Kommissionens beslut

av den 13 maj 2003

om den stödordning som Frankrike genomfört till förmån för samordningscentraler och logistikcentrum

[delgivet med nr K(2003) 1483]

(Endast den franska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2004/76/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

efter att i enlighet med nämnda artikel(1) ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Ekofin-rådet antog 1997 en uppförandekod(2) för bolagsbeskattning för att bekämpa skadlig skattekonkurrens. Till följd av det åtagande som kommissionen gjorde i samband med koden, offentliggjorde kommissionen 1998 sitt meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av bolag(3), nedan kallat "meddelandet" och angav därvid återigen att kommissionen har för avsikt att tillämpa reglerna rigoröst och i enlighet med principen om likabehandling. Föreliggande förfarande är ett led i detta.

(2) Förfarandet avser endast ordningen för beskattning av samordningscentraler och logistikcentrum, nedan kallad ordningen, och alltså inte ordningen för utlandstillägg för personal vid samordningscentraler och logistikcentrum som tillfälligt arbetar i Frankrike och som är utsända av andra enheter inom en koncern.

(3) Genom en skrivelse av den 12 februari 1999 (D/50716) begärde kommissionen upplysningar om stödordningen från de franska myndigheterna. De franska myndigheterna inkom med de begärda upplysningarna genom en skrivelse av den 7 maj 1999 (A/33525).

(4) Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning(4). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter på stödet i fråga.

(5) Kommissionen har genom en skrivelse av den 9 oktober 2001 (A/37896) mottagit synpunkter från Frankrike avseende skrivelsen om att inleda det formella granskningsförfarandet.

(6) Kommissionen har mottagit synpunkter från Förenta staternas handelskammare i Frankrike (A/39294). Kommissionen har översänt dessa synpunkter till Frankrike genom en skrivelse av den 14 januari 2002 (D/50110) och Frankrike har givits tillfälle att bemöta dem. Kommissionen har inte mottagit några andra synpunkter från Frankrike eller från berörda parter.

II. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

Inledning(5)

(7) Ordningen trädde i kraft 1974 och har inte anmälts enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. I en föreskrift av den 21 januari 1997, utfärdad av Direction générale des Impôts, återfinns samtliga administrativa instruktioner för ordningen och i föreskriften anges att de samordningscentraler som redan godkänts av skattemyndigheten kan tillämpa föreskriften. Föreskriften utgör den rättsliga grunden för samtliga regler som gäller för ordningen. Genom en föreskrift av den 11 oktober 2002(6), utfärdad av Direction générale des Impôts, som trädde i kraft den 1 januari 2003, ändras föreskriften från 1997 och syftet med ändringen är att möjliggöra systematiska och regelbundna kontroller av skattemyndighetens godkännanden avseende samordningscentraler och logistikcentrum vart tredje till senast vart femte år. Enligt föreskriften från den 21 januari 1997 är syftet med ordningen att åtgärda svårigheter i samband med fastställande av internpriser för transaktioner mellan sambandscentraler och logistikcentrum i Frankrike och andra bolag i en och samma koncern utanför Frankrike. Det är ofta ur praktisk synvinkel svårt att fastställa dessa priser eftersom de är avhängiga av hur de skattskyldiga och skattemyndigheten konkret tillämpar OECD:s armslängdsprincip. Armslängdsprincipen är den internationella standard som medlemmarna i OECD enats om för fastställandet av internpriser i skattehänseende, med vilken syftet dels är att se till att skattskyldiga intäkter inte dubbelbeskattas och dels att se till att samma intäkter inte undandras från skatt.

(8) Den aktuella ordningen gör det möjligt att fastställa bolagens skattskyldiga intäkter på ett alternativt sätt, tack vare den sk. kostnadsplusmetoden. Metoden innebär att de skattskyldiga intäkterna fastställs med hjälp av ett vinstpålägg som tillämpas på samordningscentralens eller logistikcentrets driftskostnader. Vintpålägget fastställs av skattemyndigheten på begäran av det skattskyldiga bolaget. Metoden är en av de traditionella metoder som rekommenderas i OECD:s riktlinjer avseende internprissättning, nedan kallade OECD:s riktlinjer(7), och bygger på jämförelser med liknande transaktioner mellan bolag som inte är närstående. I förhållande till andra transaktionsbaserade metoder som innebär att man direkt jämför priser för en transaktion mellan närstående bolag med priser för en transaktion mellan fristående bolag innebär kostnadsplusmetoden ett indirekt fastställande av ett vinstpålägg. Metoden innebär att vinstpåläggen fastställs från fall till fall i linje med de vinstpålägg som faktiskt läggs på i jämförbara transaktioner mellan fristående bolag mot bakgrund av vissa faktorer som till exempel vilka funktioner det är fråga om, vilka medel som används, vilken riskfaktor som gäller, samt vilka marknadsvillkor som råder. Dessa faktorer kan innebära att en justering måste göras av det vinstpålägg som faktiskt lagts på i liknande situationer där bolagen inte ingår i samma koncern för att få det att bättre överensstämma med de aktuella interntransaktionernas egenarter. Vintpålägget tillämpas sedan på de faktiska kostnaderna för den varu- eller tjänsteleverantör, vars skattskyldiga intäkter skall kontrolleras. Det resultat som erhålls efter det att pålägget lagts till kostnaderna anses motsvara marknadspriset för transaktioner mellan närstående bolag.

(9) I riktlinjerna från OECD anges även att närstående bolag på förhand kan ingå internprisöverenskommelser med skattemyndigheterna. Vid sådana överenskommelser är det möjligt att före transaktionerna mellan närstående bolag fastställa ett antal lämpliga kriterier för internprissättningen (t.ex. vilken metod som skall användas, vilka faktorer som skall jämföras och vilka justeringar som skall göras) under en given period. Enligt OECD:s riktlinjer kan internprisöverenskommelser som fastställs på förhand göras unilateralt, eftersom den endast avser skattemyndigheten och den skattskyldiga parten, eller multilateralt i de fall då två eller flera skattemyndigheter är inblandade. En överenskommelse av detta slag innebär en garanti för att det skattepliktiga intäktsbelopp som fastställs på detta sätt inte kommer att ifrågasättas av den eller de berörda skattemyndigheterna under den period som överenskommelsen gäller, under förutsättning att de omständigheter som överenskommelsen bygger på inte ändras.

Tillämpningsområde

(10) Enligt föreskriften av den 21 januari 1997, nedan kallad föreskriften, kan de aktuella samordningscentralerna och logistikcentrumen juridiskt antingen vara bolag med säte i Frankrike eller fasta driftsställen till utländska bolag. Vidare kan samordningscentraler vara knutna till en filial som utför industriell eller kommersiell verksamhet för ett befintligt bolag eller holdingbolag (utländskt och franskt aktieinnehav). Logistikcentrumen kan däremot inte vara knutna till en filial som utför industriell eller kommersiell verksamhet för ett befintligt bolag, och detta för undvika varje risk för sammanblandning mellan logistikcentrets och huvudbolagets verksamheter. Slutligen kan logistikcentrum som är filialer inte vara knutna till ett holdingbolag, men väl till en samordningscentral.

(11) Enligt föreskriften är samordningscentralerna och logistikcentrumen skyldiga att erlägga bolagsskatt i Frankrike. Enligt skattelagstiftningen är ekonomiska enheter skyldiga att erlägga bolagsskatt i de fall då de tar formen av bolag med säte i Frankrike eller fasta driftställen till utländska bolag, men filialer till inhemska bolag skall inte erlägga separat skatt.

(12) Samordningscentralernas och logistikcentrumens verksamhet måste lyda under en internationell koncern som kontrolleras från Frankrike eller ett annat land. Enligt föreskriften skall ordningen endast gälla för den verksamhet som utförs för koncernbolagens räkning. Om samordningscentralerna och logistikcentrumen utför tjänster åt bolag utanför koncernen skall intäkterna för dessa fastställas enligt allmän skattelagstiftning. I föreskriften anges att med begreppet bolag som ingår i samma koncern skall avses franska och utländska bolag som kontrolleras av samma franska eller utländska bolag enligt allmän skattelagstiftning.

(13) Utöver denna begränsning avseende koncernernas internationella karaktär innehåller ordningen inga begränsningar för vilka sektorer av ekonomin eller regioner i Frankrike som omfattas. I föreskriften anges att samordningscentralerna och logistikcentrumen i övervägande utsträckning skall tillhandahålla tjänster till bolag som är etablerade utanför Frankrike eller till driftställen utanför Frankrike som tillhör bolag inom en bolagskoncern. Detta villkor anses uppfyllt då de löpande driftskostnaderna för de tjänster som samordningscentralerna och logistikcentrumen tillhandahållit bolag eller fasta driftställen inom koncernen i utlandet utgör mer än hälften av de löpande driftskostnaderna.

(14) När det gäller berättigad verksamhet anges i föreskriften att samordningscentralerna och logistikcentrumen kan bedriva verksamhet av många olika slag och föreskriften innehåller en förteckning över verksamheter, som dock inte är definitiv. Det är i allmänhet svårt att fastställa ett marknadspris för de aktuella verksamheterna på grund av den roll de har inom koncernerna, men det är ändå fråga om ekonomisk verksamhet för stödmottagarna. Verksamheterna är av följande slag:

- Administrativa funktioner som förvaltning och kontroll, och

- tillhandahållande av tjänster, vilka huvudsakligen har förberedande eller stödjande funktioner och som inte ingår i den direkta produktionen.

(15) När det gäller samordningscentraler behandlas i föreskriften bland annat tjänster av administrativ karaktär, datatjänster i samband med koncernens internförvaltning, tjänster i samband med personalförvaltning, utbildning, lönesystem och tjänster i samband med kommunikation och PR.

(16) När det gäller logistikcentrum behandlas i föreskriften bland annat verksamhetsområdena lagring, förpackning, märkning eller distribution av råvaror, leverans, färdiga produkter, varor, samt administrativa tjänster i samband med de verksamheterna; vidare tillfällig lagring, förvaltning av verksamhetsområdena förpackning av råvaror, leverans, färdiga produkter och varor, samt transport och leverans av ovanstående till bolagen i koncernen.

(17) I föreskriften anges att samordningscentralerna och logistikcentrumen, med tanke på vilken typ av tjänster de tillhandahåller och vilken typ av tjänstemottagare det är fråga om, dvs. bolag i samma koncern som samordningscentralerna och logistikcentrumen, men som inte är skattskyldiga i Frankrike, kan erhålla garantier från skattemyndigheten för att deras skattepliktiga intäkter inte kommer att ifrågasättas, på villkor att de fastställs på grundval av ett vinstpålägg som avser all verksamhet vid samordningscentralerna och logistikcentrumen.

Metod för beräkning av de skattskyldiga intäkterna

(18) De skattepliktiga intäkterna beräknas med tillämpning av ett vinstpålägg på de löpande driftskostnaderna i enlighet med kostnadsplusmetoden. I och med att beräkningsmetoden bygger på OECD:s riktlinjer menar Frankrike att man iakttar principen om armslängds avstånd, dvs. man beaktar den fria konkurrens som normalt skall råda mellan fristående ekonomiska enheter och att beräkningsmetoden kan motiveras utifrån de regler som gäller för internationell beskattning av gränsöverskridande intäkter.

(19) Enligt föreskriften anses det beskattningsunderlag som fastställs med hjälp av kostnadsplusmetoden motsvara de intäkter som skulle ha erhållits om fri konkurrens hade rått, och skattemyndigheterna ger endast sitt godkännande om samordningscentralerna och logistikcentrumen fakturerar sina tjänster på grundval av kostnaderna plus det fastställda vinstpålägget. Vidare anges att överfakturering skulle innebära att det tillkommer ett skattepliktigt belopp enligt den allmänna skattelagstiftningen. Underfakturering skulle innebära en dold fördel för samordningscentralerna och logistikcentrumen som kan leda till utdelning, vilket i sin tur skulle leda till utdelningsskatteplikt. I övrigt inverkar den metod som används för beräkning av de skattepliktiga intäkterna inom ordningen inte på beskattningen av finansiella produkter som inte ingår i samordningscentralernas och logistikcentrumens verksamhet, som till exempel intäkter av värdepapper och kapitalintäkter eller -förluster från försäljning av fasta tillgångar.

(20) Enligt föreskriften skall vinstpålägget fastställas från fall till fall, och separat för samordningscentralerna respektive logistikcentrumen, och utifrån vars och ens verksamhet och förhållanden Vinstpålägget skall i så stor utsträckning som möjligt motsvara ett fristående bolags intäkter vid fri konkurrens. Ett lågt pålägg tillämpas om verksamheterna är av rent administrativ karaktär, medan en mer strategisk inriktning föranleder ett högre pålägg. Skattemyndigheten kan vid fastställandet av vinstpålägget ta hänsyn till vilken kvalifikationsgrad som krävs av personalen för verksamheten vid samordningscentralerna och logistikcentrumen. Om det krävs högkvalificerad personal blir vinstpålägget högre, medan den blir lägre om personalen inte behöver vara så kvalificerad.

(21) Vinstpålägget ligger inte fast utan kan komma att ändras under den tid som samordningscentralerna och logistikcentrumen existerar, utifrån eventuella förändringar av verksamheten eller villkoren. De är skyldiga att underrätta skattemyndigheten om eventuella förändringar från och med det verksamhetsår då förändringarna inträffar. I enlighet med föreskriften av den 11 oktober kommer pålägget från och med den 1 januari 2003 att räknas om inom ramen för den systematiska översyn som skall göras vart tredje till femte år.

(22) Vidare skall de driftskostnader som ingår i beräkningen av de skattepliktiga intäkterna vara samma typ av inkomster som anges i de allmänna reglerna för bolagsskatt. Driftskostnaderna motsvarar de olika utgifter som uppstår under verksamhetsåret och som anges som utgifter i den skattskyldiges resultaträkning, och som inbegriper räntor och amorteringar. Som driftskostnader räknas dock inte följande slag av kostnader:

- Utlägg som betalas tillbaka till samordningscentralerna och logistikcentrumen i enlighet med allmän skattelagstiftning, dvs. artikel 267 II-2 i Code général des impôts (CGI). Utläggen måste vara av tillfällig och stödjande art och får inte avse samordningscentralernas och logistikcentrumens normala verksamhetsområden. För att betraktas som accessoriska får de sammanlagda utläggen inte uppgå till mer än 10 % av de löpande driftskostnaderna exklusive utlägg. Den del som överstiger 10 % tas med i beräkningen av driftskostnaderna.

- Kostnader för verksamheter som lagts ut på entreprenad i den utsträckning de understiger 50 % av driftskostnaderna, exklusive entreprenadkostnaderna. På grundval av ett exempel som ges i föreskriften konstaterar kommissionen att i de fall då detta avdrag görs från skatteunderlaget dras den del av entreprenadkostnaderna som inte överskrider 50 % av de löpande driftskostnaderna exklusive entreprenadkostnader av från det underlag utifrån vilket vinstpålägget beräknas. De entreprenadkostnader som ingår i beräkningsunderlaget är således endast de kostnader som överstiger 50 % av de löpande driftskostnaderna, exklusive entreprenadkostnader.

Årlig schablonberäknad preliminärskatt

(23) Vad gäller den årliga schablonberäknade preliminärskatten (imposition forfaitaire annuelle, I.F.A.) behöver samordningscentraler och logistikcentrumen bara betala beloppet för det lägsta intervallet enligt uppställningen i artikel 223 septies i den franska skattelagstiftningen (CGI). Den årliga schablonberäknade preliminärskatten beräknas utifrån omsättningen plus eventuella belopp för finansiella produkter. Det lägsta intervallet är 750 euro och avser omsättningar plus finansiella produkter på mellan 76000 och 150000 euro. Det högsta intervallet är 30000 euro och avser omsättningar plus finansiella produkter på mer än 75 miljoner euro. De intervall som ligger mellan intervallet 750 euro och intervallet 30000 euro är inte tillämpliga på de aktuella stödmottagarna.

(24) Den årliga schablonberäknade preliminärskatten skall erläggas senast den 15 mars under det aktuella verksamhetsåret.Det är således fråga om ett förskott på den skatt som skall erläggas under året eller nästföljande år(8). Detta innebär att befrielse från den schablonberäknade preliminärskatten som inte stäms av mot bolagsskatten under tre på varandra följande år är lika med total skattebefrielse. Befrielse från den schablonberäknade preliminärskatten under en kortare period på grund av att den skatt som skall erläggas under treårsperioden är större än förskottsinbetalningen är endast en form av uppskov.

III. SKÄL FÖR ATT INLEDA FÖRFARANDET

(25) I samband med att det formella granskningsförfarandet inleddes(9) drog kommissionen slutsatsen att åtgärden eventuellt kunde utgöra statligt stöd då den föreföll uppfylla samtliga fyra kriterier som anges i artikel 87.1 i fördraget. Kommissionen identifierade särskilt följande tre stödinslag:

- I första hand tas vissa av de kostnader som belastar samordningscentralerna och logistikcentrumen inte med i beräkningen av de skattepliktiga intäkterna enligt kostnadsplusmetoden.

- I andra hand förefaller den partiella befrielsen från den schablonberäknade preliminärskatt som ges samordningscentralerna och logistikcentrumen leda till lägre skatt än gängse skattelagstiftning.

- I tredje hand kan skattemyndighetens manöverutrymme vid fastställandet av vinstpålägget vid kostnadsplusmetoden gynna vissa bolag eller vissa koncerner.

(26) Slutligen ansåg kommissionen i sin preliminära bedömning att inget av undantagen i artikel 87.2 eller 87.3 i fördraget kan tillämpas på ordningen.

IV. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

(27) Förenta staternas handelskammare i Frankrike (CCAF) anser inte att ordningen medför några ekonomiska förmåner för stödmottagarna och att ordningen inte utgör stöd av de skäl som anges nedan.

(28) CCAF anser för det första att den enda förmån som ordningen ger stödmottagarna är att dessa ges möjlighet att i förväg få kännedom om hur deras skattepliktiga intäkter kommer att beräknas. Ordningen kan därför betraktas som en på förhand fastställd unilateral internprisöverenskommelse mellan den skattskyldige och skattemyndigheten, vilket är ett förfarande som välkomnas av OECD.

(29) För det andra är det faktum att utlägg och entreprenadkostnader till viss del ingår i beräkningsunderlaget för kostnadsplusmetoden i linje med en strikt tillämpning av OECD:s riktlinjer för internprissättning, som till och med kräver att denna typ av utgifter utesluts, särskilt i de fall då de aktuella internationella interntransaktionerna är tjänster. När det gäller entreprenadkostnader menar CCAF att det faktum att dessa ingår i beräkningsunderlaget för kostnadsplusmetoden ger en felaktig bild av ett driftställes ekonomiska verklighet i Frankrike. Om entreprenadkostnaderna ingår i underlaget kan detta skapa problem när det gäller skatteavdrag för det bolag i koncernen som tar emot tjänsten, eftersom ett pålägg läggs till de entreprenadkostnader som potentiellt skulle vara avdragsgilla för bolaget.

(30) För det tredje anser CCAF att den årliga schablonberäknade preliminärskatten inte är definitiv eftersom den påförs den skatt som bolagen skall erlägga under de två följande åren. Om skatteunderlaget efter det att bolagsskatt på 33,1/3 % tagits ut är mer än 750 euro måste bolag som omfattas av den aktuella ordningen betala den högre definitiva skatten, varför den schablonberäknade preliminärskatten inte får någon betydelse. De tak som fastställts för den schablonberäknade preliminärskatten utgör således ingen fördel av större betydelse.

(31) CCAF anser avslutningsvis att de franska skattemyndigheterna är särskilt restriktiva vad gäller de förhandlingar om vilka vinstpålägg som skall tillämpas på transaktioner med samordningscentraler och logistikcentrum och att det inte beviljas några fördelar genom de metoder som används för att fastställa det vinstpålägg som skall användas vid kostnadsplusmetoden. CCAF pekar särskilt på artikel 36 i föreskriften i vilken det anges att "vinstpålägget skall fastställas från fall till fall, utifrån samordningscentralernas och logistikcentrumens verksamhet och förhållanden; procentsatsen skall i så i stor utsträckning som möjligt motsvara ett fristående bolags intäkter vid fri konkurrens".

(32) CCAF åberopar slutligen principen om berättigade förväntningar för de av handelskammarens medlemmar som omfattats av ordningen i tron att internpriserna motsvarade marknadspriser.

V. SYNPUNKTER FRÅN FRANKRIKE

(33) I sina synpunkter vägrar Frankrike att godta att ordningen till förmån för samordningscentraler och logistikcentrum skulle utgöra stöd då man anser att ordningen inte uppfyller något av de fyra kriterier som anges i artikel 87.1 i fördraget.

Ingen förmån

(34) När det gäller eventuella förmåner anser Frankrike att det faktum att den skatt som tas ut från samordningscentralerna och logistikcentrumen motsvarar den skatt som tas ut från fristående bolag visar att det inte är fråga om några förmåner. Frankrike påpekar att principen om armslängdsavstånd måste tillämpas när det är fråga om internationella transaktioner mellan bolag i samma koncern och att det är denna princip som är grundregeln när det gäller att avgöra huruvida ett bolags skattskyldiga intäkter inom ramen för en interntransaktion har beräknats på ett sätt som gynnar bolaget. Frankrike menar att den metod som används för att fastställa samordningscentralernas och logistikcentrumens skattepliktiga intäkter är en metod av det slag som enligt OECD ger ett marknadspris. Enligt Frankrike rekommenderar OECD kostnadsplusmetoden för transaktioner som avser tjänster.

(35) När det gäller de utlägg och entreprenadkostnader som inte skall ingå i beräkningsunderlaget anger Frankrike att de kostnader som inte skall tas med måste vara tillfälliga och av underordnad betydelse, dvs. de får inte ingå i de normala driftskostnaderna för samordningscentralerna och logistikcentrumen. Skillnaden mellan tröskeln för entreprenadkostnader (50 % av de löpande driftskostnaderna exklusive entreprenadkostnaderna) och tröskeln för utlägg (10 % av de löpande driftskostnaderna exklusive utlägg) motiveras av behovet av att i möjligaste mån anpassa ordningen efter den ekonomiska verkligheten och att skilja samordningscentralernas och logistikcentrumens verksamhet från den verksamhet som bedrivs av uppdragstagare (utlägg) och entreprenörer. Vidare anser Frankrike att det hade varit ännu gynnsammare om man hade tillämpat OECD:s riktlinjer för tillämpningen av kostnadsplusmetoden på den verksamhet som bedrivs av uppdragstagare och entreprenörer, särskilt beträffande entreprenadskostnaderna. OECD rekommenderar antingen att entreprenadkostnaderna, utan tröskel, inte tas med i beräkningen av skatteunderlaget eller att det tillämpas ett lägre pålägg på dessa kostnader och på de löpande driftskostnaderna i samband med dessa. Den lösning som föreslås i föreskriften är enligt Frankrike mindre gynnsam än den lösning som föreslås av OECD för fastställande av marknadspriser, varför Frankrike anser att åtgärden inte kan utgöra en förmån.

(36) Beträffande det vinstpålägg som skall tillämpas vid kostnadsplusmetoden anger Frankrike att det fastställs från fall till fall och anpassas vart tredje till femte år. Myndigheterna skulle emellertid inte ha något manöverutrymme att särskilt gynna vissa bolag, eftersom pålägget fastställs i varje enskilt fall enligt en allmän princip utifrån eventuella förändringar av bolagens verksamhet eller villkor och från och med det verksamhetsår då förändringarna inträffar. Vidare menar Frankrike att det faktum att vinstpålägget fastställs från fall till innebär att beskattningen av samordningscentralerna och logistikcentrumen faktiskt ligger nära den beskattningsnivå som skulle ha erhållits om principen om armslängds avstånd hade tillämpats, dvs. den standard som gäller för interntransaktioner.

(37) Vad gäller den årliga schablonberäknade preliminärskatten och det faktum att samordningscentraler och logistikcentrum bara behöver betala beloppet för det lägsta inkomstintervallet enligt artikel 223 septies i den franska skattelagstiftningen (CGI) anser Frankrike att detta inte ger några förmåner eftersom den årliga schablonberäknade preliminärskatten endast är en förskottsbetalning på den bolagsskatt som bolagen skall erlägga och att skatten endast skall erläggas om bolagen står på minus, något som inte skulle vara fallet med samordningscentralerna och logistikcentrumen. Bolagen skall i princip alltid erlägga bolagsskatt med tillämpning av kostnadsplusmetoden, genom vilken det är möjligt att fastställa de skattepliktiga intäkterna som ett mervärde av bruttodriftskostnaderna. Det är framförallt fråga om förskottsinbetalning av skatt och vanliga bolag betalar vanligtvis in större belopp än samordningscentraler och logistikcentrum. Det högsta preliminärskattebeloppet är 30000 euro varför eventuella likviditetsfördelar skulle vara försumbara.

(38) Frankrike anser vidare angående det faktum att de skattskyldiga tack vare kostnadsplusmetoden i förväg får kännedom om skattebeloppet och vet att skattemyndigheten inte kommer att bestrida beloppet inte kan betraktas som en förmån, eftersom det endast är i de fall då alla de kriterier som gäller för kostnadsplusmetoden respekteras som skattebeloppet inte riskerar att bestridas, dvs. om skatteunderlaget för samordningscentralerna och logistikcentrumen fastställs i enlighet med principen om armslängds avstånd. Frankrike anser därför att om tillämpningen av principen om armslängds avstånd utgör en förmån i förhållande till den analytiska metod som används för fastställande av skatteunderlaget enligt den allmänna skattelagstiftningen, är det en förmån som kan motiveras med det faktum att det franska skattesystemet följer OECD:s riktlinjer för beskattning av tjänster som tillhandahålls mellan bolag i en och samma koncern. Ordningen innebär att man eliminerar ett osäkerhetsmoment i beskattningen av interntransaktioner i internationella koncerner i enlighet med OECD:s riktlinjer avseende på förhand fastställda internprisöverenskommelser.

Inga statliga medel

(39) Enligt Frankrike innebär ordningen endast att man sparar statliga medel, eftersom den alternativa metod som tillämpas möjliggör beskattning av verksamhet som annars hade kunnat undanhållas från den normala bolagsbeskattningen. Tack vare den aktuella ordningen anser Frankrike att landet kan få skatteintäkter från verksamheter som normalt inte syns på marknaden och vars omfattning därför inte kan fastställas.

Ingen påverkan på konkurrensen och handeln

(40) Enligt Frankrike kan den aktuella ordningen inte skada konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna, eftersom de verksamheter som berörs är av ett sådant slag att de inte kan läggas ut på entreprenad och därför ligger utanför marknaden. När det gäller logistikcentrumen anser Frankrike att deras verksamhet inte tillför något mervärde till den produktion som de stödjer.

Ingen selektivitet

(41) Frankrike menar slutligen att ordningen inte är selektiv eftersom det är fråga om en allmän åtgärd på skatteområdet som står öppen för alla sektorer av ekonomin och alla internationella koncerner som kontrolleras från Frankrike eller ett annat land. Ordningen avser endast internationella transaktioner, eftersom det endast är sådana transaktioner som problematiken med internpriser och dubbelbeskattning drabbar. Frankrike menar att åtgärden inte är selektiv eftersom den särskilda interna prissättningen mellan bolag i samma koncern som ordningen avser inte får några effekter för beskattningen av andra bolag som inte har någon internationell verksamhet.

(42) Vidare anger Frankrike att åtgärden står öppen för alla ekonomiska aktörer, oavsett juridisk form, som tillhandahåller internationella tjänster inom koncerner till stöd för produktion och saluföring och därför inte är selektiv.

VI. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN

Inledning

(43) Efter att ha övervägt Frankrikes synpunkter och synpunkter från berörda tredje parter bekräftar kommissionen den preliminära hållning som uttrycktes i skrivelsen av den 11 juli 2001(10) om att inleda ett formellt granskningsförfarande. Kommissionen anser att de synpunkter som anförs av Frankrike och övriga berörda parter inte är tillräckliga för att undanröja de tvivel som uttryckts. Kommissionen anser vidare att vissa aspekter av det undersökta skattesystemet utgör driftsstöd, vilket är otillåtet och oförenligt med den gemensamma marknaden.

Förmån

(44) Frankrike och de berörda parterna hävdar att inga förmåner ges genom den aktuella ordningen som innebär schablonberäkning av skatt på grundval av ett underlag som beräknas med hjälp av principen om armslängds avstånd. I ett multinationellt sammanhang där skattetrycket skiljer sig åt mellan länderna finns det en risk för att bolagen i transaktioner mellan bolag i en och samma koncern manipulerar transaktionerna och försöker få så låg skatt som möjligt eftersom de har gemensamma ekonomiska intressen. De berörda nationella skattemyndigheterna kan därför unilateralt korrigera de skatteskyldigas skatteunderlag och fastställa högre eller fördubblade skattesatser för transaktionerna i fråga. Enligt Frankrike är målet med kostnadsplusmetoden att eliminera dubbelbeskattning och därför ger ordningen inga förmåner.

(45) Inledningsvis bör det påpekas att det franska skattesystemet följer principen om armslängds avstånd när det gäller skattepliktiga intäkter från internationella transaktioner mellan bolag i en och samma koncern, både när det gäller nationell lag, dvs. artikel 57 i den allmänna skattelagstiftningen (Code général des impôts) och de bilaterala avtal som Frankrike ingått med ett antal länder för att förhindra dubbelbeskattning. I artikel 57 i skattelagstiftningen föreskrivs ett förfarande för skattejustering "för att fastställa inkomstskatt för företag som är beroende av eller som kontrollerar företag utanför Frankrike" när det gäller "inkomster som indirekt överförs till företagen utanför Frankrike, antingen i form av högre eller lägre inköps- och försäljningspriser eller på annat sätt". I sådana fall skall de intäkter som inte respekterar principen om armslängds avstånd "införas i resultaträkningen" för de berörda företagen i Frankrike. I artikel 57 anges också att i brist på exakta uppgifter för beräkning av justeringen skall "de skattepliktiga intäkterna beräknas utifrån liknande intäkter i fristående företag". De avtal som Frankrike ingått för att motverka dubbelbeskattning möjliggör å andra sidan liknande justeringar för transaktioner mellan närstående företag som har sina säten i de avtalsslutande parternas länder, i enlighet med principen om armslängds avstånd enligt artikel 9 i OECD:s modellavtal. Kommissionen konstaterar i detta sammanhamng att kostnadsplusmetoden som används för fastställandet av samordningscentralernas och logistikcentrumens skattepliktiga intäkter är en av de traditionella metoder som rekommenderas i OECD:s riktlinjer avseende internprissättning.

(46) Kommissionen anser att det med tanke på vilken typ av tjänster som samordningscentralerna och logistikcentrumen tillhandahåller är svårt att direkt fastställa vilken skatt de skall erlägga i Frankrike och att det därför lämpligt att tillämpa en indirekt metod för beräkning av de skattepliktiga intäkterna. Denna metod görs i form av en beräkning som innebär att det fastställs en bruttovinstmarginal för det pris för en tjänst av jämförbart slag som en part i en transaktion begär och som motparten vid fri konkurrens accepterar för att utföra sådana tjänster. Kommissionen konstaterar även att den metod som Frankrike använder för fastställande av vinstpålägget vid tillämpningen av kostnadsplusmetoden, som innebär en förhandsöverenskommelse avseende en rad olika ekonomiska transaktioner och ett odefinierat antal transaktioner, är en av de metoder som OECD rekommenderar vid tillämpningen av principen om armslängds avstånd. Kommissionen bekräftar sin ståndpunkt enligt vilken den varken har några principiella invändningar mot kostnadsplusmetoden eller mot de förhandsöverenskommelser om vinstpålägg som Frankrike använder inom ramen för den aktuella ordningen.

(47) Kommissionen konstaterar dessutom att varken Frankrike eller de berörda parterna bestrider det faktum att samordningscentralernas och logistikcentrumens skattepliktiga intäkter inte faktiska utan endast uppskattade. Slutligen innebär möjligheten att få förhandsgodkännande från skattemyndigheten angående avkastningen från ett odefinierat och potentiellt stort antal transaktioner en särbehandling i förhållande till företag vars avkastning fastställs med analytiska metoder. Det förefaller därför nödvändigt att ingående granska hur Frankrike konkret tillämpar beskattningsmetoden.

Fastställande av vinstpålägget

(48) När det gäller fastställandet av vinstpålägget bör det påpekas att ordningen enligt föreskriften bara avser "verksamhet för vilken det i praktiken är mycket svårt att fastställa ett marknadspris eftersom det är fråga om verksamhet som är specifik för koncerner(11)". Ordningen avser huvudsakligen "tjänster, vilka huvudsakligen har förberedande eller stödjande funktioner och som inte ingår i den direkta produktionen(12)". Kommissionen anser däremot att de verksamheter som föreskriften avser är av många olika slag och de mycket väl kan ha ett avsevärt marknadsvärde. I föreskriften anges att det till exempel kan vara fråga om "strategiska tjänster" och "forskning och utveckling". Det bör påpekas att denna typ av tjänster inte bara utgör ekonomisk verksamhet utan dessutom kommersiell verksamhet som potentiellt skulle kunna stå för en avsevärd del av en multinationell koncerns globala mervärde. Dessutom tyder det faktum att viss verksamhet vid samordningscentralerna och logistikcentrumen kan läggas ut på entreprenad på att det faktiskt är fråga om kommersiell verksamhet.

(49) Kommissionen anser att tillämpningen av kostnadsplusmetoden och förhandsfastställandet av avkastningsnivån för den verksamhet som bedrivs av samordningscentraler som ansvarar för strategiska tjänster och forskning och utveckling under en period på tre till fem år mycket väl kan ge andra beräkningsresultat än vad som hade varit fallet om en analytisk metod hade tillämpats. Kommissionen anser emellertid att det är nödvändigt att tillämpa denna metod i brist på andra metoder för beräkning av internpriser vid transaktioner mellan närstående företag, eftersom det inte heller vore lämpligt att beräkna priserna utifrån de priser som gäller för motsvarande transaktioner mellan fristående företag. Metoden berättigas därför, i enlighet med punkt 23 i meddelandet, till följd av det franska skattesystemets utformning.

(50) Kommissionen måste även kontrollera om metoderna för fastställande av vinstpålägget ger skattemyndigheterna eget manöverutrymme. Mot bakgrund av Frankrikes och de berörda parternas synpunkter förefaller det som om vinstpålägget fastställs från fall till fall med hänvisning till vilken typ av verksamhet som den skattskyldige bedriver och dennes verksamhetsvillkor. De uppgifter som kommissionen förfogar över är således inte tillräckliga för att fastställa om det manöverutrymme som skattemyndigheten har när det gäller att fastställa vilket vinstpålägg som skall användas för kostnadsplusmetoden har använts för att gynna vissa företag eller vissa koncerner. Kommissionen noterar slutligen den ändring av föreskriften som gjorts efter det att formella granskningsförfarandet inleddes och enligt vilken överenskommelserna systematiskt skall revideras vart tredje till femte år utifrån eventuella förändringar i samordningscentralernas och logistikcentrumens verksamhetsvillkor. Det kan därför konstateras att fastställandet av vinstpålägget inte gynnar samordningscentralerna och logistikcentrumen eller de koncerner de tillhör.

Utlägg och entreprenadkostnader

(51) Beträffande det faktum att utlägg inte ingår i kostnadsplusmetoden anser kommissionen att det faktiskt är fråga om tillfälliga och stödjande åtgärder, men att dessa kan ha en avsevärd betydelse, eftersom tröskeln för utlägg på 10 % av de löpande driftskostnaderna exklusive utlägg kan motsvara betydande belopp. Kommissionen anser att den avgörande faktorn för att undanröja misstankarna om förmån är att utläggen måste uppfylla de allmänna villkoren i artikel 267 II-2o i skattelagstiftningen för att inte tas med i beräkningsunderlaget för kostnadsplusmetoden, och därmed beskattningsunderlaget. Enligt den artikeln skall skatteunderlaget för bolagsskatt inte omfatta "belopp som betalas ut till mellanhänder /.../ som har utlägg för en uppdragsgivares räkning och i dennes namn, och på villkor att de ansvarar inför sin uppdragsgivare, och som bokför dessa utlägg och informerar skattemyndigheten om utläggens art och omfattning". Tack vare att den ordning som är föremål för granskning och de allmänna skattereglerna är likadana gör det möjligt att utesluta att det skulle vara fråga om en förmån i förhållande till analytisk beräkning av de skattepliktiga intäkterna. Faktum är att utlägg enligt den analytiska beräkningsmetoden inte betraktas som skattepliktiga intäkter.

(52) När det gäller det faktum att entreprenadkostnader inte tas med i beräkningsunderlaget för skattskyldiga intäkter i enlighet med ovanstående bör det påpekas att det i OECD:s riktlinjer för internprissättning anges att det i fall då kostnadsplusmetoden tillämpas antingen bara skall tillämpas ett pålägg på mellanhandens kostnader eller att det totala vinstpålägget skall sänkas. Även om det i OECD:s riktlinjer ges ett exempel som visar att det anses lämpligt att ett företag i en koncern som har utgifter för ett närstående företags räkning överför de kostnaderna på det andra företaget, utan tillämpning av något pålägg, anser kommissionen det ändå nödvändigt att påpeka att det i sådana situationer är viktigt att kontrollera att samtliga förmåner som mottagaren ges bokförs korrekt, så att de skattepliktiga intäkterna kan fastställas i enlighet med principen om armslängds avstånd.

(53) Kommissionen drar slutsatsen att Frankrike systematiskt utesluter entreprenadkostnader utan att från fall till fall bedöma om det är lämpligt att tillämpa ett särskilt vinstpålägg för mellanhandens verksamhet eller om det kanske är lämpligt att finna en alternativ lösning i form av ett sänkt totalt vinstpålägg. Om vinstpålägget sänks blir de skattepliktiga intäkterna lägre, medan om underlaget för tillämpning av pålägget utökas så ökar de skattepliktiga intäkterna. Kommissionen konstaterar att det inte är berättigat att inte ta med entreprenadkostnaderna då de kostnader som överskrider 50 % av de löpande driftskostnaderna exklusive entreprenadkostnader faktiskt tas med i underlaget. Kommissionen anser att taket på 50 % av de löpande driftskostnaderna exklusive entreprenadkostnader kan dölja avsevärda intäkter som systematiskt undandras från skatt.

(54) Såsom anges i punkt 9 i meddelandet kan ett minskat skattetryck ge en förmån. Kommissionen konstaterar att inte samtliga kostnader som belastar samordningscentralerna och logistikcentrumen tas med i beräkningen av de skattepliktiga intäkterna enligt kostnadsplusmetoden. Detta uteslutande av kostnader förefaller utgöra en minskning av skattetrycket i enlighet med punkt 9 i meddelandet.

Schablonberäknad preliminärskatt (IFA)

(55) Beträffande det undantag från den schablonberäknade preliminärskatten som ingår i systemet instämmer kommissionen i Frankrikes argument att en eventuell förmån begränsas till de fall då samordningscentralerna och logistikcentrumen inte genererar ett skattebelopp på mer än 30000 euro. Även om det är svårt att uppskatta inverkan vad gäller den begränsade tillämpningen av den schablonberäknade preliminärskatten (enbart till det första intervallet) i ett system som i den ordning som undersöks, där skatteintäkterna schablonmässigt fastställs, hindrar det inte kommissionen från att konstatera att stödmottagarnas omsättning kan bestämmas autonomt och objektivt i förhållande till samordningscentralernas och logistikcentrumens berättigade kostnader. Det partiella undantaget från den schablonberäknade preliminärskatten som beviljas genom ordningen utgör därför, vilket Frankrike medger, en förmån som kan ta sig uttryck i att skatten uppskjuts. Faktum är att den schablonberäknade preliminärskatt som betalats är avdragsgill från bolagsskatten och att samordningscentralerna och logistikcentrumen fortsatt är skyldiga att betala denna skatt, eftersom användningen av kostnadsplusmetoden innebär att det fortfarande finns en beskattningsbar vinst. Om den schablonberäknade preliminärskatt som undvikits inom ramen för ordningen är högre än det skattebelopp som betalats leder skillnaden under beskattningsåret till att skatten uppkjuts. Dessutom, och som redan anges i skäl 23, kan inte kommissionen utesluta att den delvisa befrielsen från den schablonberäknade preliminärskatten utgör en slutlig skattebefrielse när en sådan uppskjutning av skatten repeteras under tre på varandra följande år.

(56) Det faktum att det är fråga om mindre belopp räcker inte för att skingra misstankarna om förmån i enlighet med artikel 87.1 i fördraget. Frankrike har inte lämnat något bevis på att villkoren för stöd av mindre betydelse uppfylls enligt kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse(13), särskilt när det gäller de sektorer som inte omfattas av regeln och kumuleringsbegränsningarna.

Slutsatser om eventuella fördelar

(57) Kommissionen konstaterar mot bakgrund av ovanstående att både det faktum att entreprenadkostnaderna inte tas med och undantagen från den schablonberäknade preliminärskatten utgör förmåner för de företag som omfattas av ordningen och de koncerner de tillhör.

Statliga medel

(58) I det föreliggande fallet föranleder skattenedsättningen, oavsett om den är en följd av en minskning av beskattningsunderlaget eller en minskning av det schablonberäknade preliminärskattebeloppet, en minskning av de skatteintäkter som ingår i de statliga medlen.

(59) Frankrikes argument att ordningen skulle ge ökade skatteintäkter är inte giltigt, eftersom kommissionen i sin bedömning enbart tar hänsyn till de medel som en medlemsstat skulle förfoga över om beskattningen av samordningscentralerna och logistikcentrumen hade gjorts i enlighet med allmän skattelagstiftning.

Påverkan på konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna

(60) Då det är fråga om en ordning för direktskatt som i princip står öppen för alla verksamhetssektorer som stödjer produktion och saluföring kan inte kommissionen utesluta att vissa av de bolag som omfattas och de koncerner som de tillhör verkar inom sektorer där det förekommer ett intensivt handelsutbyte inom gemenskapen. Det kan inte uteslutas att det finns risk för att handelsutbytet påverkas på grund av tillämpningen av denna ordning för schablonberäknad skatt.

(61) Dessutom, i enlighet med EG-domstolens rättspraxis(14) och som understryks i punkt 11 i meddelandet, leder enbart det faktum att åtgärden stärker ett bolags position i förhållande till dess konkurrenter på gemenskapens inre marknad till att handeln påverkas.

(62) Det faktum att ordningen i fråga är tillämplig i ett multinationellt sammanhang är ett tydligt tecken på att den kan påverka handeln mellan stater och därmed snedvrida konkurrensen inom EU.

Selektivitet och motivering grundad på ordningens art eller funktion

(63) Frankrike menar slutligen att ordningen inte är selektiv eftersom det är fråga om en allmän åtgärd på skatteområdet som står öppen för alla ekonomiska och geografiska sektorer och alla juridiska bolagsformer.

(64) Kommissionen ifrågasätter inte Frankrikes argument att ordningen är öppen för alla sektorer av ekonomin oberoende av geografisk lokalisering eller juridisk form, men anser dock att detta inte är tillräckligt för att ordningen inte skall betraktas som selektiv.

(65) För det första bör det påpekas att åtgärden endast gäller tjänster som avser förvaltning, samordning och kontroll samt förberedande och stödjande verksamhet inom produktion och saluföring inom internationella koncerner. Åtgärden omfattar således inte produktion och saluföring och inte heller verksamhet som inte ingår i en internationell koncerns verksamhet. Det är endast sådan verksamhet som ingår i en internationell koncerns verksamhet som kan få del av de förmåner som identifierats.

(66) För det andra avser ordningen endast samordningscentraler och logistikcentrum som främst tillhandahåller tjänster till bolag inom samma koncern utanför Frankrike. Kommissionen konstaterar att enheter som inte främst tillhandahåller tjänster till bolag inom samma koncern utanför Frankrike inte omfattas av åtgärden. Detta villkor anses uppfyllt då de löpande driftskostnaderna för de tjänster som samordningscentralerna och logistikcentrumen tillhandahållit bolag eller fasta driftsställen inom koncernen i utlandet utgör mer än hälften av de löpande driftskostnaderna. Detta innebär att enheter i Frankrike som inte främst tillhandahåller tjänster till bolag utanför Frankrike inte omfattas av ordningen, även om dessa i transaktioner med enheter eller bolag i samma koncern i utlandet har samma svårigheter som de aktuella samordningscentralerna och logistikcentrumen när det gäller fastställandet av de skattepliktiga intäkterna.

(67) Ordningen blir dessutom ännu mer selektiv till sin natur när man betänker att de logistikcentrum som är knutna till en filial som utför industriell eller kommersiell verksamhet för ett befintligt bolag inte heller omfattas av ordningen. Frankrike har inte kommenterat denna aspekt under förfarandets gång. I föreskriften anges att denna begränsning är nödvändig för att motverka eventuell sammanblandning med koncernernas övriga verksamheter. Det finns emellertid inga uppgifter om varför begränsningen inte gäller samordningscentralerna.

(68) Beträffande en möjlig motivering avseende ordningens särskiljande art har inte de franska myndigheterna, i enlighet med punkt 23 i meddelandet, lämnat några upplysningar som förklarar i vilken utsträckning de transaktioner som genomförs av samordningscentraler och logistikcentrum förtjänar en gynnsammare skattebehandling än enheter som genomför samma transaktioner men som inte uppfyller ovannämnda kriterium om att främst tillhandahålla tjänster till närstående bolag eller vad gäller logistikcentrum som inte är kopplade till ett företag i Frankrike eller ett holdingbolag. I föreliggande ärende förefaller inte åtgärdens ekonomiska logiska grund göra det nödvändigt för skattesystemets funktion och effektivitet(15). Åtgärden kan därför inte berättigas genom systemets art eller ekonomi och kommissionen bekräftar sin preliminära hållning vad gäller åtgärdens selektiva egenskaper.

(69) Kommissionen noterar slutligen att entreprenadverksamhet över ett visst takvärde behandlas annorlunda i skattehänseende, vilket gör att även den differentierade behandlingen är selektiv.

Slutsatser om förekomsten av stöd

(70) Det finns anledning att konstatera att den aktuella åtgärden utgör stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i fördraget eftersom de förmåner som ges i form av att vissa kostnader inte tas med i beskattningsunderlaget samt partiell befrielse från den schablonberäknade preliminärskatten inte kan motiveras utifrån hur det franska skattesystemet fungerar eller utifrån dess ekonomi.

Förenlighet

(71) Såsom redan angavs i beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet förefaller ordningen vid en första bedömning inte kunna omfattas av något av undantagen enligt artikel 87.2 och 87.3 i fördraget. Under förfarandets gång har varken de franska myndigheterna eller berörda parter presenterat några argument som motiverar att ordningen skulle vara förenlig med den gemensamma marknaden. Kommissionen tvivel har därför bekräftats.

(72) De undantag som anges i artikel 87.2 i fördraget, som avser stöd av social karaktär till enskilda konsumenter, stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser och stöd som ges till näringslivet i vissa områden i Förbundsrepubliken Tyskland, kan inte tillämpas i detta ärende.

(73) Undantaget i artikel 87.3 a i fördraget, som föreskriver möjligheten att bevilja stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning, kan inte åberopas, eftersom det handlar om ett system vars territoriella tillämpningsområde inte är begränsat.

(74) På samma sätt omfattas inte ordningen av kategorin stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse enligt artikel 87.3 b i fördraget, och eftersom den inte avser att främja kultur eller bevara kulturarvet kan det inte heller omfattas av undantag enligt artikel 87.3 d i fördraget.

(75) De skattefördelar som beviljas inom ramen för ordningen kan inte omfattas av undantag enligt artikel 87.3 c i fördraget, enligt vilket stöd kan beviljas för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Det handlar helt enkelt om driftsstöd som befriar de mottagande bolagen, eller de koncerner de tillhör, från vissa kostnader som de normalt skulle ha.

(76) Det finns därför anledning att betrakta ordningen som oförenlig med den gemensamma marknaden.

Återkrav

(77) Åtgärden i fråga har genomförts utan att någon anmälan till kommissionen gjorts enligt artikel 88.3 i fördraget och omfattas inte av preskriptionstiderna och utgjorde stöd från den tidpunkt då den trädde i kraft. Åtgärden utgör således otillåtet stöd.

(78) När statligt stöd som beviljas olagligt visar sig vara oförenligt med den gemensamma marknaden är den naturliga följden att stödet återkrävs av mottagarna i enlighet med artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/99 1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget(16). Syftet med att återkräva stödet är att i möjligaste mån återställa den konkurrens som rådde innan stödet beviljades. Varken avsaknaden av tidigare exempel på tillämpningen av reglerna för statligt stöd på liknande fall, eller den påstådda bristen på klarhet avseende gemenskapens politik på området för statligt stöd, berättigar ett undantag från denna grundprincip.

(79) Trots detta anges i artikel 14.1 i förordning (EG) nr 659/1999 att "kommissionen skall inte återkräva stödet om detta skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten". Det har fastställts i EG-domstolens rättspraxis och kommissionens praxis att ett återkrav av stödet skulle kränka en allmän princip i gemenskapsrätten, när stödmottagaren till följd av kommissionens agerande har en berättigad förväntning om att stödåtgärden har beviljats i överensstämmelse med gemenskapens lagstiftning.

(80) EG-domstolen angav i målet Van den Bergh och Jurgens(17) följande:

"Domstolen har konsekvent hävdat att alla näringsidkare som av en institution givits berättigade förhoppningar kan förlita sig på principen om skydd för berättigade förväntningar. Om en försiktig och omdömesgill näringsidkare å andra sidan kunde ha förutsett att en gemenskapsåtgärd som sannolikt skulle påverka hans intressen skulle komma att vidtas, kan han inte åberopa den principen om åtgärden vidtas."

Frankrike anför berättigade förväntningar hos stödmottagarna, men har inte presenterat några specifika argument till stöd för detta. Det framgår emellertid av EG-domstolens rättspraxis(18) att kommissionen automatiskt skall beakta de exceptionella omständigheter som, i enlighet med artikel 14.1 i förordning (EG) nr 659/1999, motiverar att den avstår från att återkräva stöd som olagligt beviljats, när detta återkrav strider mot en allmän princip i gemenskapsrätten, såsom respekten för mottagarnas berättigade förväntningar.

(81) Kommissionen konstaterar i detta ärende att det franska systemet uppvisar vissa likheter med det system som infördes i Belgien genom det kungliga dekretet nr 187 av den 30 december 1982 om beskattning av samordningscentraler. Båda systemen gäller verksamhet inom en koncern och omfattar särskilda regler för att fastställa beskattningsunderlaget. I sitt beslut SG(84) D/6421 av den 16 maj 1984 konstaterade kommissionen att systemet inte medförde något stöd i enlighet med artikel 92.1 i fördraget. Även om beslutet inte har offentliggjorts ledde det faktum att kommissionen inte hade några invändningar mot det belgiska systemet med samordningscentraler till att det vid denna tidpunkt offentliggjordes i den fjortonde rapporten om konkurrenspolitiken samt i ett svar på en fråga från parlamentet(19).

(82) Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att dess beslut om det belgiska systemet med samordningscentraler fattades innan det franska systemet antogs, dvs. i sin nuvarande form och som följer föreskrifterna av den 21 januari 1997 respektive den 11 oktober 2002. Kommissionen konstaterar därför att stödmottagarna hade berättigade förväntningar av ett sådant slag att återkrav inte är möjligt och kommissionen avstår därför från återkravet.

VII. SAMMANFATTNING

(83) Kommissionen konstaterar att det franska systemet med samordningscentraler utgör statligt stöd i enlighet med artikel 87.1 i fördraget, och att Frankrike olagligt genomfört stödet i strid mot artikel 88.3 i fördraget.

(84) Kommissionens tidigare ståndpunkt rörande vissa beskattningsåtgärder till förmån för multinationella bolag kan, när det gäller de som omfattas av systemet, emellertid ha givit upphov till berättigade förväntningar om att inte ordningen inte skulle utgöra statligt stöd. Kommissionen konstaterar att återkrav av stödet skulle strida mot den allmänna principen om respekt för berättigade förväntningar och avstår därför från återkravet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Uteslutandet av entreprenadkostnader vid beräkningen av beskattningsunderlaget och tillämpningen av den årliga schablonberäknade preliminärskatt som begränsas till det första intervallet, som Frankrike genomför inom ramen för föreskriften av den 21 januari 1997 från Direction générale des Impôts avseende ordningen för samordningscentraler och logistikcentrum, utgör statligt stöd som är olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 2

Frankrike skall, med verkan från den beskattningsperiod som följer efter den som pågår på den dag när detta beslut tillkännages, upphäva följande stödinslag som anges i föreskriften i artikel 1:

a) Ordningen för tillämpning av kostnadsplusmetoden när det gäller uteslutandet av vissa entreprenadkostnader från underlaget för beräkning av den skattepliktiga vinsten.

b) Det partiella undantaget från den schablonberäknade preliminärskatten.

Artikel 3

Frankrike skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.

Utfärdat i Bryssel den 13 maj 2003.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 302, 27.10.2001, s. 2.

(2) EGT C 2, 6.1.1998, s. 1.

(3) EGT C 384, 10.12.1998, s. 3.

(4) Se fotnot 1.

(5) Bulletin officiel des impôts 13 G-1-97 nr 21, 30 januari 1997.

(6) Bulletin officiel des Impôts 4 C-5-02 nr 175, 11 oktober 2002.

(7) Transfer Pricing Guidelines for Multinational Enterprises and Tax Administrations, OECD, 1995.

(8) Om ett företag till exempel erlägger sin schablonberäknade preliminärskatt den 15 mars 2003 kan företaget dra av detta belopp från den skatt som skall erläggas för 2003, 2004 eller 2005. Därefter tillfaller beloppet staten.

(9) Se fotnot 1.

(10) Se fotnot 1.

(11) Se punkt 13 i föreskriften.

(12) Se punkt 56 i föreskriften.

(13) EGT L 10, 13.1.2001, s. 30.

(14) EG-domstolens dom av den 17 september 1980, Philip Morris Holland BV mot kommissionen (mål 730/79, REG. 1980, s. 2671).

(15) Kommissionens beslut 96/369/EG av den 13 mars 1996 om skattemässigt stöd i fråga om avskrivning till förmån för tyska lufttrafikföretag (EGT L 146, 20.6.1996, s. 42).

(16) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.

(17) EG-domstolens dom av den 11 mars 1987, Van den Bergh och Jurgens m.fl. mot kommissionen, mål 265/85, REG. 1987, s. 1155, punkt 44.

(18) EG-domstolens dom av den 24 november 1987, RSV/kommissionen, mål 223/85, REG. 1987, s. 4617.

(19) Se svaret på skriftlig fråga nr 1735/90 (EGT C 63, 11.3.1991, s. 37).