Kommissionens beslut

av den 27 november 2002

om den av Tyskland genomförda stödordningen Thüringens konsolideringsprogram

[delgivet med nr K(2002) 4357]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2004/165/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med artikel 88.2 i EG-fördraget ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) Thüringens konsolideringsprogram (nedan kallat "programmet") trädde i kraft den 20 juli 1993(1). Eftersom myndigheterna i Thüringen ansåg att programmet överensstämde med bestämmelserna om stöd av mindre betydelse i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag(2) från 1992 (nedan kallade "gemenskapens riktlinjer") anmäldes det inte enligt artikel 88.3 i EG-fördraget.

(2) Den 16 januari 1996 avlöstes programmet av Thüringens låneprogram för små och medelstora företag.

(3) Genom skrivelse SG(99) D/580 av den 26 januari 1999 underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att på grund av denna åtgärd inleda ett förfarande enligt artikel 88.2 i EG-fördraget.

(4) Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3). Kommissionen har uppmanat alla berörda parter att inkomma med synpunkter på den ifrågavarande åtgärden. Ingen berörd part har dock inkommit med synpunkter.

I en skrivelse av den 2 mars 1999 bad Tyskland om förlängd tidsfrist för att lämna sina synpunkter, vilket beviljades av kommissionen i en skrivelse av den 11 mars 1999. Tysklands synpunkter inkom i skrivelser av den 29 mars 1999, 19 augusti och 26 augusti 1999.

(5) I en skrivelse av den 26 november 2001 lämnade Tyskland sin slutgiltiga ståndpunkt.

2. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

2.1 Titel och rättsgrund

(6) Bidragen beviljas av den offentligt ägda Thüringer Aufbaubank på uppdrag av Thüringens ekonomi- och transportministerium på grundval av §§ 23, 44 och 44a i Thüringens delstatsbudgetförordning i enlighet med Thüringens konsolideringsprogram.

2.2 Mottagare

(7) Programmet riktar sig till små och medelstora företag som definieras enligt kriterierna "omsättning" och "antal anställda", men inte enligt kriteriet "oberoende" i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag (1992)(4), inklusive företag som förvaltas av Treuhandanstalt. Livsmedelsindustrins möjlighet att få stöd omnämns uttryckligen i punkt 3 ("Bidragsmottagare") i programmet. Övriga känsliga sektorer (järn- och stålindustrin, kolindustrin, varvsindustrin, syntetfiberindustrin, bilindustrin samt fiske och transporter) är inte uteslutna. I undantagsfall kan stöd (efter beslut av ansvarig minister) också ges till företag, som i fråga omsättning och antal anställda överskrider de tak som anges i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag.

2.3 Varaktighet

(8) Thüringens konsolideringsprogram trädde i kraft med obegränsad giltighet den 20 juli 1993 och ersattes den 16 januari 1996 av Thüringens låneprogram för små och medelstora företag.

2.4 Syfte

(9) Stöden beviljas av den offentliga banken Thüringer Aufbaubank i form av räntesubventionerade lån via företagens egna banker som primärt svarar för lånen på egen risk. Företagens banker kan erhålla en garanti på upp till 60 % av lånebeloppet (programmet innehåller inte någon garantiavgift). Thüringer Aufbaubank och företagens egna banker får ta ut en handläggningsavgift på 0,1 % av lånesumman.

(10) Programmet riktar sig till företag med likviditets- och lönsamhetsproblem och skall möjliggöra en skuldomläggning av kortfristiga skulder till gynnsamma räntesatser. Någon omläggning av skulden till Thüringer Aufbaubank får inte ske.

(11) Förutsättningarna för att lån skall beviljas är att företagen presenterar en bärkraftig övergripande konsolideringsplan som i förening med refinansieringslånet ställer i utsikt att företagets lönsamhet varaktigt återställs. I denna plan måste konsolideringsbehovet anges och de bestående likviditets- och lönsamhetsproblemen tillsammans med stödmottagarens och dess egna banks bidrag.

(12) Lånen beviljas till en ränta på mellan 5 % och 8 % med en löptid på mellan tre och tolv år, varav två eller tre år är amorteringsfria. Ansvarig minister kan godkänna avvikelser från dessa villkor.

2.5 Stödnivå

(13) I programmet hänvisas i punkt 5 ("Bidragets art, omfång och storlek") uttryckligen till att det handlar om stöd av mindre betydelse.

(14) Enligt ordalydelsen i programmet beräknas det stödbelopp som uppstår av ränteförmånen på grundval av skillnaden mellan den faktiska räntesatsen och en antagen referensränta. Någon hänsyn tas varken till det stödinslag som uppstår genom garantin eller det faktum att de mottagande företagen är utsatta för särskilda risker. Någon direkt begränsning av lånesumman föreskrivs inte. Dock får stödbeloppet till företaget (endast det stödinslag som uppstår genom räntesubventionen) inte överskrida de tak som fastställts i bestämmelserna om stöd av mindre betydelse i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag.

(15) Under perioden 1993-1996 beviljades, enligt en skrivelse från Tyskland av den 7 december 1998, sammanlagt 741 lån till ett belopp av 312,4 miljoner D-mark. Därav gick omkring 80 lån till livsmedelsindustrin.

2.6 Kumulering

(16) Offentliga finansiella stöd som den sökande redan beviljats skall anges i ansökningen.

2.7 Skäl till att inleda förfarandet

(17) Förfarandet inleddes eftersom programmet också riktade sig till företag i svårigheter. Vid tillämpningen av bestämmelserna om stöd av mindre betydelse tog man inte heller hänsyn till beräkningen av det stöd som härrör från garantin och de gynnande företagens särskilda risker. Eftersom programmet riktade sig till företag i svårigheter och överskred taken för stöd av mindre betydelse ansåg kommissionen att gemenskapens relevanta riktlinjer skulle tillämpas.

(18) Vidare undantogs inte de känsliga sektorerna från programmet trots att bestämmelserna om stöd av mindre betydelse inte är tillämpliga för de känsliga sektorerna, för vilka särbestämmelser gäller.

(19) Av alla dessa skäl utgjorde både programmet och tillämpningsfallen, där taken respektive tillämpningsområdet för stöd av mindre betydelse överskreds, statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget (f.d. artikel 92.1 i EG-fördraget), som genomförts respektive beviljats på ett olagligt sätt.

(20) Enligt vad som framgår av målen och ordalydelsen i programmet avsåg ordningen företag i svårigheter. Tyskland har bestridit denna tolkning och hävdat att lånen beviljades av företagens egna banker på deras egen risk - sedan en säkerhet på 60 % dragits av - och att dessa banker i varje fall tog på sig en 40-procentig risk. Denna återstående risk kan enligt Tyskland inte täckas genom någon annan säkerhet. I regel är en bank inte beredd att bevilja lån till ett företag i svårigheter utan tillräckliga garantier och banksäkerheter.

(21) Detta argument kan av följande skäl inte anses vara hållbart:

a) Ordningen utesluter inte företag i svårigheter. Vid identiska betingelser visade det sig i ett liknade fall (Thüringens låneprogram för små och medelstora företag) att också företag i svårigheter erhållit sådana stöd.

b) Ordningen möjliggör en omläggning av skulder för ett företag i svårigheter i dess egen bank eller i andra finansiella institut. Kommissionen anser att en skuldomläggning för företag i svårigheter enligt programmet i en del fall avsevärt skulle kunna minska de risker som banken ursprungligen utsatts för.

(22) Därför riktade sig programmet enligt kommissionen till företag i svårigheter och måste prövas på grundval av tillämpliga bestämmelser.

(23) När det gäller undsättning av företag i svårigheter (denna möjlighet utesluts inte formellt i programmet, men förefaller dock relativt orealistisk) har det hittills varit etablerad praxis att undsättningsstöd för att vara förenligt med den gemensamma marknaden måste inskränkas till stöd i form av offentliga lån till marknadsmässiga villkor eller statliga garantier för privata lån. Detta villkor är inte uppfyllt i det föreliggande fallet, eftersom lånen var räntesubventionerade.

(24) Eftersom det var möjligt att bevilja undsättningsstöd betvivlade kommissionen att programmet var förenligt med den gemensamma marknaden.

(25) Eftersom programmet avsåg omstrukturering av företag i svårigheter kan man fastställa att kommissionens praxis hittills varit att kräva att följande huvudsakliga förutsättningar skall vara uppfyllda:

a) Inlämnande och genomförande av en omstruktureringsplan som gör det möjligt att återställa företagets långfristiga lönsamhet.

b) Begränsning av stödbeloppet till det strikta minimum som krävs.

c) Ett proportionellt bidrag från det stödmottagande företaget och dess bolagsmän.

d) Iakttagande av de särskilda reglerna för de känsliga sektorerna, vilket i princip kräver enskild anmälan av stöd.

e) Enskild anmälan av stöd till förmån för stora företag.

f) Omstruktureringsstöd får - förutsatt att det inte är fråga om en oförutsebar undantagssituation, som företaget i fråga inte bär ansvaret för - endast beviljas en gång.

(26) Programmet innehöll varken krav på separat anmälan av stöd till stora företag, förbud mot upprepade omstruktureringsstöd, specifika regler för känsliga sektorer eller någon begränsning av stödbeloppen till det absolut nödvändiga för att uppnå de mål som satts upp.

(27) Eftersom det alltså handlade om omstruktureringsstöd betvivlade kommissionen att programmet var förenligt med den gemensamma marknaden.

3. TYSKLANDS KOMMENTARER

(28) I motsats till vad som angavs i beslutet om att inleda förfarandet beviljades enligt Tyskland 485 konsolideringslån åren 1993-1995 för totalt 112,2 miljoner euro. Den siffra på 741 lån som angavs när förfarandet inleddes innehöll enligt Tyskland dessutom 248 lån som år 1996 beviljats enligt Thüringens låneprogram för små och medelstora företag. Detta program behandlas i förfarande C 87/98 (ex NN 137/98).

(29) Tyskland instämmer i kommissionens framställning om att stödnivåerna i realiteten endast beräknats på basis av de inslag av stöd som ingått i räntesubventionerna. Skälet till detta var att de tyska myndigheterna under perioden från 1993 till början av 1996 inte kände till att det stödinslag som var kopplat till garantin skulle ha beaktats i fråga om företag i svårigheter.

(30) Om känsliga sektorer berördes av konsolideringslånen beviljades enligt Tyskland lånen ur Thüringens konsolideringsprogram i överensstämmelse med gemenskapens dåvarande riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag. Enligt Tyskland gällde de stödrättsliga specialreglerna i gemenskapens rambestämmelser för det statliga stödet till investeringar för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter(5) från 1996 först från och med 1998. Enligt kommissionens beslut 1999/183/EG av den 20 maj 1998 om statligt stöd inom sektorn för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter som kan beviljas i Tyskland på grundval av befintliga ordningar för regionala stöd(6) skulle dessa gemenskapsriktlinjer först trätt i kraft från 1998, vilket skulle innebära att några specialregler inte gällde för livsmedels-, dryckes- och tobaksindustrin under perioden 1993-1995 varför denna känsliga sektor inte skulle beaktas vid beviljandet av lån.

(31) Tyskland bestrider kommissionens uppfattning att risken för företagens egna banker kan minskas genom en omläggning av de skulder som företag i svårigheter har. I stället handlade det i fråga om företagens egna bankers 40-procentiga deltagande i garantin om en äkta risk. Om ett sådant lån, där företagens egna banker står för risken, överflyttas till en annan privatbank skulle en omläggning av den egna bankens befintliga låneåtaganden genom Thüringer Aufbaubank endast utan att denna bank deltog i garantin. En omläggning av företagens egna bankers befintliga låneåtaganden med deltagande i garantin av Thüringer Aufbaubank var däremot utesluten.

(32) Tyskland medger i sitt ställningstagande att Thüringens konsolideringsprogram inriktats både på ekonomiskt sunda företag och företag i svårigheter. Så länge dock lånets stödnivå, i förekommande fall också inklusive eventuella andra stöd av mindre betydelse, ligger under taket i bestämmelserna om stöd av mindre betydelse är programmet förenligt med dessa bestämmelser.

(33) I en skrivelse av den 26 augusti 1999 och av den 26 november 2001 tillsände Tyskland kommissionen förteckningar över de konsolideringslån som beviljats under åren 1993-1995. Av dessa enskilda fall framgår att tre lån beviljades till företag i svårigheter 1994 och nio 1995. De visar också att endast två lån beviljades 1994 och två 1995 till företag i den känsliga sektorn jordbruk, även om Tyskland i sin skrivelse av den 7 december 1998 anger att cirka 80 lån beviljats till företag verksamma inom livsmedelsindustrin. Av de underlag som presenterats av Tyskland kan man inte sluta sig till vilka kriterier som använts för att definiera den känsliga sektorn jordbruk respektive företag i svårigheter.

4. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN

4.1 Förekomst av statligt stöd

(34) Även om alla finansiella bidrag till företag i viss mån förändrar konkurrensvillkoren har dock inte allt stöd märkbara effekter på handeln och konkurrensen mellan medlemsstaterna. Därför undantas de stöd från anmälningsplikten enligt artikel 88.3 i EG-fördraget som inte överskrider ett absolut maximibelopp och som i egenskap av stöd av mindre betydelse inte omfattas av artikel 87.1 i EG-fördraget.

(35) En definition av vad kommissionen anser vara stöd av mindre betydelse gavs första gången i gemenskapens riktlinjer från år 1992(7). I punkt 3.2 bestäms tillämpningsområdet för bestämmelserna om stöd av mindre betydelse till ett stöd på 50000 euro per företag inom en treårsperiod avseende en huvudkategori av utgifter (t.ex. investeringar, utbildning). Följaktligen var engångsbetalningar av stöd på upp till 50000 euro för en bestämd utgiftskategori, liksom stödordningar, enligt vilka stödbetalningar till företag för en bestämd utgiftskategori inom en period på tre år var begränsade till detta belopp, inte längre anmälningspliktiga enligt artikel 88.3 (tidigare artikel 93.3) i EG-fördraget. Ett villkor som angavs i de enskilda besluten om stöd respektive i stödordningen var dock att stödbeloppet inklusive allt ytterligare stöd som samma företag eventuellt fick från annat håll eller på grundval av andra bestämmelser för samma utgiftskategori inte fick överstiga 50000 euro. I punkt 3.2 klargjordes att bestämmelserna om stöd av mindre betydelse inte kan tillämpas i de känsliga sektorerna (järn- och stålindustrin, kolindustrin, varvsindustrin, syntetfiberindustrin, bilindustrin samt fiske och transporter).

(36) I kommissionens meddelande om försumbart stöd(8) från 1996 ändrades bestämmelserna om stöd av mindre betydelse i gemenskapens riktlinjer från 1992. Maximibeloppet för stöd av mindre betydelse höjdes till 100000 euro inom tre år från tidpunkten för det första stödet enligt bestämmelserna om stöd av mindre betydelse. Detta belopp omfattade allt slag av offentligt stöd som beviljats som stöd av mindre betydelse och påverkade inte den eventualiteten att stödmottagaren fått annat stöd på grundval av kommissionen godkända stödordningar.

(37) De områden som omfattas av EKSG-fördraget, varvsindustrin, transportsektorn och stöd för utgifter i jordbruk eller fiske, var undantagna från bestämmelserna.

(38) Genom artikel 1 i kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse(9) utvidgades tillämpningsområdet för bestämmelserna om stöd av mindre betydelse. Men inte heller denna förordning skall tillämpas på stöd i transportsektorn och i verksamheter som gäller produktion, bearbetning eller marknadsföring av varor som anges i bilaga I till EG-fördraget. Förordningen skall heller inte tillämpas på stöd till verksamheter för export, dvs. stöd som relaterar sig direkt till exporterade kvantiteter, upprättande och drift av distributionsnät eller till de löpande utgifterna för exportverksamhet. Slutligen är stöd som ges på villkor att inhemska produkter används i stället för importerade varor uteslutna från tillämpningsområdet för förordningen.

(39) Enligt artikel 2 i den nämnda förordningen får det totala beloppet som beviljas ett företag som stöd av mindre betydelse inte överstiga 100000 euro under en treårsperiod. Detta tak gäller allt stöd oberoende av typ och ändamål.

(40) På grund av den omständigheten att förordning (EG) nr 69/2001 trädde i kraft först den 2 februari 2001 - medan det program som här skall granskas gällde från och med den 20 juli 1993 till och med den 16 januari 1996 - uppstår frågan om kommissionen vid sitt beslut skall tillämpa förordning (EG) nr 69/2001 retroaktivt på finansiella åtgärder som vidtagits innan förordningen trädde i kraft eller om de under den aktuella perioden gällande bestämmelserna om stöd av mindre betydelse i gemenskapens riktlinjer från 1992 måste tillämpas (consecutio legis).

(41) I förordning (EG) nr 69/2001 finns ingen bestämmelse om huruvida förordningen kan tillämpas på stöd som beviljats innan förordningen trädde i kraft. Emellertid utesluter inte ordalydelsen att förordningen skulle kunna tillämpas på tidigare fall, som ändå omfattas av kontrollmekanismen enligt artikel 3 i förordning (EG) nr 69/2001. Kommissionen har kommit fram till uppfattningen att eftersom det inte finns någon annan uttrycklig bestämmelse skall förordning (EG) nr 69/2001 tillämpas på stöd av mindre betydelse som beviljats innan denna förordning trädde i kraft. För det första innehåller förordning (EG) nr 69/2001 en förfaranderättslig bestämmelse genom att den undantar en viss kategori av åtgärder från anmälningsplikt. Den borde därför omedelbart tillämpas på pågående förfaranden. För det andra står en omedelbar tillämpning av förordning (EG) nr 69/2001 i överensstämmelse med de grundläggande målen att få till stånd en förenkling av förfarandena och decentralisering. Endast för de stöd, som inte omfattas av förordning (EG) nr 69/2001, och som följaktligen inte kan undantas på denna grundval, kommer kommissionen att stödja sig på de bestämmelser som var i kraft då stöden beviljades. Emedan förordning (EG) nr 69/2001 är mer tillåtande än de föregående bestämmelserna om stöd av mindre betydelse och emedan dessa bestämmelser i alla fall skall tillämpas om stödet inte är undantaget enligt förordning (EG) nr 69/2001, beaktas på vederbörligt sätt den allmänna rättsprincipen om skydd för berättigade förväntningar och principen om rättssäkerhet. Sett ur ekonomisk synvinkel anser kommissionen att en finansiell åtgärd, som enligt den i dag gällande förordning (EG) nr 69/2001 inte kan kategoriseras som "stöd" i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget på en integrerad marknad, inte kan ha utgjort något "stöd" på en mindre integrerad marknad i det förgångna. Kommissionen kommer följaktligen att lägga förordning (EG) nr 69/2001 till grund för sin fortsatta granskning av de finansiella åtgärderna, vilket inte utesluter möjligheten att tillämpa de regler som gällde vid den tidpunkt åtgärderna vidtogs, under förutsättning att dessa åtgärder inte omfattas av undantag i förordning (EG) nr 69/2001.

(42) Förfarandet avser således både programmet och de tillämpningsfall, som inte omfattas av förordning (EG) nr 69/2001 respektive övriga relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse samt de tillämpningsfall som omfattas av förordning (EG) nr 69/2001 eller övriga relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse, och som genom kumulering med andra stöd överstiger det där fastställda stödtaket.

(43) På förhand uteslutna från tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 och de tidigare bestämmelserna om stöd av mindre betydelse är stöd till transportsektorn samt till verksamheter som gäller produktion, bearbetning eller marknadsföring av varor som anges i bilaga I till EG-fördraget.

(44) Kommissionen anser följaktligen att samtliga konsolideringslån som beviljats företag inom livsmedelsindustrin är uteslutna från tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 och andra bestämmelser om stöd av mindre betydelse, om dessa företag sysslar med produktion av varor som anges i bilaga I till EG-fördraget, eftersom de då skall räknas till den känsliga sektorn jordbruk.

(45) Tysklands argument att gemenskapens stödrättsliga specialregler för investeringsstöd till bearbetning och marknadsföring av jordbruksprodukter från 1996 trädde i kraft först från 1998 är här ovidkommande, eftersom dessa specialregler inte påverkat tillämpningsområdet för bestämmelserna om stöd av mindre betydelse(10).

(46) Enligt kommissionen kan det återstående tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 respektive tidigare relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse överskridas på grund av att stödtaket i förordning (EG) nr 69/2001 respektive tidigare regler kan ha överskridits genom det icke beaktade inslaget av stöd i garantin vid beviljandet av konsolideringslånen. I programmet finns ingen garanti för att taket för stöd av mindre betydelse på 100000 euro under tre år, i enlighet med artikel 2.2. i förordning (EG) nr 69/2001 respektive tidigare regler, inte överskreds i varje enskilt fall. Detta gäller i synnerhet då programmet riktade sig till företag i svårigheter med den stora förlustrisk som kännetecknar dessa.

(47) I fråga om de företag som mottagit stöd på grundval av programmet rör det sig enligt kommissionen uteslutande, eller åtminstone till stor del, om åtgärder till förmån för företag i svårigheter.

(48) För att kunna skilja företag i svårigheter från sunda företag har kommissionen i punkt 2.1 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter(11) från 1994 ("1994 års riktlinjer") förklarat begreppet "företag i svårigheter". Denna definition av ett företag i svårighet bekräftar i stort sett kommissionens beslutspraxis från de föregående åren, såsom den uttrycks i kommissionens åttonde rapport om konkurrenspolitiken år 1979 (punkterna 227-229)(12).

(49) Begreppet "företag i svårigheter" som kommissionen använder här, beskrivs i 1994 års riktlinjer som ett företag som saknar möjlighet att övervinna sina svårigheter genom egna medel eller genom att skaffa de medel det behöver från aktieägare eller genom lån. De typiska symptomen är minskande lönsamhet eller allt större förluster, minskande omsättning, växande varulager, överskottskapacitet, minskande kassaflöde, ökande skuld, stigande ränteutgifter och lågt värde på nettotillgångar. I akuta fall kan företaget redan ha blivit insolvent eller trätt i likvidation.

(50) Enligt ordalydelsen i punkt 1 ("Bidragets syfte") i programmet riktar detta sig till företag som på grund av sin ofta svåra finans- och intäktssituation har likviditets- och lönsamhetsproblem. Enligt kommissionens tolkning kan detta innebära att det i fråga om dessa företag också kan handla om företag som behöver återställa lönsamheten och som motsvarar definitionen av företag i svårigheter.

(51) Tyskland hävdar att i de fall en garanti tas i anspråk uppgår det ansvar som företagens egna banker står för till 40 % och att det var uteslutet att de riskar dessa banker tar på sig skulle kunna bli föremål för en garanti från en annan offentlig källa. Den risk som företagens egna banker tar på sig utgör ett lämpligt incitament för långivaren att vederbörligen pröva låntagarens kreditvärdighet för att därmed minska förlustrisken.

(52) Denna framställning är inte övertygande som bevis för att konsolideringsprogrammet inte tillämpats på företag i svårigheter. Enligt ordalydelsen bestod syftet med programmet just däri att bevilja företag som befann sig i ekonomiska svårigheter konsolideringslån och garantier. Visserligen har sannolikheten för att mottagaren faktiskt varit ett företag i svårigheter minskat på grund av den självrisk som företagens egna banker tagit, men ordalydelsen i regeln utesluter ingalunda att ett företag i svårigheter får del av stödet.

(53) Kommissionen anser vidare att det för företagets egen bank, särskilt då det gäller företag i svårigheter, kunde vara fördelaktigt att vara med och bevilja lån via programmet, eftersom likviditeten i det stödmottagande företaget genom konsolideringslånet totalt sett skulle förbättras och förlustrisken med avseende på lån som denna bank tidigare ställt till förfogande för just detta företag skulle minska. I själva verket kan det vara ekonomiskt rationellt för en bank att minska en befintlig hög förlustrisk för gamla lån genom att företaget får tillgång till nya medel till omstrukturering. Detta gäller i all synnerhet när den därmed förbundna risken delvis övertas av staten.

(54) Sist och slutligen visar den av Tyskland överlämnade detaljerade uppställningen av stöd som godkänts eller utbetalats på grundval av programmet att företag i svårigheter fått stöd. Tyskland har också i sina kommentarer medgett att Thüringens konsolideringsprogram riktat sig både till sunda företag och företag i svårigheter.

(55) Stödinslaget i garantin borde, i synnerhet med tanke på förlustriskerna för företag i svårigheter, ha beaktats vid beräkningen av stödet i de utbetalade lånen.

(56) Denna bedömning ändras inte heller av att Tyskland i sina synpunkter framför att de tyska myndigheterna under tiden från 1993 till början av 1996 inte kände till att stödinslaget i garantin och de särskilda riskerna för beviljande av lån till företag i svårigheter skulle beaktas vid beräkningen av stödets värde.

(57) Kommissionen kan inte dela denna åsikt, eftersom den redan 1989 skickat en skrivelse till medlemsstaterna, i vilken det framhölls att enligt kommissionens uppfattning alla av staten övertagna garantier faller inom tillämpningsområdet för artikel 87.1 i EG-fördraget(13). De tyska myndigheterna borde då den beviljade företag med likviditetsproblem garantier åtminstone ha fått betänkligheter i fråga om åtgärdernas stödkaraktär och Tyskland borde i tid ha anmält åtgärderna i stödordningen till kommissionen så att denna skulle ha kunnat yttra sig.

(58) Enligt kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier(14) kan den kontanta bidragsekvivalenten till en garanti under ett visst år beräknas

a) på samma sätt som bidragsekvivalenten för ett mjukt lån sedan de inbetalda premierna först har dragits av, varvid räntesubventionen utgörs av skillnaden mellan marknadsräntan och den räntesats som erhållits tack vare den statliga garantin,

b) som skillnaden mellan summan av utestående garantier multiplicerad med riskfaktorn (sannolikheten för att garantierna behöver infrias) och eventuella betalda premier, dvs. (garantibelopp × riskfaktor) - premie,

c) med någon annan objektivt berättigad och allmänt accepterad metod.

(59) Kommissionen bekräftade därmed den uppfattning den länge haft, nämligen att då sannolikheten för låntagarens insolvens vid tiden för beslutet om lånet uppenbart är mycket stor, kan värdet av stödet stiga till beloppet av det genom garantin effektivt säkrade beloppet.

(60) För övrigt kan inslaget av stöd i garantin även i fråga om ekonomiskt sunda företag leda till att taket för stöd av mindre betydelse överskrids.

(61) Kommissionen anser att det i fråga om förskrifterna och deras tillämpning rör sig om stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget, om det inte hör till tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller omfattas av förordning (EG) nr 69/2001 men överskrider taket för stöd av mindre betydelse. Detsamma gäller på analogt vis den andra bestämmelsen om stöd av mindre betydelse, som var i kraft vid den tid då åtgärderna genomfördes.

(62) I den mån programmet riktade sig till företag i svårigheter möjliggjorde det för de mottagande företagen att få finansiella medel från privatbanker, vilket de i annat fall på grund av sin ekonomiska situation inte längre skulle ha fått från privata kreditinstitut enligt deras normala kreditvillkor. Dessa finansiella medel gjorde det möjligt för de gynnade företagen att undvika konkurs. Vid konkurs och utträde från marknaden skulle antingen befintlig överkapacitet ha försvunnit eller de utträdande företagens marknadsandelar ha övertagits av konkurrenter, som i båda fallen skulle ha kunnat förbättra sin lönsamhet. Konsolideringslånen uteslöt inte att lån beviljades företag, som tillverkar produkter eller tillhandahåller tjänster med vilka det handlas inom gemenskapen. Därför måste man anta att de finansiella åtgärder som förfarandet gäller kunde påverka handeln mellan medlemsstaterna.

(63) Inte heller de ekonomiskt sunda företagen skulle ha fått finansiella medel på de angivna villkoren från privata banker och har följaktligen genom de utbetalda lånen för stärkande av företagens rörelsekapital kunnat förstärka sin ställning på den gemensamma marknaden i förhållande till sina konkurrenter. Detta gäller särskilt ekonomiskt sunda företag, som var verksamma i de känsliga sektorerna. Marknaderna i de känsliga sektorerna kännetecknas på gemenskapsnivå av överkapacitet. Det finansiella stödet till vissa företag via konsolideringslånen har lett till att dessa kunde befästa sin ställning på marknaden gentemot sina konkurrenter, vilket innebar att handeln mellan medlemsstaterna kunnat påverkas.

(64) Programmet kan följaktligen snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen.

(65) Kommissionen drar således slutsatsen att programmet och dess tillämpning innehåller stöd i den mening som anges i artikel 87.1 i EG-fördraget till förmån för företag som bedriver handel inom gemenskapen.

(66) På grundval av Tysklands kommentarer drar kommissionen slutsatsen att privatbanken som långivare inte gjorde några vinster på konsolideringslånet på ett sätt som snedvridit konkurrensen.

(67) I sitt tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garanti utgår kommissionen från att statliga garantier, som beviljas i efterhand för redan ingångna lån eller andra finansiella förpliktelser, utan att villkoren för lånen eller de finansiella förpliktelserna anpassas, eller garanterade lån som används för att återbetala andra lån som saknar garanti till samma kreditinstitut, kan utgöra stöd till långivaren, eftersom lånens säkerhet ökas.

(68) Även om företagens bestående likviditetsproblem enligt programmet (punkt 1) skall lösas genom en omläggning av kortfristiga skulder till räntesubventionerade lån, har Tyskland i sitt ställningstagande hänvisat till att en skuldomläggning av företagens egna bankers befintliga låneåtaganden genom Thüringer Aufbaubank uteslutande var möjlig utan att den sistnämnda banken deltog i garantin. Detta betyder att om lånet redan är beviljat eller om en annan finansiell förpliktelse redan ingåtts så kan inte någon garanti beviljas av Thüringer Aufbaubank i efterhand och ett lån med garanti kunde heller inte användas för att till samma kreditinstitut återbetala ett annat lån som saknade garanti.

(69) Eftersom företagens egna bankers befintliga låneåtaganden inte kunde läggas om med deltagande i garantin av Thüringer Aufbaubank förefaller programmet inte innehålla något stöd till långivaren. Den omständigheten att en stabilisering av ett företag i svårigheter gynnar alla borgenärer är en erkänd följd av stöd och utgör i sig inte något stöd i den mening som avses med artikel 87.1 i EG-fördraget.

4.2 Stödets laglighet

(70) Kommissionen beklagar att Tyskland beviljat stödet i strid med artikel 88.3 i EG-fördraget.

4.3 Stödets förenlighet med den gemensamma marknaden i den mån tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller andra relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse överskridits

(71) Kommissionen har granskat programmet under antagandet att det riktat sig till såväl ekonomiskt sunda företag som företag i svårigheter.

(72) I den mån stöd till företag i svårigheter beviljats rörde det sig om följestöd/omstruktureringsstöd eller stöd till undsättning enligt terminologin i Europeiska kommissionens åttonde rapport om konkurrenspolitiken från 1979 och riktlinjerna från 1994(15) som bekräftats av riktlinjerna från 1999(16).

(73) I den mån stöd beviljats ekonomiskt sunda företag är det fråga om driftsstöd i den mening som avses i kommissionens meddelande om regionala stödordningar(17) från 1979 samt kommissionens meddelande om tillämpningen av artikel 92.3 a och c på regionalstöd(18) från 1988. Dessa meddelanden bekräftades av riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål(19) från 1998.

(74) I det följande granskas stödordningens förenlighet på grundval av de tillämpliga bestämmelserna(20).

(75) I den mån det handlar om omstrukturering av företag i svårigheter kan man konstatera att följande kriterier, enligt kommissionens praxis och riktlinjerna från 1994, skall vara uppfyllda för att stödet skall vara förenligt med den gemensamma marknaden:

a) Inlämnande och genomförande av en omstruktureringsplan, som gör det möjligt att återställa företagets långfristiga lönsamhet.

b) Ett proportionellt bidrag från det stödmottagande företaget och dess bolagsmän.

c) Begränsning av stödbeloppet till det strikta minimum som krävs.

d) Iakttagande av de särskilda tillämpningsreglerna för de känsliga sektorerna, vilket normalt kräver enskild anmälan av stöd.

e) Enskild anmälan av stöd till förmån för stora företag.

f) Omstruktureringsstöd får, förutsatt att det inte är fråga om en oförutsebar undantagssituation, som företaget i fråga inte bär ansvaret för, endast beviljas en gång.

(76) Enligt programmet var förutsättningen för att medel skall beviljas att företaget lägger fram en bärkraftig övergripande konsolideringsplan, som i förening med refinansieringslånet ställde i utsikt att företagets lönsamhet varaktigt återställdes. I denna plan måste konsolideringsbehovet anges liksom de bestående likviditets- och lönsamhetsproblemen tillsammans med företagets och dess banks bidrag. I den mån planen motsvarade dessa villkor uppfyllde programmet de båda första av de ovanstående kriterierna.

(77) Ordalydelsen i programmet innehåller inte något förbud mot upprepade omstruktureringsstöd eller någon begränsning av stödbeloppet till det strikta minimum som krävs för att uppnå det eftersträvade målet. Huruvida dessa kriterier beaktats då medel beviljats har Tyskland inte uppgett.

(78) Programmet föreskrev inte om enskild anmälan av stöd till förmån för stora företag eller beaktande av de särskilda reglerna för de känsliga sektorerna.

(79) Kommissionen anser därför att till den del programmet innehåller omstruktureringsstöd till förmån för företag i svårigheter är de inte förenliga med den gemensamma marknaden.

(80) I den mån det rör sig om undsättning av företag i svårigheter kan man konstatera att den på detta område fastslagna politiken som förutsättning för förenligheten med den gemensamma marknaden krävde att undsättningsstöd begränsas till stöd i form av offentliga lån på marknadsvillkor eller statliga garantier för privata lån. Detta villkor är inte uppfyllt i det föreliggande fallet, eftersom lånen var räntesubventionerade.

(81) I den mån det rör sig om undsättningsstöd enligt förskrifterna är detta stöd oförenligt med den gemensamma marknaden.

(82) I den mån lån till förmån för ekonomiskt sunda företag beviljats, utgör detta stöd driftsstöd, som kommissionen har att pröva enligt de bestämmelser om regionalstöd som är tillämpliga på programmet.

(83) Delstaten Thüringen är ett stödområde enligt artikel 87.3 a (f.d. artikel 92.3 a) i EG-fördraget. I kommissionens meddelanden om regionalstöd från 1979 och 1988(21) anges att kommissionen på grund av de särskilda svårigheterna i dessa stödområden undantagsvis kan godkänna vissa driftsstöd på följande villkor.

a) Stödet skall vara tidsbegränsat och avsett att övervinna de strukturella svagheterna hos de företag som är belägna i regioner som avses i artikel 92.3 a.

b) Stödet skall vara avsett att främja en varaktig och balanserad utveckling av den ekonomiska verksamheten och inte ge upphov till överkapacitet inom vissa sektorer på gemenskapsnivå som innebär att det uppstår sektoriella problem på gemenskapsnivå som är allvarligare än det ursprungliga regionala problemet. I detta sammanhang krävdes ett sektorbaserat tillvägagångssätt, varvid gemenskapens regler och riktlinjer för vissa områden inom industri (järn och stål, varv, syntetfiber, textil och beklädnad) och jordbruk samt bestämmelserna om företag som bearbetar jordbruksprodukter skulle beaktas. Dessa gemenskapens regler och riktlinjer förbjuder beviljande av driftsstöd i de berörda sektorerna.

c) Stödet får inte ges i strid med de särskilda regler som gäller för stöd till företag i svårigheter.

d) Därtill kommer att kommissionen under 1990-talet utvecklat en praxis enligt vilken stöden måste vara degressiva.

(84) Programmets giltighetstid begränsades enligt ordalydelsen inte i tiden. Programmet ersattes den 16 januari 1996 med Thüringens låneprogram. Thüringens låneprogram från 1996 löpte i sin tur ut den 1 juni 1999(22). Därav sluter sig kommissionen till att giltighetstiden för det aktuella programmet avslutades den 31 maj 1999.

(85) Syftet med programmet var att underlätta ett fullt deltagande i den inre marknaden för redan privatiserade företag och företag som för första gången verkade enligt de nya marknadsekonomiska betingelserna i en region som präglas av allvarlig eftersläpning. Enligt kommissionens praxis krävdes dock att stöden måste bidra till en balanserad ekonomisk utveckling och inte fick leda till överskottskapacitet inom sektorn. Därmed uteslöts de känsliga sektorerna från att beviljas driftsstöd.

(86) Programmet innehåller inte någon bestämmelse om degressivitet för stödet. Detta innebär dock inte att den aktuella åtgärden är oförenlig med den gemensamma marknaden eftersom kommissionen under programmets giltighetstid ännu inte helt utvecklat denna praxis och eftersom kommissionen i åtskilliga fall rörande östra Tyskland under de första åren efter den tyska återföreningen inte krävde degressivitet med anledning av den ovissa utvecklingssituationen.

(87) I den mån programmet möjliggjorde stöd till ekonomiskt sunda företag i sektorer som inte är känsliga, överensstämde dessa driftsstöd med kommissionens praxis under giltighetstiden och var förenliga med den gemensamma marknaden.

(88) I den mån stöden utgör driftsstöd till ekonomiskt sunda företag i känsliga sektorer är de inte förenliga med den gemensamma marknaden, eftersom det enligt gemenskapens regler och riktlinjer för de känsliga sektorerna är förbjudet att bevilja driftsstöd till ekonomiskt sunda företag.

(89) Kommissionen anser att undantagsbestämmelserna i artikel 87.2 i EG-fördraget inte kan tillämpas i det föreliggande fallet, eftersom programmet inte har något av de mål som där anges. Tyskland har heller inte anfört att några sådana undantagsförhållanden skulle råda(23).

(90) Kommissionen drar slutsatsen att inga särskilda regler för stöd med övergripande mål enligt artikel 87.3 c i EG-fördraget förutom riktlinjerna för bedömning av stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter kan tillämpas på programmet, eftersom detta inte har något av de särskilda målen och Tyskland inte heller har hävdat att så skulle vara fallet.

(91) Stödet har enligt kommissionens uppfattning inte heller som mål att främja viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi. Inte heller tjänar stödet till att främja kultur och bevara kulturarvet. Kommissionen drar följaktligen slutsatsen att varken artikel 87.3 b eller artikel 87.3 d i EG-fördraget kan tillämpas på programmet.

(92) En del av de fall som omfattas av programmet har eventuellt varit föremål för ett annat formellt granskningsförfarande enligt artikel 88.2 i EG-fördraget. Föreliggande beslut berör inte dessa fall.

5. SLUTSATS

(93) Stödordningen är olaglig. Stöd som ligger utanför tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller andra relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse, som var i kraft vid den tid då åtgärden genomfördes, har beviljats olagligt.

(94) Stödordningen är oförenlig med den gemensamma marknaden i den mån den utanför området för stöd av mindre betydelse tillåter undsättningsstöd genom räntesubventioner, möjliggör omstruktureringsstöd utan att dessa inskränks till vad som är absolut nödvändigt, inte förhindrar återupprepade omstruktureringsstöd, inte föreskriver någon anmälningsplikt för omstruktureringsstöd till förmån för stora företag i svårigheter och inte kräver någon enskild anmälan i fall som gäller de känsliga sektorerna respektive inte utesluter stöd till förmån för ekonomiskt sunda företag i känsliga sektorer.

(95) Tillämpningen av programmet ligger därmed utanför räckvidden för förordning (EG) nr 69/2001 respektive övriga relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse till förmån för företag i svårigheter och för driftsstöd till förmån för ekonomiskt sunda företag i de känsliga sektorerna och är därför oförenlig med den gemensamma marknaden.

(96) Programmet är förenligt med den gemensamma marknaden i den mån det tillåter driftsstöd till ekonomiskt sunda företag utanför de känsliga sektorerna.

(97) Enligt kommissionens vedertagna beslutspraxis skall enligt artikel 87 i EG-fördraget olagligt beviljat och med den gemensamma marknaden oförenligt stöd återkrävas av stödmottagaren, förutsatt att stödet inte omfattas av bestämmelserna om stöd av mindre betydelse. Denna praxis har bekräftats av artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningen av artikel 92 i EG-fördraget(24). Enligt artikel 14 i den nämnda förordningen skall den berörda medlemsstaten vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från stödmottagaren. För att slutligt fastställa antalet fall som berörs av återkrävandet av stöd anser kommissionen att Tyskland skall upprätta en förteckning över alla företag, som inte omfattas av tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Thüringens konsolideringsprogram (nedan kallat "programmet") utgör rättslig grund för statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

Något statligt stöd beviljas inte genom programmet om bidragen antingen omfattas av tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller av de bestämmelser om stöd av mindre betydelse som gällde vid tiden för genomförandet av åtgärden, och om de inte i kombination med annat stöd av mindre betydelse överskrider taket för stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 69/2001 eller relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse.

Enligt programmet beviljas inget stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om bidragen getts till förmån för företag som inte producerar varor eller tillhandahåller tjänster med vilka det förekommer handel inom gemenskapen.

Om programmet omfattas av artikel 87.1 i EG-fördraget beviljar det olagligt stöd.

Artikel 2

I den mån programmet används för driftsstöd till ekonomiskt sunda företag utanför de känsliga sektorerna är det förenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 3

I den mån programmet används för driftsstöd till företag i de känsliga sektorerna är det oförenligt med den gemensamma marknaden i den mån det omfattas av tillämpningsområdet för artikel 87.1 i EG-fördraget.

Artikel 4

I den mån programmet används för att bevilja undsättnings- och omstruktureringsstöd till företag i svårigheter är det oförenligt med den gemensamma marknaden om det omfattas av tillämpningsområdet för artikel 87.1 i EG-fördraget.

Artikel 5

Detta beslut gäller inte de fall av tillämpning av programmet som redan gjorts till föremål för ett annat förfarande eller slutligt beslut från kommissionens sida. Tyskland skall göra upp en förteckning över de berörda fallen.

Artikel 6

Tyskland skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att från stödmottagarna återkräva det stöd som avses i artiklarna 3 och 4 och som olagligen ställts till förfogande.

Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut. Det stöd som skall återkrävas skall innefatta ränta som löper från den dag det olagliga stödet stod till stödmottagarens förfogande till den dag det har återbetalats. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

Artikel 7

Tyskland skall vid verkställandet av detta beslut göra upp en förteckning över de företag, som inte omfattas av det sektoriella tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller, som med beaktande av inslaget av stöd i garantin och andra vid den relevanta tidpunkten beviljade stöd av mindre betydelse, överskrider taket för stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 69/2001.

Tyskland skall inom ramen för verkställandet av detta beslut upprätta en förteckning över alla företag i svårigheter, som inte omfattas av förordning (EG) nr 69/2001 och som fått stöd enligt programmet, och ange de kriterier som ligger till grund för klassificeringen.

Tyskland skall i detta sammanhang utarbeta en metod för att bestämma inslaget av stöd i garantin.

Tyskland skall vid verkställandet av detta beslut göra upp en förteckning över de företag, som inte omfattas av förordning (EG) nr 69/2001 och som fått stöd enligt programmet, men som inte ägnat sig åt produktion av varor eller tillhandahållande av tjänster med vilka det förekommer handel inom gemenskapen samt ange kriterierna.

Artikel 8

Tyskland skall inom två månader från dagen för delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om de åtgärder som har vidtagits för att följa detta beslut.

Artikel 9

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 27 november 2002.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) Thüringer Staatsanzeiger nr 33/1993, s. 1414.

(2) EGT C 213, 19.8.1992, s. 2.

(3) EGT C 108, 17.4.1999, s. 26.

(4) Se fotnot 2.

(5) EGT C 29, 2.2.1996, s. 4.

(6) EGT L 60, 9.3.1999, s. 61.

(7) Se fotnot 2.

(8) EGT C 68, 6.3.1996, s. 9.

(9) EGT 10, 13.1.2001, s. 30.

(10) För övrigt: Dessa gemenskapsriktlinjer trädde i kraft i och med offentliggörandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning Genom sitt beslut 1999/183/EG slog kommissionen fast att Tysklands nationella stödregler är oförenliga med den gemensamma marknaden i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om de strider mot gemenskapens riktlinjer och relevanta åtgärder (beträffande statligt investeringsstöd till bearbetning och marknadsföring av jordbruksprodukter), vilket Tyskland underrättats om genom skrivelse nr SG(95) D/13086 av den 20 oktober 1995.

(11) EGT C 368, 23.12.1994, s. 12.

(12) Beträffande oanmälda stöd fastställs i punkt 101 b i Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (Meddelande till medlemsstaterna med förslag om lämpliga åtgärder) från 1999 (EGT C 288, 9.10.1999, s. 2) att kommissionen på grundval av de vid den aktuella tidpunkten gällande riktlinjerna skall bedöma förenligheten med den gemensamma marknaden hos alla undsättnings- och omstruktureringsstöd som beviljats utan godkännande av kommissionen och därmed i strid med artikel 88.3 i EG-fördraget. Kommissionen har följaktligen bedömt riktlinjerna på grundval av beslutspraxis i kommissionens åttonde rapport om konkurrenspolitiken från 1979 och på basis av riktlinjerna från 1994.

(13) Kommissionens skrivelse till medlemsstaterna SG(89) D/4328 av den 5 april 1989.

(14) EGT C 71, 11.3.2000, s. 15.

(15) Enligt punkt 2.2 i riktlinjerna från 1994 tillämpades dessa endast till den del de överensstämde med de särskilda bestämmelserna om de känsliga sektorerna. Vid den ifrågavarande tiden fanns det särskilda bestämmelser för statligt stöd inom jordbruk, fiske, stålsektorn, varvsindustrin, textil- och beklädnadsindustrin, syntetfibersektorn, fordonsindustrin, transporter och kolbrytning. På jordbruksområdet fick medlemsstaterna själva bestämma att i stället för dessa riktlinjer fortsättningsvis tillämpa kommissionens särskilda bestämmelser om undsättnings- och omstruktureringsstöd till förmån för enskilda stödmottagare i denna sektor.

(16) Se punkt 101.

(17) EGT C 31, 3.2.1979, s. 9.

(18) EGT C 212, 12.8.1988, s. 2.

(19) EGT C 74, 10.3.1998, s. 9.

(20) EGT C 119, 22.5.2002, s. 22. (För definitionen hänvisar kommissionen till de omnämnda texterna. Kommissionen har granskat stödet till ekonomiskt sunda företag i enlighet med kommissionens meddelande om metoden för att tillämpa artikel 92.3 a och c på regionalstöd från 1988. Bedömningen skulle inte ändras genom tillämpning av riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål från 1998.)

(21) Se fotnot 16 och 17.

(22) Programmet ersattes med ett nytt låneprogram för Thüringen, som vid första anblicken förefaller uppfylla bestämmelserna om stöd av mindre betydelse.

(23) Beträffande tillämpningen av undantagsbestämmelserna i artikel 87.2 c i EG-fördraget hänvisar kommissionen till EG-domstolens förklaring av den 19 september 2000 i mål C-156/98, Tyskland mot kommissionen, (ännu ej offentliggjord) om § 52.8 i den tyska inkomstskattelagen.

(24) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.