Kommissionens beslut

av den 17 oktober 2001

om att en koncentration är oförenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalet

(Ärende nr COMP/M.2187 - CVC/Lenzing)

[delgivet med nr K(2001) 3121]

(Endast den engelska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2004/237/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 57 i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1310/97(2), särskilt artikel 8.3 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 22 juni 2000 om att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha gett de berörda företagen tillfälle att yttra sig över kommissionens invändningar,

med beaktande av yttrandet från Rådgivande kommittén för koncentrationer(3),

med beaktande av förhörsombudets slutrapport i detta ärende(4), och

av följande skäl:

(1) Den 4 maj 2001 mottog kommissionen en anmälan enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 4064/89 (nedan kallad "koncentrationsförordningen") om en föreslagen koncentration genom vilken CVC Capital Partners Group Ltd (nedan kallad "CVC") indirekt uppnår aktiemajoritet i det österrikiska företaget Lenzing AG (nedan kallad "Lenzing") i den mening som avses i artikel 3.1 b i koncentrationsförordningen genom förvärv av aktier.

(2) Efter att ha granskat anmälan drog kommissionen slutsatsen att den anmälda transaktionen omfattas av koncentrationsförordningen i dess ändrade form och ställde sig allvarligt tvivlande till huruvida transaktionen var förenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalet.

(3) Efter ingående undersökningar av ärendet har kommissionen dragit slutsatsen att den föreslagna företagskoncentrationen skulle kunna skapa eller förstärka en dominerande ställning, till följd av vilken en effektiv konkurrens på den gemensamma marknaden och EES-avtalets funktion skulle begränsas på ett märkbart sätt.

I. PARTERNA

(4) CVC tillhandahåller konsulttjänster till och förvaltar investmentfonder. Koncernen innehar aktiemajoriteten i över 70 dotterbolag. Bland dessa återfinns koncernen Acordis(5), som är verksam inom konstfibrer och specialmaterial för industriella, textila och medicinska ändamål samt för hygienändamål.

(5) Lenzing är verksamt inom marknadsföring och tillverkning av konstgjorda cellulosafibrer för textila och icke-textila ändamål, inom maskinteknik samt inom tillverkning av plastfilm och papper.

II. TRANSAKTIONEN

(6) För att CVC skall uppnå aktiemajoriteten i Lenzing kommer det österrikiska företaget Zellulosefaser Beteiligungsgesellschaft mbH, som kontrolleras av CVC, att förvärva Bank Austrias majoritetspost i Lenzing. CVC kommer efter detta förvärv även att föra över sitt aktiekapital i vissa av Acordis dotterbolag, inklusive Acordis verksamhet inom stapelviskosfibrer (Cordenka) och Acordis akrylfiberfabriker i Kelheim (Tyskland) och Grimsby (Förenade kungariket), till Zellulosefaser Beteiligungsgesellschaft mbH. Köpeavtalet rörande aktier och konvertibla obligationer av den 14 februari 2001 kommer att löpa ut och bli ogiltigt om inte rättsligt tillstånd erhålls före den [...]*(6).

III. KONCENTRATIONEN

(7) CVC kommer indirekt att uppnå aktiemajoriteten i Lenzing genom den anmälda transaktionen, vilken därför utgör en koncentration enligt artikel 3.1 b i koncentrationsförordningen.

IV. GEMENSKAPSDIMENSION

(8) De berörda företagen har tillsammans en samlad världsomsättning på över 5 miljarder euro (CVC [...]* miljoner år 2000 och Lenzing [...]* miljoner år 2000). Vart och ett av företagen har en samlad omsättning inom gemenskapen på över 250 miljoner euro (CVC [...]* miljoner år 2000, Lenzing [...]* miljoner euro år 2000), men inget av företagen uppnår mer än två tredjedelar av sin samlade omsättning i gemenskapen inom en och samma medlemsstat(7). Den anmälda transaktionen har därför en gemenskapsdimension enligt artikel 1.2 i koncentrationsförordningen. Den utgör även ett samarbetsärende enligt artikel 2.1 c i protokoll 24 till EES-avtalet.

V. FÖRFARANDET

(9) Den 30 maj 2001 erbjöd sig parterna att göra åtaganden i enlighet med artikel 6.2 i koncentrationsförordningen för att den anmälda transaktionen skulle godkännas i den första fasen. Perioden för en första granskning enligt artikel 10.1 i koncentrationsförordningen förlängdes från 4 till 6 veckor till följd av dessa åtaganden.

(10) Den 22 juni 2001 beslöt kommissionen att inleda ett förfarande enligt artikel 6.1 c i koncentrationsförordningen.

(11) Den 9 augusti 2001 överlämnade kommissionen ett meddelande enligt artikel 18 i koncentrationsförordningen och protokoll 21 till EES-avtalet (nedan kallat "meddelandet om invändningar") till den anmälande parten. Efter att ha fått tillgång till kommissionens undersökning den 13 augusti 2001 inkom den anmälande parten den 29 augusti 2001 med ett gemensamt svar från CVC, Acordis och Lenzing på meddelandet om invändningar (nedan kallat "svaret"). CVC meddelade den 21 augusti 2001 kommissionens förhörsombud att man inte avsåg att utnyttja rätten till en formell muntlig utfrågning. Den 11 september 2001 gav kommissionen den anmälande parten kompletterande uppgifter, där kommissionen sammanfattade vissa sakförhållanden från dess undersökning. Den anmälande parten inkom med kompletterande kommentarer till dessa uppgifter genom en skrivelse av den 17 september 2001 (nedan kallad "skrivelsen").

(12) Den 25 september 2001 avgav den anmälande parten kompletterande åtaganden i syfte att skingra den oro beträffande konkurrensen som kommissionen uttryckt i meddelandet om invändningar. En närmare redogörelse för dessa, samt en bedömning, återges nedan (i skäl 254 och följande).

VI. FÖRENLIGHET MED DEN GEMENSAMMA MARKNADEN

A. RELEVANTA PRODUKTMARKNADER

1. INLEDANDE KOMMENTARER

(13) Den anmälda koncentrationen berör fibersektorn, särskilt tillverkning och leverans av konstgjorda stapelfibrer för textila och icke-textila ändamål (de senare går även under benämningen non-wovenändamål). Acordis är verksam inom flera områden inom fibersektorn(8), men det enda område där det sker en konkurrenspåverkande överlappning av företagens verksamheter är inom sektorn för cellulosafibrer framställda ur cellulosa, särskilt stapelfibrer av viskos och lyocell. I och med transaktionen skulle den nya enheten bli världens största leverantör av dessa fibrer. Eftersom parterna i koncentrationen anser att produktmarknaden utgörs av samtliga typer av naturliga och syntetiska stapelfibrer (men däremot inte filamentfibrer) är följande punkter rörande klassificeringen av olika fibrer ägnade att ge en nödvändig bakgrundsinformation.

a) Skillnaden mellan stapelfibrer och filamentfibrer

Stapelfibrer

(14) Globalt svarar stapelfibrerna för ungefär 70 % av efterfrågan på fibrer och har historiskt sett främst använts för textila ändamål. Naturfibrer (förutom silke) är stapelfibrer, det vill säga fibrer av begränsad längd, oavsett om de kommer från djur- eller växtriket. Bomull och ull, som är de två mest använda naturfibrerna, har en stapellängd på cirka 40 mm respektive 70-80 mm. Stapelfibrerna spinns antingen till garn och vävs eller stickas därefter för textila ändamål, eller används för non-wovenändamål, traditionellt såsom filtar eller fyllnadsmaterial i kuddar, sängöverkast med mera, men på senare tid inom ett allt större antal olika tillämpningar.

(15) Konstgjorda stapelfibrer framställs för att efterlikna, men även förstärka, naturfibrernas egenskaper. Det finns två typer av konstgjorda stapelfibrer: cellulosafibrer (såsom viskos och lyocell), som framställs ur cellulosa, och syntetfibrer (såsom polyester, polypropen, polyamid och akryl), som vanligen tillverkas av termoplastiska material. Syntetfibrerna extruderas i en härva och kapas därefter i önskade stapellängder.

Filamentfibrer

(16) De (konstgjorda) ändlösa filamentfibrerna framställs via en helt annorlunda tillverkningsprocess och i annorlunda fabriker än stapelfibrerna. De har andra egenskaper, och tillämpningarna skiljer sig åt. Filamentfibrerna tillverkas i princip utifrån samma cellulosa- eller syntetmaterial som de konstgjorda stapelfibrerna, men de extruderas i ett ändlöst filament, som kan vara flera kilometer långt, och upplindas därefter på en spole. Kvalitetskraven på råmaterialet före extruderingen är betydligt högre (ojämnheter och orenheter måste avlägsnas), och produktionsvolymerna är väsentligt mindre än för stapelfibrerna, vilket leder till att filamentfibrer är dyrare än stapelfibrer(9). Filamentfibrer av viskos används i stor utsträckning som armering i bildäck, till vilket spunna stapelfibrer av viskos inte kan användas eftersom de är långt ifrån lika starka som filamentfibrer.

Kommissionens praxis

(17) Vid tidigare beslut(10) fann kommissionen att stapelfibrer och filamentfibrer tillhörde skilda produktmarknader, och den anmälande parten bestrider inte detta. Dessutom föreligger det inte någon horisontell överlappning mellan parternas verksamheter inom filamentsektorn: endast Acordis-koncernen tillverkar olika typer av konstgjorda filamentfibrer framställda ur cellulosa eller ur syntetiska material.

b) Skillnader i användningsområden och typ av fibrer

(18) Vid en annan grundläggande uppdelning av produkterna inom fibersektorn i samband med tidigare beslut utgick kommissionen ifrån produkternas användningsområden. Kommissionen fann att fibrer för textila och tekniska ändamål samt för golvbeläggningar (mattor) tillhörde skilda produktmarknader(11). Kommissionen fann även att en uppdelning inom dessa produktmarknader borde göras med utgångspunkt i varje enskild typ av fiber(12). Detta förfarande återspeglas även i kommissionens meddelande om gemenskapsreglerna för stöd till syntetfiberindustrin från 1996(13).

c) Parternas definition av produktmarknaden

(19) Parterna anser att den relevanta produktmarknaden omfattar samtliga konstgjorda stapelfibrer (framställda ur cellulosa eller ur syntetiska material) och naturfibrer (förutom silke), inte endast konstgjorda stapelfibrer framställda ur cellulosa. De hävdar att de olika fibrerna i stor utsträckning utgör substitut för varandra, särskilt bomull, viskos och polyester.

2. METOD

(20) Kommissionen har utfört en djupgående marknadsundersökning som omfattade både parternas kunder, såväl direkta kunder som kunder längre fram i produktionskedjan, parterna själva och parternas konkurrenter. Kommissionen mottog över hundra svar, de flesta från parternas direkta kunder. På basis av denna marknadsundersökning har kommissionen utfört en analys på efterfrågesidan och på utbudssidan av de relevanta frågorna, det vill säga huruvida man bör göra

- en åtskillnad mellan konstgjorda stapelfibrer framställda ur cellulosa (viskos och lyocell), syntetiska stapelfibrer (särskilt polyester och polypropen) och naturfibrer (särskilt bomull),

- en åtskillnad mellan olika typer av konstgjorda stapelfibrer framställda ur cellulosa (viskos och lyocell),

- ytterligare åtskillnader i olika tillämpningsområden och mellan kundgrupper.

(21) Kommissionen har även utvärderat omfattande information om parternas försäljningsvolymer och priser över flera år och har analyserat priskorrelationer och priselasticiteter.

(22) De fibrer som den anmälande parten anser utgör de främsta substituten för konstgjorda stapelfibrer framställda ur cellulosa är ull, polyester, polypropen (den sistnämnda dock endast i begränsad utsträckning och huvudsakligen för non-wovenändamål). I syfte att definiera den relevanta produktmarknaden kommer kommissionen därför huvudsakligen att undersöka i hur hög utsträckning stapelfibrer av viskos och stapelfibrer av lyocell utgör substitut till dessa fibrer samt graden av utbytbarhet mellan stapelfibrer av viskos och stapelfibrer av lyocell.

Parternas inlagor

Kundernas svarsfrekvens

(23) Parterna hävdar i sitt svar(14) att svarsfrekvensen i kommissionens marknadsundersökning är betydligt lägre än 50 % och att kommissionens undersökning därför inte är representativ för marknadsreaktionen i stort.

(24) Kommissionen vidhåller emellertid att marknadsundersökningen utgör en tillförlitlig grund för dess bedömning av den anmälda transaktionen. Det är framför allt från parternas direkta kunder inom EES som en hög svarsfrekvens är nödvändig för att man ska kunna bedöma effekterna av den anmälda transaktionen på den europeiska marknaden, och denna frekvens överstiger med god marginal 50 % både i absoluta tal och i procent av parternas försäljningsvolymer. Dessutom bör det noteras att kommissionens marknadsundersökning omfattar både små och stora kunder inom samtliga verksamhetsgrenar i parternas relevanta verksamheter. Resultatet av kommissionens undersökning kan därför anses representativt. Den låga svarsfrekvensen bland de kunder som befinner sig utanför EES samt från kunder längre fram i produktionskedjan, vilka endast tagits som ett komplement i marknadsundersökningen, påverkar inte representativiteten hos kommissionens undersökning(15).

Metod vid tillämpningen av SSNIP-testet

(25) Den anmälande parten hävdar i sin skrivelse(16) att kommissionens metod vid tillämpningen av SSNIP-test(17) innehöll ett grundläggande fel och att kommissionens metod i frågorna 8-15 i Fas II-enkäten till kunderna var felaktig(18). Enligt den anmälande parten leder ett hypotetiskt test av detta slag till ett subjektivt resultat som oundvikligen är godtyckligt och saknar tillförlitlighet. Den anmälande parten hävdar att det inte klart framgick av kommissionens frågor till parternas kunder att en ökning av priset på en fiber skulle betraktas relativt priset på övriga fibrer, och att det i frågorna inte angavs någon tidsram för omläggningen i kundernas verksamhet; enligt den anmälande parten skulle en tidsram på minst ett år ha varit lämplig. Den anmälande parten hävdar vidare att enkäten inte innehöll något valalternativ rörande en volymminskning av den viskos- och lyocellbaserade tillverkningen. Slutligen hävdar den anmälande parten att kommissionen borde ha begärt empiriska data rörande i vilken utsträckning kunderna i det förgångna minskat viskos- och lyocellkonsumtionen på grund av bestående relativa förändringar i prisskillnaderna mellan viskos och lyocell och andra fibrer.

(26) Kommissionen vidhåller emellertid att marknadsundersökningen, särskilt de frågor som ställts till parternas kunder under Fas II-undersökningen, utgör en tillförlitlig och objektiv grund för en definition av de relevanta produktmarknaderna och för en konkurrensbedömning av den anmälda transaktionen. Tillämpningen av SSNIP-testet i detta sammanhang ligger helt i linje med kommissionens praxis(19). Det bör särskilt påpekas att SSNIP-testet per definition är hypotetiskt. Dessutom förutsätter testet i allmänhet en bestående prisökning, vilket utesluter tillfälliga prisvariationer. Följaktligen hänvisade kommissionens enkät uttryckligen till "bestående" prisökningar. Om en konkret tidsram hade angivits hade denna varit godtycklig, och parterna har inte angivit några skäl till varför de anser att en tidsram på "minst ett år" för en omläggning i verksamheten vore lämplig.

(27) Det framgick även tydligt i de frågorna till parternas kunder att den bakomliggande hypotetiska ökningen av priset på stapelfibrer av viskos och lyocell skulle betraktas mot bakgrund av andra, alternativa fibrer; kommissionen frågade uttryckligen kunderna om de skulle "använda andra typer av fibrer i stället" eller "gå över från stapelviskos eller lyocell till andra typer av fibrer"(20). Av det som sägs ovan framgår tydligt att kommissionens marknadsundersökning avsåg hypotetiska, relativa prisskillnader mellan lyocell, stapelviskos och andra typer av fibrer. Parterna bör även notera att frågorna avsåg en ökning av priset på stapelviskos och lyocell, av vilket tydligt framgår att priserna på de övriga fibrer som frågan hänvisar till förutsätts vara oförändrade.

(28) Vidare innehöll kommissionens enkät, till skillnad från den anmälande partens inlagor, en fråga rörande volymminskning i den viskos- och lyocellbaserade tillverkningen. Kunderna ombads uppge med hur mycket de skulle minska sin totala stapelviskos- eller lyocellkonsumtion i fall av en prisökning i varje enskilt fall(21).

(29) Slutligen noterar kommissionen att bedömningen inte endast grundar sig på en analys av en hypotetisk övergång till andra fibrer, utan även på empiriska data rörande marknadsrörelser i det förgångna. Kommissionens analys av priskorrelationer (se skäl 72 och följande) syftade till att etablera substitutionsmönster i det förgångna utifrån empiriska data tillhandahållna av parterna själva. (Det är värt att notera att parternas invändningar rörande tillämpningen av statistiska metoder, såsom korrelationer, på äldre data - vilket behandlas i nästa avsnitt - strider mot deras krav i skrivelsen på att data från tidigare praxis bör användas, vilka kräver en analys för att kunna användas.).

Användningen av korrelationsdata

(30) Parterna hävdar slutligen i sitt svar(22) att kommissionen i meddelandet om invändningar har överdrivit betydelsen av korrelationsdata på bekostnad av konkreta exempel på övergångar. Kommissionen delar emellertid inte parternas åsikt och kommer nedan att kommentera användningen av korrelationsdata och byte till andra fibrer (se skälen 78-79 och 110-114).

3. DEN GRUNDLÄGGANDE SKILLNADEN MELLAN STAPELFIBRER AV VISKOS, STAPELFIBRER AV LYOCELL, BOMULL, POLYESTER OCH POLYPROPEN

(31) Marknadsundersökningen har visat att en grundläggande uppdelning av fibrerna i stapelfibrer av viskos, stapelfibrer av lyocell, bomull, polyester och polypropen är nödvändig.

a) Utbytbarhet på efterfrågesidan

(32) Två produkter är substituerbara om den direkta kunden anser att ett byte från den ena produkten till den andra på relativt kort tid är en realistiskt och rationellt i fall av en liten men märkbar, bestående ökning av priset på den ena produkten. Produkterna måste utgöra tänkbara alternativ till varandra ur ekonomisk och teknisk synvinkel(23). Kommissionen medger att olika typer av fibrer i begränsad utsträckning utgör substitut för varandra, men graden av utbytbarhet på efterfrågesidan mellan konstgjorda cellulosafibrer och andra fibrer, och mellan de två huvudtyperna av cellulosafibrer (viskos och lyocell), är inte tillräckligt hög för att kommissionen skall dra slutsatsen att de tillhör samma produktmarknad. Denna slutsats bekräftas av marknadsundersökningen:

Stapelfibrer av viskos

Olika produktegenskaper

(33) Viskosstapelfibrer är en produkt med specifika egenskaper som gör att den skiljer sig från övriga fibrer. I kommissionens marknadsundersökning framhöll ett stort antal kunder dessa egenskaper. Stapelviskosfiberns främsta egenskap är dess höga fukt- och vätskeupptagningsförmåga, som överträffar samtliga andra fibrer som den anmälande parten betraktar som nära substitut, det vill säga bomull, polyester och polypropen. Denna egenskap gör att stapelviskos lämpar sig för en rad ändamål, både på det textila området (på grund av dess höga komfort) och på non-wovenområdet (artiklar för hushållsbruk, medicinska tillämpningar, hygienprodukter och tekniska produkter, såsom filter och substrat för syntetläder)(24).

(34) En egenskap som skiljer stapelviskos från polyester och polypropen är dess biologiska nedbrytbarhet, som särskilt är relevant vid engångsprodukter av non-wovenmaterial. Jämförd med bomull är stapelviskosfiberns mjukhet och fall särskilt relevant för textila ändamål(25). Dessutom har stapelviskos särskilda färgningsegenskaper som särskiljer den från bomull och polyester, både i textila tillämpningar och non-woventillämpningar.

(35) Å andra sidan har stapelviskos särskilda produktegenskaper som gör den mindre lämplig för vissa ändamål. Den stora töjningen och låga dragspänningen i vått tillstånd gör till exempel ren stapelviskos olämplig för maskintvätt. Stapelviskos är lätt att bereda och är därför populär i blandningar, både med bomull och polyester, vilket tar till vara fibrernas styrka och minimerar deras svagheter. Detta kan i sig själv anses vittna om stapelviskosfiberns särskilda egenskaper, särskilt med tanke på att stapelviskos är dyrare än övriga fibrer(26): om stapelviskos inte tillförde ett mervärde till produkten, skulle den inte användas med tanke på det höga priset.

Trögrörlig efterfrågan

(36) Av kommissionens marknadsundersökning framgår att utbytbarheten på efterfrågesidan mellan stapelviskos och andra fibrer inte är tillräckligt hög för att de skall anses tillhöra samma relevanta marknad. Merparten av de intervjuade kunderna uppger att de över huvud taget inte har möjlighet att byta ut stapelviskos mot en annan fiber i sin tillverkning. Enligt svaren skulle vissa kunder tvingas upphöra tillverkningen av den aktuella produkten, och det stora flertalet kunder skulle över huvud taget inte göra några som helst förändringar i fall av en ökning av priset på stapelviskos med 5-10 %. Den vanligaste orsaken till att ingen substitution skulle äga rum angavs vara dels stapelviskosfiberns specifika egenskaper, dels kundkrav längre fram i produktionskedjan.

(37) Parterna hävdar även i sitt svar(27) att en majoritet av kunderna (52 %) angett att de skulle minska volymen i fall av en liten men bestående prisökning, att 18 % skulle vidta åtgärder beroende på marknadsvillkoren och att endast 24 % uppgett att de skulle gå över till en annan fiber eller minska volymen. Dessutom hävdar parterna att större hänsyn borde tas till exempel på substitutioner som faktiskt ägt rum(28).

(38) Kommissionen har beaktat dessa argument men står fast vid den ursprungliga slutsatsen utifrån marknadsundersökningen. För det första bör det noteras att parternas metod vid beräkningen av dessa siffror är inte övertygande, eftersom ingen åtskillnad görs mellan svaren på kommissionens Fas I-enkät och Fas II-enkät, vilket ofrånkomligen leder till dubbelräkning av svaren från vissa kunder som besvarat båda enkäterna. Dessutom skiljer sig frågorna i Fas I- och Fas II-enkäten åt avsevärt och kan därför inte utvärderas gemensamt(29). Det skall även påpekas att svaret varken innehåller absoluta siffror eller exakta referenser till kommissionens undersökning, utan endast procentsatser, och kommissionen kan följaktligen inte kontrollera uppgifterna. Kommissionen kan därför inte ta hänsyn till parternas uppgifter vid bedömningen av den anmälda transaktionen och hänvisar till sin egen analys av substitutionsvolymerna i skäl 40.

(39) För det andra, när det gäller de konkreta exempel på substitutioner (helt eller delvis) som parterna åberopar, förnekar kommissionen inte att vissa kunder byter fibrer. Det bör emellertid noteras att det rör sig om isolerade fall som inte är representativa för marknadsreaktionen i stort enligt kommissionens marknadsundersökning(30).

(40) Dessutom har kommissionen, på basis av (den anonyma) sammanfattningen av kundernas potentiella byten i fall av en liten men bestående prisökning på 10 %(31), viktat kundernas svar i marknadsundersökningen utifrån mängden fibrer som varje enskild kund köpt under år 2000. Av denna analys framgår att en ökning av priset på stapelviskos med 10 % skulle medföra en minskning av parternas försäljning till dessa kunder med mindre än 5 % på grund av byten(32), vilket bekräftar kommissionens slutsats att utbytbarheten på efterfrågesidan mellan stapelviskos och övriga fibrer inte är tillräckligt stor för att de skall anses tillhöra i samma relevanta marknad.

(41) Den anmälande parten hävdar i sin skrivelse att kommissionens analys av de potentiella bytena inte omfattar de kunder som uppger att de skulle minska eller upphöra med sin stapelviskos- eller lyocellbaserade produktion i fall av en ökning av priset på stapelviskos eller lyocell med 5-10 %.

(42) Kommissionen vidhåller emellertid att de kunder som angav att de skulle minska eller upphöra med sin stapelviskosbaserade produktion inte tillhör samma kategori som dem som skulle övergå till andra fibrer. Svaren från de kunder som uppger att de skulle övergå till andra fibrer antyder att det i teorin existerar en bredare produktmarknad, förutsatt att övergången till andra fibrer är tillräckligt omfattande för att en prishöjning på 5-10 % skall vara olönsam, medan svaren från de kunder som uppger att de skulle minska eller upphöra med sin produktion antyder att det inte existerar någon bredare produktmarknad. De sistnämnda kundernas svar antyder att de är starkt beroende av en specifik fibertyp och inte har möjlighet att gå över till andra fibrer i fall av en märkbar och bestående prisökning.

Långsiktiga och kortsiktiga konsumtionstrender

(43) Den anmälande parten hänvisar till långsiktiga trender i stapelfiberkonsumtionen, bland annat en topp i stapelviskoskonsumtionen kring 1970 följd av en nedgång. Parten jämför dessa trender med den kraftiga tillväxten i polyesterkonsumtionen, och med den ökande konsumtionen av syntetfibrer, såsom polypropen(33).

(44) Kommissionen noterar emellertid att den minskande stapelviskoskonsumtionen(34), som varit markant i Europa under 1990-talet, inte i sig själv utgör ett bevis på att det råder en utbytbarhet mellan stapelviskos och andra typer av fibrer. Tvärtom antyder det faktum att stapelviskos funnit nya användningsområden, såsom den blomstrande non-wovensektorn(35), att den skiljer sig från och i otillräcklig grad är substituerbar mot samtliga andra fibrer. Om stapelviskos, som i allmänhet är dyrare än andra fibrer(36), hade varit ett substitut för dessa fibrer, skulle den ha ersatts helt och hållet(37).

(45) Dessutom sker växlingar mellan två fibrer ofta till följd av nya tekniska lösningar och kan därför inte betraktas som ett tecken på att det råder en generell och tillräckligt hög utbytbarhet mellan dessa två fibrer. Detta är särskilt tydligt inom non-wovensektorn. Användningen av stapelviskos till höljen till barnblöjor har nästan upphört på grund av omfattande förändringar av själva produkten, såsom utvecklingen av "allt-i-ett"-blöjan bestående av flera skikt och polymerer med extremt hög absorptionsförmåga. Inom textilindustrin kommer nya spinn- och appreteringstekniker och nya syntet- och cellulosamaterial troligen att få en avgörande inverkan på den framtida fiberanvändningen och fiberkonsumtionen. Emellertid kan inte ett byte från en fiber till en annan i en produkt i samband med en väsentlig förändring av själva produkten ses som en indikation på att båda fibrerna tillhör samma produktmarknad.

(46) Parterna förnekar(38) att det skett några större tekniska förändringar inom spinn- och appreteringssektorn under de senaste åren.

(47) Kommissionen vidhåller emellertid att stora tekniska förändringar har ägt rum inom cellulosafibersektorn i det förgångna och att det även i framtiden kan äga rum tekniska förändringar av avgörande betydelse för fibrernas processbarhet och därmed för fiberkonsumtionen. Kommissionen hänvisar till parternas egen produktutveckling, såsom icke-fibrillerande lyocell, och samarbete med spinnfabriker och textilfärgerier i samband med lyocellproduktionen. Dessutom lämpar sig inte alla fiberkvaliteter lika väl för OE-rotorspinning(39). Även i frånvaron av stora tekniska förändringar kan inte ett byte från en fiber till en annan i en produkt i samband med en väsentlig förändring av själva produkten ses som en indikation på att båda fibrerna tillhör samma produktmarknad.

(48) För det andra: när det gäller användningen av stapelviskos för tillverkningen av non-wovenprodukter hävdar parterna i svaret(40) att den nuvarande kraftiga tillväxten i denna sektor kommer att följas av en lika snabb nedgång. Enligt parterna kommer konkurrerande fibertillverkare och fiberanvändare att övergå till alternativa, billigare fibrer så snart det slutliga användningsområdet för dessa fibrer vuxit sig tillräckligt stort. De kommer att investera i nödvändig teknisk utrustning för att kunna ersätta viskos i produktionen. Enligt parterna är detta ett bevis på viskosfiberns sårbara ställning inom non-wovensektorn.

(49) Kommissionen anser emellertid att parternas argument, såsom de framförs i svaret, inte motsäger kommissionens egna analys. Den punkt där kommissionens och parternas åsikter går isär berör tolkningen av förändringen i fiberanvändningen till följd av den tekniska utvecklingen. Kommissionen hävdar att nya tekniska lösningar, som endast har en inverkan på medellång eller lång sikt, inte utgör en indikation på att stapelviskos och andra fibrer tillhör samma produktmarknad. Nya tekniska lösningar som kan leda till en utveckling av alternativa, billigare fibrer är alltid förknippade med stor osäkerhet, och under alla omständigheter blir deras inverkan endast märkbar på medellång eller lång sikt. Även om de nuvarande stapelviskoskunderna har de nödvändiga ekonomiska förutsättningarna att främja en produktutveckling i syfte att i framtiden kunna gå över till alternativa, billigare fibrer, kan de inte lägga om verksamheten innan några nya tekniska lösningar framkommit. Enligt kommissionens marknadsundersökning finns det inget som tyder på att det kommer att ske en övergång från stapelviskosvara till andra fibrer på kort sikt till följd av den tekniska utveckling som äger rum i dag eller som kommer att äga rum inom en överskådlig framtid(41).

(50) Ett resonemang liknande det rörande den tekniska utvecklingen kan appliceras på den modedrivna utvecklingen, givetvis med det undantaget att mode till skillnad från teknisk utveckling endast berör kortsiktiga förändringar i konsumtionsmönstren. De fibertyper och fiberblandningar som används för tillverkningen av ett specifikt klädesplagg kan variera från år till år beroende på modetrender. Andra typer av blandningar eller fibrer utgör inte fullgoda substitut i fall av en modeväxling, eftersom produkterna som tillverkas av dessa fibrer inte anses moderiktiga och därför inte efterfrågas. I kommissionens marknadsundersökning antyder ett påfallande stort antal av textilkundernas svar att mode har en väsentlig effekt på stapelviskoskonsumtionen(42).

(51) Parterna hävdar i sitt svar(43) att kommissionen inte tar tillräckligt stor hänsyn i sin bedömning till "valuta för pengarna-konkurrensen" mellan fibrer. Dessutom hävdar parterna att mode är ett övergående fenomen.

(52) Kommissionen vidhåller emellertid sin analys. För det första bör det noteras att parterna själva medger att kunderna "inte endast bedömer prisskillnaderna mellan olika plagg, utan tittar på såväl priser, estetiska och funktionella egenskaper, stil med mera" vid sitt val av ett specifikt plagg(44). Detta bekräftar kommissionen åsikt att valet av fibrer inte främst beror på priset. För det andra delar kommissionen parternas åsikt rörande modets huvudsakligen övergående karaktär och anser att detta faktum bekräftar analysen rörande den begränsade utbytbarheten mellan olika fibrer i ett givet ögonblick.

(53) Av detta kan man dra slutsatsen att kundernas val av stapelviskos inte främst styrs av prishänsyn, utan snarare på stapelviskosfiberns specifika egenskaper, produktinnovation och konsumentpreferenser vid i ett givet ögonblick(45). Endast substitution kan inte anses tillräckligt för att en potentiell prishöjning skall betraktas som olönsam av en hypotetisk monopolist.

Lyocell

(54) Parterna hävdar även att det inte finns någon specifik produktmarknad för lyocell. De gör gällande att lyocell fortfarande saknar produktmarknad och därför bör betraktas som ett substitut för andra fibrer, särskilt för stapelviskos, men även för bomull och polyester. Denna uppfattning har inte bekräftats av kommissionens marknadsundersökning och analys av priskorrelationer.

(55) Stapelfibrerna av lyocell (nedan kallade "lyocell")(46) uppvisar tvärtom specifika produktegenskaper som klart skiljer dem från stapelviskos. Bland egenskaperna märks särskilt den höga dragspänningen, både i vått och torrt tillstånd, och den låga krympningsbenägenheten i vatten, vilka möjliggör minimal krympning och förluster i finish i samband med tvätt.

(56) Lyocell används ofta i blandningar med andra fibrer, såsom viskos, lin, bomull, polyamid och polyester. Hittills har de särskilda egenskaperna endast utnyttjats av tillverkare av märkesprodukter av hög kvalitet(47), trots att lyocell i dag är betydligt dyrare än samtliga andra fibrer i kommissionens undersökning(48). För tillverkningen av lyxjeans, en av lyocells främsta tillämpningar, anses stapelviskos fullständigt olämplig.

(57) På liknande sätt kan de textila tillämpningarna tjäna som illustration för att lyocells egenskaper skiljer sig från bomullens. Trots ett betydligt högre pris används lyocell till exempel för tillverkningen av vissa typer av jeans, eftersom tyget blir mjukare och får bättre fall. Dessutom överträffar lyocell bomullen i fråga om dragstyrka i torrt tillstånd och vätskeupptagning.

(58) Jämfört med syntetfibrerna har lyocell en hög fuktupptagningsförmåga, som kommer från dess cellulosaegenskaper och ger en komfort i textila tillämpningar som inte syntetfibrer förmår att ge. Dessutom är lyocell liksom övriga cellulosa- och naturfibrer bilogiskt nedbrytbar, vilket klart skiljer den från samtliga de syntetfibrer som enligt parterna utgör fullgoda substitut. Biologisk nedbrytbarhet är relevant, i synnerhet när det gäller engångsprodukter av non-woven, vilket även har uppgivits i samband med kommissionens marknadsundersökning.

(59) Slutligen har lyocell en mycket speciell egenskap som särskiljer den från samtliga övriga konventionella fibrer: tendensen att fälla fibriller(49). Denna egenskap kan å ena sidan utgöra en nackdel, eftersom den dels kräver en speciell spinn- och färgningsteknik, dels bidrar till en förgråning vid upprepad tvättning. Å andra sidan kan denna egenskap utnyttjas för att tillverka ett unikt tyg med överlägsen drapering och exceptionellt mjuk yta - den så kallade peachskin-effekten. Ingen annan fiber har dessa egenskaper i någon nämnvärd utsträckning.

(60) Parterna hävdar i sitt svar(50) att kommissionens meddelande om invändningar har förbigått det faktum att bomull är lyocells främsta konkurrent. Vidare har kommissionen enligt parterna begått ett faktafel då den hävdar att andra fibrer inte kan ersätta lyocells specifika egenskaper, särskilt dess tendens att fibrillera; de hänvisar till anteckningar från Acordis kundkontakter och bifogar tygprover.

(61) Kommissionen delar inte parternas åsikt, utan står fast vid sin analys. För det första skall det påpekas att konkurrensförhållandet mellan lyocell och andra fibrer har varit ett huvudtema både i kommissionens marknadsundersökning och priskorrelationsanalys (se skäl 74).

(62) För det andra noterar kommissionen att de exempel på substitution av fibrer bland kunderna som parterna anger i bilaga 9 till svaret inte är representativa för den allmänna kundresponsen på marknadsundersökningen. Kommissionen förnekar inte att substitution sker i viss utsträckning men anser inte att dessa exempel på substitutioner är tillräckliga för att inkludera lyocell i en större produktmarknad omfattande andra typer av fibrer (se skälen 63 och 67).

(63) Kommissionens marknadsundersökning bekräftar att det inte råder en tillräcklig utbytbarhet på efterfrågesidan mellan lyocell och andra fibrer för att de skall anses tillhöra samma relevanta marknad. Det stora flertalet kunder uppgav att de inte hade möjlighet att byta ut lyocell i sina produkter över huvud taget. Av svaren framgår att vissa kunder skulle bli tvungna att upphöra med tillverkningen i fråga och att de allra flesta kunder helt enkelt inte skulle göra några förändringar alls i fall av en ökning av priset på lyocell med 5-10 %. De vanligaste skälen till att inte gå byta till en annan fiber var lyocells specifika produktegenskaper och kraven från kunder längre fram i produktionskedjan(51).

(64) Parterna hävdar i sitt svar(52) att kommissionens tolkning av de direkta kundernas reaktion är subjektiv. Parterna hävdar att andelen direkta kunder inom lyocellsegmentet som angav att de inte skulle minska volymen endast uppgick till 11,5 %.

(65) Kommissionen står emellertid fast vid sina slutsatser från marknadsundersökningen. För det första bör det noteras att parternas metod vid beräkningen av siffrorna är inkonsekvent, eftersom den inte gör åtskillnad mellan svaren på kommissionens Fas I-enkät och Fas II-enkät, vilket ofrånkomligen leder till dubbelräkning av svar från vissa kunder som besvarat båda enkäterna. Dessutom skiljer sig frågorna i Fas I- och Fas II-enkäten avsevärt åt och kan därför inte utvärderas gemensamt. Dessutom har parterna misstolkat vissa kundreaktioner på kommissionens undersökning och inkluderat dessa i sin egen analys(53). Kommissionen kan därför inte ta hänsyn till parternas uppgifter vid bedömningen av den anmälda transaktionen

(66) Slutligen: när det gäller de konkreta exempel på byten (helt eller delvis) som parterna åberopar, förnekar inte kommissionen att det förekommer att kunder byter fibrer. Det bör emellertid påpekas att det rör sig om isolerade fall som inte är representativa för marknadsreaktionen i stort enligt kommissionens marknadsundersökning(54).

(67) Dessutom har kommissionen, utifrån den anonyma sammanfattningen av kundernas potentiella byten i fall av en liten men bestående prisökning på 10 %(55), viktat kundernas svar i marknadsundersökningen enligt mängden fibrer som varje enskild kund köpt under 2000. Av denna analys framgår att en ökning av priset på lyocell med 10 % skulle medföra en minskning av parternas försäljning till dessa kunder med omkring 15 % (för kunder utanför EES) eller under 10 % (för samtliga kunder, både innanför och utanför EES) på grund av substitution(56). En minskning av försäljningen med 10-15 % på grund av substitution kan inte anses tillräckligt hög för att en prishöjning skall bli olönsam.

(68) Detta stämmer även om den nuvarande överkapaciteten tas med i beräkningen, eftersom parterna skulle kunna vidta strategiska åtgärder, såsom att stänga fabriker (eller enskilda produktionslinjer) eller "lägga dem i malpåse" och därigenom minska de fasta kostnaderna. De rörliga kostnaderna skulle hur som helst kunna minskas genom en produktionsminskning, och de ökade kostnaderna på grund av prisökningarna skulle kompensera mer än väl för intäktsförlusterna på grund av substitutionen på efterfrågesidan(57). Produktionsminskningar med betydligt mer än 10 % kan därför vara lönsamma i fall av en prishöjning på 10 %.

b) Utbytbarhet på efterfrågesidan

(69) Någon utbytbarhet förekommer inte på efterfrågesidan mellan syntetfibrer och konstgjorda cellulosafibrer; dessa fibrer framställs av helt olika råmaterial, via helt olika produktionsprocesser och i olika fabriker.

(70) Likaledes råder det inte någon substitutionsmöjlighet på efterfrågesidan mellan lyocell och stapelviskos. Både stapelfibrer av viskos och lyocell är konstgjorda cellulosafibrer, men lyocell och stapelviskos tillverkas i skilda fabriker, och framställningen av lyocell sker via en helt annan produktionsprocess, en spinnprocess där framställningen av fibern sker genom direkt upplösning av cellulosamassa i organiska lösningsmedel (till skillnad från viskos, som framställs via en kemisk process omfattande slurring och xanthanisering, där mellanledet xantat bildas, som sedan löses upp i natronlut före extrudering genom spinndysan). För framställning av lyocell krävs speciella maskiner och utrustning. Produktionstekniken är i hög grad kapitalintensiv, vilket medför att produktionskostnaden för framställningen av lyocell i dag är betydligt högre än för övriga konstgjorda stapelfibrer framställda ur cellulosa(58). Å andra sidan är tillverkningen av lyocell miljövänlig, särskilt jämfört med framställningen av viskos, eftersom det lösningsmedel för upplösningen av cellulosa (NMMO) och det vatten som används i tillverkningsprocessen för lyocell kan återvinnas i mycket hög utsträckning.

(71) Enligt konkurrenterna skulle en helt ny fabrik behöva anläggas för att möjliggöra en övergång från stapelviskos till lyocell, och en sådan övergång skulle därför medföra betydande kostnader och tidsförluster, något som inte har bestridits av den anmälande parten.

c) Priskorrelationer, korspriselasticiteter

(72) För definitionen av de relevanta produktmarknaderna tar kommissionen i sin beräkning med tillgängliga kvantitativa uppgifter som tål en ytterst noggrann granskning i syfte att fastställa substitutionsmönster i det förgångna(59). I det aktuella fallet har kommissionen gjort en analys av priskorrelationerna och korspriselasticiteterna mellan stapelviskos och dess potentiella substitut utifrån de uppgifter om försäljningen per månad som tillhandahållits av parterna i den anmälda koncentrationen. De granskade uppgifterna täcker en tioårsperiod mellan januari 1991 och maj 2001. Resultatet av kommissionens analys stöder slutsatserna rörande separata produktmarknader ovan.

Analys av priskorrelationer: stapelviskos och andra typer av fibrer

(73) Syftet med analysen av priskorrelationer är att mäta en produkts priskänslighet för priset på en annan produkt, som sägs utgöra ett substitut. I det aktuella fallet är syftet att mäta graden av det befintliga konkurrenstrycket på stapelviskos från andra fibrer. Resultatet visar att det inte råder en tillräcklig korrelation mellan å ena sidan stapelviskos och å andra sidan bomull, polyester och polypropen, vare sig i fibertygtillämpningar eller textila tillämpningar, för att de skall anses tillhöra samma relevanta marknad.

(74) Det mått som kvantifierar beroendet i stort mellan två tidsserier av priser, och därigenom anger hur hög utbytbarhet som råder mellan två produkter, kallas korrelationskoefficienten. Korrelationskoefficienten är positiv och ligger per definition mellan 0 och + 1: ju högre grad av korrelation som föreligger mellan två produkter (det vill säga korrelationskoefficienten närmar sig + 1), desto större sannolikhet att det finns en gemensam marknad som omfattar båda produkterna. Av uppgifterna i tabell 1 framgår att det inte finns någon signifikant priskorrelation mellan stapelviskos och bomull, mellan stapelviskos och polyester eller mellan stapelviskos och polypropen. Inte ens det högsta koefficientvärdet (σ = 0,44), som gäller korrelationen mellan stapelviskos och polyester, är tillräckligt högt för att ge fog för att anta att det föreligger en gemensam produktmarknad(60).

Tabell 1

Resulterande värden från kommissionens analys av priskorrelationer för stapelviskos

>Plats för tabell>

Analys av korspriselasticiteter: stapelviskos och andra typer av fibrer

(75) Resultatet ovan rörande definitionen av relevanta produktmarknader stöds även av analysen av korspriselasticiteter. Korspriselasticiteter mäter ändringar i efterfrågan för en given produkt till följd av en förändring av priset på andra produkter och anger följaktligen i hur hög utsträckning produkterna är substitut för varandra sett ur ett efterfrågeperspektiv. I det aktuella fallet avser analysen att mäta förändringar i efterfrågan på stapelviskos till följd av en förändring av priset på bomull, polyester och polypropen. Av resultatet framgår att variationer i priset på bomull, polyester och polypropen inte leder till en signifikant förändring i efterfrågan på stapelviskos, och resultatet utgör därmed en indikation på att stapelviskos tillhör en särskild produktmarknad.

(76) Ju högre elasticitet mellan två produkter (det vill säga ju högre koefficient), desto större sannolikhet att det finns en gemensam produktmarknad som omfattar båda produkterna. I allmänna ordalag betyder en korspriselasticitet på mindre än + 1 att produkterna inte är effektiva substitut för varandra. Av tabell 2 framgår att korspriselasticiteten för stapelviskos, å ena sidan, och bomull, polyester och polyropen, å andra sidan, är nära noll. Dessa produkter kan därför inte anses utgöra substitut för stapelviskos.

Tabell 2

Korspriselasticitet för stapelviskos beräknad av kommissionen

>Plats för tabell>

Analys av priskorrelationen: stapelviskos och lyocell

(77) Korrelationskoefficienterna mellan stapelviskos och lyocell är låga oavsett om textil- eller för non-wovensegmentet avses. Oavsett segment är korrelationen mellan lyocell och stapelviskos låg; den ligger mellan 0,08 och 0,47. Likaledes uppvisar analysen av korrelationerna mellan lyocell och polyester och mellan lyocell och bomull en koefficient på 0,23 respektive 0,6. Även dessa värden är en indikation på olika produktmarknader(61).

Parternas svar

(78) Parterna hävdar i sitt svar(62) att kommissionen överdrivit korrelationsanalysens betydelse och tillförlitlighet i stället för att utföra en fullständig utredning av exempel på substitutioner som faktiskt ägt rum.

(79) Kommissionen finner inte dessa argument övertygande. Bruket av ekonometriska och statistiska tester ligger helt i linje med kommissionens praxis enligt kommissionens tillkännagivande om definitionen av relevanta marknader(63). Kommissionens definition av produktmarknaden bygger dessutom inte endast på analysen av priskorrelationer och korspriselasticiteter. Såsom förklaras ovan (i skäl 72) utgör endast dessa analyser ett stöd för kommissionens slutsats om skilda produktmarknader, som fattats på grundval av substitutionsfaktorer på efterfråge- och utbudssidan och följaktligen på grundval av avsaknaden av konkreta exempel på substitutioner (se skälen 32-71).

d) Slutsats

(80) Av ovanstående skäl drar kommissionen slutsatsen att stapelviskos och lyocell inte tillhör samma produktmarknad(64) och att stapelviskos och lyocell inte heller tillhör en övergripande produktmarknad för stapelfibrer omfattande, förutom stapelviskos och lyocell, bomull, polyester och polypropen.

4. DE RELEVANTA PRODUKTMARKNADERNA PÅ OMRÅDET FÖR STAPELFIBRER AV VISKOS: STAPELVISKOSVARA OCH SPECIALFIBRER

(81) Marknadsundersökningen visar att det måste göras ytterligare uppdelningar av stapelviskossegmentet. Ett flertal relevanta produktmarknader kan urskiljas utifrån skillnader i fiberegenskaper och fibertillämpningar. I synnerhet bör åtskillnad göras mellan stapelviskosvara och specialfibrer, och inom de sistnämnda mellan substansfärgade stapelviskos och stapelviskos för tamponger.

a) Stapelviskosvara

Efterfrågesidan: två huvudsakliga kundgrupper

(82) Stapelviskosvara används både till textila ändamål (spinning) och non-wovenändamål. Fibrer för textila ändamål köps av spinnerierna(65), och fibrer för fibertygsändamål vanligen köps av stapelvarutillverkarna(66).

(83) Sett ur ett efterfrågeperspektiv visar kommissionens marknadsundersökning att det råder vissa behovsskillnader hos dessa kundgrupper. De fibrer som används för textila ändamål skiljer sig i viss mån fysiskt från de fibrer som är avsedda för non-wovenändamål. På grund av särskilda krav inom tillverkningsprocessen längre fram i produktionskedjan kan kunderna inom textilsektorn endast under mycket särskilda omständigheter använda fibrer avsedda för fibertygstillämpningar och vice versa. Av estetiska skäl levereras stapelviskosvara för textila tillämpningar vanligtvis i bjärt utförande, medan stapelviskos för fibertygsändamål levereras i mer dämpat utförande.

Tillräcklig utbytbarhet på utbudssidan

(84) Kommissionens marknadsundersökning pekar inte desto mindre på att det råder en tillräckligt hög grad av utbytbarhet på efterfrågesidan för att båda typerna av stapelviskos skall anses tillhöra samma relevanta marknad. Tillverkningen av fibrer för textil- och non-woventillämpningar kan göras vid samma produktionslinjer. Det finns i dag fem stapelviskosvaruproducenter med verksamhet inom EES(67), och de tillverkar fibrer för båda tillämpningsområdena och kan lätt växla mellan stapelviskosvara för textila tillämpningar och för non-woventillämpningar utan större kostnader, risker eller anpassningstider.

Slutsats

(85) Trots skillnaderna på efterfrågesidan, vilka talar för att det finns flera marknadssegment, anser kommissionen att den relevanta produktmarknaden inte är snävare än marknaden för stapelviskosvara(68).

b) Substansfärgade stapelfibrer av viskos

(86) Till skillnad från stapelviskosvara, som säljs i blekt eller råvitt utförande, är substansfärgad stapelviskos speciell så till vida att den redan färgas i polymermassan, det vill säga innan fibern bildas genom att pumpas genom spinndysan.

(87) Den anmälande parten hävdar att råvit stapelviskosvara utgör ett substitut för substansfärgad stapelviskos, eftersom den förra även kan färgas längre fram i tillverkningsprocessen. Denna uppfattning stöds emellertid inte av kommissionens marknadsundersökning. Tvärtom talar undersökningen för att det råder en skillnad mellan stapelviskosvara och substansfärgad stapelviskos.

Låg utbytbarhet på efterfrågesidan

(88) Sett ur ett efterfrågeperspektiv bör det noteras att det stora flertalet av de kunder som besvarade kommissionens enkät och som använder substansfärgade fibrer har angett att de inte skulle byta till råvit stapelviskosvara i fall av en liten men bestående ökning av priset på substansfärgad stapelviskos med 5-10 %. De kunder som köper substansfärgad stapelviskos är främst motvilliga mot att byta av pris- och kvalitetsskäl.

(89) De kunder som intervjuats av kommissionen uppger att substansfärgad stapelviskos, till skillnad från fibrer som färgas längre fram i tillverkningsprocessen, har överlägsen färgbeständighet, särskilt när den utsätts för solljus (ljusbeständighet). Dessutom nämndes att det skulle krävas betydande investeringar för färgning av fibrer längre fram i tillverkningsprocessen(69). Det påpekades även att substansfärgad stapelviskos är absolut nödvändigt för vissa tillämpningar, särskilt i färgade torkdukar för hushållsbruk och vissa typer av effektgarner (tvåfärgade garner)

(90) Prisfaktorer utpekas även av ett stort antal av de kunder som besvarat kommissionens enkät. Å ena sidan är genomsnittspriset på substansfärgad stapelviskos för textila ändamål och non-wovenändamål omkring [...]* % högre(70) än priset på ofärgad stapelviskosvara för textila ändamål och non-wovenändamål, eftersom tillverkningen av substansfärgad stapelviskos är mer arbetsintensiv och kräver särskild rengöring vid byte mellan olika färger. Å andra sidan anses ändå substansfärgad stapelviskos vara billigare än stapelviskosvara, som färgas längre fram i tillverkningsprocessen, också i fall av en hypotetisk ökning av priset på substansfärgad stapelviskos med 5-10 %.

(91) Parterna hävdar i sitt svar(71) att skillnaderna när det gäller de justerade priserna efter färgning mellan substansfärgade och ofärgade (écru) fibrer är lägre än det värde som uppges av kommissionen. Parterna anger värden mellan [...]*.

(92) Kommissionen vidhåller emellertid att det är en märkbar prisskillnad mellan substansfärgade fibrer och ofärgade (écru) fibrer av stapelviskosvara. När det sedan gäller synpunkterna på färgämneskostnaderna förklaras bristen på överensstämmelse mellan siffrorna i parternas svar och kommissionens siffror i meddelandet om invändningar av att parterna även drar ifrån högre kostnader för löner och avfall vid substansfärgade fibrer. Kommissionens resonemang bygger emellertid inte på de båda produkternas skilda kostnadsstrukturer på utbudssidan, utan på uppfattningen på efterfrågesidan att bland kunderna att det är dyrare att färga fibrer längre fram i tillverkningsprocessen. Detta har inte ifrågasatts av parterna i deras svar.

Låg grad av utbytbarhet på utbudssidan

(93) Det finns dessutom hinder på utbudssidan mot byte av fibrer. Två europeiska företag som för närvarande inte tillverkar substansfärgade fibrer har uppgivit att en liten men bestående ökning av priset på substansfärgad stapelviskos med 5-10 % inte skulle utgöra ett tillräckligt incitament för att de skulle lägga om produktionen till substansfärgad stapelviskos. Det skulle även krävas kompletterande investeringar i särskild teknik för blandning, testning och insprutning av färgämnen, och för efterbehandling och torkning(72). Dessutom uppgav vissa av konkurrenterna att en produktionen av substansfärgad stapelviskos, som kännetecknas av korta serier, inte vore ekonomiskt genomförbar trots en prishöjning med 5-10 %.

Priskorrelationsanalys

(94) Ytterligare belägg för förekomsten av en separat marknad för substansfärgad stapelviskos ges av kommissionens analys av priskorrelationen (se skälen 107-109 och tabell 3).

Slutsats

(95) Slutsatsen kan därför dras att stapelviskosvara och substansfärgad stapelviskos tillhör skilda produktmarknader.

c) Stapelviskos till tamponger

(96) Förutom stapelviskosvara och substansfärgad stapelviskos måste stapelviskos till tamponger behandlas för sig. Köparna av denna produkt skiljer sig åt eftersom stapelviskos till tamponger säljs direkt till tillverkare av slutprodukter, medan stapelviskosvara, både för textila ändamål och non-wovenändamål(73), i allmänhet säljs till producenter i mellanled, det vill säga till spinnerier när det gäller textila tillämpningar och till stapelvarutillverkare när det gäller non-woventillämpningar(74).

Skilda produktegenskaper

(97) För det första visar marknadsundersökningen att de fysiska och antibakteriella egenskaper som kännetecknar stapelviskos till tamponger skiljer sig väsentligt från samtliga andra typer av stapelviskos, vilket beror på högre säkerhets-, kvalitets- och lagstiftningskrav. Tillverkarna måste kunna garantera att produkten är mikrobiologiskt ren. Fibrerna måste ha högre jämnhet, absorptionsförmåga och förmåga att hålla kvar vätska. Tampongtillverkarna är överens om att de inte kan använda någon annan typ av stapelviskos, såsom stapelviskosvara för textila ändamål och non-wovenändamål och substansfärgad stapelviskos (se skälen 82-85 och 86-95).

Låg utbytbarhet på efterfrågesidan med bomull

(98) För det andra: parterna i sammanslagningen hävdar att bomull utgör ett substitut för stapelviskos, både vid tillverkning av bomullstamponger av enbart bomull och tamponger bestående av en bomull-viskosblandning, men denna uppfattning stöds inte av kommissionens marknadsundersökning. Samtliga tampongtillverkare har angivit att andelen stapelviskos i deras produkter endast kan minskas till en viss gräns utan att kvaliteten hos produkten påverkas, beroende på stapelviskosens överlägsna vätskeupptagningsegenskaper och förmåga att hålla kvar vätska. Det har till och med i ett fall inträffat att tillverkningen av en helbomullstampong avbrutits av kvalitetsskäl. I fall av en liten med bestående prisökning på 5 % skulle inga tampongtillverkare öka andelen bomull i produkterna. Om priset på stapelviskos till tamponger ökade med 10 % skulle en tillverkare minska andelen viskos med 5-10 % i blandningen och resten av tillverkarna inte ändra någonting på kort- och medellång sikt. En kund har till och med sagt sig överväga en minskning, inte en höjning, av andelen bomull i tamponger oberoende av prisutvecklingen.

(99) Tampongtillverkarna anser att hindren mot byten till andra fibrer är alltför höga, eftersom fibrerna i tamponger måste uppfylla de ovan nämnda kvalitetskraven och rättsligt tillstånd i vissa fall är obligatoriskt. Även tidsåtgången och kostnaderna i samband med ett byte samt riskerna kvaliteten är väsentliga. Dessutom har det angivits att tampongköpare i allt högre grad ställer sig tvekande till att köpa produkter framställda ur genetiskt modifierade råvaror, inklusive genetiskt modifierat bomull. Utrymmet för att ersätta stapelviskos i tamponger med bomull reduceras därmed ytterligare. Slutsatsen från kommissionens marknadsundersökning blir följaktligen att stapelviskos till tamponger inte tillhör samma produktmarknad som bomull. Denna slutsats bekräftas även av kommissionens priskorrelationsanalys (se skälen 107-109 och tabell 3).

Låg utbytbarhet på efterfrågesidan med stapelviskos till bomull (vadd)

(100) För det andra hävdar en av parterna i koncentrationen att bomull (vadd) utgör ett substitut för stapelviskos till tamponger, och exempel ges på en tampongtillverkare som påstås använder samma typ av stapelviskos för tillverkning av tamponger och av bomull(75).

(101) Det är visserligen möjligt att använda stapelviskos till tamponger för tillverkning av bomull (vadd) avsett för produkter för personlig hygien, men utbytbarheten i det omvända fallet är inte tillräckligt hög mellan de båda fibertyperna för att de skall anses tillhöra samma relevanta marknad. Tvärtom har marknadsundersökningen visat att endast en tampongtillverkare skulle använda fibrer avsedda för bomull (vadd) i sin tamponger beroende på skilda produktegenskaper och på de striktare kliniska och mikrobiologiska kraven på tamponger. Fibrer avsedda för tillverkning av bomull tillhör därför inte samma produktmarknad som stapelviskos till tamponger, oavsett om de är av bomull eller viskos.

Låg utbytbarhet på utbudssidan med andra typer av stapelviskosfibrer

(102) För det tredje hävdar parterna att det råder en tillräckligt hög utbytbarhet på utbudssidan med andra typer av stapelviskos, och att stapelviskostillverkare därför utan svårighet kan lägga om produktionen till framställning av stapelviskos till tamponger. Denna åsikt finner inte stöd i marknadsundersökningen. En sådan omläggning av produktionen är visserligen genomförbar för en av parternas europeiska konkurrenter, som redan i viss utsträckning tillverkar stapelviskos till tamponger(76), men de återstående två europeiska stapelviskostillverkarna, som för närvarande inte tillverkar stapelviskos till tamponger, har klart angett att de inte skulle gå över till att tillverka denna typ av fiber i fall av en bestående prisökning på 5-10 %. En tillverkare angav som skäl de omfattande investeringar som en sådan övergång skulle innebära(77), och den andra tillverkaren uppgav ekonomiska skäl.

Slutsats

(103) Kommissionen drar därför slutsatsen att stapelviskos till tamponger tillhör en särskild produktmarknad.

d) Stapelviskosfibrer för bomull (vadd) för produkter för personlig hygien

(104) Termerna bomull och vadd används ibland synonymt, men ibland med skilda betydelser, och då betyder "bomull" bomull använt till produkter för personlig hygien och "vadd" stoppning i täckjackor, sovsäckar, bilstolar och så vidare. Stapelviskos till vaddering har inkluderats i siffrorna för (non-woven) stapelviskosvara av parterna(78). Det kan lämnas öppet huruvida stapelviskos till bomull för framställning av produkter för personlig hygien utgör en egen produktmarknad eller tillhör en större marknad. Eftersom denna sektor är så liten gör ett eventuellt tillskott av stapelviskos till bomull för framställning av produkter för personlig hygien inte någon större skillnad för konkurrensbedömningen av marknaden för stapelviskosvara, eftersom den totala försäljningen av bomull för framställning av produkter för personlig hygien i EES svarar för mindre än [1-5 %]* (i volym) av marknaden för stapelviskosvara (omkring [< 10]* kiloton). Den anmälda transaktionen skulle heller inte ha orsakat någon oro rörande konkurrenssituationen om en egen marknad för stapelviskos till bomull för framställning av produkter för personlig hygien hade definierats. Parternas kombinerade marknadsandelar på en sådan marknad skulle inte överskrida 15 %, och därför skulle det inte ens röra sig om en påverkad marknad.

e) Andra stapelviskosfibrer och viskoståga

(105) Både Lenzing och Acordis tillverkar andra specialmaterial av stapelviskos, som inte är substituerbara med någon av de relevanta stapelviskosprodukter som definierats. Lenzings Modal, som är en textilfiber med hög elasticitetsmodul i vått tillstånd och med förstärkt prestanda på det textila området, tillhör en egen marknad(79), och Acordis viskoståga (som tillverkas i tre olika typer: flock, kortskuren och våtlagd) tillhör åtminstone en egen produktmarknad(80). Både faktorer på efterfrågesidan (produkterna skiljer sig helt åt när det gäller egenskaper och när det gäller kundernas uppfattning av fibrerna) och på utbudssidan (produkterna kräver särskilda produktionslinjer, vilket gör att tillverkarna inte kan växla mellan dem och övriga viskosprodukter) stöder denna uppfattning. Frågan om en definition av produktmarknaden för en annan av Lenzings specialfibrer, brandhärdig stapelviskosfiber, kan lämnas öppen eftersom den produceras i alltför små mängder, och bedömningen av den anmälda koncentrationen skulle inte på något sätt förändras om den fördes till samma produktmarknad som stapelviskosvara (den enda produkt för vilken den skulle kunna utgöra ett substitut på utbudssidan). Detta gäller även för en mängd andra specialprodukter som Acordis tillverkar och som säljs i ännu mindre mängder.

(106) Även om separata marknader definierades för dessa specialprodukter skulle ingen av dem utgöra en påverkad marknad, eftersom det inte föreligger någon överlappning mellan parternas verksamheter på någon av dem.

f) Analys av priskorrelationer

(107) Den priskorrelationsanalys som kommissionen utfört stöder slutsatserna ovan rörande relevanta produktmarknader för stapelviskos (se tabell 3).

Tabell 3

Resultatet av kommissionens priskorrelationsanalys för tre produktmarknader på området för stapelviskos. Koefficienterna grundar sig på data som tillhandahållits av parterna

>Plats för tabell>

(108) När det gäller korrelationerna mellan de olika typerna av stapelviskos (stapelviskosvara och substansfärgad stapelviskos) är det högsta värdet 0,7. Kommissionens analys visar att denna koefficient är för hög, eftersom den bygger på gemensamma kostnader och i viss mån på en gemensam trend. Utifrån data för år 2000 som parterna tillhandahållit var kostnaden för substansfärgad stapelviskos till [i genomsnitt 75 %]* gemensam med stapelviskosvara. Båda produkternas prisserier förutbestäms i hög grad av dessa gemensamma kostnader, eftersom kostnaderna uppgår till över [ > 75 %]* av nettopriset för båda produkterna. Korrelationskoefficienten i kommissionens analys är därför inte resultatet av ett konkurrensförhållande mellan de båda produkterna, utan av gemensamma influenser(81).

(109) När det gäller korrelationerna mellan stapelviskosvara och substansfärgad stapelviskos (upp till 0,76) ligger de under den nivå som i allmänhet anses utgöra en indikation på att det finns en större produktmarknad(82). Det kan emellertid uppstå en alltför hög korrelation om priserna på båda produkterna utsätts för gemensamma influenser. I det aktuella fallet framgår det av kommissionens analys att korrelationskoefficienterna är alltför höga beroende på en gemensam trend, inte beroende på ett konkurrensförhållande mellan de båda produkterna(83).

(110) Parterna hävdar i sitt svar(84) att större hänsyn borde tas till exempel på substitutioner som faktiskt ägt rum än till korrelationsdata. Dessutom anser parterna att det finns inkonsekvenser och svagheter i kommissionens korrelationsanalys. De påpekar i synnerhet

- att kommissionen anger att korrelationen mellan viskos och polyester (HP) endast är 0,44 på ett ställe i meddelandet om invändningar, men 0,76 på ett annat ställe meddelandet om invändningar(85),

- att transaktionsdata borde användas i korrelationsanalysen(86),

- att dataperiodiciteten var olämplig(87),

- att både tillfälliga och beständiga prisförändringar måste analyseras(88).

(111) Kommissionen finner emellertid att analysen av priskorrelationer och korspriselasticiteter i det aktuella fallet utgör ett tillförlitligt stöd för slutsatsen om definitionen av de relevanta produktmarknaderna.

(112) För det första, rörande den allmänna kritiken av kommissionens tillämpning av denna typ av analys i marknadsdefinitionen, bör följande påpekas:

- Såsom förklaras ovan (se skäl 79) har kommissionen inte uteslutande utgått ifrån analyserna av priskorrelationer och korspriselasticiteter, utan dessa analyser utgör endast ett stöd för de slutsatser som dragits på grundval av marknadsundersökningen.

- Kommissionen har alltid klart angett att en hög korrelation mellan två prisserier varken utgör ett nödvändigt eller tillräckligt villkor för att två produkter skall anses tillhöra samma marknad. Kommissionen betraktar snarare korrelationerna som en indikator på graden av konkurrens på en given marknad. Dessutom delar kommissionen parternas uppfattning att resultatet av en korrelationsanalys bör tolkas med stor försiktighet. Det kan i synnerhet förekomma alltför höga korrelationer (alltför höga positiva korrelationer eller oäkta korrelationer) om priserna på två produkter beror på gemensamma input (det vill säga gemensamma kostnader) och/eller på en gemensam trend. Korrelationerna kan likaledes vara alltför låga, till exempel på grund av att svaren avges med för stor tidsfördröjning. Problem av den här sorten kan emellertid undvikas genom att använda ett kointegrationstest eller ett unit root-test. Dessa test har utförts av kommissionen i det aktuella fallet(89).

(113) För det andra förekommer det enligt kommissionen inte några inkonsekvenser i analysen.

- Det bör betonas att testet utförts på grundval av data tillhandahållna av parterna själva(90).

- I allmänna ordalag kan sägas att det pris på stapelviskos som tillhandahållits av parterna med nödvändighet är ett artificiellt pris som härstammar från en summering av priser från de olika delsegmenten av marknaden för stapelviskos.

- Av kommissionens marknadsundersökningen framgick att en vidare uppdelningen i delsegment av marknaden för stapelviskos var nödvändig, och stapelviskospriset utgör därför summan av värdet av de olika delsegmenten (det vill säga priserna i de olika delsegmenten multiplicerade med sina respektive kvantiteter) dividerad med den sammanlagda kvantiteten.

- Kommissionen har funnit att det föreligger en icke försumbar korrelation mellan stapelviskosvara och polyester, men inte mellan substansfärgad stapelviskos, stapelviskos till tamponger och polyester. Kommissionen har, oberoende och utifrån skilda prisdata som likaledes tillhandahållits av parterna, kontrollerat slutsatsen att stapelviskos tillhör åtminstone en egen produktmarknad

- Det faktum att kommissionen har använt två uppsättningar prisserier (såväl serien bestående av de summerade stapelviskospriserna som de specifika data som tillhandahållits av parterna rörande tre olika delsegment inom stapelviskosmarknaden) och beaktat båda i analysen är på intet sätt inkonsekvent. Det är heller inte inkonsekvent att korrelationerna i serien av sammanlagda priser inte utgör något aritmetiskt medelvärde av korrelationerna i serien av enskilda priser. Den relativt sett högre korrelationen mellan polyester (HP) och stapelviskosvara beror på gemensamma trender, och kommissionen finner det därför inte överraskande att dessa gemensamma trender minskar när andra stapelviskosprodukter (som eventuellt inte påverkas av samma trender) tas med i korrelationsanalysen(91).

(114) Slutligen bör följande påpekanden göras när det gäller parternas betänkligheter beträffande transaktionsdata, periodicitet och tillfälliga/bestående prisförändringar:

- Det bör påpekas att parterna inte tillhandahållit transaktionsdata för bomull, polyester och polypropen, trots kommissionens begäran. Kommissionen anser inte desto mindre att de försäljningsdata som tillhandahålls av parterna i tillräckligt hög grad återspeglar de genomsnittliga transaktionspriserna. Särkilt när det gäller polyester ger de tillhandahållna data upplysningar rörande både stora och små kunder och kan ses som ett signifikant mått på de faktiska transaktionerna.

- För att bekräfta den lämpliga periodicitet för data har kommissionen gjort tester av korrelationsanalysen utifrån olika fördröjningar. Variationerna i testresultaten var emellertid obetydliga.

- Parternas betänkligheter beträffande tillfälliga och bestående prisförändringar bör ha skingrats till följd av kommissionens unit root-test.

g) Slutsats

(115) Av ovanstående skäl drar kommissionen slutsatsen att stapelviskosvara, substansfärgad stapelviskos och stapelviskos till tamponger var och en utgör en egen produktmarknad.

5. DE RELEVANTA PRODUKTMARKNADERNA INOM LYOCELLSEKTORN

(116) Frågan huruvida det bör ske en ytterligare uppdelning av lyocellmarknaden i delsegment kan lämnas öppen, eftersom detta inte skulle förändra konkurrensbedömningen av den anmälda transaktionen (se skälen 230-245).

6. DEN RELEVANTA PRODUKTMARKNADEN FÖR TEKNIK FÖR TILLVERKNING OCH BEREDNING AV LYOCELL

(117) Tekniken för tillverknings- och beredningstekniken av både stapelfibrer och filamentfibrer av lyocell skiljer sig från tekniken för tillverkning och beredning av samtliga andra fibrer(92). Viskostekniken (inklusive nödvändig miljöanpassning) är en väletablerad och lätt tillgänglig teknik, men tekniken för tillverkning av lyocell är relativt ny; den började utvecklas på 1970-talet och började tillämpas kommersiellt på 1990-talet. Den kännetecknas av et stort antal patent. Vissa av de ursprungliga patenten har i dag löpt ut, men många patenträtter är fortfarande aktuella, i synnerhet de som rör produktionsprocessen och behandlingen av lyocell (se skälen 246-247).

(118) Både Acordis och Lenzing är nyckelaktörer på denna marknad, där även vissa östasiatiska företag och det tyska verkstadsföretaget Zimmer AG är verksamma, delvis i samarbete med olika forskningsinstitut. Vissa av dessa företag är samtidigt verksamma inom lyocellproduktion medan andra inte är det, till exempel Zimmer AG. Acordis och Lenzings slöt ett clearinglicensavtal rörande den lyocellrelaterade tekniken 1997. [...]* Av clearinglicensavtalet framgår att Lenzing och Acordis redan är verksamma som underlicensgivare och underlicenstagare på denna marknad och att det därför sker en handel med licenser(93). Samma avtal underbygger även uppfattningen att denna marknad inte endast omfattar teknik för tillverkning och beredning av stapelfibrer, utan även andra lyocellprodukter, såsom extruderade filmer och membran samt filament. Eftersom tekniken på dessa områden är kopplad till tekniken för tillverkning och beredning av stapellyocell, tillhör dessa områden av teknik för tillverkning och beredning av stapelfibrer av lyocell samma produktmarknad. Dessutom sker det ännu inte någon kommersiell tillverkning av teknik för filamentlyocell, och konkurrensen kan följaktligen endast ske när det gäller tillverknings- och beredningsteknik. Det framgår dessutom av kommissionens marknadsundersökning att det råder en efterfrågan på lyocelltekniklicenser.

(119) Parterna hävdar i sitt svar(94) att det inte finns någon marknad för lyocellteknik i den meningen att det i dag inte sker någon licensering av lyocellteknik och patenträtter i någon märkbar utsträckning. För det andra hävdar de att de själva i dag inte bedriver någon verksamhet inom underlicensering och att Zimmer AG för närvarande är den enda tillverkaren av vikt.

(120) Kommissionen vidhåller emellertid sin definition av en egen produktmarknad för teknik för tillverkning och beredning av lyocell (omfattande både stapelfibrer och filamentfibrer). För det första bör det noteras att definitionen av en separat marknad för teknik till fullo överensstämmer med kommissionens praxis och därför inte kan betraktas som "högst ovanlig"(95).

(121) För det andra anser kommissionen att den nuvarande verksamheten på detta område är tillräckligt omfattande för att den skall utgöra en egen marknad. Det tycks råda en påtaglig efterfrågan på tillverknings- och beredningsteknik från potentiella lyocelltillverkare, och parterna själva tillhandahåller en rad exempel på detta i sitt svar och påpekar även att Zimmer AG har marknadsfört sin teknik under de senaste två åren(96). Vidare har ett visst antal licenser redan getts till parterna själva(97). Under vilka omständigheter dessa licenser har getts ("fullständigt undantagsmässigt") och i vilket syfte de används ("har inget samband med tillverkningen av lyocellfibrer")(98) kan inte vara avgörande för definitionen av produktmarknaderna. Faktumet att licenser som inte hade något samband med lyocelltillverkning undantagsvis getts visar tvärtom enligt kommissionen att tekniken för tillverkning och beredning av lyocell å ena sidan och tillverkningen av lyocellfibrer å andra sidan inte nödvändigtvis är sammankopplade, utan bör bedömas separat(99).

(122) För det tredje är inte alla företag som utvecklar teknik för tillverkning och beredning av lyocell samtidigt verksamma inom lyocelltillverkning. Såsom påpekats ovan (se skäl 118) och intygats av parterna i deras svar(100), är det tyska företaget Zimmer AG verksamt inom utveckling och försäljning av lyocellteknik, men inte inom lyocellproduktion. Detta gäller även forskningsinstitutet Thüringisches Institut für Textil- und Kunststoff-Forschung e.V. (TITK)(101). Faktumet att olika aktörer är verksamma inom lyocelltillverkning och inom teknik för tillverkning och beredning av lyocell talar för att det finns en egen marknad för teknik.

(123) Kommissionen drar därför slutsatsen att det finns en marknad för teknik för tillverkning och beredning av lyocell, som är åtskild från den marknaden för tillverkning och försäljning av lyocell som befinner sig längre fram i produktionskedjan.

7. SLUTSATS

(124) Av ovanstående skäl drar kommissionen slutsatsen att följande kategorier utgör de relevanta produktmarknader som bör beaktas i samband med konkurrensbedömningen av den anmälda transaktionen:

- Stapelviskosvara

- Substansfärgad stapelviskos

- Stapelviskos till tamponger

- Lyocell

- Teknik för tillverkning och beredning av lyocell

B. DE RELEVANTA GEOGRAFISKA MARKNADERNA

(125) Parterna hävdar utifrån deras egen definition av produktmarknaden (se skäl 19) att den geografiska omfattningen av marknaden, som omfattar samtliga produkter ovan, är världsomspännande. Kommissionens marknadsundersökning rörande de tre relevanta produktmarknaderna för stapelviskos och lyocell ger emellertid inte stöd åt denna uppfattning.

1. STAPELVISKOS (STAPELVISKOSVARA, SUBSTANSFÄRGAD STAPELVISKOS OCH STAPELVISKOS TILL TAMPONGER)

(126) Importen av stapelviskos var mycket låg; under 2000 importerades ungefär [< 10 %]* av stapelviskoskonsumtionen inom EES från tredje land. Importen har inte ökat nämnvärt under de sex senaste åren(102). Enligt marknadsundersökningen det stora flertalet utomstående parter som svarade på kommissionens frågor inte använde stapelviskos som importerats från icke-EES-länder, främst av kvalitetsskäl. De produkter som skulle kunna importeras från tredje man utanför EES skiljer sig enligt svaren i fråga om kvalitet från de egna produkterna(103). Många av dem som inkom med svar ansåg att de inte skulle kunna tillfredsställa sina kunders behov och produktkrav om de använde importerad stapelviskos. En relativt stor andel av de kunder som besvarat kommissionens enkät kände inte ens till att det fanns stapelviskostillverkare utanför EES. De flesta ifrågasatte dessutom tillförlitligheten och flexibiliteten hos viskostillverkarna utanför EES. Transportkostnaderna på [1-10 %]* och tullarna på 5,2 % (kommer att avskaffas 2004) utgör även geografiska hinder för ett marknadsinträde av viss, om än underordnad, betydelse.

(127) Det bör noteras att importen varit låg trots att priserna på stapelviskos tillverkad inom EES anses ligga högre än priserna på fibrer tillverkade i andra geografiska områden, särskilt i Fjärran Östern där de flesta utomeuropeiska viskostillverkarna har sitt säte och är verksamma. Till och med det fåtal kunder som uppgav att de skulle kunna tänka sig att övergå till att importera från tredje land ansåg att det först måste ske prissänkningar, enligt de flesta svar med över 15 %, och att kvaliteten måste öka till åtminstone europeisk och amerikansk standard. De europeiska kundernas motvilja mot att byta till stapelviskostillverkare utanför EES har även bekräftats av inlagor från parternas konkurrenter, som uppskattar att importerna till EES som mest skulle öka något i fall av en bestående prisökning inom EES med 5-10 %.

(128) Parterna hävdar i sitt svar(104) att kommissionen i sin bedömning underskattar betydelsen av importkonkurrensen.

(129) Kommissionen finner emellertid inte parternas argument övertygande och står fast vid sin analys av de skäl som anges i skälen 149-154.

(130) Dessa skäl, som utan problem även kan appliceras på stapelviskosvara, gäller i ännu högre grad för substansfärgad stapelviskos och stapelviskos till tamponger. Importen av substansfärgad stapelviskos uppgår till uppskattningsvis [< 10 %]* eller mindre. Importhindren är högre än för stapelviskosvara eftersom den färgskala som föredras beror på kundernas kulturella preferenser och preferenser när det gäller kvalitet - färgkvaliteten i de asiatiska länderna, varifrån den största importen skulle ske, skiljer sig från europeisk standard. Dessutom är tillförlitligheten när det gäller utbud och kvalitet viktigare än inom sektorn för stapelviskosvara; till exempel måste ofta på varandra följande leveranser vara identiska i fråga om färg och exakt motsvara kundernas specifikationer. När det gäller stapelviskos till tamponger tycks det inte förekomma någon import över huvud taget, och samtliga intervjuade kunder uppger att kvalitetshindren mot import från Asien är höga.

(131) Kommissionen drar därför slutsatsen att den relevanta produktmarknaden för stapelviskos (stapelviskosvara substansfärgad stapelviskos och stapelviskos till tamponger) inte är global, utan begränsas till EES. Det finns inget i marknadsundersökningen som tyder på att det skulle finnas nationella eller regionala geografiska marknader.

2. LYOCELL

(132) En jämförelse av priserna inom och utom EES, [...]* samt parternas egen försäljningsorganisation(105), talar för att inte heller den relevanta geografiska marknaden för lyocell är global, utan begränsas till EES. Frågan rörande en exakt definitionen av marknaden kan emellertid lämnas öppen i detta fall, eftersom konkurrensbedömningen av den anmälda transaktionen inte beror av lyocellmarknadens geografiska omfattning (se skälen 230-245).

3. TEKNIK FÖR TILLVERKNING OCH BEREDNING AV LYOCELL

(133) Marknaden för teknik för tillverkning och beredning av lyocell kan anses global. Inget i kommissionens marknadsundersökning tyder på att det finns några nationella eller regionala marknader.

4. SLUTSATS

(134) Av ovan angivna skäl anser kommissionen att omfattningen av marknaderna för stapelviskosvara, substansfärgad stapelviskos och stapelviskos till tamponger begränsas till EEG, medan omfattningen av marknaden för teknik för tillverkning och beredning av lyocell är global. När det gäller lyocell omfattar marknaden åtminstone EES, men frågan rörande en exakt definition av den relevanta marknaden kan lämnas öppen.

C. KONKURRENSBEDÖMNING

(135) I enlighet med artikel 2.3 i koncentrationsförordningen skall en sådan koncentration som skapar eller förstärker en dominerande ställning, till följd av vilken en effektiv konkurrens på den gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av den begränsas på ett märkbart sätt, förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden.

(136) Domstolen(106) har definierat begreppet dominerande ställning som en sådan ekonomisk maktställning som innehas av ett företag att det får möjlighet att hindra upprätthållandet av en effektiv konkurrens på den relevanta marknaden, genom att företagets ställning tillåter det att i betydande omfattning agera oberoende i förhållande till konkurrenter, kunder och i sista hand konsumenter. En sådan ställning utesluter visserligen inte att viss konkurrens förekommer, men den möjliggör för det dominerande företaget, om inte att bestämma så åtminstone att ha ett avsevärt inflytande på de villkor under vilka denna konkurrens kan utveckla sig och att i vart fall i stor omfattning agera utan att behöva ta hänsyn till konkurrensen och utan att för den skull denna hållning skadar den egna verksamheten.

(137) En dominerande ställning kan vara följden av ett flertal faktorer som var för sig inte behöver vara avgörande, men bland vilka förekomsten av omfattande marknadsandelar är av stor betydelse. Dessutom utgör förhållandet mellan marknadsandelarna tillhörande företagen i koncentrationen och marknadsandelarna tillhörande - särskilt de största - konkurrenterna användbara indicier på att det föreligger en dominerande ställning(107).

(138) Följande indicier beaktas för att den slutsatsen skall kunna dras att den anmälda koncentrationen kommer att skapa eller förstärka en dominerande ställning på marknaderna för stapelviskosvara, substansfärgad stapelviskos, stapelviskos till tamponger, lyocell och teknik för framställning och beredning av lyocell:

1. MARKNADERNA FÖR STAPELVISKOSFIBRER

a) Generella marknadsvillkor

(139) Den anmälda transaktionen skulle leda till att en världsledande stapelviskostillverkare skapades med en marknadsandel på omkring [25-35 %]* inom den globala stapelviskossektorn. När det gäller samma sektor inom EES skulle den nya enhetens sammanlagda marknadsandel uppgå till omkring [60-70 %]* (Lenzing [35-45 %]*, Acordis [20-30 %]*) jämfört med de övriga europeiska konkurrenternas betydligt mindre marknadsandelar (Säteri från Finland [10-20 %]*, Svenska Rayon från Sverige och SNIACE från Spanien vardera [0-10 %]*).

Den europeiska kapaciteten: ständigt återkommande fabriksnedläggningar

(140) Utvecklingen inom den europeiska delen av denna sektor har under de senaste 25 åren kännetecknats av kapacitetsminskningar och fabriksnedläggningar. Under 1980-talet drabbade nedläggningarna de västeuropeiska fabrikerna, men under 1990-talet drabbade nedläggningarna främst fabrikerna i Östeuropa. Kapacitetsminskningen inom EES under1990-talet begränsades nästan helt till Östtyskland. Samtidigt ökade Lenzing sin kapacitet väsentligt med över 20 %. Nedläggningarna av de östtyska tillverkarnas fabriker var emellertid över tre gånger så stor som Lenzings kapacitetsökning, vilket medför att den totala kapacitetsminskningen inom EES under 1990-talet uppgick till ungefär 19 %.

(141) Under år 2000 hade de fem europeiska stapelviskostillverkarna, som har sex fabriker inom EES, följande produktionskapacitet (se tabell 4):

Tabell 4

Produktionskapaciteten för stapelviskos inom EES i kiloton (2000)

>Plats för tabell>

Källa:

anmälande parten.

(142) Acordis reducerade nyligen sin kapacitet genom att lägga ned fabriken i Grimsby (Förenade kungariket), som har en hypotetisk kapacitet på [15-35]* kiloton men en faktisk årsproduktion på [15-30]* kiloton förra året, och minskade därmed sin produktionskapacitet för stapelviskos med [15-35]* kiloton. Lenzing å sin sida genomförde en planerade kapacitetsökning från [130-160]* till [140-180]* kiloton i juli 2001. Lenzing räknar med att ytterligare öka kapaciteten till omkring [150-200]* kiloton senast 2004(108). Den anmälda koncentrationen skulle därför leda till en eliminering av den enda aktören på stapelviskosmarknaden som under de senaste åren väsentligt ökat sin kapacitet. Ingen tredje part har meddelat kommissionen att den avser att öka kapaciteten i Europa väsentligt inom överskådlig framtid(109). Däremot kan konkurrenterna tänka sig en kapacitetsökning via "antiflaskhals"-program(110). En total volym på 15-20 kiloton har uppgivits vara uppnåbar inom en tvåårsperiod(111).

(143) Marknadsaktörerna anser att fabriker med en kapacitet på 30 kiloton eventuellt kommer att anläggas i två länder i mellanöstern. Enligt kommissionen kommer en sådan utbyggnad av kapaciteten i tredje land, beläget utanför EES, att ha liten effekt vad gäller utbudet i EES, möjligen undantaget en viss påverkan på Lenzings och Acordis export till denna region, eftersom det råder en motvilja bland de europeiska kunderna mot att köpa produkter från tillverkare utanför EES (se skälen 126-127). Därför kan slutsatsen dras att utbudet i EES troligen kommer att vara fortsatt begränsat, särskilt då det sker en konjunkturberoende ökning av efterfrågan, såsom skedde under 2000.

Efterfrågan

(144) Alltsedan 1990 har det rått en relativt stabil efterfrågan på stapelviskos i Västeuropa (se tabell 5):

Tabell 5

Efterfrågan på stapelviskos i Västeuropa i kiloton

>Plats för tabell>

Källa:

anmälande parten.

(145) Under samma period skedde det en väsentlig förändring i efterfrågan inom EEA från textila produkter till non-wovenprodukter. Förra året utgjorde stapelviskos för textila ändamål [50-60 %]* av den totala konsumtionen av stapelviskos och stapelviskos för non-wovenändamål [40-50 %]*, en minskning jämfört med 1991 då stapelviskos för textila ändamål svarade för [60-70 %]*.

(146) Efterfrågan på stapelviskos för textila ändamål har minskat sedan 1970-talet och har dessutom utsatts för betydande och oregelbundna konjunkturmässiga rörelser som medförde variationer på upp till [20-30 %]* under ett och samma år(112). Uppgången i konjunkturcykeln varade ungefär [...]* år medan hela konjunkturcykeln varade [...]* år (toppar [...]*)(113). Dessutom är det viktigt att notera att efterfrågan inte minskar inom alla segment av stapelviskos för textila ändamål. [...]*(114).

(147) Efterfrågekurvan för stapelviskos för non-wovenändamål å andra sidan är inte cyklisk. Efter en viss nedgång i början av 1990-talet har efterfrågan ökat kontinuerligt sedan 1993 med en årlig ökningstakt på mellan [1-5 %]* och [10-20 %]*. Inom non-wovensektorn har ökningen inte varit homogen. Vissa tillämpningsområden, såsom skor och läder(115), har stagnerat, men andra har blomstrat. Konsumtionen inom EES av stapelviskos för medicinska ändamål(116) ökade med [ > 100 %]* mellan 1986 och 1997, och användningen i torkdukar(117) ökade med [ > 70 %]* under samma period; den totala ökningen av efterfrågan på stapelviskos för non-wovenändamål under denna period var [30-40 %]*.

(148) De nuvarande efterfrågetrenderna förväntas generellt sett bestå, det vill säga en viss minskning i konsumtionen av stapelviskos för textila ändamål kommer att motverkas av en ökning av konsumtionen för non-wovenändamål(118), och textilkonsumtionen kommer att förbli cyklisk(119).

Handeln med tredje land: Exporten överstiger importen

(149) Under 2000 exporterades uppskattningsvis [70-90]* kiloton stapelviskos till tredje land, den lägsta siffran på flera år, och endast [15-30]* kiloton importerades till EES ([5-20]* kiloton under 1999)(120), trots att det rådde ett mycket högt kapacitetsutnyttjande under 2000 i Europa, vilket innebar ett gynnsamt läge för företag i tredje land att börja importera till EES. En betydande del av importen kom även från Lenzings och Acordis egna dotterbolag i Förenta staterna och Indonesien; [...]*(121).

(150) Data rörande denna imports ursprung finns att tillgå i den statistiska handbok som ges ut av CIRFS (Comité international du rayon et des fibres synthétiques), en branschorganisation för europeiska tillverkare av syntetiska och konstgjorda cellulosafibrer. Dessa data berör alla stapelfibrer och tåga av cellulosa och inkluderar därför inte endast stapelviskos, utan även andra produkter, främst stapelfibrer och tåga av lyocell och acetat. Importen av stapelviskos ligger därför på samma nivå eller lägre än de angivna värdena. Enligt CIRFS härstammade endast en bråkdel av importen under 1999 av stapelfibrer och tåga av cellulosa från östasiatiska länder (omkring [< 5]* kiloton)(122). Det främsta asiatiska exportlandet var Indonesien. Det bör emellertid påpekas att Lenzing är majoritetsägare i SPV, den av de indonesiska stapelviskostillverkarna som har störst tillverkningskapacitet. Importen från Indien, där världens största viskostillverkare, Birla-Grasim-koncernen, har sitt säte, uppgick till knappa [< 2]* kiloton: samma obetydliga mängd importerades från Taiwan, där den tredje största stapelviskostillverkaren, FCFC, har sitt säte. De östasiatiska tillverkarna tycks för närvarande inte kunna exportera några större mängder stapelviskos till EES, eftersom de europeiska kunderna har en skeptisk inställning till dessa produkter (se skälen 126-127). De europeiska konkurrenterna förväntar sig inte någon stor ökning av importen från Östasien även om priserna skulle öka med 5-10 %(123).

(151) Störst import skedde från Förenta staterna (omkring [< 20]* kiloton), där Lenzing och Acordis själva stod för den enda tillverkningen av stapelviskos, och från Östeuropa, inklusive Ryssland ([< 10]* kiloton)(124). De måste påpekas att varken konkurrenter eller kunder betraktar importen från Östeuropa som tillförlitlig när det gäller kvalitet. I kommissionens marknadsundersökning uppgavs av vissa kunder att import skett från det tjeckiska företaget Spolana under tidigare år, men detta företag lade ned tillverkningen av stapelviskos i början av 2000. Den enda kund i kommissionens marknadsundersökning som uppgav import från ett annat företag än Lenzing och Acordis under 2000 hade haft viss import från en serbisk tillverkare; det bör emellertid påpekas att denna kund inte var i behov av stapelviskos av högsta kvalitet.

(152) Parterna tillhandahåller i sitt svar kompletterande information om import till Västeuropa av stapelviskos och tåga under 1999 och 2000 (och utesluter därigenom andra cellulosafibrer och lägger till mer kompletta uppgifter för år 2000)(125).

(153) Kommissionen har beaktat dessa kompletterande data men vidhåller att den ursprungliga analysen är korrekt.. De tillhandahållna data kompletterare, snarare än motsäger, de uppgifter som anges i skälen 149-151 och bekräftar riktigheten av kommissionens slutsats utifrån dessa uppgifter. De kompletterande uppgifterna visar att importen från Östeuropa till Västeuropa under 2000 (då det rådde kapacitetsbrist i Västeuropa) inte ökade, utan tvärtom föll något jämfört med 1999, och att importen svarade för knappa [< 5 %]* av Västeuropas efterfrågan under 2000.

(154) Importen från Asien under 2000 låg på ungefär samma nivå, med över en tredjedel från Indonesien (se anmärkningar rörande koncernintern handel och Lenzings fabrik i Indonesien i skälen 150 och 164). Importen från Förenta staterna (där Lenzing och Acordis själva är ensamma tillverkare) översteg importen från Taiwan (FCFC). I parternas svar anges importen från vardera landet uppgå till omkring [< 2 %]* av den totala efterfrågan(126). Importen från Indien (Birla) understeg [1 %]* av Västeuropas efterfrågan under 2000(127). Den totala importökningen (Förenta staterna och Indonesien undantagna) under ett år då det rådde brist i utbudet uppgick enligt parterna endast till [< 5 %]* av efterfrågan i Västeuropa. Detta bekräftar kommissionens slutsats att sannolikheten är låg att det kommer att ske en betydande ökning av importen av stapelviskos till Västeuropa.

Kapacitetsutnyttjande

(155) Enligt information som kommissionen erhållit både från parterna och från deras konkurrenter är kapacitetsutnyttjandet inom stapelviskossektorn högt och uppgick under 2000 till nästan 100 %(128). Kapacitetsutnyttjandet i Acordis och Lenzings fabriker var så gott som maximalt och de europeiska konkurrenternas endast något lägre. Det proformakapacitetsutnyttjande på mellan 85 % och 95 % för 2000 som uppgivits av konkurrenterna bör ses mot bakgrund av de tekniska aspekter som kännetecknar viskosproduktionen. De måste vara lägre en det teoretiska maximiutnyttjandet på grund av den tidsåtgång som krävs för tekniskt underhåll och växlingar i produktionen mellan olika stapelviskosmaterial, och de antyder sålunda ett defactokapacitetsutnyttjande på nästan 100 %. Kapacitetsutnyttjandet 1999 var lägre(129) de första sex månaderna.

(156) Kapacitetsutnyttjandet är en mycket viktig faktor för vinstskapande eftersom viskostillverkningen består av relativt komplicerade kemiska processer som kräver ett stort antal produktionssteg. Tillverkningsprocessen är även potentiellt förorenande och kräver därför stora investeringar i miljöteknik, särskilt i regioner såsom EES där miljöskyddskraven är höga, vilket gäller i ännu högre grad om anläggningen av eventuella nya fabriker eller utbyggnaden av befintliga faktorer(130).

Investerings- och tillverkningskostnader

(157) Investeringarna i anläggningar är stora. Den anmälande parten har uppskattat kostnaden för anläggningen av en ny fabrik i EES med en kapacitet på 20, 30 respektive 40 kiloton om året uppgår till omkring [samtliga 80-150]* miljoner euro; denna kostnad omfattar inte kostnaderna i samband med reglering av utsläpp. För att öka produktionen i en befintlig fabrik krävs investeringar på uppskattningsvis [< 25]*-[< 40]* miljoner euro för en kapacitetsökning på 20 kiloton om året. Kostnaden för avlägsnande av "flaskhalsar", det vill säga kostnader för avlägsnande av enbart de moment i en fabriks produktionsförloppet som hindrar produktionen från att öka, har uppskattats till knappt [< 15]* miljoner euro.

(158) Därutöver beror den procentuella storleken av fasta och rörliga kostnader i stor utsträckning på faktorer såsom avskrivningar (fabrikens ålder och investeringar som nyligen gjorts), arbetskraftskostnader och råmaterialkostnader. De fasta kostnaderna uppgick till [...%]*-[...%]* av de totala tillverkningskostnaderna för Acordis europeiska fabriker. Lenzings andel fasta kostnader (av de totala kostnaderna) är betydligt högre. Lenzings fabrik omfattar en integrerad dissolvingmassafabrik, som gör företaget oberoende av de volatila priserna på dissolvingmassa(131), och Lenzings situation skiljer sig därför från Acordis. Inte endast kostnaderna för massa förväntas stiga, utan även priserna på koldisulfid(132), energi(133) och karbonkaustiksoda, eftersom kaustiksoda som påverkar de rörliga kostnaderna(134) är en biprodukt från PVC-tillverkningen som är på nedgång.

b) Stapelviskosvara

Marknadsandelar

(159) När det gäller marknaden för stapelviskosvara, som svarar för ungefär [70-75 %]* av den sammanlagda efterfrågan på stapelviskos i EES (uppskattade storlek på marknaden för stapelviskosvara under 2000: [mellan 205 och 215] kiloton), är parternas gemensamma marknadsandel i EES [50-60 %]* (Lenzing mellan [35-45]* %, Acordis [mellan [15-25]* %, och deras tre konkurrenter långt efter med respektive [mellan 19 och 21] % [Säteri i Finland], [mellan 8 och 10] % [SNIACE i Spanien] och [mellan 5 och 7] % [Svenska Rayon i Sverige]). Importen uppgick till omkring [5-10 %]* under 2000(135).

(160) Trots Lenzings höga marknadsandel råder det enligt kommissionens marknadsundersökning i dag en konkurrens inom EES på marknaden för stapelviskosvara. En väsentlig del av denna konkurrens äger emellertid rum mellan Lenzing och Acordis, de två främsta aktörerna och konkurrenterna inom EES på marknaden för stapelviskosvara(136). Om den anmälda transaktionen genomförs kommer denna konkurrens att elimineras. Den nya enheten kommer att kunna agera oberoende av följande skäl:

Den nya enheten kommer att kunna kontrollera produktionskapaciteten (och i sista hand priserna)

(161) Den anmälda koncentration kommer att eliminera Lenzing, den enda stapelviskostillverkaren i Europa som ökade sin produktionskapacitet under en trend av minskande produktionskapacitet (se skälen 140-143).

(162) De interna strategidokument som lagts fram inför CVC:s styrelse bestyrker att [...]*(137)

Efter sammanslagningen skulle den nya enheten kontrollera en betydande del av den totala kapaciteten, och det skulle finnas ett incitament att skapa ett utbudsunderskott i syfte att behålla en hög prisnivå. Strategin att skära kostnader genom en kapacitetsminskning skulle kunna kompletteras med att behålla en viss reservkapacitet för att möjliggöra för parterna att motverka eventuella reaktioner från konkurrenterna eller förhindra att nya konkurrenter gör inträde på marknaden(138). En mycket stor andel av kunderna har svarat att de förväntar sig antingen en prisökning efter den anmälda transaktionen eller i bästa fall att den höga prisnivån under de senaste två åren kommer att bestå om sammanslagningen äger rum, medan merparten förutsåg en prissänkning om sammanslagningen inte ägde rum(139).

(163) Det bör emellertid noteras att förvärvet av Lenzingfabriken ger CVC ett strategiskt alternativ, som vid behov skulle kunna komplettera strategin ovan. Som nämnts tidigare är Lenzing den enda europeiska stapelviskostillverkaren som har ökat sin produktionskapacitet, trots den gemensamma trenden av kapacitetsminskningar. Särskilt i tider av låg efterfrågan har Lenzing agerat prisbrytare och erövrat marknadsandelar. Denna strategi, att offra marginaler till förmån för volym, återspeglar Lenzings unika kostnadsstruktur. Lenzing är en integrerad fabrik med egen produktion av dissolvingmassa, är därför inte känslig för variationer i priset på trämassa men har i gengäld högre andel fasta kostnader än andra stapelviskostillverkare. På grund av de höga fasta kostnaderna är volymen avgörande och viktigare än priset. Lenzing kan öka sina försäljningsvolymer med lägre marginalkostnader än konkurrenterna(140). Det är därför att förvänta att Lenzings kapacitetsutnyttjande är maximalt och att de andra fabrikerna, såsom Acordis fabrik i Kelheim, som har en högre andel rörliga kostnader, fick tjäna som extrakapacitet och endast utnyttjades vid behov.

(164) Dessutom kommer den nya enheten att ha en betydande "extrakapacitet" det vill säga den kommer att kunna importera stapelviskosvara från Lenzings dotterbolag i Indonesien och från Lenzings amerikanska fabrik, LFC, i Lowland, Tennessee (koncernintern försäljning). Detta ägde rum redan under 2000, då Lenzing importerade betydande mängder från sin amerikanska fabrik och från dotterbolaget i Indonesien, och denna import var flera gånger högre än under 1999(141). Det bör påpekas att en sådan koncernintern försäljning även fortsättningsvis kommer att kunna ske från Indonesien. Den nya enheten kommer att kunna tillämpa maximalt kapacitetsutnyttjande i Lenzing och använda Lenzings fabrik i Indonesien (och i ett senare skede även fabriken i Förenta staterna)(142) som "extrakapacitet" Om det skulle visa sig otillräckligt att minska utbudet under perioder av låg efterfrågan, kan Acordis/Kelheim, vars procentuella andel rörliga kostnader är betydligt högre än Lenzings, utnyttjas som en andra "reservkapacitet" för tillverkning av stapelviskosvara. Den nya enheten kommer följaktligen att ha det strategiska alternativet att när som helst öka försäljningen i EES i syfte att avskräcka konkurrenter från att inte följa pris- och försäljningsstrategin.

(165) Den nya enheten kommer således att ha två alternativa strategier: [...]* reducera kapaciteten kan vid behov kompletteras av en strategi att flytta över tillverkningen till Lenzings fabrik, samt eventuellt bygga ut fabriken ytterligare. Det sistnämnda alternativet kan användas för att hindra konkurrenter från att erövra marknadsandelar. Om det sker en nedgång i marknaden skulle den nya enheten följaktligen ha de bästa förutsättningarna att möta denna nedgång. Enheten skulle antingen kunna besluta sig för att behålla höga en hög försäljningsvolym, minska marginalerna och erövra marknadsandelar (det vill säga Lenzings strategi fram tills nu), eller minska försäljningsvolymen och behålla en hög prisnivå. Konkurrenterna skulle inte ha möjlighet att möta den förstnämnda strategin och skulle uppmuntras att stödja den sistnämnda.

(166) Parterna hävdar i sitt svar(143) att den nya enhetens ekonomiska incitament beskrivs felaktigt i kommissionens meddelande om invändningar. Enligt parterna tvingas stapelviskostillverkarna till ett maximalt kapacitetsutnyttjande för att de fasta kostnaderna skall kunna täckas. CVC:s avsikt är enligt svaret att öka kapaciteten både i Lenzing och Acordis-Kelheim samt utnyttja den maximalt.

(167) Kommissionen finner emellertid inte parternas argument övertygande, utan vidhåller sin analys. Den nya enhetens nuvarande avsikter att minska eller öka produktionskapaciteten är inte av avgörande betydelse för konkurrensbedömningen i det aktuella fallet. Avgörande är enligt kommissionen är det faktum att den nya enheten har tillräckligt stor ekonomisk styrka att implementera olika