Kommissionens beslut

av den 23 april 2003

om av Tyskland genomförda stödordningar: Delstaten Brandenburgs garantiprogram från 1991 och 1994 - Statligt stöd C 45/1998 (ex NN 45/1997)

[delgivet med nr K(2003) 1217]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2003/706/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) Mellan 1991 och 1994 tillämpade delstaten Brandenburg ett garantiprogram som trädde i kraft den 5 september 1991 (Bürgschaftsrichtlinien des Landes Brandenburg für die Wirtschaft und die freien Berufe sowie die Land- und Forstwirtschaft vom 5. September 1991, nedan kallat "garantiprogrammet från 1991"). I strid med artikel 88.3 i EG-fördraget anmäldes detta garantiprogram aldrig till kommissionen.

(2) Garantiprogrammet från 1991 ersattes den 17 maj 1994 av ett ändrat program (nedan kallat "garantiprogrammet från 1994"), som till en början inte heller anmäldes till kommissionen. I sin ursprungliga version var detta garantiprogram i kraft till och med den 20 mars 1995. Från denna dag upphörde det för sent anmälda garantiprogrammet att gälla. Kommissionen godkände en väsentligt ändrad version av programmet från och med den 20 mars 1995 (SG(96) D/7438)(1).

(3) Genom en skrivelse av den 14 juli 1998 (SG(98) D/5743) underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att på grund av garantiprogrammet från 1991 och garantiprogrammet från 1994, i den till och med 20 mars 1995 gällande versionen, inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget.

(4) Tillämpningen av de båda garantiprogrammen på tillverkning, bearbetning och försäljning av de jordbruksprodukter som förtecknas i bilaga I till EG-fördraget har däremot inte omfattats av det formella granskningsförfarandet.

(5) Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(2). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter på garantiprogrammet i fråga. Inga synpunkter har dock inkommit.

(6) Tyskland har framfört synpunkter genom skrivelser av den 11 september 1998, 2 oktober 1998 och 25 maj 1999 samt vid ett möte den 11 och 12 maj 1999.

(7) Den 28 januari 2003 hölls ett möte i Berlin mellan kommissionen och Tyskland. Vid detta möte begärde kommissionen ytterligare upplysningar om det aktuella läget för de företag som gynnats av garantiprogrammen från 1991 och 1994.

(8) Genom en skrivelse av den 20 mars 2003 uttryckte Tyskland sin slutliga ståndpunkt.

2. BESKRIVNING AV GARANTIPROGRAMMET FRÅN 1991

2.1 Stödmottagare

(9) Delstaten Brandenburg gick hos vissa kreditinstitut i borgen för lån till företag (såväl små och medelstora företag som stora företag), fria yrkesutövare och företagsledningar som ville gå in som delägare i ett företag.

2.2 Understödda projekt

(10) Enligt garantiprogrammet från 1991 kunde följande projekt stödjas:

- Nyinvesteringar (Neuinvestitionen).

- Anskaffning av rörelsekapital (Beschaffung von Betriebsmitteln).

- Efterfinansiering av investeringar (Nachfinanzierung von Investitionen).

- Konsolidering (Konsolidierung).

- Sanering (Sanierung).

2.3 Villkor för beviljande av garanti

(11) Till villkoren för beviljande av lånegarantier hör att det eftersträvade målet under normala ekonomiska förhållanden står i rimlig proportion till den risk som ingås, att borgen för projektet är ett nödvändigt villkor för att företaget skall få ett banklån, eftersom företaget inte kan erbjuda någon annan säkerhet, och att låntagaren erbjuder alla ytterligare säkerheter som rimligen kan begäras.

(12) Låntagaren skall för utställandet av garantin erlägga en engångsavgift på 0,5 % av det garanterade beloppet och en årlig administrationsavgift på 0,5 % av det återstående beloppet.

(13) Kreditgarantins belopp fastställs av delstatens Brandenburgs finansminister i varje enskilt fall. Det är i princip begränsat till en viss andel av lånet eller förlusten.

(14) Lånegarantier för sanering beviljas endast om det finns en saneringsplan för återställande av företagets långsiktiga lönsamhet.

3. GARANTIPROGRAMMET FRÅN 1994

(15) Programmet överensstämmer i huvudsak med det från 1991. Dock är det garanterade beloppet begränsat till 80 % av det totala lånebeloppet. I vissa fall kan garantibeloppet ökas till 90 %.

4. GRUNDER FÖR ATT INLEDA DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET

(16) Med avseende på tillämpningen av programmen på nyinvesteringar gav kommissionen av följande skäl uttryck för allvarliga tvivel på att programmen var förenliga med den gemensamma marknaden:

a) När det gäller investeringsprojekt grundade sig programmen varken på gemenskapsdefinitionen av nyinvesteringar i punkt 5 i bilagan till kommissionens meddelande från 1979 om principerna för samordning av regionalstöd(3) (nedan kallat "meddelandet från 1979") eller på de stödberättigande kostnaderna. Dessa program medgav följaktligen inte insyn i den mening som avses i meddelandet från 1979, och det kunde inte uteslutas att de omfattade stöd som inte är kopplade till nyinvesteringar enligt denna definition, till exempel ersättningsinvesteringar, och som skall anses vara driftsstöd.

b) Om stöden skall betraktas som regionalt stöd kan det konstateras att programmen i fråga inte omfattar någon högsta nivå för stödet om detta stödprogram kombineras med andra stöd. På samma sätt är det omöjligt att kontrollera huruvida de gränsvärden som gäller i regionen Brandenburg iakttas.

c) De garantier som beviljats på grundval av programmen kan i vissa fall täcka antingen hela lånebeloppet (garantiprogrammet från 1991) eller upp till 90 % av lånebeloppet (garantiprogrammet från 1994). Enligt kommissionens fasta praxis måste dock mottagarens bidrag utan statligt stöd täcka en tillräckligt stor andel, vanligtvis minst 20 % av lånebeloppet, för att säkerställa att projektet är ekonomiskt bärkraftigt.

d) Programmen kan även omfatta känsliga branscher, för vilka det finns särskilda bestämmelser om statligt stöd.

(17) Beträffande tillämpningen av programmen på projekt för anskaffning av rörelsekapital gav kommissionen uttryck för allvarliga tvivel, eftersom beviljande av garantier för anskaffning av rörelsekapital skall anses vara driftsstöd. I strid med kommissionens fasta praxis(4) vad gäller driftsstöd, vilka på vissa villkor kan godkännas för sådana stödregioner som enligt artikel 92.3 a har stora strukturella problem, var programmen i fråga inte begränsade i tiden och innehöll heller inte stöd som minskades stegvis.

(18) Det anges inte i bestämmelserna för garantiprogrammen i vilka fall en efterfinansiering av investeringar kan omfattas av någon garanti. Enligt kommissionens fasta praxis kan emellertid stöd till förmån för investeringsprojekt som redan har genomförts, när ansökan om stöd görs, inte anses förenliga med den gemensamma marknaden om dessa stöd inte är nödvändiga för att investeringsprojektet skall genomföras. Dessa stöd utgör driftsstöd som endast kan anses förenliga med den gemensamma marknaden på grundval av de kriterier som gäller för sådana stöd (se projekt för anskaffning av rörelsekapital).

(19) Vad gäller tillämpningen av programmen på projekt för att omstrukturera företag i svårigheter, skall stöden uppfylla följande särskilda villkor(5):

a) Om det finns strukturell överkapacitet i den berörda branschen skall det läggas fram en plan för minskning av kapaciteten vilken är proportionell mot det stödbelopp som beviljats när garantin beviljas stora företag och små och medelstora företag som kännetecknas av att de har en dominerande ställning på den berörda marknaden.

b) Mottagaren bör stå för en lämplig del av omstruktureringskostnaderna.

c) Principen om att ett omstruktureringsstöd endast får beviljas en enda gång, förutom i de fall då det nya behovet av finansiering för omstrukturering varken kunde förutsägas av företaget eller orsakades av felaktigt handlande från företagets sida, skall upprätthållas.

d) Stödet skall begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att omstruktureringsplanen skall kunna genomföras.

e) en omstruktureringsplan, som visar att företaget efter slutförd omstrukturering är ekonomiskt lönsamt och verkligen kan bidra till regionens utveckling utan att ständigt vara i behov av stöd, skall läggas fram.

f) Programmen skall inte omfatta de känsliga sektorer för vilka det finns särskilda bestämmelser om statligt stöd och garantier till stora företag skall anmälas individuellt.

5. TYSKLANDS KOMMENTARER

(20) Under den tid som förfarandet gäller beviljade delstaten Brandenburg totalt 68 garantier, varav sex gällde tillverkning, bearbetning och försäljning av jordbruksprodukter som förtecknas i bilaga I till EG-fördraget. Det föreliggande beslutet gäller inte dessa sex garantier. Inget stöd har beviljats företag med verksamhet i andra känsliga sektorer.

(21) Enligt uppgift från Tyskland har lånegarantierna undantagslöst beviljats för investeringsprojekt i den mening som avses i gemenskapsdefinitionen av begreppet "nyinvestering" i punkt 5 i bilagan till meddelandet från 1979. Därför skulle bestämmelserna för regionalstöd kunna tillämpas.

(22) I de fall där driftsstöd beviljats var dessa enligt Tysklands uppfattning förenliga med gemenskapsrätten, eftersom samtliga dithörande garantier var begränsade i tiden och stegvis avtagande (årlig minskning på 20 %).

(23) Även de fall där stödinslaget i en garanti omfattades av bestämmelserna om stöd av mindre betydelse granskades noggrant. Tyskland hävdar att i den mån stöd beviljats ekonomiskt sunda företag har bestämmelserna om stöd av mindre betydelse varit uppfyllda då stöden beviljades. Dessutom ligger de garantier som beviljats på grundval av programmen från 1991 och 1994 med ett uppgivet stödinslag på 0,5 % under gränsen för stöd av mindre betydelse.

(24) Tyskland medger att garantier för projekt för omstrukturering av företag i svårigheter beviljats i tre fall. Dock är inget av dessa företag längre verksamt på marknaden.

(25) Tyskland medger vidare att garantier på upp till 90 % av lånebeloppet beviljats. Detta var dock enligt Tysklands uppfattning i överensstämmelse med den 23:e ramplanen för förbättring av den regionala ekonomiska strukturen(6).

(26) Beträffande de rättsliga aspekterna hävdar Tyskland att garantiprogrammet från 1991, som var i kraft från och med den 5 september 1991 till och med den 16 maj 1994, inte omfattas av de från och med den 23 december 1994 tillämpliga riktlinjerna för statligt stöd för undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter(7) från 1994. Dessutom kan programmet jämföras med många andra stödordningar som kommissionen godkänt under tiden 1988-1992. Först vid mitten av 1994 ändrade kommissionen genom en rad åtgärder sin linje beträffande statliga garantier. Därför bör garantiprogrammet från 1991 bedömas på samma rättsliga grund som de andra program som fanns vid denna tid i flera andra tyska delstater.

6. RÄTTSLIG BEDÖMNING

6.1 Förekomst av stöd

(27) Genom skrivelse av den 5 april 1989 om statliga garantier(8) och genom en kompletterande skrivelse av den 12 oktober 1989(9), underrättade kommissionen medlemsstaterna om att alla statliga garantier omfattas av artikel 87.1 i EG-fördraget (f.d. artikel 92.1 i EG-fördraget) och således skall anmälas i enlighet med artikel 88.3 i EG-fördraget (f.d. artikel 93.3 i EG-fördraget). Senast från och med den 5 april 1989 kan det därför från medlemsstaternas sida inte ha rått något tvivel om att allt stöd i form av garantier skall anmälas.

(28) För att ge medlemsstaterna utförligare kommentarer till de principer som kommissionen stödjer sig på i sin tolkning av artiklarna 87 och 88 och tillämpningen av dem på statliga garantier, har kommissionen offentliggjort ett tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier(10) (nedan kallat "tillkännagivande från 2000"). På så sätt har kommissionen ytterligare preciserat sig i sin strävan efter öppenhet för att se till att dess beslut är förutsebara och att alla fall behandlas lika. Kommissionen förklarade bl.a. att för att ett garantiprogram inte skall anses vara stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget måste samtliga följande villkor vara uppfyllda:

a) Garantiprogrammet skall inte medge att garantier beviljas låntagare som inte befinner sig i en sund finansiell situation.

b) Låntagarna skulle i princip kunna få ett lån till marknadsvillkor på finansmarknaderna utan något statligt ingripande.

c) Garantierna skall vara knutna till en bestämd finansiell transaktion, avse ett fastställt högsta belopp, inte täcka mer än 80 % av varje utestående lån eller finansiell förpliktelse och ha begränsad varaktighet.

d) De villkor som fastställs i garantiprogrammet skall bygga på en realistisk riskbedömning, så att de premier som betalas av de stödmottagande företagen med all sannolikhet gör garantiprogrammet självfinansierande.

e) Garantiprogrammet skall omfatta de villkor enligt vilka nya garantier kan beviljas och den övergripande finansieringen av programmet skall ses över minst en gång om året.

f) Premierna skall täcka både de normala risker som är förbundna med beviljandet av garantin och de administrativa kostnaderna för garantiprogrammet, inklusive en normal räntabilitet på kapitalet i de fall staten tillhandahåller startkapitalet för att ta garantiprogrammet i bruk.

Eftersom garantiprogrammen från 1991 och 1994 varken uteslöt låntagare i ekonomiska svårigheter, som utan den statliga garantin inte skulle ha fått något lån på marknadsvillkor, eller föreskrev om en riskvärdering eller en banks övertagande av en risk på minst 20 %, uppfyller de inte dessa villkor.

(29) I tillkännagivandet från 2000 förklarade kommissionen vidare att den kontanta bidragsekvivalenten för en lånegaranti under ett givet år kan antingen

a) beräknas på samma sätt som bidragsekvivalenten för ett mjukt lån sedan de inbetalda premierna först har dragits av, varvid räntesubventionen utgörs av skillnaden mellan marknadsräntan och den räntesats som erhållits tack vare den statliga garantin,

b) beräknas som skillnaden mellan summan av utestående garantier multiplicerad med riskfaktorn (sannolikheten för att garantierna behöver infrias) och eventuella betalda premier, dvs. (garantibelopp × riskfaktor) - premie, eller

c) beräknas med någon annan objektivt berättigad och allmänt accepterad metod.

(30) Såsom anges i tillkännagivandet från 2000 bör i princip den andra metoden tillämpas på garantiprogram.

(31) I detta sammanhang har kommissionen granskat om garantiprogrammen utgör stödordningar för stöd av mindre betydelse, dvs. åtgärder som inte tillåter beviljande av stöd, som överstiger gränsen för stöd av mindre betydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse(11) och på så sätt inte uppfyller alla villkor enligt artikel 87.1 i EG-fördraget.

(32) Eftersom förordning (EG) nr 69/2001 trädde i kraft först den 2 februari 2001 - medan garantiprogrammen löpte under tiden från och med den 5 september 1991 till och med den 16 maj 1994 och från och med den 17 maj 1994 till och med den 20 mars 1995 - måste man undersöka om förordning (EG) nr 69/2001 eller regeln om stöd av mindre betydelse enligt gemenskapens riktlinjer för stöd till små och medelstora företag från 1992(12) och kommissionens meddelande om stöd av mindre betydelse från 1996(13) skall tillämpas på stöd av mindre betydelse som beviljats innan denna förordning trädde i kraft.

(33) I förordning (EG) nr 69/2001 ges ingen upplysning om detta. Textens formulering utesluter dock inte att förordningen tillämpas på tidigare fall. Men i så fall måste den kontrollmekanism som föreskrivs i artikel 3 i förordningen anpassas. Kommissionen drar slutsatsen att stöd av mindre betydelse som beviljats innan förordningen trädde i kraft mot bakgrund av en uttrycklig bestämmelse om motsatsen i förordning (EG) nr 69/2001 bör bedömas i enlighet med denna förordning. För det första innehåller förordning (EG) nr 69/2001 en förfaranderättslig bestämmelse genom att den undantar en viss kategori av åtgärder från anmälningsplikt. Den borde därför omedelbart tillämpas på pågående förfaranden. För det andra står en omedelbar tillämpning av förordning (EG) nr 69/2001 i överensstämmelse med förordningens grundläggande mål att få till stånd en förenkling av förfarandena och decentralisering. Endast för de stöd, som inte omfattas av förordning (EG) nr 69/2001, och som följaktligen inte kan undantas på denna grundval, kommer kommissionen att stödja sig på de bestämmelser som var i kraft då stöden beviljades. Eftersom förordning (EG) nr 69/2001 i princip är mer tillåtande än de tidigare bestämmelserna om stöd av mindre betydelse och eftersom dessa bestämmelser i alla fall skall tillämpas om stödet inte är undantaget enligt förordning (EG) nr 69/2001, beaktas på vederbörligt sätt den allmänna rättsprincipen om skydd för berättigade förväntningar och principen om rättssäkerhet. Sett ur ekonomisk synvinkel anser kommissionen att stödåtgärder, som enligt den i dag gällande förordning (EG) nr 69/2001 inte kan kategoriseras som "stöd" i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget på en integrerad marknad, inte heller kan ha utgjort något stöd på en mindre integrerad marknad i det förgångna. Kommissionen kommer följaktligen att lägga förordning (EG) nr 69/2001 till grund för sin fortsatta granskning av garantiprogrammen från 1991 och 1994. Detta utesluter dock inte möjligheten att tillämpa de bestämmelser som var i kraft då åtgärderna genomfördes, om dessa åtgärder inte är undantagna enligt förordning (EG) nr 69/2001.

(34) Inledandet av förfarandet omfattar således såväl garantiprogrammen som de tillämpningar av dem som inte omfattas av förordning (EG) nr 69/2001 eller andra relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse, och de fall som visserligen omfattas av förordning (EG) nr 69/2001 eller andra relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse men där det fastställda stödtaket för stöd av mindre betydelse överskrids.

(35) Kommissionen anser att stödinslaget i garantin är beroende av kreditrisken och följaktligen av alla omständigheter som hänger samman med garantin och lånet. Man kan inte ta för givet att administrationsavgiften på 0,5 % och engångsbetalningen på 0,5 % av det garanterade beloppet, som tas ut i delstaten Brandenburgs garantiprogram, alltid är lika med marknadspremien för garantin. Tyskland har inte visat att dessa avgifter i tillräcklig grad kompenserar den betydande förlustrisk som garantierna innebär. Tyskland medger till och med att merparten av de företag som gynnats av programmet sedan dess fått inställa sina betalningar.

(36) Kommissionen delar inte Tysklands uppfattning att stödinslaget i garantierna i princip bör fastställas till 0,5 %. Tyskland har inte visat att detta procentuella värde framkommit genom tillämpning av en av de nämnda metoderna för att beräkna stödinslaget i ett garantiprogram. Stödbeloppet kan tvärtom stiga till samma nivå som det genom garantin faktiskt säkrade beloppet. Det är fallet om det vid den tid då lånet beviljades uppenbart var mycket sannolikt att låntagaren inte skulle vara i stånd att betala sin skuld.

(37) Kommissionen drar därför slutsatsen att stödinslaget i garantierna inom ramen för Brandenburgs två garantiprogram kunde överskrida tillämpningsområdet av förordning (EG) nr 69/2001 och på så sätt gjorde det möjligt att bevilja garantier som gav det gynnade företaget en fördel i förhållande till andra företag och därmed snedvred eller åtminstone hotade att snedvrida konkurrensen.

6.2 Stödets laglighet

(38) Kommissionen konstaterar att det 1991 då garantiprogrammet från 1991 trädde i kraft inte fanns några bestämmelser om stöd av mindre betydelse. Följaktligen var programmet från 1991 inte undantaget från anmälningsplikten enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. Kommissionen beklagar att Tyskland beviljat stöd i strid med artikel 88.3 i EG-fördraget.

6.3 Stödets förenlighet med den gemensamma marknaden i den mån tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller någon annan relevant regel för stöd av mindre betydelse överskridits

6.3.1 Förenlighet med reglerna för regionalstöd

(39) Principerna för reglerna om regionalstöd anges i meddelandet från 1979. Dessa preciserades sedan i meddelandet från 1988 genom särskilda regler för kriterierna för kategorisering som stödområde och för driftsstöd. 1998 sammanfattade kommissionen alla dittills giltiga principer i riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål(14). Enligt punkt 6 skall dessa riktlinjer tillämpas på stöd som anmälts eller beviljats efter det att dessa riktlinjer börjat gälla. Tidigare anmält eller beviljat stöd skall bedömas enligt de tidigare gällande bestämmelserna(15). På grundval av de båda garantiprogrammens löptid tillämpas meddelandet från 1979 i den ändrade versionen genom meddelandet från 1988. En bedömning på grundval av riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål från 1998 skulle för övrigt i princip inte leda till en mer positiv slutsats. På stöd till små och medelstora företag, som inte är driftsstöd, tillämpar kommissionen först och främst förordning (EG) nr 70/2001 i dess ändrade version.

(40) Enligt artikel 87.3 a och c i EG-fördraget har kommissionen två möjligheter att förklara regionalstöd som förenligt med den gemensamma marknaden. De garantiprogram som skall bedömas gäller i delstaten Brandenburg, som under programmens löptid var ett stödområde i enlighet med artikel 87.3 a i EG-fördraget(16).

(41) Kommissionen gör vid regionalstöd en distinktion mellan stöd till nyinvesteringar och driftsstöd.

(42) Garantiprogrammen omfattar både nyinvesteringar och ersättningsinvesteringar. Ersättningsinvesteringar täcks inte av begreppet "nyinvestering" i meddelandet från 1979 och skall därför anses vara driftsstöd. Vidare medgav programmen stöd till rörelsekapital och till efterfinansiering av investeringar. Enligt kommissionens fasta praxis skall den sistnämnda typen av stöd, i egenskap av stöd till investeringar som vid tiden för ansökan redan hade företagits, likaså anses vara driftsstöd. Detsamma gäller stöd till rörelsekapital.

6.3.1.1 Stöd till nyinvesteringar

(43) I meddelandet från 1979 definieras stöd till nyinvesteringar som stöd till anläggningsinvesteringar vid igångsättning av en ny verksamhet, vid utvidgning av en befintlig verksamhet eller då det sker en genomgripande förändring av en befintlig verksamhets produkter eller produktionsprocesser (genom rationalisering, omstrukturering eller modernisering).

(44) med avseende på investeringsstöd fastställde kommissionen år 1991(17) Tysklands höjning av de regionala stödtaken i samband med ramplanen för uppgiften av gemensamt intresse (Gemeinschaftsaufgabe) för de nya tyska delstaterna. Därefter kunde nyinvesteringar stödjas med ett bruttostödinslag på upp till 23 %, utbyggnader upp till 20 % och rationaliseringar och omstruktureringar upp till 15 %. Genom kumulering med andra offentliga medel möjliggjordes ytterligare stöd på upp till 35 % (brutto). 1994 bekräftade kommissionen sin uppfattning och tillät en bruttostödnivå på 35 % för stora företag och 50 % för små och medelstora företag(18).

(45) Under den ifrågavarande tiden och oberoende av de särskilda bestämmelserna om investeringsstöd till företag som verkar i känsliga sektorer, ansågs stödprogram för nyinvesteringar i stödområdet delstaten Brandenburg vara förenliga med den gemensamma marknaden om de i fall av en kombination med annat regionalstöd inte överskred stödtaken. Detta gällde även stöd till nyinvesteringar till företag i svårigheter. Ända till 1999 var det kommissionens gängse politik att tillåta regionalstöd till nyinvesteringar i enlighet med regionala stödprogram även till förmån för företag i svårigheter utan att kräva individuell anmälan av sådant stöd(19).

6.3.1.2 Driftsstöd

(46) Garantier för finansiering av nyinvesteringar till förmån för lönsamma företag kan inte anses vara driftsstöd. På grund av de betydande ekonomiska nackdelarna i de ekonomiskt svagare områdena kan driftsstöd omfattas av undantagsbestämmelsen i artikel 87.3 a i EG-fördraget om det ger ett bidrag till utvecklingen av området i fråga. Dessutom stod hela näringslivet i delstaten Brandenburg, ett stödområde enligt artikel 87.3. a i EG-fördraget, under den tid de ifrågavarande garantiprogrammen var i kraft, inför betydande problem på grund av den svaga kapitalmarknaden. Driftsstöd främjade därför utvecklingen och mildrade de befintliga nackdelarna under tiden 1991-1994. Kommissionen konstaterar vidare att Tyskland bekräftat att inget företag med verksamhet i någon känslig sektor (stål, varvsindustri, konstfiber, textilier) omfattas av detta förfarande. Kommissionen drar därför slutsatsen att garantiprogrammen är förenliga med den gemensamma marknaden om de beviljat driftsstöd till ekonomiskt sunda företag.

6.3.2 Förenlighet med bestämmelserna om omstruktureringsstöd

(47) Stöd till förmån för företag i svårigheter, som inte kan anses vara regionalstöd till nyinvesteringar, skall anses vara omstruktureringsstöd. Kommissionen kommer ändå inte att granska garantiernas förenlighet med reglerna för omstruktureringsstöd, eftersom de tre företag i svårigheter, som fått stöd på grundval av de båda garantiprogrammen, inte längre är verksamma på marknaden. En granskning av stöden skulle därför vara obsolet.

6.3.3 Förenlighet med den gemensamma marknaden enligt andra undantagsbestämmelser

(48) Artikel 87.2 i EG-fördraget, och särskilt artikel 87.2 c i detta, kan inte tillämpas på de båda garantiprogrammen. Dessa program inriktar sig på allmänna regionala ekonomiska svagheter för företagen i delstaten Brandenburg och inte på bestämda nackdelar till följd av den tyska delningen. Inte heller Tyskland anser att denna bestämmelse är relevant. De stöd som skall granskas tjänar vidare varken till att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi enligt artikel 87.3 b i EG-fördraget eller till att främja kultur och bevara kulturarvet enligt artikel 87.3 d i EG-fördraget.

7. SLUTSATSER

(49) Garantiprogrammen från 1991 och 1994 har inte anmälts och utgör därför enligt artikel 88.3 i EG-fördraget olagligt stöd. Stöd som beviljats utanför tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 har beviljats olagligt.

(50) Tyskland har bekräftat att inga företag med verksamhet i de känsliga sektorerna omfattas av detta förfarande.

(51) Stöd till nyinvesteringar som beviljats på grundval av garantiprogrammen är förenliga med den gemensamma marknaden om de inte sammanlagt (i förening med annat stöd) överskrider de relevanta regionala stödtaken.

(52) Driftsstöd till ekonomiskt sunda företag som beviljats på grundval av garantiprogrammen är förenliga med den gemensamma marknaden.

(53) Kommissionens praxis är sedan många år att inom ramen för artikel 87 i EG-fördraget bestämma om återkrav av statligt stöd som är olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Denna praxis har bekräftats av artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningen av artikel 93 i EG-fördraget(20). Enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 659/1999 skall den berörda medlemsstaten vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren. För att klargöra i hur många fall ett återkrav skall ske, bör Tyskland åläggas att göra upp en förteckning över stöd som varken uppfyller villkoren enligt förordning (EG) nr 69/2001 eller de bestämmelser om stöd av mindre betydelse som var i kraft vid tiden för respektive åtgärd.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Med förbehåll för punkterna 2 och 3 utgör delstaten Brandenburgs garantiregler för näringslivet och fria yrken samt jord- och skogsbruket (Bürgschaftsrichtlinie des Landes Brandenburg für die Wirtschaft und die freien Berufe sowie die Land- und Forstwirtschaft) för tiden från och med den 5 september 1991 till och med den 16 maj 1994 (nedan kallade "garantiprogrammet från 1991") och delstaten Brandenburgs garantiregler (Bürgschaftsrichtlinie des Landes Brandenburg) för tiden från och med den 17 maj 1994 till och med den 20 mars 1995 (nedan kallade "garantiprogrammet från 1994") statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

2. Garantiprogrammen utgör inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om de stöd som beviljats genom programmen uppfyller villkoren enligt förordning (EG) nr 69/2001 eller de bestämmelser om stöd av mindre betydelse, som var i kraft vid tiden för genomförande av respektive åtgärd, och kumulerat med annat stöd enligt regeln om stöd av mindre betydelse inte överskrider taket för stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 69/2001 eller de relevanta bestämmelserna om stöd av mindre betydelse.

3. Garantiprogrammen utgör inget stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om stöd beviljats företag som producerar varor eller tillhandahåller tjänster som inte är föremål för handel mellan medlemsstaterna.

4. Om garantiprogrammen faller under artikel 87.1 i EG-fördraget utgör de olagligt stöd.

Artikel 2

Stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget till nyinvesteringar för företag är förenliga med den gemensamma marknaden, om Tyskland begränsat det kumulerade stödbeloppet för nyinvesteringsprojekt till 35 % brutto för stora företag och 50 % brutto för små och medelstora företag. Allt stöd utöver det fastställda maximibeloppet är oförenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 3

Driftsstöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget till förmån för ekonomiskt sunda företag är förenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 4

Detta beslut gäller inte de fall av tillämpning av garantiprogrammen, som redan gjorts till föremål för ett annat formellt granskningsförfarande eller ett formellt beslut från kommissionens sida.

Tyskland skall i samband med genomförandet av detta beslut upprätta en förteckning över de berörda företagen.

Artikel 5

Tyskland skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att från stödmottagarna återkräva det stöd som avses i artikel 2 och som olagligen ställts till förfogande.

Återkravet skall ske i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning. Till beloppet skall läggas ränta som beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd och löper från och med den dag då stödet betalades ut till stödmottagaren till dess att det faktiskt återbetalas.

Artikel 6

Tyskland skall i samband med genomförandet av detta beslut upprätta en förteckning över de företag, som inte omfattas av förordning (EG) nr 69/2001, eller som med beaktande av stödinslaget i garantin och andra vid den relevanta tidpunkten beviljade stöd av mindre betydelse överskrider taket enligt förordning (EG) nr 69/2001.

Tyskland skall i detta sammanhang på grundval av kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier utveckla en metod för att fastställa stödinslaget i garantin.

Artikel 7

Tyskland skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 8

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 23 april 2003.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 291, 4.10.1996.

(2) EGT C 369, 28.11.1998, s. 4.

(3) EGT C 31, 3.2.1979, s. 9.

(4) Se punkt 6 i kommissionens meddelande om tillämpningen av artikel 92.3 a och c på regionalstöd (EGT C 212, 12.8.1988, s. 2).

(5) Se t.ex. kommissionens åttonde rapport om konkurrenspolitiken 1979, punkterna 227-229, Bryssel, Luxemburg, 1979.

(6) Tillämplig från och med 1 januari 1994 till och med 17 mars 1995.

(7) EGT C 368, 23.12.1994, s. 12.

(8) SG (89) D/4328 av den 5 april 1989.

(9) SG (89) D/12772 av den 12 oktober 1989.

(10) EGT C 71, 11.3.2000, s. 14.

(11) EGT L 10, 13.1.2001, s. 30.

(12) EGT C 213, 19.8.1992, s. 2.

(13) EGT C 68, 6.3.1996, s. 9.

(14) EGT C 74, 10.3.1998, s. 9.

(15) EGT C 119, 22.5.2002, s. 22.

(16) Se N 153/91 för tiden 1991-1994 och N 464/93 för 1994-1996.

(17) N 153/91 - SG(91) D/6968 av den 11 april 1991.

(18) SG(94) D/1551 av den 4 februari 1994, N 464/93/Del nya tyska delstater - tillsammans med N 531/1995, EGT C 291, 4.10.1996, s. 4.

(19) Genom antagandet av riktlinjerna från 1999 och relevanta åtgärder i enlighet med artikel 88.1 i EG-fördraget ändrade kommissionen sin linje och bestämde att stöd till nyinvesteringar till förmån för stora företag i svårigheter skulle anmälas individuellt.

(20) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.