KOMMISSIONENS DIREKTIV 95/51/EG av den 18 oktober 1995 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på avskaffande av begränsningarna för användning av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av redan avreglerade teletjänster

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 90.3 i detta, och

med beaktande av följande:

(1) Genom kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster (1), ändrat genom direktiv 94/46/EG (2), öppnades vissa teletjänster för konkurrens och medlemsstaterna ombads att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att alla operatörer är berättigade att tillhandahålla sådana tjänster. När det gäller telefoni till allmänheten gavs medlemsstaterna, enligt direktivet, rätt att bibehålla särskilda och exklusiva rättigheter. I rådets resolution av den 22 juli 1993 (3) bekräftas att detta undantag kan bringas att upphöra den 1 januari 1998, med en övergångsperiod för vissa medlemsstater.

Under det offentliga samråd som organiserades av kommissionen under år 1992 om situationen inom telesektorn, efter kommissionens meddelande av den 21 oktober 1992, framkom det att effektiviteten av åtgärderna för avreglering av telesektorn, och i synnerhet avregleringen av datakommunikations- och tilläggstjänster samt tillhandahållandet av data- och taltjänster till företagsanvändare och slutna användargrupper, ifrågasattes av många tillhandahållare av tjänster och användare av sådana tjänster.

(2) De begränsande regleringar som förhindrar användningen av alternativ infrastruktur för tillhandahållande av avreglerade tjänster är huvudorsaken till denna fortgående flaskhalssituation, i synnerhet begränsningarna av användningen av kabeltelevisionsnät. Potentiella tillhandahållare av tjänster måste nu förlita sig på överföringskapacitet - "leasade linjer" - som tillhandahålls av teleorganisationerna, som ofta även är konkurrenter inom området avreglerade tjänster. I syfte att lösa detta problem uppdrog Europaparlamentet, i sin resolution av den 20 april 1993 (4), åt kommissionen att snarast möjligt vidta nödvändiga åtgärder för att dra full nytta av potentialen i den befintliga infrastrukturen i kabelnät för teletjänster, och att utan fördröjning avskaffa de befintliga begränsningarna i medlemsstaterna av användningen av kabelnät för ickereserverade tjänster.

(3) Efter denna resolution har kommissionen genomfört två studier om användningen av kabeltelevisionsnät och alternativa infrastrukturer för leverans av sådana teletjänster som redan har öppnats för konkurrens enligt gemenskapslagstiftningen: "The effects of Liberalisation of Satellite Infrastructure on the Corporate and Closed User Group Market", Analysis, 1994 och "L'Impact de l'autorisation de la fourniture de services de télécommunications libéralisés par les cable-opérateurs", IDATE, 1994. De grundläggande resultaten av dessa studier understryker den potentiella rollen för bl.a. kabeltelevisionsnät när det gäller att skingra den uttalade oron över den lägre innovationstakten och fördröjda introduktionen av avreglerade tjänster i Europeiska gemenskapen. Att öppna sådana nät skulle vara till hjälp för att lösa problemen med höga prisnivåer och avsaknad av lämplig kapacitet, vilket i stor utsträckning är ett resultat av det aktuella exklusiva tillhandahållandet av infrastruktur i de flesta medlemsstater. De nät som drivs av godkända kabeltelevisionsbolag erbjuder möjligheter för tillhandahållande av ett ökande antal tjänster, utöver TV-sändningar, om ytterligare investeringar säkras. Exempel från den amerikanska marknaden visar att nya tjänster som kombinerar bildtjänster och telekommunikation utvecklas när vissa reglerande hinder tas bort.

(4) Vissa medlemsstater har därför avskaffat tidigare begränsningar för tillhandahållande av vissa datatjänster och ickereserverade telefonitjänster i kabeltelevisionsnät. En medlemsstat tillåter telefoni. Andra medlemsstater har dock bibehållit stränga begränsningar för tillhandahållande av andra tjänster än distribution av TV-sändningar i dessa nät.

(5) De aktuella begränsningar som medlemsstaterna tillämpar för användningen av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av andra tjänster än distribution av TV-sändningar syftar till att förhindra att allmän telefoni tillhandahålls genom andra nät än de allmänna växeltelefoninäten, i syfte att skydda teleorganisationernas huvudinkomstkälla.

Exklusiva rättigheter att tillhandahålla allmän telefoni har beviljats de flesta teleorganisationer inom gemenskapen i syfte att tillförsäkra dem de finansiella resurser som är nödvändiga för att tillhandahålla och utnyttja ett universellt nät, dvs ett nät med övergripande geografisk täckning som varje tjänsteleverantör eller användare, på begäran, kan få tillgång till inom en rimlig tidsperiod.

(6) Eftersom dessa begränsningar för användningen av kabeltelevisionsnäten införs genom statliga åtgärder och har till syfte på var och en av de nationella marknader där de förekommer, att gynna de teleorganisationer som medlemsstaterna äger, eller till vilka de har givit särskilda eller exklusiva rättigheter, måste dessa begränsningar bedömas enligt artikel 90.1 i Romfördraget. I denna artikel krävs att medlemsstaterna beträffande sådana företag inte vidtar eller bibehåller åtgärder som motverkar syftet med fördragets bestämmelser, och i synnerhet konkurrensreglerna. Det innefattar ett förbud mot upprätthållande av bestämmelser om teleorganisationer som resulterar i begränsning av det fria tillhandahållandet av tjänster inom gemenskapen eller som leder till missbruk av dominerande ställning, till men för användarna av någon viss tjänst.

(7) Beviljandet av exklusiva rättigheter till teleorganisationerna för tillhandahållande av överföringskapacitet för att tillhandahålla teletjänster till allmänheten, och de därav följande reglerande begränsningarna av användningen av kabeltelevisionsnät för andra syften än distribution av utsändningar av radio- och televisionsprogram, i synnerhet för nya tjänster såsom interaktiv television och video på begäran såväl som multimedietjänster inom gemenskapen, som annars inte kan tillhandahållas, begränsar med nödvändighet det fria tillhandahållandet av sådana tjänster till och från andra medlemsstater. Sådana reglerande begränsningar kan inte försvaras med skäl som offentlig policy eller grundläggande krav eftersom det senare, och i synnerhet det grundläggande kravet på kompatibilitet mellan nät vid sammankoppling av kabeltelevisionsnät och telenät, kan garanteras genom mindre begränsande bestämmelser såsom objektiva, icke-diskriminerande och öppna anmälnings- eller licensvillkor.

(8) De åtgärder som ger exklusiva rättigheter till teleorganisationerna för tillhandahållande av överföringskapacitet och de därav följande reglerande begränsningarna av användningen av infrastruktur för kabeltelevision för tillhandahållande av andra teletjänster som redan är öppna för konkurrens, är därför ett brott mot artikel 90 i förening med artikel 59 i fördraget. Det förhållande att begränsningarna utan särskillnad gäller för alla företag vid sidan om de berörda teleorganisationerna är inte tillräckligt för att undanta den gynnande behandlingen av de senare från räckvidden av artikel 59 av fördraget. Det är egentligen inte nödvändigt att alla företagen i en medlemsstat gynnas i relation till de utländska företagen. Det är tillräckligt att förmånsbehandlingen gynnar vissa nationella operatörer.

(9) Artikel 86 i fördraget förbjuder, såsom oförenligt med den gemensamma marknaden, allt sådant beteende av ett eller flera företag med dominerande ställning som innebär ett missbruk av en dominerande ställning på den gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av denna.

(10) På varje relevant nationell marknad innehar teleorganisationerna en dominerande ställning för tillhandahållande av överföringskapacitet för teletjänster eftersom det endast är de som har allmänna telenät som täcker dessa staters hela territorium. En annan sida av denna dominerande ställning berör marknadens speciella egenskaper, och i synnerhet dess kapitalintensiva natur. Med beaktande av den stora investering som krävs för duplicering av ett nät, finns det ett starkt beroende av användning av befintliga nät. Detta ökar de relevanta teleorganisationernas strukturella dominans och utgör ett potentiellt inträdeshinder. För det tredje drar teleorganisationerna som ett resultat av sin marknadsandel ytterligare fördel av innehavet av detaljerad information om teleflöden som inte finns tillgänglig för nya aktörer. Detta inbegriper information om abonnenternas användningsmönster, vilken är nödvändig för målinriktning på specifika användargrupper, och om priskänslighet i efterfrågan i varje marknadssegment och region i landet. Slutligen bidrar även det faktum att de relevanta teleorganisationerna innehar exklusiva rättigheter att tillhandahålla telefoni till deras dominans på den närliggande men avgränsade marknaden för telekapacitet.

(11) Själva skapandet av en dominerande ställning inom en given marknad, genom beviljandet av en exklusiv rättighet, är inte i sig oförenligt med artikel 86. En medlemsstat tillåts dock inte att rättsligen upprätthålla ett monopol om det berörda företaget måste missbruka eller förleds att missbruka sin dominerande ställning på ett sätt som sannolikt kommer att påverka handeln mellan medlemsstaterna.

(12) Förbudet mot användning av annan infrastruktur, och i synnerhet kabeltelevisionsnät, för tillhandahållande av teletjänster, har uppmuntrat teleorganisationerna att debitera höga priser i jämförelse med priser i andra länder, medan innovation i europeiska företagsnät och tillhandahållande av konkurrenskraftiga tjänster, såväl som införandet av de bestämmelser som föreslås i Rapporten om Europa och det globala informationssamhället, är ytterst beroende av tillgängligheten av infrastruktur, i synnerhet uthyrda förbindelser, till minskande kostnader. Taxorna för sådan infrastruktur med hög kapacitet är i medeltal 10 gånger högre i gemenskapen än för motsvarande kapacitet över motsvarande avstånd i Nordamerika. Då det inte föreligger några skäl för detta, t.ex. i form av högre kostnader, så måste dessa taxor betraktas som missbruk i den mening som avses i artikel 86 a.

Dessa höga priser i gemenskapen är en direkt konsekvens av de begränsningar som medlemsstaterna pålagt användningen av annan infrastruktur än den som innehas av teleorganisationerna, och i synnerhet de som innehas av kabeltelevisionsoperatörer, för tillhandahållande av teletjänster. Sådana höga priser kan inte enbart förklaras med de underliggande kostnaderna, med tanke på de avsevärda skillnaderna i taxor mellan medlemsstater där liknande kostnadsstrukturer bör kunna förväntas.

(13) De statliga åtgärder som förhindrar kabeltelevisionsoperatörer från att erbjuda överföringskapacitet i konkurrens med teleorganisationerna för tillhandahållande av avreglerade tjänster begränsar dessutom det allmänna tillhandahållandet av kapacitet på marknaden och eliminerar incitamenten för teleorganisationerna att snabbt öka kapaciteten i sina nät, minska medelkostnaderna och sänka taxorna. De därav följande höga taxor som tillämpas av teleorganisationerna för, och avsaknaden av tillgänglighet till, den grundläggande infrastruktur som tillhandahålls av dessa organisationer, över vilka avreglerade tjänster skulle kunna erbjudas av tredje part, har försenat en utbredd utveckling av företagsnät med hög hastighet, fjärråtkomst av databaser för såväl företag som privata användare, samt införandet av innovativa tjänster såsom telebanktjänster, distansutbildning, datorstödd marknadsföring osv. (se meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet av den 25 oktober 1994 "Grönbok om avregleringen av infrastruktur för telekommunikation och kabeltelevisionsnät: Del ett"). Teleorganisationernas nät kan för tillfället inte möta all potentiell efterfrågan på marknaden på överföringskapacitet för tillhandahållande av dessa teletjänster, vilket understrukits av användare och tillhandahållare av sådana tjänster (Meddelande till Europaparlamentet och rådet om samrådet om översynen av situationen i telesektorn av den 28 april 1993, s. 5 punkt 2. Resultaten av översynen visade således att själva skyldigheten att tillhandahålla förhyrda linjer på begäran inte var tillräckligt för att undvika begränsningar av tillgång på marknaderna för teletjänster och begränsningar av användarnas valfrihet).

De aktuella begränsningarna i användningen av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av sådana tjänster skapar därför en situation där teleorganisationernas själva utnyttjande av sina exklusiva rättigheter att tillhandahålla överföringskapacitet för allmänt tillgängliga teletjänster begränsar, i den mening som avses i artikel 86 b i fördraget, tillkomsten av i synnerhet nya tjänster såsom betal-TV, interaktiv television och video på begäran, såväl som multimedietjänster inom gemenskapen, vilka kombinerar både audiovisuella tjänster och teletjänster som ofta inte adekvat kan tillhandahållas i teleorganisationernas nät.

Med tanke på begränsningarna av antalet tjänster som kabeltelevisionsoperatörer kan erbjuda, så skjuter dessa å andra sidan ofta upp investeringar i sina nät, och i synnerhet införandet av optiska fibrer, vilka kunde vara lönsamma om de kunde avskrivas på basis av ett större antal tillhandahållna tjänster. Som en konsekvens härav har begränsningar av användningen av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av andra tjänster än utsändning även den effekten att de försenar utvecklingen av nya tele- och multimedietjänster, och därmed hålls den tekniska utvecklingen inom detta område tillbaka.

(14) Till sist kan, som Europeiska gemenskapernas domstol framhöll i sin dom av den 19 mars 1991, 5 mål C-202/88, Frankrike mot kommissionen (5), ett system för fri konkurrens, som detta fastställs i fördraget, endast garanteras om jämlikhet mellan olika ekonomiska aktörer i fråga om möjligheter säkerställas. Att till ett enda företag, som marknadsför teletjänster, överlåta uppgiften att tillhandahålla den oundgängliga råvaran, dvs. överföringskapacitet till alla företag som erbjuder teletjänster, visade sig dock vara liktydig med att till detta överföra rätten att godtyckligt bestämma vilka tjänster som skulle kunna erbjudas av dess konkurrenter, till vilka kostnader och under vilka tidsperioder, samt att övervaka deras kunder och den trafik som genereras av dess konkurrenter, vilket ger företaget en klar fördel i förhållande till konkurrenterna.

(15) De exklusiva rättigheter som beviljats teleorganisationerna att tillhandahålla överföringskapacitet för teletjänster till allmänheten och de därav följande begränsningarna för användningen av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av avreglerade tjänster, är därför oförenliga med artikel 90.1 i förening med artikel 86 i fördraget. Artikel 90.2 i fördraget tillåter undantag från artikel 86 i fall där tillämpningen av den senare formellt eller i praktiken skulle förhindra genomförandet av de särskilda uppgifter som tilldelats teleorganisationerna. I enlighet med den bestämmelsen undersökte kommissionen verkan av avregleringen av användningen av kabelnät för tillhandahållande av tele- och multimedietjänster.

Enligt direktiv 90/388/EEG kan medlemsstater fram till ett visst datum fortsätta att förbehålla de nationella teleorganisationerna rätten att tillhandahålla telefoni, i syfte att garantera tillräckliga inkomster för etablerandet av ett universellt telefonnät. Telefoni definieras i artikel 1 av direktiv 90/388/EEG som det kommersiella tillhandahållandet till allmänheten av direktöverföring och koppling av tal i realtid mellan det allmänt tillgängliga nätets anslutningspunkter, vilket gör det möjligt för alla användare att använda utrustning ansluten till en sådan nätanslutningspunkt för att kommunicera med en annan anslutningspunkt. Om kabeltelevisionsnät omvandlas till telefonnät som tillhandahåller telefoni till alla abonnenter bör sådana nät betraktas som allmänna telefonnät och deras anslutningspunkter som anslutningspunkter till sådana nät. Den relevanta taltjänsten skulle då bli telefoni, vilket enligt artikel 2 i direktiv 90/388/EEG vidare kan förbjudas av medlemsstaterna på kabeltelevisionsnäten.

Det förefaller som om ett sådant temporärt förbud mot tillhandahållande av telefoni på kabeltelevisionsnät kan vara berättigat av samma skäl som för telenät. Om däremot taltjänster för slutna användargrupper eller överföringskapacitet i form av förhyrda linjer tillhandahålls på kabeltelevisionsnät utgör dessa nät inte allmänna nät och medlemsstaterna bör inte begränsa de relevanta tjänsterna även när dessa inbegriper användandet av en anslutningspunkt till det offentliga telefonnätet.

Vid sidan av fallet telefoni är ingen annan begränsning för tillhandahållande av avreglerade tjänster berättigad enligt artikel 90.2, särskilt med beaktande av hur lite dessa tjänster, som för tillfället tillhandahålls i teleorganisationernas egna nät, men vilka skulle kunna avledas till kabeltelevisionsnäten, bidrar till teleorganisationernas omsättning. Det bör upprepas att åtgärderna för avreglering av tillhandahållande av telefoni bör ta hänsyn till behovet av att finansiera en universell service inbegripet den framtida utvecklingen av systemet (se punkt V.2 i meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet av den 3 maj 1995).

(16) Trots avskaffandet av de aktuella begränsningarna av användningen av kabeltelevisionsnät vad gäller tillhandahållande av tjänster kan samma licensierings- eller deklarationsförfarande förutses som för tillhandahållande av samma tjänster i de allmänna telenäten.

(17) Dessutom kommer distributionen via dessa nät av audiovisuella program avsedda för allmänheten och innehållet i dessa program att fortsätta att vara underkastad särskilda regler antagna av medlemsstaterna i enlighet med gemenskapsrätten och omfattas därför inte av bestämmelserna i detta direktiv.

(18) Då medlemsstater ger rättigheter att etablera både kabeltelevisions- och telenät till ett och samma företag, så placerar de det berörda företaget i en situation där det inte har några incitament att attrahera användare till det nät som bäst passar för tillhandahållandet av den berörda tjänsten, så länge som det har ledig kapacitet i det andra nätet. I det fallet har företaget å andra sidan intresse av att överdebitera användningen av kabelinfrastrukturen för tillhandahållandet av icke-reserverade tjänster för att öka trafiken i sina telenät. Införandet av fri konkurrens kommer ofta att fordra särskilda åtgärder under hänsynstagande till de särskilda omständigheterna på de relevanta marknaderna. Mot bakgrund av de varierande omständigheterna i de olika medlemsstaterna är de nationella myndigheterna bäst lämpade att bedöma vilka åtgärder som är lämpligast och särskilt om en åtskillnad mellan de nämnda verksamheterna är oundgänglig. I början av avregleringen är en detaljerad kontroll av korsvisa subventioner och en öppen redovisning av avgörande betydelse. För att möjliggöra övervakning av eventuellt missbruk bör medlemsstaterna åtminstone kräva att en klar åtskillnad görs mellan den ekonomiska redovisningen för de två verksamheterna, även om en strukturell åtskillnad är att föredra.

(19) I syfte att möjliggöra övervakning av eventuellt missbruk medelst korsvisa subventioner mellan kabeltelevisionsoperatörernas sändningsverksamheter, som getts genom exklusiva rättigheter i ett givet franchisingområde, och deras affärsverksamhet som tillhandahållare av kapacitet för teletjänster, bör medlemsstaterna garantera öppenhet vad gäller användningen av resurser från en verksamhet som kan användas till att utvidga den dominerande ställningen till en annan marknad. Med tanke på komplexiteten av den ekonomiska redovisningen för tillhandahållare av nät är det extremt svårt att bestämma de korsvisa subventionerna inom dessa, mellan de reserverade aktiviteterna och de tjänster som tillhandahålls under konkurrensvillkor. Det är därför nödvändigt att kräva av dessa kabeltelevisionsoperatörer att de för separata ekonomiska redovisningar och i synnerhet att sådana kostnader och inkomster som är kopplade till tillhandahållandet av de tjänster som erbjuds under deras exklusiva rättigheter, och sådana som kopplas till de tjänster som tillhandahålls konkurrensvillkor redovisas särskilt, så snart de uppnår en betydande omsättning vad avser telekommunikationsverksamhet inom området för licensen. För närvarande bör en omsättning som överstiger 50 miljoner ecu anses som en betydande omsättning. Om ett sådant krav skulle utgöra en alltför stor börda för det relevanta företaget får medlemsstaterna bevilja uppskov för begränsade tidsperioder, på villkor att de underliggande skälen förhandsanmäls till kommissionen.

De berörda aktörerna bör använda ett lämpligt system för kostnadsredovisning som kan kontrolleras av redovisningsexperter och som säkerställer de redovisade siffrornas överensstämmelse med verkligheten.

På den ovannämnda åtskillnaden mellan olika konton bör åtminstone de principer tillämpas som fastställs i artikel 10.2 i rådets direktiv 92/44/EEG av den 5 juni 1992 om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser (6), ändrat genom kommissionens beslut 94/439/EG (7). Inför hybridtjänster som består av delar som faller inom de reserverade och de konkurrensutsatta tjänsterna, bör det särskiljas mellan kostnader för de olika delarna.

(20) Där inget konkurrerande leveranssystem till bostäder är godkänt av den berörda medlemsstaten kommer kommissionen att överväga om det är tillräckligt med åtskillnad av konton för att undvika missbruk samt bedöma om sådant samlat tillhandahållande inte resulterar i en begränsning av det potentiella utbudet av överföringskapacitet, på bekostnad av tjänsteleverantörerna i det berörda området eller om ytterligare åtgärder erfordras.

(21) Medlemsstaterna bör avstå från att införa nya åtgärder som syftar till eller leder till att målet med detta direktiv äventyras.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Direktiv 90/388/EEG ändras på följande sätt:

1. Artikel 1.1 skall ändras på följande sätt:

a) Den femte strecksatsen skall ersättas med följande:

"- Teletjänster: tjänster vars tillhandahållande helt eller delvis består av sändning eller fördelning av signaler i ett telenät."

b) Följande skall läggas till efter den sista strecksatsen:

"- Kabeltelevisionsnät: all kabelbaserad infrastruktur som godkänts av en medlemsstat för leverans eller distribution av radio- eller TV-signaler till allmänheten.

Bestämmelserna i detta direktiv skall inte påverka de särskilda regler som medlemsstaterna antagit i enlighet med gemenskapsrätten beträffande distribution av audiovisuella program avsedda för allmänheten och innehållet i dessa program."

2. I artikel 4 skall följande införas efter andra stycket:

"Medlemsstaterna skall

- avskaffa alla begränsningar för tillhandahållande av överföringskapacitet genom kabeltelevisionsnät och tillåta användandet av kabelnät för att leverera teletjänster, med undantag av telefoni,

- säkerställa att sammankoppling av kabeltelevisionsnätet med det allmänt tillgängliga telenätet tillåts för sådant syfte, särskilt sammankoppling med förhyrda ledningar, och att begränsningarna av kabeltelevisionsoperatörernas direkta sammankoppling av kabeltelevisionsnät avskaffas."

Artikel 2

Vid avskaffande av begränsningar för användning av kabeltelevisionsnät skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa redovisningsmässig öppenhet och förhindra diskriminerande beteende när en operatör har en exklusiv rättighet att tillhandahålla både allmänt tillgänglig infrastruktur för telenät och infrastruktur för kabeltelevisionsnät, och särskilt säkerställa åtskiljandet av den ekonomiska redovisning som rör tillhandahållandet av varje nät och verksamhet som leverantör av teletjänster.

När en operatör har en exklusiv rätt att tillhandahålla infrastruktur för kabeltelevisionsnät i ett visst område skall medlemsstaterna även säkerställa att operatören i fråga har separat ekonomisk redovisning i fråga om sin verksamhet som tillhandahållare av nätkapacitet för telesyften så snart denne uppnår en omsättning som överstiger 50 miljoner ecu på marknaden för telekommunikationstjänster, bortsett från distributionen av radio- och TV-sändningar i det relevanta geografiska området. Om ett sådant krav skulle utgöra en alltför stor börda för det relevanta företaget får medlemsstaterna bevilja uppskov för begränsade tidsperioder, varvid de underliggande skälen skall förhandsanmälas till kommissionen.

Om en enda operatör tillhandahåller båda de nät eller båda de tjänster som avses i första stycket, kommer kommissionen före den 1 januari 1998 att genomföra en allmän utvärdering av verkan av ett sådant samlat tillhandahållande, i förhållande till syftena med detta direktiv.

Artikel 3

Medlemsstaterna skall senast nio månader efter att detta direktiv har trätt i kraft till kommissionen lämna de uppgifter som gör det möjligt för kommissionen att kontrollera att artiklarna 1 och 2 har efterföljts.

Artikel 4

Detta direktiv träder i kraft den 1 januari 1996.

Artikel 5

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den 18 oktober 1995.

På kommissionens vägnar

Karel VAN MIERT

Ledamot av kommissionen

(1) EGT nr L 192, 24.7.1990, s. 10.

(2) EGT nr L 268, 19.10.1994, s. 15.

(3) EGT nr C 213, 6.8.1993, s. 1.

(4) EGT nr C 150, 31.5.1993, s. 39.

(5) Rec. (1991) I-1271, stycke 51.

(6) EGT nr L 165, 19.6.1992, s. 27.

(7) EGT nr L 181, 15.7.1994, s. 40.