Kommissionens beslut

av den 31 oktober 2000

om den spanska lagstiftningen om företagsbeskattning

[delgivet med nr K(2000) 3269]

(Endast den spanska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2001/168/EKSG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 4 c i detta,

med beaktande av beslut nr 2496/96/EKSG av den 18 december 1996 om gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin(1), särskilt artikel 6.5 i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(2), och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Efter att ha mottagit information från konkurrerande stålföretag uppmanade kommissionen genom en skrivelse av den 16 april 1996 de spanska myndigheterna att inkomma med upplysningar som kunde användas för att utvärdera omfattning och effekter av artikel 34 i lag nr 43/1995 av den 27 december om företagsbeskattning(3).

(2) Genom en skrivelse av den 7 augusti 1997 informerade kommissionen de spanska myndigheterna om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 6.5 i beslut nr 2496/96/EKSG (nedan kallat gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin) avseende dessa bestämmelser. Bestämmelserna i artikel 34 i lag nr 43/1995 har tillämpats med samma villkor av Diputaciön Foral de Vizcaya (artikel 43 i Norma Foral 3/96, av den 26 juni 1996(4)), Diputación Foral de Guipúzcoa (artikel 43 i Norma Foral 7/1996, av den 4 juli 1996(5)) och av Diputación Foral de Álava (artikel 43 av Norma Foral 24/1996 av den 5 juli 1996(6)), provinser som har autonoma befogenheter på skatteområdet, varför de spanska myndigheterna underrättades om att kommissionens beslut om att inleda ett förfarande i enlighet med artikel 6.5 i gemenskapsreglerna för statligt stöd till stålindustrin även omfattade dessa tre artiklar.

(3) Kommissionens beslut att inleda ett förfarande har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(7). Kommissionen har gett berörda parter tillfälle att yttra sig.

(4) De spanska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 13 oktober 1997. Unión de Empresas Siderúrgicas (nedan kallat Unesid), Wirtschaftsvereinigung Stahl och Confederación Española de Organizaciones Empresariales (nedan kallat CEOE) lade fram sina synpunkter för kommissionen genom skrivelser av den 27 november 1997, den 1 december 1997 respektive den 27 november 1997. Spanien besvarade synpunkterna från tredje part genom en skrivelse av den 16 mars 1998.

II. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

(5) Enligt artikel 34 i lag 43/1995, även kallad "Avdrag för exportverksamhet", ger exportverksamhet företagen rätt att göra skatteavdrag med upp till 25 % på:

a) Investeringar som gjorts i samband med etablering av lokalkontor eller permanenta anläggningar i utlandet samt i samband med uppköp av aktier i utländska företag eller uppbyggnad av dotterbolag som är direkt knutna till exporten av varor eller tjänster eller service inom turistnäringen i Spanien.

b) Utgifter på flerårsbasis för marknadsföring och reklam i samband med lansering av produkter.

c) Utgifter för etablering och marknadsundersökningar utomlands.

d) Kostnader för deltagande på mässor, utställningar och andra liknande evenemang, även sådana av internationell karaktär som hålls i Spanien.

III. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

(6) Såväl CEOE som Unesid har haft invändningar mot kommissionens beslut att inleda ett förfarande, i huvudsak av samma skäl som de spanska myndigheterna har lagt fram (se punkterna 8-12). De underströk i synnerhet att syftet med bestämmelserna i fråga inte var att underlätta etablering av dotterbolag i utlandet, i motsats till vad som sades i beslutet att inleda ett förfarande. CEOE tillade att det finns liknande bestämmelser i andra medlemsstater.

(7) Till skillnad från andra berörda parter stödde Wirtschaftsvereinigung Stahl kommissionens beslut att inleda förfarandet eftersom de delar uppfattningen att åtgärden utgör ett statligt stöd. Dessutom hävdade Wirtschaftsvereinigung Stahl följande:

- Att man medvetet främjar exporten för spanska företag snedvrider konkurrensen för företag i andra medlemsstater, vilket står i strid med den gemensamma marknadens principer.

- Enligt EKSG-fördraget snedvrider alla former av nationellt stöd konkurrensen. I artikel 4 c förbjuds skattestöd, särskilt om det ges för att underlätta försäljning i andra medlemsstater.

IV. SYNPUNKTER FRÅN SPANIEN

(8) I sitt svar på meddelandet att ett förfarande skulle inledas sade de spanska myndigheterna att den bestämmelse som är föremål för undersökningen har en lång tradition i det spanska rättssystemet eftersom den har tillämpats ända sedan företagsbeskattningen trädde i kraft 1978, dvs. innan Spanien gick med i Europeiska gemenskaperna.

(9) De spanska myndigheterna invände mot tolkningen att de allmänna åtgärderna i artikel 34 i lag 43/1995 eventuellt skulle utgöra ett exportstöd i form av skattelättnader för investeringar som gjorts av stålföretag. Därmed invände de också mot att ett förfarande inleds på grundval av artikel 4 i EKSG-fördraget och kommissionens beslut nr 2496/96/EKSG eftersom den spanska skattelagstiftningen inte ger några särskilda skattemässiga fördelar som i huvudsak eller endast gäller stålföretagens export.

(10) Dessutom har export visserligen valts som ett kriterium som visar spanska företags närvaro i utlandet men exporten i sig är inte syftet med skattelättnaderna. Skattelättnadernas storlek beror således inte på graden av verksamhet på nämnda område och är inte knuten till exportvolymen.

(11) Enligt de spanska myndigheterna måste artikel 34 i lag 43/1995 uppfattas som en allmän åtgärd och inte som ett statligt stöd. Att artikel 34 är av allmän natur borde framgå av följande:

i) Artikeln är tillämplig på alla skattesubjekt, oavsett om de har säte på spanskt territorium eller i utlandet, förutsatt att de är verksamma genom ett permanent företag. Alltså innebär artikel 34 att både de som har och de som inte har säte på spanskt territorium behandlas likadant.

ii) Den är tillämplig på alla skattesubjekt oberoende av vilken sektor de är verksamma inom.

iii) Den tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt. Skattemyndigheterna övervakar inte hur subventionen enligt artikel 34 beviljas. Det är skattesubjekten själva som tillämpar den direkt och skattemyndigheternas uppgift är endast att på lämpligt sätt kontrollera att de fastställda kraven uppfylls. Dessutom görs sådana kontroller inte specifikt med tanke på artikel 34 utan de utgör en del i den allmänna kontrollen av företagsbeskattningen.

iv) Den utgör traditionellt sett skattepolitiken i Spanien.

(12) Slutligen påpekar de spanska myndigheterna att dessa subventioner har tillämpats med stöd av den spanska lagstiftningen sedan lag 61/1978 om företagsbeskattning antogs den 27 december(8). Artikel 26 i denna lag rör avdrag för investeringar och i punkt 3 fastställs vilka avdrag som är tillämpliga för exportföretag i nästan exakt samma ordalag som i artikel 34 i lag 43/1995. Europeiska gemenskapernas domstol har konsekvent hävdat att befintliga åtgärder är sådana som har existerat innan fördraget trädde i kraft, dvs. i Spaniens fall innan anslutningsakten trädde i kraft. I detta avseende utgör de berörda åtgärderna under alla omständigheter befintliga åtgärder med tanke på att de fastställdes i lag innan Spanien anslöt sig till gemenskapen.

V. BEDÖMNING AV STÖDET

(13) I artikel 4 c i EKSG-fördraget fastställs att subventioner och stöd som beviljas av medlemsstater är oförenliga med gemensamma marknaden och därför skall de upphävas eller förbjudas inom gemenskapen. I gemenskapsreglerna för statligt stöd till stålindustrin anges de enda undantag från detta allmänna förbud som i vissa fall kan beviljas:

a) Stöd till forskning och utveckling.

b) Stöd till miljöskydd.

c) Stöd vid nedläggningar.

(14) Det har noterats att Spanien inte åberopar något av dessa undantag i föreliggande fall.

(15) Vad beträffar påpekandet från Spanien och de två spanska parterna om att lagen i fråga skulle betraktas som ett befintligt stöd eftersom lag 43/1995 konsoliderar lagstiftning i kraft sedan 1978, dvs. innan Spanien gick med i gemenskapen, och att kommissionen därför felaktigt har beslutat att inleda ett förfarande i detta fall, anser sig kommissionen nödgad att påminna om det faktum att syftet med dess beslut var att utvärdera de berörda åtgärderna endast i fråga om bestämmelserna i EKSG-fördraget, där begreppet befintligt stöd inte förekommer. I artikel 4 c i det fördraget fastställs, till skillnad från i artikel 87 i EG-fördraget, att subventioner eller stöd beviljade av medlemsstaterna anses vara oförenliga med gemensamma marknaden och skall därför upphävas eller förbjudas inom gemenskapen. Mot bakgrund av dessa bestämmelser anser kommissionen att varje ny medlemsstat som ansluter sig till Europeiska kol- och stålunionen bör upphöra med alla former av stöd som beviljats tidigare till företag som omfattas av EKSG-fördraget. I annat fall måste varje stöd som den nya medlemsstaten beviljar från och med dagen för anslutningen till Europeiska kol- och stålunionen anses vara oförenligt med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 4 c i EKSG-fördraget.

(16) Spaniens argument kan således bara tas i beaktande beträffande bestämmelserna om statligt stöd i EG-fördraget. Kommissionens beslut att inleda ett förfarande rörde inte stöd som beviljas företag inom EG. Kommissionen kan därför inte dela åsikten att det ur juridisk synpunkt handlar om ett befintligt stöd.

(17) För att avgöra huruvida systemet med skattelättnader i detta fall skall betraktas som ett statligt stöd lägger de spanska myndigheterna - i det att de hävdar att systemet inte är ett statligt stöd - avgörande vikt vid det faktum att denna skattelättnad å ena sidan är allmän och å andra sidan tillämpas direkt av de berättigade företagen själva utan de offentliga myndigheternas inblandning. Det vill säga att inget offentligt organ styr den praktiska tillämpningen av denna bestämmelse.

(18) I enlighet med EG-domstolens rättspraxis (se dom av den 23 februari 1961 i mål 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mot Alta Autoridad(9)) och med kommissionens praxis(10), bör det i detta avseende påpekas att enligt gemenskapslagstiftningen omfattar begreppet stöd inte bara positivt stöd från staten utan även varje åtgärd som befriar ett företag från någon avgift som det annars hade fått erlägga, oavsett om åtgärden tillämpas direkt av företagen eller inte. Alla subventioner som inte skall återbetalas, förmånliga lån från staten och avdrag mot inkomst- eller företagsbeskattning är därför åtgärder som bör betraktas som statligt stöd.

(19) Analogt med EG-domstolens dom av den 15 mars 1994 i mål C-387/92, Banco Exterior de España SA mot Ayuntamiento de Valencia(11), anser kommissionen att ett skatteavdrag som beviljas särskilda företag utgör ett statligt stöd eftersom det ger mottagarna en ekonomisk situation som är mer fördelaktig än andra skattebetalares(12).

(20) Vad beträffar subventionens specificitet bör det observeras att i enlighet med både kommissionens praxis(13) och EG-domstolens rättspraxis (se dom av den 10 december 1969 i de förenade målen 6 och 11/69, kommissionen mot Frankrike(14) och av den 7 juni 1988 i mål 57/86, Grekland mot kommissionen(15)), är en subvention selektiv och bör därför betraktas som statligt stöd och inte som ett allmänt stöd när åtgärden i praktiken bara gynnar en särskild grupp av företag, även om den vid första anblicken kan verka allmän till formen. I föreliggande fall innebär de berörda skatteåtgärderna för det första ett stöd till företag som bedriver en viss typ av exportverksamhet och att man utesluter företag som inte exporterar, företag som har en sådan typ av exportverksamhet som inte omfattas av bestämmelserna och till och med exportföretag som i Spanien gör den typ av investeringar som anges i bestämmelserna. För det andra, bortsett från det faktum att skatteåtgärderna existerar sedan 1978, har varken de spanska myndigheterna eller de berörda parterna inkommit med skäl som förklarar varför de skulle vara nödvändiga för att det spanska skattesystemet skall fungera effektivt(16). För det tredje är det visserligen så att ett offentligt organ som styr tillämpningen av en åtgärd bidrar till att göra den specifik men enbart avsaknaden av ett styrande organ gör den inte till en allmän åtgärd.

(21) Det faktum att liknande åtgärder kan förekomma i andra medlemsstater saknar betydelse eftersom sådana åtgärder i sig kan vara föremål för förfaranden enligt EKSG-fördraget (se EG-domstolens dom av den 22 mars 1977 i mål 78/76, Steinike & Weinlig mot Tyskland(17)).

(22) Slutligen har de berörda spanska parterna liksom de spanska myndigheterna meddelat kommissionen att bestämmelserna i fråga inte syftar till att främja etablering av produktionsfilialer i utlandet, tvärtemot vad som anges i beslutet att inleda ett förfarande. Efter att ha analyserat ordalydelsen av artikel 34 i lag 43/1995, i synnerhet titeln och första stycket, drar kommissionen slutsatsen att etableringen av produktionsfilialer inte beaktas särskilt i de berörda, spanska bestämmelserna förutom när dessa produktionsfilialer är knutna till det gynnade företagets exportverksamhet.

VI. SLUTSATSER

(23) Av ordalydelsen i lag 43/1995 framgår det att de aktuella bestämmelserna bland annat är tillämpliga på stålföretag som är skattskyldiga i Spanien och som bedriver exportverksamhet som medför investeringar eller utgifter i utlandet. Därmed har dessa företag också en klar fördel framför i) stålföretag som är skattskyldiga i Spanien men inte bedriver exportverksamhet, ii) stålföretag som är skattskyldiga i Spanien men inte gör investeringar i utlandet (för att de exempelvis väljer att göra samma typ av investeringar i Spanien) och iii) företag som inte är skattskyldiga i Spanien. Kommissionen drar därför slutsatsen att det undersökta systemet med skattelättnader, till skillnad från vad de spanska myndigheterna och de berörda spanska parterna hävdar, inte har en allmän tillämpning utan kan i sig ge upphov till ett statligt stöd till förmån för vissa bestämda företag. Det utgör alltså enligt gemenskapsreglerna ett statligt stöd och i den utsträckning det gynnar stålföretag inom EKSG är det oförenligt med artikel 4 c i EKSG-fördraget. Slutligen är inte något av de undantag som anges i gemenskapsreglerna för stålindustrin tillämpligt.

(24) Vad beträffar återkrävande av stödet begär kommissionen i allmänhet att det återkrävs när den finner att ett statligt stöd som har beviljats är oförenligt med den gemensamma marknaden. Kommissionen skall dock inte begära återbetalning av stödet om det är oförenligt med någon allmän princip i gemenskapslagstiftningen.

(25) I det aktuella fallet noterar kommissionen att den den 30 september 1992(18) antog ett beslut om förändringar som Frankrike infört i sina skattebestämmelser för kommersiella företag eller tjänsteföretag i utlandet. Dessa ändringar medförde en utvidgning av de befintliga arrangemangen för kommersiella företag eller tjänsteföretag inom gemenskapen till att gälla dem utanför gemenskapen och att de särskilda bestämmelserna för dessa senare avskaffades. Kommissionen ansåg att de inte utgjorde ett stöd i enlighet med 92.1 i EEG-fördraget (numera artikel 87 i EG-fördraget) och att de underlättade förverkligandet av den gemensamma marknaden. Det franska systemet före 1992 gjorde det möjligt för de franska företagen som investerade i utlandet i syfte att etablera försäljningsfilialer eller undersökningskontor att få stöd genom en tillfällig skattebefrielse motsvarande de förluster som uppstod för företaget i utlandet (om det befann sig inom gemenskapen) eller beloppet som investerats i företaget i utlandet (om det befann sig utanför gemenskapen). För industriella investeringar utanför gemenskapen behövdes ett tillstånd från ministeriet och skattebefrielsen kunde uppgå till 50 % av investeringarna. I beslut 73/263/EEG(19) fastslog kommissionen att detta skattesystem var neutralt vad gäller konkurrensen och förenligt med bestämmelserna om rätt till etablering. Systemet liknar det som var i kraft när Spanien anslöt sig till EKSG 1986.

(26) Kommissionen noterar även att i juni 1996 svarade den kommissionsledamot som då var ansvarig för konkurrensfrågor i ett svar på kommissionens vägnar på en skriftlig fråga om det spanska skattereduktionssystemet från parlamentsledamot Raul Rosado Fernandes(20) att de spanska myndigheterna hade lämnat upplysningar om nämnda åtgärder i samband med Spaniens anslutning och att kommissionen aldrig hade haft några invändningar mot deras tillämpning.

(27) Slutligen anser kommissionen att beslutet att inleda ett formellt undersökningsförfarande endast innebär en preliminär bedömning av den föreslagna åtgärdens natur. Utvärderingens preliminära karaktär underströks av komissionen i beslutet att inleda ett förfarande i detta ärende genom att det endast hänvisas till sannolikheten att de berörda åtgärderna skulle utgöra ett statligt stöd. I detta fall framgår det också av den tid kommissionen behövde för att undersöka och granska åtgärderna. Det bör påpekas att Spanien inte på något sätt bär ansvar för förseningarna.

(28) I detta sammanhang och med hänsyn till ovanstående anser kommissionen att inte ens de mest försiktiga och välinformerade stålföretag skulle ha kunnat förutse att skattebestämmelserna i fråga kunde anses vara statligt stöd i strid med artikel 4 i EKSG-fördraget och att de därför kan hävda att de hade berättigade förväntningar. Kommissionen anser därför att det är lämpligt att inte kräva återbetalning av de stöd som har beviljats innan detta beslut fattades.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Artikel 1

Allt stöd som Spanien beviljat i enlighet med

a) artikel 34 i lag 43/1995 av den 27 december om företagsbeskattning,

b) artikel 43 i Norma Foral 3/96 av den 26 juni om företagsbeskattning i Diputación Foral de Vizcaya,

c) artikel 43 i Norma Foral 7/1996 av den 4 juli om företagsbeskattning i Diputación Foral de Guipúzcoa, eller

d) artikel 43 i Norma Foral 24/1996 av den 5 juli om företagsbeskattning i Diputación Foral de Alava

till förmån för stålföretag inom EKSG som är etablerade i Spanien är oförenligt med den gemensamma marknaden för kol och stål.

Artikel 2

Spanien skall snarast vidta lämpliga åtgärder så att EKSG-stålföretag som är etablerade i Spanien inte gynnas av de stöd som avses i artikel 1.

Artikel 3

Den spanska regeringen skall inom två månader från dagen för meddelandet av detta beslut underrätta kommissionen om de åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Konungariket Spanien.

Utfärdat i Bryssel den 31 oktober 2000.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 338, 28.12.1996, s. 42.

(2) EGT C 329, 31.10.1997.

(3) BOE nr 310, 28.12.1995.

(4) BOB nr 135, 11.7.1996.

(5) BOG nr 133, 10.7.1996 och nr 138, 17.7.1996 (rättelse).

(6) BOTHA nr 90, 9.8.1996.

(7) Se fotnot 2.

(8) BOE nr 312, 30.12.1978.

(9) Rec. 1961, s. 3.

(10) Punkt 10 i kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag (98/C 384/03) (EGT C 384, 10.12.1998, s. 3).

(11) Rec. 1994, s. I-0877, punkt 14.

(12) Punkt 9 i kommissionens meddelande 98/C 384/03 (se fotnot 10).

(13) Punkterna 13, 16 och 18 i kommissionens meddelande 98/C 384/03 (se fotnot 10).

(14) Rec. 1969, s. 523.

(15) rec. 1988, s. 2865.

(16) Punkt 23 i kommissionens meddelande 98/C 384/03 (se fotnot 10).

(17) Rec 1977, s. 595, punkt 24.

(18) Pressmeddelande från kommissionen av den 30 september 1992 (IP/92/770) och EGT C 3, 7.1.1993, s. 2. (se särskilt stöd NN 96/92, s. 5).

(19) Beslut om skatteförmåner som i enlighet med artikel 34 i den franska lag nr 65-566 av den 12 juli 1965 och med circulär av den 24 mars 1967 beviljats franska företag som etablerar filialer i utlandet (EGT L 253, 10.9.1973, s. 10).

(20) EGT C 297, 8.10.1996, s. 2.