RAMBESTÄMMELSER FÖR STÖD TILL UTBILDNING (98/C 343/07) (Text av betydelse för EES)

I. INLEDNING

1. Att öka sysselsättningen är en av de viktigaste utmaningarna för gemenskapen i dag. Trots en gradvis ökning av den ekonomiska verksamheten finns det fortfarande omkring 18 miljoner arbetslösa i gemenskapen. Sysselsättningen var därför ett av huvudämnena vid Europeiska rådets möte i Amsterdam och främjandet av en "hög sysselsättningsnivå" kommer i Amsterdamfördraget att vara en fråga av gemensamt intresse för medlemsstaterna. Det nya avsnitt om sysselsättning som kommer att införas i EG-fördraget ålägger medlemsstaterna att utveckla en samordnad strategi för sysselsättningen och främjandet av en kvalificerad arbetskraft som är välutbildad och anpassningsbar och av en arbetsmarknad som kan reagera snabbt på ekonomiska förändringar. Detta mål med en hög sysselsättningsnivå måste också beaktas i samband med gemenskapens övriga politikområden och initiativ.

2. Den viktiga roll utbildningen har för att förstärka gemenskapens konkurrenskraft och för att skapa och behålla arbetstillfällen underströks redan 1993 i vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Vid Europeiska rådets möten under de därpå följande åren, särskilt de i Essen, Cannes och Madrid, uppmuntrades medlemsstaterna att främja investeringar i utbildning, som är mycket viktig för konkurrenskraften och som fungerar som en katalysator för att stimulera tillväxten och återfå en socialt godtagbar sysselsättningsnivå. Vid Europeiska rådets extra möte i Luxemburg om sysselsättningen den 20 och 21 november 1997 kom medlemsstaternas regeringar överens om att genomföra fördragets nya bestämmelser om sysselsättning. Genom rådets resolution av den 15 december 1997 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1998 (1) fastställs en rad rekommendationer, som skall genomföras i samtliga medlemsstater genom nationella handlingsplaner. Dessa riktlinjer bekräftades vid Europeiska rådets möte i Cardiff.

3. Av ett stort antal undersökningar som gjorts framgår att förekomsten av kvalificerad arbetskraft är mycket viktig för företagens lokaliseringsbeslut. Utbildning har därför stor betydelse, inte bara för arbetstagarna, som förbättrar sin ställning på arbetsmarknaden och minskar risken för att bli arbetslösa, och för företagen, som kan utnyttja utbildad arbetskraft för att förbättra sin verksamhet, utan även för ekonomin i de regioner där en högt kvalificerad arbetskraft är avgörande för att regionen skall kunna dra till sig nya investeringar.

4. De insatser som måste göras för att förbättra arbetsmarknadens funktion och minska utbildningsunderskottet kräver att samtliga parter agerar, dvs. medlemsstater, företag, enskilda och arbetsmarknadens parter. Kommissionen har själv genomfört olika initiativ på utbildningsområdet, både i form av gemenskapsinitiativ och i form av komplement till nationella initiativ. Kommissionen har också strävat efter att integrera utbildningsdimensionen och sin positiva inställning till denna i den övriga gemenskapspolitiken, inbegripet konkurrenspolitiken. Vid Europeiska rådets extra möte om sysselsättningen i Luxemburg den 20 och 21 november bekräftades att "kommissionen skall se till att kontrollen av statsstödet inte inverkar hämmande på de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som är förenliga med fördraget".

5. Medlemsstaternas initiativ kan inte begränsas till att förbättra systemen för grundutbildning, yrkesutbildning och utbildning för arbetslösa. Företagen kan inte anpassa sig till strukturella och tekniska förändringar endast genom uppsägningar och anställning av extern arbetskraft som är mera kvalificerad. Det är nödvändigt att utforma en förebyggande politik som uppmuntrar arbetstagarna att förbättra sin kompetens och anpassningsförmåga och som uppmuntrar företagen att investera i utbildning av sina anställda. En sådan politik måste syfta till att undvika att mindre kvalificerade arbetstagare glider ut i arbetslöshet och i stället garantera att de får ny utbildning och nya kvalifikationer som kan överföras till andra verksamheter. För att genomföra detta krävs betydande ekonomiska medel och en offentlig insats som kan utgöra ett nödvändigt incitament i hela gemenskapens intresse. Detta utgör för övrigt ett av huvudkriterierna för stöd från strukturfonderna till investeringar i mänskliga resurser inom ramen för politiken för ekonomisk och social sammanhållning.

6. De flesta av de offentligt finansierade åtgärderna på utbildningsområdet omfattas inte av konkurrensreglerna. När medlemsstaterna inför ekonomiska eller skattemässiga åtgärder som skall utgöra incitament för företagen att investera i utbildning av sina anställda, är det emellertid nödvändigt att se till att sådana åtgärder inte strider mot konkurrenspolitikens mål som liksom gemenskapspolitiken på utbildningsområdet syftar till att säkerställa företagens konkurrenskraft. Det åligger kommissionen att i enlighet med reglerna om statligt stöd i artiklarna 92 och 93 i fördraget undersöka om utbildningsåtgärderna kan utgöra ett stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget och att säkerställa att de är förenliga med den gemensamma marknaden.

7. I detta hänseende kan det konstateras att utbildningskostnaderna alltmer utgör en del av de kostnader som företagen måste bära för att kunna förbli konkurrenskraftiga. Det tekniska framåtskridandet, införandet av ny teknologi och den snabba utvecklingen inom området för forskning och teknisk utveckling tvingar företagen att fortlöpande utbilda sin personal. Ett stöd till utbildning som syftar till att för vissa företag minska sådana kostnader som de normalt bör bära själva och som ligger i deras eget intresse för att förbättra sina anställdas kvalifikationer, ger dessa företag en fördel i förhållande till deras konkurrenter och kan därför snedvrida konkurrensen.

8. Om en åtgärd utgör statligt stöd enligt artikel 92.1 måste den anmälas till kommissionen i god tid och godkännas av denna innan den genomförs. Detta system har som enda syfte att säkerställa att kommissionen kontrollerar stöden på förhand för att undvika att åtgärder som förorsakar snedvridningar av konkurrensen som strider mot det gemensamma intresset genomförs (2). När kommissionen undersöker om åtgärden är förenlig med den gemensamma marknaden kommer den att beakta sådana positiva effekter av stödet som kan berättiga en snedvridning av konkurrensen.

9. Utbildning medför nämligen i allmänhet positiva externa effekter för hela samhället. De resurser ett företag lägger på utbildning kommer även de utbildade arbetstagarna till godo och ökar reserven av kvalificerade arbetstagare, vilken även andra företag kan utnyttja. Totalt sett förstärker investeringarna i utbildning gemenskapsindustrins konkurrenskraft och gör gemenskapen mera attraktiv som investeringsområde. Eftersom företagen inte beaktar dessa följd effekter vid sina beslut att investera i utbildning är det möjligt att den samlade insats som företagen gör på detta område är mindre än vad som är socialt optimalt, särskilt som en investering i utbildning ur företagens synvinkel innebär en risk för att arbetstagarna lämnar företaget för andra företag efter att ha fått sin utbildning. Denna risk tenderar att vara ännu större för ett litet företag, vilket är en av orsakerna till att små företag är tveksamma till att investera i utbildning. Risken är även större om kvalificationerna kan överföras till andra verksamheter. Dessa förhållanden gör att flertalet stöd till utbildning inte bör betraktas som driftsstöd och att kommissionen därför kan ställa sig positiv till sådana stöd, i den utsträckning de snedvridningar av konkurrensen dessa stöd kan medföra motiveras eller uppvägs av att de bidrar till att uppnå ett mål av gemensamt intresse som inte kan uppnås av enbart marknadskrafterna. Kommissionen har således inom ramen för sin politik för statligt stöd i allmänhet ställt sig positiv till utbildningsstöd.

10. I en önskan att göra gemenskapens kontroll av utbildningsstöden mera öppen för insyn och att säkerställa en likabehandling, har kommissionen utformat rambestämmelser enligt vilka den bedömer utbildningsstödens förenlighet med den gemensamma marknaden. De kriterier som utvecklas i dessa rambestämmelser syftar till att säkerställa att endast sådant utbildningsstöd som bidrar till att förverkliga gemenskapens mål godkänns, att dessa stöd inte överstiger vad som är nödvändigt för att skapa incitament och att stöden inte utgör dolda driftsstöd.

11. Dessa rambestämmelser har således flera mål, nämligen

- att klargöra tolkningen av artikel 92 och 93 i fördraget vad gäller begreppet stöd till utbildning för att öka rättssäkerheten och uppnå en större öppenhet vad gäller anmälningsskyldigheten enligt artikel 93.3 i fördraget,

- att säkerställa samstämmigheten dels mellan konkurrensreglerna och genomförandet av annan gemenskapspolitik, särskilt på området för utbildning och sysselsättning, dels mellan reglerna om utbildningsstöd och reglerna om andra former av stöd (bland annat i andra riktlinjer eller rambestämmelser), och

- att göra kommissionens bedömning av utbildningsstödens förenlighet med den gemensamma marknaden mera öppen.

12. Punkt II definierar vilken typ av åtgärder som kan utgöra ett stöd som omfattas av konkurrensreglerna i fördraget. Punkt III begränsar rambestämmelsernas tillämpningsområde. I punkt IV utvecklas de principer som kommissionen kommer att grunda sig på vid bedömningen av om åtgärder som utgör stöd är förenliga med den gemensamma marknaden. Dessa principer, som gör det möjligt att förena målen för en aktiv sysselsättningspolitik med lika spelregler för alla företag, leder kommissionen till att fastställa en rad tröskelvärden för stödnivåer, under vilka stöden kan betraktas som förenliga med den gemensamma marknaden. Skillnaderna i de föreslagna tröskelvärdena återspeglar hur stora de externa effekterna är och hur nödvändiga stöden är med hänsyn till utbildningens mer eller mindre överförbara karaktär, företagets storlek och i vilken region det är beläget.

II. TILLÄMPNINGSOMRÅDE FÖR ARTIKEL 92.1 I EG-FÖRDRAGET

13. Dessa rambestämmelser avser endast åtgärder som omfattas av artikel 92.1 i fördraget, enligt vilken "stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, [är] oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna". Dessa rambestämmelser avser sådant stöd som gynnar ett eller flera företag eller sektorer genom att minska de kostnader som dessa normalt skulle bära när de önskar att deras anställda förvärvar ny kompetens eller när de ger de anställda tillfälle att göra detta.

14. Det bör konstateras att ett stort antal åtgärder på utbildningsområdet inte omfattas av artikel 92.1 i fördraget utan utgör allmänna åtgärder. Huvuddelen av utbildningsinsatserna ingår i staternas traditionella uppgifter och kommer i princip alla personer och arbetstagare generellt till nytta. Statens finansiering av denna typ av utbildningsåtgärder gynnar inte vissa företag eller viss produktion i den mening som avses i artikel 92.1. Av praxis från kommissionen och Europeiska gemenskapernas domstol framgår under vilka omständigheter en åtgärd skall anses som "allmän åtgärd" och därmed inte omfattas av artikel 92.1 i fördraget. Detta gäller bland annat följande:

- Utbildningssystem och grundutbildning (t.ex. lärlingsutbildning, system för kombinerat arbete och undervisning).

- Systemen för utbildning eller omskolning av arbetslösa, bl.a. företagspraktik.

- Åtgärder som direkt riktar sig till arbetstagarna eller till och med vissa kategorier bland dessa genom att ge dem möjlighet att delta i utbildning oberoende av det företag eller den sektor där de arbetar (t.ex. systemet med ett "utbildningskonto" [learning account]).

- Generella ordningar för skattelättnader (t.ex. skattekrediter) som är öppna för samtliga företag som investerar i utbildning för arbetstagare och som tillämpas automatiskt.

15. I detta hänseende är det dock viktigt att precisera att en åtgärd som, även om den teoretiskt sett tillämpas generellt, i praktiken gynnar ett eller flera företag eller sektorer, är av särskild karaktär. Detta gäller särskilt de fall då de offentliga myndigheterna vid tillämpningen av en generell åtgärd har befogenhet att göra en skönsmässig bedömning som ger dem möjlighet att avpassa den ekonomiska insatsen efter omständigheterna i det aktuella ärendet (3). Sådana åtgärder kan utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget och måste anmälas enligt artikel 93.3 i fördraget.

16. Slutligen omfattas stöd av artikel 92.1 i fördraget endast i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Utbildningsstöd som beviljas företag eller sektorer vars verksamhet inte är eller kan förmodas vara föremål för handel mellan medlemsstaterna (t.ex. vissa lokala tjänster) omfattas således inte av artikel 92.1 i fördraget. Det bör tilläggas att stöd som uppfyller villkoren enligt regeln om stöd av mindre betydelse, som denna har definierats av kommissionen (4), inte heller anses påverka handeln mellan medlemsstaterna. Sådant stöd omfattas följaktligen inte heller av artikel 92.1 i fördraget och är undantaget från anmälningsskyldigheten enligt artikel 93.3.

III. TILLÄMPNINGSOMRÅDE FÖR DESSA RAMBESTÄMMELSER

A. Principer

17. Dessa rambestämmelser är tillämpliga på allt stöd till utbildning som anmäls eller genomförs under den tid bestämmelserna gäller, med undantag för stöd till utbildning i samband med undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter, särskilt stöd till omskolning av arbetstagare. Sådant stöd kommer att bedömas i enlighet med bestämmelserna i kommissionens riktlinjer på det området (5). Vad gäller små och medelstora företag ersätter dessa rambestämmelser följaktligen de bestämmelser om stöd till utbildning som föreskrivs i gemenskapens nu gällande riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag (6).

18. Rambestämmelserna är i princip tillämpliga på alla sektorer. För sektorer som kommissionen betraktar som känsliga och för vilka det finns särskilda gemenskapsregler om statligt stöd (7), är rambestämmelserna dock tillämpliga endast i den utsträckning de inte strider mot dessa särskilda regler. Rambestämmelserna är emellertid fullt tillämpliga på lufttransportsektorn.

19. Dessa rambestämmelser är tillämpliga på stöd till utbildning, oavsett om utbildningsverksamheten bedrivs av företagen själva eller av offentliga eller privata utbildningscentrum.

B. Förhållandet till sysselsättningsstöd

20. Sådant stöd till utbildning som avses i dessa rambestämmelser skall skiljas från sysselsättningsstöd, vars förenlighet med den gemensamma marknaden måste bedömas enligt riktlinjerna för sysselsättningsstöd (8). Visserligen motiveras vissa sysselsättningsstöd delvis av det faktum att det stödmottagande företaget när det anställer vissa arbetstagare måste bära extra kostnader för utbildning. Detta gäller särskilt stöd som är avsedda att uppmuntra anställning av vissa grupper arbetslösa, vilka har särskilda svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Så länge målet för och de direkta verkningarna av ett sådant stöd är att stimulera sysselsättningen genom att ge incitament till arbetsgivare att företa anställningar som denne inte skulle ha företagit utan stöd, är dock ett sådant stöd att betrakta som ett rent sysselsättningsstöd. Utbildningen är således sekundär och utgör en del av det anställningsförfarande som stödet avser. I ett sådant fall är det för övrigt ofta omöjligt att identifiera den del av stödet som används för utbildning och att skilja denna från projektet i sin helhet. Även om ett sysselsättningsstöd har inslag av utbildning kommer det alltså att bedömas som ett sysselsättningsstöd. Om det är fråga om en stödordning kan medlemsstaterna fortsätta att använda standardformulären för anmälan av sysselsättningsstöd, vilka innehåller ett avsnitt om utbildning (9).

21. Det bör noteras att endast stöd som inte är knutet till en investering omfattas av tillämpningsområdet för riktlinjerna för sysselsättningsstöd. Om ett sysselsättningsstöd som är knutet till en investering innehåller utbildningsinslag, kommer detta följaktligen att bedömas separat på grundval av dessa rambestämmelser.

IV. KRITERIER FÖR BEDÖMNING AV STÖD TILL UTBILDNING

A. Generella principer

22. Under vissa omständigheter kan stöd till utbildning som faller under förbudet i artikel 92.1 omfattas av något av undantagen i artikel 92.3.

23. Det viktigaste undantaget i detta hänseende är det som följer av artikel 92.3 c, enligt vilken kommissionen får godkänna stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Åtgärder som syftar till att göra ett företags personal mer kompetent bidrar till att stärka det berörda företagets konkurrenskraft och underlättar därmed utvecklingen av vissa näringsverksamheter. Utbildning spelar dessutom en avgörande roll i samband med införande av ny teknologi och främjande av nyskapelser och investeringar. Utbildning kan också bidra till att skapa och behålla arbetstillfällen. Av dessa skäl kan stöd till utbildning omfattas av undantaget i artikel 92.3 c.

24. Det viktigaste argumentet för utbildningsstöd är att sådant stöd bidrar till att korrigera vissa brister hos marknaden. Detta gäller särskilt yrkesutbildningen, eftersom denna medför ett stort antal externa effekter. Betydelsen av utbildningens externa effekter är i huvudsak knuten till möjligheterna att överföra den kunskap och de kvalifikationer som utbildningen ger. Detta är skälet till att kommissionen anser det vara motiverat att inta en mera positiv hållning gentemot fortbildningsprojekt som till väsentlig del verkligen gynnar arbetstagarna utöver vad som är absolut nödvändigt för deras anställning och som inte enbart svarar mot företagets särskilda behov.

25. Kommissionen kommer i detta hänseende att göra en åtskillnad mellan särskild utbildning och allmän utbildning enligt följande:

- En särskild utbildning omfattar teoretisk och praktisk utbildning som direkt och i huvudsak kan användas i arbetstagarens nuvarande eller framtida anställning i det stödmottagande företaget. Den rör företagets specifika verksamhet. En del av denna utbildning äger normalt rum på den anställdes arbetsplats. Möjligheten att överföra denna utbildning till andra företag eller andra områden är starkt begränsad.

- En allmän utbildning omfattar undervisning som inte uteslutande eller i huvudsak kan användas i arbetstagarens nuvarande eller framtida anställning i det stödmottagande företaget. Den rör företagets allmänna drift och ger färdigheter som i stor utsträckning går att överföra till andra företag eller andra arbetsområden.

Allmän utbildning ger de berörda arbetstagarna ytterligare kvalifikationer som direkt kan föras över på andra företag. Den förbättrar arbetstagarnas kvalifikationsnivå, deras möjligheter att få anställning och deras anpassningsförmåga och ger således ett större bidrag till förverkligandet av gemenskapens mål på området för sysselsättning och utveckling av mänskliga resurser.

26. Följande kriterier ingår bland dem som kan användas för att avgöra om utbildningen är av allmän karaktär:

- Kvalifikationer och kunskap ger upphov till erkännande, intyg eller godkännande av offentliga myndigheter eller organ eller av andra organ eller institutioner som staten eller gemenskapen har givit befogenheter på detta område. En utbildning som leder till ett utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis som erkänns av staten eller inom ramen för system för intyg om och erkännande av yrkeserfarenhet anses vara av allmän karaktär.

- Det förhållandet att utbildningen är öppen för anställda vid olika företag eller organiseras som ett led i ett samarbete mellan flera företag som är oberoende av varandra.

Det bör påpekas att ett företags internutbildning kan vara av allmän karaktär, trots att utbildningen direkt tillfredsställer företagets aktuella behov, om de kunskaper den ger i stor utsträckning är av allmän karaktär.

27. För att godkänna stöd enligt artikel 92.3 c i fördraget, måste kommissionen säkerställa att stödet inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. För att ett statligt stöd skall omfattas av detta undantag, måste det således fungera som ett incitament och stå i proportion till de mål av gemensamt intresse som skall uppnås med hjälp av stödet. Det sistnämnda villkoret anses vara uppfyllt när stödnivån inte överskrider de tröskelvärden som fastställs i punkt 32.

28. För att bedöma om stödet fungerar som ett incitament, skall kommissionen granska om stödet leder till att företagen gör särskilda utbildningsinsatser, som går utöver företagets normala verksamhet eller de resurser som normalt avsätts till utbildning. Ett stöd som rör ett företags normala driftskostnader (normala introduktionskurser för nyanställda osv.) och enbart syftar till att löpande eller periodvis minska de kostnader som företaget normalt måste bära saknar inslag av incitament och kan i allmänhet inte godkännas. Att stödet fungerar som incitament måste bevisas när det gäller stöd för särskild utbildning som beviljas stora företag utanför de stödregioner som omfattas av artikel 92.3 a eller 92.3 c. I alla andra fall förutsätts stödet fungera som incitament av de skäl som beskrivs närmare i punkt 29.

29. Statistiken visar att det finns ett direkt samband mellan ett företags storlek och sannolikheten för att dess anställda skall få utbildning (10). I allmänhet ökar andelen anställda som deltar i en utbildning parallellt med företagets storlek. Med tanke på denna betydande underinvestering vad gäller utbildningsåtgärder i små och medelstora företag (11), anser kommissionen att utbildningsstöd alltid fungerar som ett incitament i små och medelstora företag och att högre stödnivåer är tillåtna. I regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning (artikel 92.3 a) förutsätts att stödet fungerar som incitament även för stora företag, eftersom utbildningen i dessa regioner kan ha förhållandevis större externa effekter. Det är i dessa regioner som utgifterna för utbildning samt kvalifikationsnivån är som lägst (12) och det gemensamma intresset av att öka denna nivå är som störst för att förbättra sysselsättningssituationen och dra till sig nya investeringar till regionen. En ökning av de tillåtna stödnivåerna är följaktligen också motiverad. Eftersom utbildning och omskolning av arbetstagare också spelar en viktig roll i samband med industriell omställning, kan situationen i de regioner som avses i artikel 93.2 c motivera samma inställning. När det gäller allmän utbildning kan det alltid förutsättas att stödet fungerar som incitament med tanke på de viktiga externa effekter som utbildning av detta slag har. Om den arbetstagare som får utbildning däremot har en avtalsenlig skyldighet att betala ersättning till arbetsgivaren om han eller hon lämnar företaget inom en viss tid minskar de positiva externa effekterna och kommissionen kommer att anse att ett stöd till utbildning i princip inte är berättigat.

B. Stödberättigande kostnader

30. De stödberättigande kostnaderna i ett projekt för stöd till utbildning är följande (13):

1) personalkostnader för lärare,

2) resekostnader för lärare och deltagare,

3) andra löpande kostnader (material, utrustning osv.),

4) avskrivningar för instrument och utrustning i förhållande till deras användning för det ifrågavarande utbildningsprojektet,

5) rådgivningskostnader med avseende på utbildningsåtgärderna,

6) personalkostnader för deltagarna i utbildningsprojektet upp till det sammanlagda beloppet av de stödberättigande kostnaderna enligt punkt 1-5.

Stödberättigande kostnader skall vara dokumenterade, öppna för insyn och fördelade på de olika posterna. När det gäller de personalkostnader för deltagarna i utbildningen som avses i punkt 6 kan endast de timmar då arbetstagarna faktiskt deltagit i utbildning räknas, med avdrag för de timmar då de arbetat eller motsvarande.

C. Tillåtna stödnivåer

31. Stöd till utbildning kan godkännas enligt artikel 92.3 i fördraget om nedanstående tillåtna stödnivåer för stöden iakttas, i förhållande till de stödberättigande kostnader som definierats i punkt 30.

32. Den högsta tillåtna stödnivån är 50 % för allmänna utbildningsprojekt och 25 % för särskilda utbildningsprojekt. Stödnivån ökas med 10 procentenheter (särskild utbildning) eller 20 procentenheter (allmän utbildning) för små och medelstora företag, med 5 procentenheter för stödberättigade områden enligt artikel 92.3 c och med 10 procentenheter för stödberättigade områden enligt artikel 92.3 a. Detta ger följande resultat:

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

33. De stödnivåer som anges i punkt 32 kan ökas med 10 procentenheter om de som erhåller utbildning hör till de missgynnade kategorierna av arbetstagare (arbetstagare utan utbildning eller med kort utbildning, funktionshindrade, äldre arbetstagare, kvinnor som återvänder till arbetsmarknaden, . . .).

34. Stöd till utbildning kan endast kumuleras inom de gränser för stödnivåer som anges i punkt 32 och 33.

V. ANMÄLAN OCH BEFINTLIGA STÖDORDNINGAR

35. De åtgärder som i detta dokument inte betecknas som sådant statligt stöd som omfattas av artikel 92.1 i fördraget behöver inte anmälas till kommissionen. Alla ordningar för stöd till utbildning och alla fall av ad hoc-stöd till utbildning utöver godkända ordningar, vilka inte uppfyller villkoren i regeln om stöd av mindre betydelse skall däremot anmälas till kommissionen enligt bestämmelserna i artikel 93.3 i fördraget. Detta skall ske i så god tid att kommissionen kan ta ställning till om stödet är förenligt med den gemensamma marknaden.

36. Dessa rambestämmelser berör inte stödordningar som redan har godkänts av kommissionen då dessa rambestämmelser offentliggörs, bl.a. åtgärder som samfinansieras av strukturfonderna. Kommissionen kommer dock att på nytt granska sådana stödordningar med stöd av artikel 93.1 i fördraget. Kommissionen föreslår i detta hänseende medlemsstaterna som lämpliga åtgärder enligt artikel 93.1 i fördraget

- att de från och med den 1 januari 1999 anmäler alla stödprojekt som genomförs enligt en godkänd stödordning när stödbeloppet för ett och samma företag överstiger 2,5 miljoner ecu i bruttobidragsekvivalent under tre år och

- att de anmäler alla befintliga stödordningar som inte kommer att ha löpt ut före den 31 december 1999.

37. Om medlemsstaterna inte accepterar de åtgärder som föreslagits kommer kommissionen att se sig tvingad att inleda ett förfarande enligt artikel 93.2 i fördraget.

VI. GILTIGHETSTID OCH REVISION AV RAMBESTÄMMELSERNA

38. Kommissionen kommer att grunda sig på dessa rambestämmelser vid bedömningen av stöd till utbildning under fem år från dagen för deras offentliggörande. Före utgången av denna period kommer rambestämmelserna att ses över och vid behov revideras.

(1) EGT C 30, 28.1.1998, s. 1.

(2) Det bör påpekas att rådet den 7 maj 1998 med stöd av artikel 94 i fördraget antog förordning (EG) nr 994/98 (EGT L 142, 14.5.1998, s. 1) som bemyndigar kommissionen att från kravet på förhandsanmälan undanta vissa kategorier av stöd som uppfyller kriterierna om förenlighet med den gemensamma marknaden. Bland dessa stödkategorier återfinns även stöd till utbildning.

(3) Se även domstolens dom av den 26 september 1996 i mål C-241/94 Frankrike mot kommissionen ("Kimberly Clark"), REG 1996, s. I-4551.

(4) EGT C 68, 6.3.1996, s. 9.

(5) För närvarande: Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EGT C 368, 23.12.1994, s. 12. För jordbruk och fiske: EGT C 283, 19.9.1997, s. 2).

(6) EGT C 213, 23.7.1996, s. 4.

(7) Detta gäller för närvarande varvsindustrin, syntetfiberindustrin, bilsektorn, fiskesektorn, järn- och stålindustrin och transportsektorn. Vad gäller jordbrukssektorn är rambestämmelserna inte tillämpliga på sektorerna för produktion, bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter (bilaga II till EG-fördraget). Rambestämmelserna är inte tillämpliga på kol- och stålindustrin, som omfattas av EKSG-fördraget. Det bör emellertid påpekas att kommissionens beslut av den 24 juni 1994 om att avbryta finansieringen av vissa EKSG-stöd på det sociala området fortsätter att vara tillämpligt till och med utgången av EKSG-fördraget (EGT C 178, 30.6.1994, s. 21).

(8) För närvarande: Riktlinjer för sysselsättningsstöd (EGT C 334, 12.12.1995, s. 4).

(9) EGT C 218, 27.7.1996, s. 4.

(10) Eurostat, Statistics in Focus, Population and social conditions, 1996, nr 7, tabell 2.

(11) Se kommissionens rekommendation av den 3 april 1996 om definitionen på små och medelstora företag (EGT L 107, 30.4.1996, s. 4).

(12) Eurostat, Statistics in Focus, Population and social conditions, 1996, nr 7, tabell 1.

(13) Kommissionen ser i praktiken till att definitionen av stödberättigande kostnader överensstämmer med de regler om stödberättigande kostnader inom ramen för strukturfonderna som fastställs i kommissionens beslut av den 23 april 1997 (EGT L 146, 5.6.1997).