs oberoende av varandra.

Därför finner kommissionen att det är möjligt att dela upp slagghögen.

Trots att NMH får ekonomiska fördelar genom användningen av slagghögen (deponeringsmöjligheter, intäkter från återvunnet avfall), är punkt 3.2.2 i riktlinjerna tilllämplig. Att en del av en industrianläggning används för ekonomiska ändamål och därför inte omfattas av artikel 5.5 i avtalet, innebär inte att denna artikel inte är tilllämplig för övriga delar av anläggningen. Varje annan slutsats skulle vara orimlig och strida mot målet med bestämmelsen och gemenskapspolitiken.

VI. Slutsatser

28. Kommissionen konstaterar att de åtgärder som Tyskland planerar att genomföra till förmån för Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH i. K., dvs.

a) att betala ut 697700 tyska mark till NMH som ersättning för kostnader som företaget ådrog sig år 1994 i samband med åtgärder för att förhindra ras i slagghögen vid industrianläggningen, och

b) att befria NMH från kostnader på upp till 2213274 tyska mark för ytterligare skyddsåtgärder vid slagghögen,

avser gammalt miljöfarligt avfall. I enlighet med artikel 3 i beslut nr 2496/96/EKSG och punkt 3.2.2 i riktlinjerna och mot bakgrund av tidigare beslutspraxis anser kommissionen därför att åtgärderna inte utgör stöd.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Den åtgärd som Tyskland planerar att genomföra till förmån för Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH i. K. i form av ett belopp på 2911274 tyska mark (1488190 euro) utgör inte stöd i den mening som avses i artikel 4 c i EKSG-fördraget.

Genomförandet av denna åtgärd godkänns följaktligen.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 8 juli 1999.

På kommissionens vägnar

Karel VAN MIERT

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 338, 28.12.1996, s. 42.

(2) EGT C 108, 17.4.1999, s. 9.

(3) Se fotnot 2.

(4) Detta bekräftades i en rapport av den 23 september 1997 från Dr.-Ing. Gödecke på Geotechnisches Büro Prof. Dr. Schuler und Dr.-Ing. Gödecke (bifogad anmälan).

(5) EGT L 253, 21.10.1995, s. 22.

(6) EGT C 72, 10.3.1994, s. 3.

(7) Skäl 12 ovan. Se skäl 9 i beslutet.