Kommissionens beslut

av den 16 maj 2000

om den stödordning som Tyskland vill genomföra till förmån för nyföretagare

[delgivet med nr K(2000) 1402]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2001/180/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62 första stycket bokstav a i detta,

efter att ha låtit övriga berörda yttra sig(1), och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) I en skrivelse av den 9 augusti 1996, diarieförd den 14 augusti, anmälde Tyskland i enlighet med artikel 88.3 i EG-fördraget till kommissionen utkastet till paragraf 7 g sjunde stycket i den tyska lagen om inkomstskatt (Einkommensteuergesetz, EStG), om en skattebefriad investeringsreserv. I en skrivelse av den 10 september 1996 bad kommissionen om ytterligare upplysningar, som Tyskland lämnade genom en skrivelse av den 10 mars 1997. Ytterligare förfrågningar från kommissionen, daterade 11 april 1997 och 8 augusti 1997, besvarades i skrivelser av den 24 juni och 11 september 1997. De frågor som ställts i en skrivelse av den 11 november 1997 diskuterades vid ett möte mellan företrädare för Tyskland och kommissionen den 16 januari 1998 i Bonn och besvarades av de tyska myndigheterna genom en skrivelse av den 4 mars 1998. På grundval av de uppgifter som kommissionen erhöll på mötet registrerade kommissionen ärendet som icke anmält stöd. Genom en skrivelse av den 22 juni lämnade de tyska myndigheterna ytterligare upplysningar i fråga om föreskriftens ikraftträdande och dess tillämpning på känsliga sektorer. Omfattande bilagor om detta inkom till kommissionen den 29 juni och den 1 juli 1998.

(2) Kommissionen meddelade Tyskland genom en skrivelse av den 17 augusti 1998 sitt beslut att förklara detta stöd förenligt med den gemensamma marknaden så länge bestämmelsen inte avviker från gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag(2) (SMF-riktlinjerna) samt att inleda förfarandet i övrigt enligt artikel 88.2 i EG-fördraget försåvitt känsliga sektorer berörs.

(3) Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3). Kommissionen uppmanade alla andra berörda parter att yttra sig om det aktuella stödet.

(4) Den mottog inga synpunkter från andra berörda parter.

(5) I en skrivelse av den 25 augusti 1998 bad Tyskland kommissionen intyga riktigheten av en förteckning över känsliga sektorer med avsikten att vidarebefordra denna till de tyska skattemyndigheterna. I en skrivelse av den 7 december 1998 uppfyllde kommissionen denna begäran. I en skrivelse av den 17 januari 2000 översände Tyskland texten till "Lag om korrigering av skatteföreskrifter" av den 22 december 1999(4).

II. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

1. Beskrivning av paragraf 7 g sjunde stycket i EstG

(6) Den anmälda åtgärden syftar till att för nyföretagare underlätta finansiering av framtida investeringar och därmed komma tillrätta med deras mycket höga investeringsbehov.

(7) Den innebär en utvidgning av en befintlig åtgärd som godkändes av kommissionen den 14 juli 1993, enligt vilken företagare under vissa förutsättningar får dra av medel som avsätts för kommande investeringar från sin skattepliktiga vinst.

(8) Därvid måste investeringar göras i nytt rörligt realkapital. Dessa måste ha genomförts före utgången av det andra året efter reservens bildande. Reservfonden får inte överskrida 50 % av investeringsumman eller 300000 tyska mark (150000 euro). Under det år då reserven bildas reduceras företagets skattepliktiga vinst. Om investeringsutgiften verkställs, tillförs de avsatta medlen åter den skattepliktiga vinsten och underställs sedvanlig påskyndad avskrivning. Om den planerade investeringen inte blir genomförd inom två år, upplöses avsättningen och tillförs åter den skattepliktiga vinsten, varvid två års marknadsränta tillfogas.

(9) Genom paragraf 7 g sjunde stycket i EStG utvidgas denna möjlighet för nyföretagare i denna föreskrifts mening på flera sätt:

a) Fristen för behållande av reservfonden förlängs från två till fyra år.

b) Högsta belopp för reservfonden fördubblas till 600000 tyska mark (300000 euro).

c) Om inte den planerade investeringen genomförs, görs heller inget tillägg till den skattepliktiga vinsten.

2. Beslut av kommissionen den 17 augusti 1998

(10) I sitt beslut av den 17 augusti 1998 förklarade kommissionen det anmälda programmet förenligt med den gemensamma marknaden i så måtto som det följer SMF-riktlinjerna.

(11) Ty paragraf 7 g sjunde stycket i EStG är så utformad att endast små och medelstora företag enligt definitionen i riktlinjerna kan dra fördel av programmet. Tyskland hade nämligen förklarat att bestämmelsen i paragraf 7 g sjunde stycket i EStG överensstämmer med SMF-riktlinjerna när det gäller bidragsmottagaren, stödnivån, de bidragsberättigade kostnaderna samt kumuleringsregeln.

(12) För den återstående, på känsliga sektorer tillämpbara delen av programmet beslutade kommissionen att inleda förfarande enligt artikel 88.2 i EG-fördraget.

(13) Kommissionen hade allvarliga tvivel på det tilltänkta stödets förenlighet med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 i EG-fördraget försåvitt denna föreskrift går utöver SMF-riktlinjernas tillämpningsområde, dvs. tillämpas på känsliga sektorer. Dessa tvivel avsåg om det av Tyskland valda förfarandet verkligen kan bli en garanti för att de inom känsliga sektorer gällande speciella bestämmelserna kommer att tillämpas och föreskriften därmed är förenlig med den gemensamma marknaden.

(14) Kommissionen motiverade sitt tvivel väsentligen på följande sätt:

Den hänvisade närmast till att förfarandet med den s.k. skattemyndighetslösningen enligt dess uppfattning var förbundet med avsevärd rättsosäkerhet, som inte uppträdde om föreskriftens tillämpningsområde inskränktes genom lag, även om de tyska myndigheterna så till vida hade föredragit(5) en skattemyndighetslösning varigenom det säkerställts att alla tyska skattemyndigheter på hela territoriet instruerades om att förfara på motsvarande sätt också om enskilda brister i bearbetningen därigenom inte kunde uteslutas.

Vidare hänvisade kommissonen till den begränsade innebörden av garantier från medlemsstaterna när det gäller omedelbart anspråksgrundande nationella lagar. Visserligen litade kommissionen i fråga om statligt stöd i princip på medlemsstaternas hithörande åtaganden att uppfylla de ur gemenskapens stödlagstiftning härrörande förpliktelserna, men om i motsättning till detta stod en nationell lag enligt vilken ett anspråk på stöd omedelbart bifalls åt mottagaren utan att staten hade kvar något tillfälle till bedömning av beslutet, skulle enligt kommissionens uppfattning i stället de hithörande nationella rättsnormerna anpassas.

Avslutningsvis gjorde kommissionen gällande att det åberopande av principen om gemenskapsrättens företräde som ligger till grund för den tyska framställan inte vore ägnad att lösa medlemsstaterna från förpliktelsen att utforma sina nationella föreskrifter i enlighet med gemenskapsrätten. Kommissionen argumenterar som följer. Ur dess synpunkt är det inte säkerställt att skattemyndighetslösningen skulle kunna bestå inför en tysk domstol. Det verkar inte säkert att ett företag i en känslig sektor som är utesluten enligt gemenskapsrätten skulle förlora om beviljandet av skattestöd överklagades. Om företaget åberopade det lagliga anspråket, skulle den däremot stridande administrativa föreskriften gentemot denna lag kunna göra anspråk på företräde och leda till att ett i lag medgivet anspråk från den av rätten omfattade avvisades endast i fall då omsättandet av överordnad gemenskapsrätt åberopades. Det kan likväl betvivlas att staten på detta sätt inför rätten med framgång skulle kunna åberopa denna princip för att åsidosätta nationella lagar genom administrativa föreskrifter. Principen om tillämpningsföreträde för gemenskapsrätten torde göra det möjligt att omedelbart åberopa denna och genomföra den trots däremot stridande nationell rätt. Denna princip skulle dock svårligen kunna rättfärdiga att medlemsstaten själv tog avstånd från en utformning av sina lagar i enlighet med gemenskapsrätten. Det av förbundsregeringen valda förfarandet ansågs förbundet med avsevärd rättsosäkerhet. För de berörda företagen är regeln oklar och oförutsebar.

(15) Till skillnad från Tyskland företrädde därför kommissionen uppfattningen att ett högre mått av rättssäkerhet skulle kunna nås genom en laglig norm som inskränkte anspråken, dvs. genom en lag som i sig själv uteslöt de känsliga sektorerna, än genom "skattemyndighetslösningen".

III. TYSKLANDS SYNPUNKTER

(16) I en skrivelse av den 25 augusti 1998 bad Tyskland kommisionen intyga riktigheten av en förteckning över känsliga sektorer med avsikten att vidarebefordra denna till de tyska skattemyndigheterna. I en skrivelse av den 7 december 1998 uppfyllde kommissionen denna begäran. I anslutning därtill översände Tyskland hithörande skrivelse till förbundsländernas högsta finansmyndigheter och tillställde dem listan över känsliga sektorer tillsammans med meddelandet att "ansökningar om bildande av en reservfond enligt paragraf 7 g sjunde stycket i EStG numera [kan] tas upp till behandling så länge inga känsliga sektorer berörs".

(17) I en skrivelse av den 17 januari 2000 översände Tyskland texten till "Lag om korrigering av skatteföreskrifter" daterad den 22 december 1999(6). I paragraf 1 sjätte stycket i den lagen tillfogas till paragraf 7 g EStG följande stycke 8.

"8. Stycke 7 skall endast äga tillämpning då inom känsliga sektorer rätt till stöd inte kan uteslutas. Känsliga sektorer är följande:

1. Järn- och stålindustri (kommissionens beslut nr 2496/96/EKSG av den 18 december 1996 om gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin, EGT L 338, s. 42, och Rambestämmelser för vissa stålsektorer som inte omfattas av EKSG-fördraget av den 1 december 1988, EGT C 320, s. 3).

2. Varvsindustri (rådets direktiv 90/684/EEG av den 21 december 1990 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar av den 21 december 1990 om stöd till varvsindustrin, EGT L 380, s. 27, och rådets förordning (EG) nr 1540/98 av den 29 juni 1998 om fastställande av nya regler för stöd till varvsindustrin, EGT L 202, s. 1).

3. Bilindustri (Gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd till bilindustrin, EGT C 279, 15.9.1997, s. 1).

4. Syntetfiberindustri (Gemenskapsreglerna om stöd till syntetfiberindustrin, EGT C 94, 30.3.1996, s. 11, och EGT C 24, 29.1.1999, s. 18).

5. Jordbrukssektorn (bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter) (Rambestämmelser för det statliga stödet till investeringar för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, EGT C 29, 2.2.1996, s. 4, kommissionens beslut 94/173/EEG av den 22 mars 1994 om de urvalskriterier som skall fastställas för investeringar avsedda att förbättra villkoren för förädling och saluföring av jordbruks- och skogsbruksprodukter och om upphävande av beslut 90/342/EEG, EGT L 79, s. 29, och rådets förordning (EG) nr 950/97 av den 20 maj 1997 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet, EGT L 142, s. 1).

6. Fiske och vattenbruk (Riktlinjer för granskning av statligt stöd inom sektorn för fiske och vattenbruk, EGT C, 27.3.1997, s. 12.)

7. Trafiksektorn (Rådets förordning (EEG) nr 1107/70 av den 4 juni 1970 om stöd till transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar, EGT L 130, s. 1, ändrad genom rådets förordning (EG) nr 543/97, EGT L 84, s. 6, Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till sjötransport, EGT C 205, 5.7.1997, s. 5, och Tillämpning av artiklarna 92 och 93 i EG-fördraget liskom av artikel 61 i EES-avtalet på statligt stöd i flygtrafiken, EGT C 350, 10.12.1994, s. 5.

8. Stenkolsbrytning (kommissionens beslut 3632/93/EKSG av den 28 december 1993 om gemenskapsregler för statsstöd till kolindustrin, EGT L 329, s. 12).

Stödberättigandets omfattning framgår av de i mening 2 nämnda rättsakterna."

(18) Dessa regler trädde i kraft den 1 januari 2000.

IV. KOMMISSIONENS BEDÖMNING

(19) Kommissionen har gått igenom bestämmelsen i paragraf 7 g åttonde stycket i EStG och kommit fram till att uppräkningen av känsliga sektorer morsvarar kommissionens skrivelse samt passar för sitt ändamål.

(20) Angående jordbruk uppmärksammar kommissionen Tyskland på att nämnda dokument med verkan från den 1 januari 2000 har ersatts med rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar(7) samt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn(8).

(21) De tvivel på åtgärdens överensstämmelse som ligger till grund för kommissionens beslut av den 17 augusti 1988, och som ledde till att ett formellt prövningsförfarande inleddes i den mån stödåtgärden gällde känsliga sektorer, har skingrats i och med att denna nya lagbestämmelse trätt i kraft. Ty numera kan de berörda företagen själva ur lagtexten inhämta om de i enlighet med gemenskapsrätten kan göra anspråk på den skatteförmån som garanteras av paragraf 7 g sjunde stycket i EStG. Kommissionens betänkligheter om den svagare rättssäkerheten som är förbundna med ovan beskrivna "skattemyndighetslösning" är därmed undanröjda.

(22) Detta gäller i varje fall alltsedan föreskriften i paragraf 7 g åttonde stycket i EStG vann laga kraft den 1 januari 2000. Inte heller för tiden mellan ikraftträdandet av bestämmelsen i punkt 7 g sjunde stycket i EStG och av kompletteringen genom paragraf 7 g åttonde stycket i EStG kunde dock något annat beslut fattas i saken. Visserligen hade kommissionen beslutat registrera fallet som ej anmält stöd, eftersom den på grund av bestämmelsens karaktär av direkt tillämplig skattelag ansåg offentliggörandet i Bundesgesetzblatt (Tysk författningssamling) utan lagligt förbehåll som stridande mot en medlemsstats förpliktelser enligt artikel 88 i EG-fördraget(9). Kommissionen har likväl inga som helst indikationer på att företag verksamma i en s.k. känslig sektor faktiskt skulle ha kommit i åtnjutande av fonderingsavskrivning under perioden mellan ikraftträdandet av bestämmelsen i paragraf 7 g sjunde stycket och av kompletteringen genom paragraf 7 g åttonde stycket i EStG. Frågan om utredning av stöd som med orätt betalats ut enligt punkt 7 g sjunde stycket och i förekommande fall återkrav av med orätt utbetalat stöd är dock inte aktuell för denna period.

V. SLUTSATS

(23) Genom att införliva paragraf 7 g åttonde stycket i lagen om inkomstskatt och därmed undanta de känsliga sektorerna i kraft av lagen från att omfattas av stödprogrammet i punkt 7 g sjunde stycket i samma lag har förbundsrepubliken Tyskland undanröjt de betänkligheter som föranlett kommissionen att i detta avseende inleda formellt granskningsförfarande mot den i punkt 7 g sjunde stycket i EStG medgivna avskrivningen av fonderade medel som beviljas nyföretagare. Det formella granskningsförfarandet bör därför inställas.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Förfarande C 56/98 beträffande den i paragraf 7 g sjunde stycket i den tyska lagen om inkomstskatt ingående stödordningen till förmån för nyföretagare inställs.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 16 maj 2000.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 334, 31.10.1998, s. 6.

(2) EGT C 213, 23.7.1996, s. 4.

(3) Se fotnot 1.

(4) Bundesgesetzblatt del 1 av den 29 december 1999, s. 2601.

(5) Angående Tysklands anmärkningar i sak om tillämpning av föreskriften i fråga om känsliga sektorer se EGTC 334, 31.10.1998, s. 6, punkt 2.6.

(6) Se fotnot 4.

(7) EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.

(8) EGT C 28, 1.2.2000, s. 2.

(9) Se punkterna 2.7 och 3 i det dokument som nämns i fotnot 4.