Rådets yttrande

av den 10 februari 2004

om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram 2003-2007

(2004/C 43/01)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken(1), särskilt artikel 5.3 i denna,

med beaktande av kommissionens rekommendation, och

efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.

HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.

Rådet behandlade den 10 februari 2004 Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för perioden 2003-2007. Programmet lades fram den 1 december 2003 och uppfyller i huvudsak kraven i den reviderade uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning. Information om de kompletterande åtgärder som planerats för att efter 2004 uppnå målen i budgeten hade varit användbar för att med precision bedöma hur anpassningen var tänkt att gå till och utformas. Särskilt med tanke på målsättningen att steg för steg minska beroendet av engångsåtgärder.

Budgetstrategin bygger på en successiv förbättring av det primära saldot, och tyngdpunkten i justeringen mot nära balans eller överskott ligger på de sista åren som stabilitetsprogrammet omfattar. Med tanke på regeringens deklarerade målsättning att lätta på bördan i form av skatter och sociala avgifter blir det nedskärningar i de primära utgifterna som får stå för huvuddelen av justeringen. Det stora primära överskott som man planerar att uppnå förväntas i kombination med omfattande privatiseringar medföra en kontinuerlig minskning av skuldkvoten under hela den period som programmet omfattar.

Enligt den makroekonomiska ramen för uppdateringen väntas den reala BNP-tillväxten öka från ca 0,5 % för 2003 till 1,9 % för 2004. Under perioden 2005-2007 beräknas tillväxten ligga på i genomsnitt 2,4 %. Ökningen av sysselsättningen (beräknat i heltidsekvivalenter enligt den definition som används i nationalräkenskaperna) förväntas tillta från ca 0,9 % under 2003 till i genomsnitt 1,1 % per år under 2005-2007. Inflationen enligt HICP-definitionen beräknas till 2,8 % för 2003, och förväntas sjunka till ca 1,8 % för 2004 och fortsätta sjunka till ca 1,4 % för 2007. Den information som för närvarande finns tillgänglig ger vid handen att den förutsedda ekonomiska tillväxt som ligger till grund för programmet ligger över de nuvarande prognoserna. Framför allt vilar den potentiella tillväxtens utveckling på medellång sikt på relativt optimistiska antaganden vad gäller kapitaltillskott.

Under 2003 förväntas underskottet trots en ogynnsam konjunkturutveckling uppgå till 2,5 % av BNP, dvs. under treprocentsgränsen. För 2004 har regeringen föresatt sig att få ned det offentliga underskottet till 2,2 % av BNP. Det på kommissionens beräkningar enligt den gemensamt överenskomna metoden baserade konjunkturrensade underskottet pekar på en förbättring av saldot med 0,2 procentenheter, dvs. till 1,6 % av BNP. För 2005, 2006 och 2007 förutses nominella underskott på 1,5 %, 0,7 % av BNP respektive jämvikt. I konjunkturrensade termer beräknas samma förbättring till ca 0,5 procentenheter per år.

Med tanke på riskerna bedöms inte saldot i de offentliga finanserna under programperioden ge en tillräcklig säkerhetsmarginal ned till gränsvärdet 3 % av BNP under normala makroekonomiska förhållanden. Riskerna kommer sig av att de grundläggande primära utgifterna blir större än väntat och sämre än ovan anförda makroekonomiska scenario. Om också de ekonomiska villkoren skulle bli sämre än vad man för närvarande räknar med, kan tröskeln för underskottet komma att överskridas under 2004. Man behöver även fastställa de korrigerande åtgärderna under programmets senare år, och därvid även hur 2004 års engångsåtgärder skall kunna ersättas. Av samma orsaker kan det tänkas att budgetsaldot inte uppfyller stabilitets- och tillväxtpaktens krav på medellång sikt, dvs. att de offentliga finanserna under programmets löptid skall kunna bringas nära balans eller uppvisa ett överskott.

Skuldkvoten, som under 2003 minskade mer än vad man i programmet räknade med, beräknas under programperioden minska från 106 % av BNP under 2003 till 98,6 % under 2007. Denna utveckling är mindre ambitiös än vad man förutspådde vid föregående uppdateringen. Skuldkvotens fortsatta utveckling kan med tanke på riskerna för nämnda underskott bli mindre gynnsam än vad man förutsett, liksom även de förväntade intäkterna från privatiseringsprogrammet. Det har framförts oro över takten i skuldreduktionen, varför de italienska myndigheterna bör utnyttja varje tillfälle till att öka denna.

Med nuvarande politik kan man inte utesluta risker för att framtida kostnader för befolkningens ökande medelålder kan skapa betydande obalanser i den offentliga budgeten. För att möta dessa framtida kostnader för åldrandet är det viktigt att kunna försäkra sig om betydande primära överskott. Detta bör också kompletteras med åtgärder för att öka sysselsättningsgraden, i synnerhet bland äldre arbetstagare och bland kvinnor, och för alt hålla de åldersrelaterade utgifterna under kontroll. De planer för reform av pensionssystemet som offentliggjordes i slutet av 2003 kommer, om de genomförs, att väsentligen bidra till dessa målsättningar. Ett ytterligare uppskov med genomförandet av den föreslagna pensionsreformen är inte förenligt med en bärkraftig skattepolitik.

Den ekonomiska politik som kommer till uttryck i det uppdaterade programmet uppfyller endast delvis rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, särskilt vad gäller åtgärder som påverkar de offentliga finanserna, med bland annat kravet på förbättring av det konjunkturrensade budgetläget med årligen minst 0,5 % av BNP i enlighet med de framräkningar som gjorts med den gemensamt överenskomna metoden. Det finns risk med det planerade ersättandet av engångsåtgärderna, med andra insatser att skära ned de strukturella utgifterna och med att reducera skuldkvoten i den utsträckning som förutses. Slutligen är det för att under de kommande 20 åren dämpa den förväntade ökningen av kvoten pensionsutgifter/BNP helt nödvändigt att regeringen genomför den föreslagna pensionsreformen.

(1) EGT L 209, 2.8.1997.