BILAGA

RIKTLINJER FÖR PRINCIPEN OM ENERGIEFFEKTIVITET FÖRST

1. INLEDNING

I dessa riktlinjer förklaras hur principen om energieffektivitet (principen) först ska tillämpas. Att följa riktlinjerna innebär inte automatiskt att några rättsliga krav uppfylls.

Riktlinjerna riktar sig i första hand till politiskt ansvariga och tillsynsmyndigheter på europeisk, nationell och lokal nivå och, i viss mån, till marknadsaktörer och investerare som fattar beslut om åtgärder för hållbarhet och effektivitet.

Dessa riktlinjer grundar sig på en studie som genomförts på uppdrag av Europeiska kommissionen, Analysis to support the implementation of the Energy Efficiency First principle in decision-making (1), samt på ytterligare forskning vars mål har varit att göra principen mer operativ, i synnerhet de preliminära resultaten från projekten Enefirst (2) och sEEnergies (3) inom ramen för Horisont 2020. I enlighet med hållningen i den bakomliggande studien är avsikten med vägledningen att ge insikter i de åtgärder som bör vidtas av politiskt ansvariga och tillsynsmyndigheter under beslutsprocessen, i samband med att de tillämpar principen om energieffektivitet först (se figur 1). I det sista avsnittet ges ytterligare indikationer på områden som bör ses över och exempel på tillämpning av principen inom olika sektorer.

Figur 1 Faser, steg och åtgärder att övervägas av politiskt ansvariga och tillsynsmyndigheter i samband med tillämpningen av principen om energieffektivitet först



Källa: Europeiska kommissionen på grundval av Ecorys studie.

2. DEFINITION OCH TILLÄMPNING PÅ EU-NIVÅ

2.1. Definition av principen om energieffektivitet först på EU-nivå

Att sätta energieffektivitet främst erkändes som en ledande princip för energieffektivitet, en av energiunionens fem pelare, på EU-nivå i och med antagandet av meddelandet om energiunionen i februari 2015 (COM(2015) 80). Följaktligen, och efter starkt stöd för principen från Europaparlamentet, införlivades den i förordningen om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder (förordning (EU) 2018/1999) och i direktivet om energieffektivitet (direktiv (EU) 2018/2002).

Förordningen om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder är den första rättsakt som innehåller en definition av principen och i vilken man kräver att den ska tillämpas på EU-nivå. Artikel 2.18 lyder nämligen som följer:

”[E]nergieffektivitet först: att inom energiplanering, samt i politiska beslut och investeringsbeslut, ta största möjliga hänsyn till alternativa kostnadseffektiva energieffektivitetsåtgärder till förmån för effektivare energiefterfrågan och energiförsörjning, framför allt med hjälp av kostnadseffektiva energibesparingar i slutanvändningsledet, initiativ till efterfrågeflexibilitet samt effektivare omvandling, överföring och distribution av energi, varvid målen för de respektive besluten fortfarande uppnås,”

I skäl 64 förklaras dessutom vad tillämpningen av principen innebär:

”Medlemsstaterna bör tillämpa principen om ’energieffektivitet först’, vilket innebär att man, innan man fattar beslut i frågor om energiplanering, energipolitik och investeringar i energi, överväger om inte de åtgärder som avses vidtas inom områdena planering, politik och investeringar skulle kunna ersättas helt eller delvis med kostnadseffektiva, tekniskt och ekonomiskt förnuftiga och miljöriktiga alternativ i form av energieffektivitetsåtgärder, samtidigt som målen för de respektive besluten likväl uppnås. Hit hör särskilt att energieffektiviteten behandlas som ett centralt inslag som ska tillmätas stor betydelse vid allt framtida beslutsfattande om investeringar i energiinfrastruktur i unionen. Sådana kostnadseffektiva alternativ innefattar bland annat åtgärder för att efterfrågan på och utbudet av energi ska bli effektivare, särskilt med hjälp av kostnadseffektiva energibesparingar i slutanvändningsledet, initiativ till efterfrågeflexibilitet samt effektivare omvandling, överföring och distribution av energi. Medlemsstaterna bör också uppmuntra spridningen av denna princip i regionala och lokala självstyrelseorgan och inom den privata sektorn.”

Ytterligare förklaringar till hur principen bör följas infördes i 2018 års ändring av direktivet om energieffektivitet, där skäl 2 lyder:

”Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU är ett steg i riktning mot energiunionen, enligt vilken energieffektivitet ska behandlas som en energikälla i sig. Principen om energieffektivitet först bör beaktas när nya regler fastställs för försörjningssidan och andra politikområden. Kommissionen bör säkerställa att energieffektivitet och efterfrågeflexibilitet kan konkurrera på lika villkor med produktionskapaciteten. Energieffektivitet behöver övervägas inför varje beslut om planering av energisystemet eller finansiering. Förbättringar av energieffektiviteten behöver göras så fort de är mer kostnadseffektiva än motsvarande lösningar på försörjningssidan. Detta borde bidra till möjligheten att utnyttja de många fördelarna med energieffektivitet för unionen, särskilt för dess medborgare och företag.”

Den definition som har valts för unionslagstiftningen är visserligen en av många, och andra definitioner återfinns i litteraturen (4), men det centrala är - oberoende av den exakta definitionen - att tanken bakom är att prioritera energieffektivitet.

2.2. Tillämpning av principen om energieffektivitet först på EU-nivå

Förutom specifika åtgärder och mål fastställs i direktivet om energieffektivitet också specifika krav på att undersöka energieffektivitetslösningar i vissa sammanhang, och således föreskrivs redan konkreta sätt för att tillämpa principen om energieffektivitet först. Enligt artikel 6 ska till exempel medlemsstaterna ta hänsyn till hög energieffektivitetsprestanda vid inköp av produkter, byggnader och tjänster. På liknande sätt ska medlemsstaterna enligt artikel 19 undanröja regleringsmässiga och icke-regleringsmässiga hinder rörande offentliga inköp samt årsbudgetar och redovisning som avskräcker offentliga organ från att ta hänsyn till energieffektivitet i sina investeringsbeslut (5). I artikel 19 anges därför vilka åtgärder som medlemsstaterna kan överväga för att undanröja hinder, såsom föreskrifter i författningar eller ändringar av den rättsliga ramen, förenklingar av administrativa förfaranden eller stödåtgärder, till exempel riktlinjer och tekniskt stöd, samt ökad medvetenhet och incitament.

Enligt artikel 14 ska medlemsstaterna dessutom kartlägga de mest resurs- och kostnadseffektiva lösningarna för att tillgodose behoven av värme och kyla och särskilt betrakta högeffektiv kraftvärme som en energieffektiv lösning i samband med kostnads-nyttoanalysen för nya produktionsanläggningar som genomgått omfattande uppgradering. Enligt artikel 15 ska medlemsstaterna se till att nationella energitillsynsmyndigheter fäster tillräcklig uppmärksamhet vid energieffektivitet när de genomför sina tillsynsuppgifter gällande driften av gas- och elinfrastrukturen. Det föreskrivs också att incitament ska ges för nätoperatörer att göra systemtjänster tillgängliga för nätanvändare som gör det möjligt för dem att genomföra åtgärder för förbättrad energieffektivitet i samband med den fortsatta idriftsättningen av smarta nät.

I förslaget till översyn av direktivet om energieffektivitet (6) införs en ny artikel om principen om energieffektivitet först, genom vilken medlemsstaterna åläggs att se till att energieffektivitetslösningar beaktas i samband med beslut som rör planering, politik och investeringar inom energisystem och andra sektorer än energisektorn. Det föreskrivs också att medlemsstaterna ska främja och säkerställa tillämpningen av metoder för kostnads-nyttoanalyser som möjliggör en korrekt bedömning av de bredare fördelarna med energieffektivitetslösningar. Det är också tänkt att en särskild enhet ska övervaka tillämpningen av principen på lämpligt sätt och att rapportering ska ske.

Medan efterfrågeflexibilitet tas upp som en del av principen i förordningen om utformandet av elmarknaden (7) förklaras det i lagstiftningen om utformning av elmarknaden hur distribuerade energiresurser ska behandlas vid planering och drift av nät (se även avsnitt 4.1.1.2). Enligt eldirektivet ska systemansvariga för överföringssystem ”ta full hänsyn till den potential som användningen av efterfrågeflexibilitet, energilagringsanläggningar och andra resurser erbjuder som alternativ till en utbyggnad av systemet, liksom den förväntade förbrukningen och handeln med andra länder” i samband med sin planering (artikel 51.3). Planer för distributionsnätet ”ska skapa transparens vad gäller de flexibilitetstjänster på medellång och lång sikt som behövs, [...]. Nätutvecklingsplanen ska även omfatta användningen av efterfrågeflexibilitet, energieffektivitet, energilagringsanläggningar och andra resurser som den systemansvarige för distributionssystemet ska använda som ett alternativ till en utbyggnad av systemet” (artiklarna 13, 17, 32.1 och 32.3).

Även i EU:s övriga politikområden framhålls energieffektivitetens roll direkt. I EU:s strategi för integrering av energisystemet (COM(2020) 299) är energieffektivitet ett centralt element och det uppmanas till tillämpning av principen i hela energisystemet. Detta inbegriper en prioritering av lösningar på efterfrågesidan när de är mer kostnadseffektiva än investeringar i infrastruktur för energiförsörjning när det gäller att uppnå de politiska målen. Principen kopplas samman med cirkuläritet och förbättrad resursanvändning, något som bör leda till en minskning av de totala investeringsbehoven och kostnaderna i samband med energiproduktion, energiinfrastruktur och energiförbrukning.

I strategin för en renoveringsvåg (COM(2020) 662) lyfts energieffektivitet fram som en av huvudprinciperna för renovering av byggnader på vägen mot 2030 och 2050. Det kommer att vara en vägledande princip vid genomförandet av strategin, inklusive översynen av direktivet om byggnaders energiprestanda som planeras till slutet av 2021. Dessförinnan lyftes principen om energieffektivitet först också fram i kommissionens rekommendation (EU) 2019/786 av den 8 maj 2019 om byggnadsrenovering (8), som var ett vägledande dokument för utarbetandet av långsiktiga renoveringsstrategier i enlighet med direktivet om byggnaders energiprestanda.

I Europeiska kommissionens förslag till översyn av TEN-E-förordningen av den 15 december 2020 (9) stärks också principen i syfte att säkerställa politisk överensstämmelse och effektiv infrastrukturutveckling. I förslaget integreras principen i processer för planering och projektbedömning genom införandet av obligatoriska bestämmelser. I förslaget föreskrivs mer konkret att Acer ska inkludera principen i ramriktlinjerna för de gemensamma scenarier som ska utarbetas av det europeiska nätverket av systemansvariga för överföringssystemen (Entso) för gas och el. Entso ska också tillämpa denna princip i samband med att luckor i infrastrukturen bedöms och överväga att prioritera alla relevanta lösningar utan att infrastrukturen berörs.

3. TILLÄMPNING AV PRINCIPEN OM ENERGIEFFEKTIVITET FÖRST I BESLUTSPROCESSEN

3.1. Rekommenderad strategi

Medan energieffektivitetspolitik handlar om att främja energieffektivitetsambitioner och anta åtgärder som direkt leder till energibesparingar, är tanken bakom principen att noggrant ta hänsyn till specifika energibesparingslösningar som möjliga alternativ, såsom beteendeförändringar bland enskilda och organisationer samt energihushållning. Detta innebär att genomförandet av en energieffektiv lösning är ett av de möjliga resultaten till följd av att principen tillämpas, men det behöver inte alltid vara fallet om bedömningen av alternativen tyder på det.

Logiken bakom principen om energieffektivitet först är att den ska bidra till att identifiera genomförbara energieffektivitetslösningar i enlighet med den senaste tekniken, möjliggöra deras tillämpning och säkerställa ett korrekt genomförande, om de väljs som framtidsvägen. Enligt principen måste dessutom hänsyn tas till potentiella negativa effekter som specifika beslut kan få för energieffektiviteten (t.ex. utbyggnad av infrastrukturen för fossilgas med avskrivningstider på upp till 50 år), vilket skulle kunna förhindra energieffektiviteten på lång sikt.

Principen om energieffektivitet först i kombination med resurseffektivitet är också en viktig faktor i EU:s långsiktiga strategi för minskade koldioxidutsläpp, enligt vilken det nuvarande energisystemet, som till stor del baseras på fossila bränslen, senast vid århundradets mitt måste förändras radikalt, med en storskalig elektrifiering pådriven av användningen av förnybara energikällor, både för slutanvändare och för att framställa koldioxidfria bränslen och råmaterial till industrin.

Det är också värt att betona att målet med energieffektivitet först inte enbart är att minska förbrukningen av fossila bränslen. Det underliggande antagandet är att den bästa energin är den som inte produceras eftersom det inte finns något behov av att använda den. Det innebär att en minskning av efterfrågan också bör föredras framför produktion av energi från klimatneutrala källor, bland annat eftersom det bidrar till att reglera nivån på de investeringar som krävs för övergången till förnybara energikällor och för att det främjar ett mer hållbart förhållningssätt till de resurser som i vilket fall som helst är begränsade.

För att avgöra om energieffektivitet bör prioriteras framför andra alternativ räcker det inte enbart med en kostnadseffektivitetsanalys, utan olika aspekter måste beaktas:

Bredare sammanhang

Energieffektivitetsåtgärder bör ses i ett bredare sammanhang. Energieffektivitet är framför allt en viktig byggsten i EU:s klimat- och energipolitik i övergången till klimatneutralitet senast 2050. Det innebär att principen bör stödja investeringar som är hållbara för miljön, i enlighet med taxonomiförordningen (10). Andra underliggande principer för beslutsfattandet är också av betydelse, såsom principen om att inte orsaka betydande skada och principen om innovation. Dessutom bör dessa principer beaktas parallellt i samband med att ny teknik diskuteras och framtidssäkra strategier identifieras. Prognoser för de relevanta marknaderna och framtida trender är kritiska aspekter som bör beaktas i detta sammanhang.

Samhällsperspektiv

Kostnadseffektivitet, som utgör kärnan för principen om energieffektivitet först, bör i första hand betraktas ur ett brett samhällsperspektiv och inte bara ur investerarens eller användarens perspektiv på kostnadseffektivitet. Detta kräver att hänsyn tas till energieffektivitetens många fördelar för samhället som helhet (11). Detta breda samhällsperspektiv är avgörande för att energieffektivitetsalternativ ska kunna bedömas på ett korrekt sätt. Dessutom måste kostnadseffektiviteten ses ur ett kort- och långsiktigt perspektiv, med beaktande av avskrivningstider.

Systemansats

Principen om energieffektivitet först innebär att effektivitetsförbättringar bör övervägas på systemnivå. Det betyder att optimering av energisystem och effektiv integrering av rena energilösningar står i centrum för tillämpningen av principen. Detta kräver ett vidare synsätt, där resurser på försörjningssidan (fossila bränslen, förnybara energikällor, infrastruktur) bedöms mot resurser på efterfrågesidan (efterfrågeflexibilitet, förbättrad energiprestanda hos specifika lösningar, energiförsörjningens tillräcklighet) och där man ser på kostnader och fördelar ur ett samhällsperspektiv, såsom nämns ovan. Denna strategi utvecklas närmare i Enefirst-projektet (12). Den innebär att hela energikedjan måste beaktas: produktion, transport, distribution, användning, slutet av livscykeln.

Nivån på det fattade beslutet

Systemansatsen avser tillämpningen av principen på beslut som gäller utformning och planering av tillgångar. Med denna ansats kan principen bli än mer komplex. På en lägre nivå i beslutsprocessen är det också lämpligt med en mer okomplicerad tillämpning av principen, när ett beslut gäller val av specifika tillgångar. I detta sammanhang ligger fokus på bedömningen av alternativens energieffektivitet (energiprestanda). Fokus för denna strategi är att få till stånd effektivitetsförbättringar på försörjningssidan eller minskad energiefterfrågan genom att välja mer energieffektiva produkter och tjänster och även stödja framåtblickande, innovationsvänliga, resurseffektiva och cirkularitetsinriktade beslut. Principen bör med andra ord styra investeringarna till det mest effektiva av de effektiva alternativen.

Olika stimulansåtgärder

Bredare samhällsfördelar och energisystemens effektivitet bör prioriteras högre, och det är nödvändigt att även enskilda investerare tar hänsyn till dessa aspekter. Eftersom enskilda fördelar oftast väger tyngre ur investerares och slutanvändares perspektiv än mer allmänna effekter, om dessa inte kommer till ett rimligt pris, behövs särskilda åtgärder och incitament för att se till att systemeffektivitet övervägs ordentligt på olika beslutsnivåer.

Typ av beslut och beslutsfattare

Sättet på vilket principen tillämpas beror på var, när och av vem den ska tillämpas. Principen är tillämplig på olika typer av beslut som rör planeringsverksamhet, utformning av politiken, förberedande av investeringsprojekt och projektens finansiering. Dessa beslut är inte begränsade till energisektorn, utan energieffektivitet kan spela en särskilt viktig roll när det gäller beslut om energiinfrastruktur, när lösningar på efterfrågesidan skulle kunna komplettera eller ersätta investeringar på försörjningssidan, när en lösning prioriteras på grund av dess övergripande effektivitet jämfört med befintliga alternativ, eller när nya komponenter skulle kunna införas (t.ex. kompressorer som kan ta till vara spillvärme/avfallsenergi). Vidare skulle olika beslutsfattare ha olika roller i samband med att principen tillämpas, beroende på sektor och sammanhang för besluten.

Lämpliga åtgärder

Syftet med principen är att beakta ett brett spektrum av energieffektivitetsåtgärder på efterfråge- och försörjningssidan. Medan lösningar på efterfrågesidan är viktiga för att minska behovet av energi och för att utnyttja energin på ett bättre sätt i samband med användning av energiinfrastruktur eller utrustning som använder energi, är det också nödvändigt att titta på tekniken och hur den kan användas på ett sätt som leder till energibesparingar (13).

Nödvändiga villkor

Även om tillämpningen av principen handlar om att hänsyn tas till specifika faktorer är huvudmålet med principen att genomföra energieffektivitetslösningar närhelst de bedöms vara rätt lösningar. Detta innebär att införlivandet av principen i det politiska beslutsfattandet också bör leda till att de regleringsmässiga och icke-regleringsmässiga hinder som hämmar lönsamheten hos och genomförandet av energieffektivitetslösningar undanröjs. För att alla energieffektiva alternativ ska kunna beaktas måste de olika aktörerna dessutom ha tillräcklig information om de energibesparingar som olika lösningar medför liksom metoder för att bedöma deras sociala, miljömässiga och ekonomiska effekter, kostnader och fördelar. Klimatförändringarnas framtida konsekvenser för energisystemet, inklusive för själva energieffektivitetslösningarna, bör också beaktas. Eftersom de bredare fördelarna med energibesparingar kan vara mer omfattande för samhället än för investerare, kan det dessutom vara nödvändigt med särskilda stimulansåtgärder eller krav för att främja energieffektiva beteenden och investeringar.

3.2. Åtgärder att vidta

Såsom framgår ovan beror de åtgärder som bör vidtas vid tillämpning av principen till stor del på vilken fas i beslutsprocessen och vilken typ av beslutsfattare det rör sig om. I matrisen nedan (se tabell 1) sammankopplas olika steg knutna till tillämpningen av principen om energieffektivitet först i beslutsprocessen med olika faser och typer av beslutsfattare (14).

Tabell 1

Olika beslutsfattares åtgärder kopplade till principen om energieffektivitet först i beslutsprocessen.

Fas Politiskt ansvariga Tillsynsmyndigheter Marknadsaktörer Inledandefas — Fastställa politiska mål — Fastställa/uppdatera regelverket — Analysera politiska konsekvenser och alternativ — Fastställa regler för marknadstillträde för energieffektivitet eller lösningar för efterfrågeflexibilitet — Kontrollera att företags-/projektmålen överensstämmer med de politiska målen och reglerna för marknadstillträde — Definiera företags-/projektmål Förberedelsefas — Definiera principmetoden för kostnads-nyttoanalyser — Definiera metoden för kostnads-nyttoanalyser för konkret tillämpning — Samla in uppgifter — Göra en prognos för efterfrågan på energitjänster — Kartlägga övriga kostnader och risker — Utvärdera systematiskt utifrån principen om energieffektivitet först Valideringsfas — Kontrollera och, i relevanta fall, godkänna genomförandeplanen — Föreslå en genomförandeplan Genomförandefas — Genomföra planen, t.ex. tillhandahålla utformade tjänster, införa energieffektiv teknik, fatta investeringsbeslut etc.

Källa: Ecorys studie.

På grundval av denna matris har ett verktyg tagits fram för beslutsfattande i form av ett beslutsträd med vägledande frågor för varje steg. Verktyget ger en inblick i de olika stegen genom flertalet vägledande frågor som pekar på aspekter som bör beaktas i samband med tillämpningen av principen. För att illustrera verktygets användbarhet på ett bättre sätt gavs i studien också fyra konkreta exempel (se avsnitt 4).

I den schematiska framställningen av en beslutsprocess ovan har olika aktörer olika roller. När det gäller de flesta av de politikområden och tillämpningar av principen som analyseras i studien är marknadsaktörerna de aktörer som förbereder planer och investeringsbeslut, och därför är detta åtgärdsschema lämpligt för dessa identifierade politikområden och tillämpningar. På andra områden är dock beslutsfattare (t.ex. utarbetande av integrerade nationella energi- och klimatplaner och andra politiska beslut) eller tillsynsmyndigheter (t.ex. [godkännande av] prognoser eller scenarier för nätutbyggnadsplanen) huvudaktörer, åtminstone när det gäller den systematiska bedömningen under genomförandefasen. Detta innebär att sättet på vilket principen kommer att tillämpas av olika aktörer till stor del beror på sammanhanget. Medan vissa steg gäller för alla situationer kan andra vara sektorspecifika och innebära olika åtgärder beroende på typen av beslut, politikområde eller de aktörer som är inblandade. I vissa fall kan det vara endast en typ av beslutsfattare inblandad.

Oavsett sektor och beslutstyp (politiskt beslut, planerings- eller investeringsbeslut) skulle det allmänna tillvägagångssättet vid tillämpningen av principen förbli detsamma, men olika steg skulle behöva följas av olika aktörer.

Politiskt ansvariga och tillsynsmyndigheter har en särskild roll när det gäller att möjliggöra tillämpning av principen, fastställa lämpliga regler (inledandefasen) och validera dess tillämpning. De kan också vara de aktörer som tillämpar principen direkt, genom att följa de steg som fastställts för förberedelse- och genomförandefasen. Till exempel bör politiskt ansvariga tillämpa principen om energieffektivitet först när de förbereder strategisk planering eller fastställer politiska mål. Tillsynsmyndigheter skulle behöva tillämpa principen när de fastställer regler och bestämmelser som påverkar energisystemet, särskilt regler för utformning av marknaden, eller som får konsekvenser för energianvändningen. I de flesta fall är det dock marknadsaktörerna som förbereder och genomför besluten.

Eftersom dessa riktlinjer i första hand riktar sig till politiskt ansvariga och tillsynsmyndigheter ligger ett större fokus på allmänna och universella aspekter av principens tillämpning. Med tanke på detta, och utifrån de faser och steg som fastställts i studien, har mer specifika åtgärder som bör övervägas av politiskt ansvariga och tillsynsmyndigheter identifierats, vilka förklaras i avsnitten nedan, främst gällande inledandefasen, under vilken lämpliga ramvillkor måste fastställas, samt gällande förberedelse- och valideringsfasen för tillsynsmyndigheter, eftersom dessa åtgärder också kan vidtas av beslutsfattare. Särskild uppmärksamhet ägnas åt åtgärder som rör övervakning och rapportering, som fungerar som uppföljning av de beslut som har fattats och de val som har gjorts.

Stegen i förberedelse- och genomförandefasen av en beslutsprocess beror också i hög grad på sammanhanget. Det går att ange fler specifika åtgärder och kraven för att kunna genomföra dessa åtgärder på ett korrekt sätt. En närmare förklaring av hur dessa åtgärder bör genomföras ligger dock utanför det här dokumentets räckvidd. Dessa åtgärder skulle oftast komma att vidtas av marknadsaktörer som verkar under olika förhållanden och det skulle krävas detaljerade sektorspecifika handböcker för att ta hänsyn till alla särdrag. I tabellen nedan ges en översikt över åtgärder och deras förutsättningar i förhållande till de olika stegen i förberedelse- och genomförandefasen. I studiens konkreta exempel, som presenteras i avsnitt 4, identifieras konkreta åtgärder för relevanta aktörer i samband med ett specifikt beslut i vald sektor. Ur de politiskt ansvarigas perspektiv bör det säkerställas att principen om energieffektivitet först införlivas på ett korrekt sätt i förberedelse- och genomförandefasen genom en lämplig konsekvensbedömning.

Tabell 2

Steg, åtgärder och förutsättningar för tillämpning av principen om energieffektivitet först av de som ansvarar för genomförandet

Steg Åtgärd Förutsättningar Definiera företags-/projektmål — Beakta energieffektivitet som en del av lösningen — Tillgång till information — Tillgång till sakkunskap Definiera metoder för kostnads-nyttoanalyser — Beakta de bredare fördelarna med energieffektivitet och deras omfattning — Fastställa kriterier för val av lämplig lösning — Standardiserade metoder att välja mellan — Tillgång till uppgifter — Tillgång till verktyg/modeller Insamling av information — Analysera marknaderna — Analysera innovativa lösningar — Beakta den politiska utvecklingen — Samla in uppgifter av god kvalitet till kostnads-nyttoanalysen — Bedöma investeringsbehov och räntabilitet — Tillgång till information — Tillgång till uppgifter — Expertis Göra en prognos för efterfrågan på energitjänster — Beakta framtida energiefterfrågan — Bedöma alternativens inverkan på energianvändningen och, i förekommande fall, belastningen — Tillgång till strukturerade uppgifter om energianvändningen — Nationella/regionala prognoser — Stabil politisk ram Kartlägga övriga kostnader och risker — Beakta konsekvenserna av faktorer kopplade till genomförandet — Beakta förändrade bränsle- och energipriser — Beakta den makroekonomiska utvecklingen — Beakta återbetalningstider och framtida kassaflöden — Tillgång till uppgifter — Tydliga politiska mål — Tillgång till tidigare erfarenheter — Tillgång till riskreducerande lösningar (t.ex. energitjänsteföretag) Bedöma alternativen — Genomföra en kostnads-nyttoanalys (ange effekternas värde i pengar) — Bedöma kostnadseffektiviteten — Kontrollera om lösningarna är framtidssäkra — Beakta stödet från allmänheten och tillgänglig finansiering — Tillgång till och användarvänlighet hos tillgängliga uppgifter och verktyg/modeller — Rätt expertis — Finansieringssystem och stöd till energieffektivitetsprojekt Genomförande — Fördela rätt resurser och sakkunskap — Utnyttja stödinstrument — Säkerställa korrekt användning — Tillgång till expertis och resurser (arbetskraft och finansiering) — Lättillgängliga stödprogram — Återkopplingsmekanismer mellan ansvariga för genomförandet och användare Övervakning och utvärdering — Samla in uppgifter — Granska genomförandet — Utvärdera effekterna och huruvida målen har uppnåtts — Fördefinierade indikatorer — Tillgång till uppgifter — Tillgång till verktyg för analys och behandling av uppgifter — Tillgång till resurser

Källa: Europeiska kommissionen.

3.3. Huvudaktörer

Även om energieffektivitetslösningar kan genomföras av den offentliga sektorn, privata företag och konsumenter får tillämpningen av principen om energieffektivitet först också mer omfattande konsekvenser för politiskt ansvariga och tillsynsmyndigheter, som måste bana väg för att energieffektiva lösningar ska kunna tillämpas i olika sammanhang. Som ett resultat av att dessa aktörer tillämpar principen bör marknadsaktörer och investerare få de rätta verktygen och den information som krävs för att korrekt kunna bedöma och genomföra energieffektiva lösningar.

Huvudaktörerna är således följande:

Beslutsfattare

Till denna grupp hör bland annat

a) EU-institutioner som deltar i EU:s normala lagstiftningsförfarande, dvs. Europeiska kommissionen, Europaparlamentet och Europeiska unionens råd,

b) regeringar, nationella parlament och förvaltningar, vars behörighet sträcker sig över en medlemsstats hela territorium, och

c) myndigheter, parlament och förvaltningar på regional, provinsiell och lokal nivå, vars behörighet sträcker sig över regioner, provinser och kommuner i en medlemsstat.

För beslutsfattare gäller tillämpningen av principen alla aspekter som påverkar stödberättigande, genomförbarhet och stöd med avseende på energieffektivitet (däribland åtgärder som främjar energibesparande beteenden), inte minst genom offentlig finansiering och offentlig upphandling. Genom att fastställa ramarna bör beslutsfattarna kunna styra andra enheter mot energieffektiva lösningar. Detta inbegriper fastställande av mål som inte utesluter energieffektiva alternativ, undanröjande av rättsliga och administrativa hinder samt genomförande av en ordentlig bedömning av olika politiska initiativ, deras inverkan på energianvändningen och eventuella avvägningar mellan olika energibesparingsåtgärder, även ur ett framtidsorienterat perspektiv.

Beslutsfattare bör också se till att det finns incitament för energieffektiva lösningar för att hantera det faktum att energieffektivitetsåtgärder inte alltid ses som kostnadsoptimala för individen (t.ex. på grund av långa återbetalningsperioder, därmed förbundna risker eller bristande medvetenhet), trots att de skulle vara önskvärda lösningar ur ett samhällsperspektiv. För att täcka in alla dessa aspekter måste energieffektivitet bli en politisk prioritering på såväl strategisk som operativ nivå, och finansinstituten göras delaktiga om så är lämpligt.

På lokal nivå ligger de beslut som fattas av offentliga myndigheter vanligtvis närmare genomförandet och kan direkt påverka vilken lösning som väljs. Beslut som rör specifika utgifter inom ramen för de medel som finns att tillgå, tillståndsbeslut om lokalisering av investeringar och planering av tillhandahållande av offentliga tjänster är exempel på områden där principen om energieffektivitet först bör beaktas, närhelst det är möjligt. Dessutom behöver lokala myndigheter en långsiktig planeringshorisont för att genomföra principen i samband med bedömningar av olika alternativ, och de måste undvika att låsa fast sig vid en viss teknik eller inriktning, i linje med lokala planeringscykler.

Tillsynsmyndigheter

Denna grupp omfattar offentliga tillsynsmyndigheter eller organ som utsetts på nationell eller regional nivå att fastställa regler och se till att de följs, övervaka marknadernas funktion och kontrollera tariffer inom reglerade marknadssegment. Detta omfattar i synnerhet energitillsynsmyndigheter och organ med reglerings- och tillsynsfunktioner.

Tillsynsmyndigheter bör värna om de regler genom vilka marknadstillträde säkerställs och energieffektiva lösningar möjliggörs. De bör också tillhandahålla metoder och vägledning för hur olika alternativ ska bedömas under kostnads-nyttoanalysen, med hänsyn till bredare fördelar, och slutligen kontrollera genomförandet för att se om principen har tillämpats på ett korrekt sätt i samband med godkännande, kontroll eller uppföljning av projekt som lagts fram av företag. När det gäller det sistnämnda är det viktigt att lämpliga kontrollbestämmelser fastställs och att utvärderingar planeras för att samla in uppgifter om hur energieffektiviteten fungerat i praktiken.

Marknadsaktörer

Denna grupp omfattar företag, medborgarenergigemenskaper och investerare som ansvarar för de faktiska besluten på marknaden. Den omfattar också upphandlande myndigheter och enheter (15) enligt definitionen i bestämmelserna om offentlig upphandling, i den mån deras beslut om inköp av varor och tjänster på olika marknader påverkar energianvändningen. Principen om energieffektivitet först är tillämplig på beslut som rör kriterier för offentlig upphandling eller beslut om köp, uthyrning eller modernisering av byggnader som dessa myndigheter äger eller innehar.

Inom energisektorn ligger huvudfokus givetvis på de energimarknadsföretag som omfattas av särskilda bestämmelser, i synnerhet följande:

a) Energileverantörer: kommersiella producenter av el, värme eller kyla och andra varor samt juridiska personer som säljer energi (t.ex. el, värme/kyla, naturgas) till konsumenter.

b) Nätoperatörer: enheter som ansvarar för drift, underhåll och vid behov utveckling av distributions- och överföringssystemet i ett visst område för att säkerställa systemets långsiktiga förmåga att tillgodose efterfrågan på el, värme eller kyla samt naturgas. och

c) Tjänsteleverantörer verksamma inom efterfrågestyrning: enheter som stöder konsumenter både när det gäller att förbättra energieffektiviteten och efterfrågeflexibiliteten och som ökar konsumenternas flexibilitet gällande till exempel aggregatorer i elkraftsystemet.

Jämfört med kommersiella företag, som i första hand strävar efter vinstmaximering, kan allmännyttiga företag ha andra mål som anges i lagstiftningen. De kan vara skyldiga att eftersträva hållbarhetsmål eller tillämpa någon form av hållbarhetskriterier i sina investeringsbeslut. I dessa fall kan principen om energieffektivitet först tillämpas när projektmål fastställs, när en kostnads-nyttoanalys genomförs, när konsekvenserna av olika alternativ bedöms eller i samband med att en lämplig lösning för genomförandet nås.

Gruppen marknadsaktörer omfattar även reglerade investerare liksom offentliga och privata finansinstitut som kommer att tillämpa principen som en del av sin verksamhet. Denna princip bör bidra till att styra finansinstitutens verksamhet mot långsiktig hållbarhet för deras tillgångar och finansiella portföljer. Genom att anlägga ett framtidsorienterat synsätt bör principen om energieffektivitet först stödja utvecklingen av innovativa intäktsmodeller på området energieffektivitet (t.ex. energieffektivitet som tjänst) och de villkor som krävs för att privata investeringar ska kunna frigöras.

Generellt sett bör energiledningssystem på företagsnivå, som standarden ISO 50001, om de följs på rätt sätt, leda till antagande av energieffektiva lösningar som förbättrar företagens energiprestanda. Även energibesiktningar och deras uppföljningar bör leda till ökad medvetenhet och förbättrad energieffektivitet, om de är kostnadseffektiva ur företagets affärsperspektiv. Detta innebär inte att principen helt saknar betydelse. Genom att tillämpa principen kan kommersiella företag även få hjälp med att identifiera energieffektiva projekt och investeringar, att göra en korrekt bedömning av kostnader och fördelar, däribland bredare fördelar för de anställda, och att genomföra dessa projekt och investeringar på rätt sätt.

3.4. Fastställande av politiska mål

Det är viktigt att man genom målen inte på förhand fastställer de lösningar som ska användas för att uppnå dem, såvida detta inte är nödvändigt. I fall då energieffektivitetsåtgärder skulle kunna vara en del av lösningen bör de politiska målen inte utesluta sådana åtgärder. Detta kräver ett fastställande av mål som grundar sig på resultat och önskade effekter, snarare än på insatser. En självklar strategi är att fastställa övergripande mål baserade på systemets prestanda snarare än mål för specifika lösningar, t.ex. att energiförsörjningen ska möta efterfrågan snarare än att elproduktionskapaciteten ska öka med 5 % för att möta den förväntade ökningen av efterfrågan. Det är uppenbart att politiska mål i vissa fall kan behöva vara relativt specifika, men detta bör inte hindra att hänsyn tas till hur energieffektiva lösningar kan främjas genom fastställande av lämpliga mål. När det gäller initiativ som påverkar energianvändningen är det därför viktigt att redan vid fastställandet av målen titta på effekterna på energianvändningen och avvägningar mellan olika lösningar som skulle kunna bidra till att dessa mål nås.

I detta sammanhang är det viktigt att indikatorer och metoder för övervakning av målen definieras korrekt. Om en minskning av energianvändningen skulle bidra till att nå de fastställda målen, eller om uppnåendet av de fastställda målen skulle påverka energianvändningen, är det nödvändigt att uppskatta förhållandet mellan målen och energianvändningens förväntade nivåer. I detta tidiga skede av beslutsprocessen kan det vara svårt att göra sådana uppskattningar, och viss erfarenhet och vissa belägg sedan tidigare krävs. Av det skälet måste övervakning av de verkliga effekterna på energianvändningen av de åtgärder som vidtas för att nå dessa mål beaktas redan från början, inklusive övervaknings- och utvärderingsprotokoll.

3.5. Fastställande av regelverk

3.5.1. Fastställande av lämpliga regler och lagstiftning

Både principen om energieffektivitet först och energieffektiva åtgärder ställer krav på en lämplig rättslig ram, så att de kan genomföras i praktiken. Det krävs att man i lagstiftningen identifierar energieffektivitet som en möjlig lösning, möjliggör dess genomförande och säkerställer en korrekt uppföljning. Vid behov bör man även ta itu med hindren för energieffektiva lösningar.

För att bedöma om principen kan tillämpas på ett specifikt politiskt initiativ, en förordning eller ett projekt kan en första granskning göras utifrån ett antal frågor (tre grupper med tre frågor per grupp). Den första gruppen frågor bidrar till att avgöra om energieffektivitet faller inom ramen för ett kommande initiativ eller projekt. Den andra gruppen bidrar till att klargöra om energieffektivitet kan tillämpas i praktiken, och den tredje gruppen om energieffektivitet kan genomföras korrekt.

Det rör sig om följande tre grupper av frågor:

1. Är energieffektivitet ett alternativ? — Påverkar initiativet energianvändningen eller leder det till en utvidgning av energiförsörjningen? — Kan energieffektivitet bidra till att initiativets mål uppnås? — Finns det energieffektivitetslösningar som skulle kunna övervägas inom ramen för initiativet? Dessa frågor ska behandlas gemensamt i prioritetsordning. Om svaret på alla frågor är JA bör ytterligare aspekter av principen om energieffektivitet först, som täcks av frågorna nedan, undersökas (även om svaren är osäkra). Om svaret är NEJ på den första frågan innebär det att det inte finns något utrymme för att tillämpa denna princip. Ett NEJ på den andra punkten innebär att energieffektivitet inte skulle vara en lämplig strategi för att nå målen i ett givet sammanhang, och ett nekande svar på den sista frågan tyder på att det inte finns någon genomförbar energieffektiv lösning för att nå målen. Nekande svar innebär att det inte finns något behov av att titta på den återstående gruppen av frågor.

2. Är det möjligt att genomföra energieffektivitetsalternativet? — Är det möjligt att göra en korrekt uppskattning av energieffektivitetslösningarnas direkta och bredare fördelar på energisystemnivå eller på nivån för enskilda apparater? — Finns det några hinder som påverkar genomförandet av den möjliga energieffektivitetslösningen? — Kan det säkerställas att energieffektivitetslösningarna är effektiva när det gäller att nå/bidra till initiativets mål? Om svaret på någon av frågorna är NEJ eller osäkert krävs ytterligare åtgärder i enlighet med principen om energieffektivitet först för att ta itu med problemen. Jakande svar på alla frågor innebär att relevanta beslutsfattare i ett givet sammanhang bör kunna tillämpa principen. I samtliga fall bör även den tredje gruppen av frågor beaktas.

3. Kan energieffektivitetsalternativet genomföras på ett korrekt sätt? — Vet de enheter som är ansvariga för genomförandet hur energieffektivitetslösningarna bör bedömas? — Finns det tillräckliga resurser och information för att energieffektivitetslösningarna ska kunna genomföras? — Finns det mekanismer som gör det möjligt att driva igenom och kontrollera genomförandet? Om svaret på någon av frågorna är NEJ eller osäkert krävs ytterligare åtgärder för att se till att principen kan följas upp med ett lämpligt val av de bästa lösningarna. Jakande svar bekräftar att de rätta förutsättningarna finns för att de relevanta enheterna ska kunna fatta ett välinformerat beslut som är optimalt mot bakgrund av de politiska målen, i samband med att principen tillämpas inom ramen för det planerade initiativet.

Ytterligare åtgärder innebär inte nödvändigtvis att särskilda bestämmelser måste införas i lagstiftningen eller i regler. Vissa av frågorna kan lösas utanför rättsliga ramar och formella krav. Om den första uppsättningen av frågor tyder på att energieffektivitet kan vara en del av lösningen är det dock viktigt att bestämmelser fastställs på rätt sätt. De bör i synnerhet

1. innehålla en uttrycklig angivelse av energieffektivitet som en möjlig lösning som ska undersökas och prioriteras om den är kostnadseffektiv och lämplig för ändamålet,

2. innehålla ett erkännande av energieffektivitetens roll när det gäller att uppnå andra mål, t.ex. minskning av växthusgasutsläpp, föroreningar och användning av icke-energikällor, förbättring av hälsa och komfort samt minskning av energifattigdomen,

3. säkerställa att kraven möjliggör energieffektivitet i hela energiförsörjningen, överföringen, distributionen och användningen, och i synnerhet beträffande tillämpningen av lösningar på efterfrågesidan; de tekniska specifikationerna bör inte verka hämmande på energiintegreringen eller tillämpningen av energieffektivitet,

4. definiera prestandan snarare än en konkret lösning som ska nås; en prestandabaserad reglering skulle skapa förutsättningar för att energieffektivitet likställs med andra alternativ,

5. innehålla en specificering av olika aktörers roller och skyldigheter vad gäller bedömning och kontroll av energieffektivitetslösningar,

6. ange tydliga kriterier och metoder för bedömning av kostnader och fördelar med energieffektiva lösningar samt effekter på energianvändningen,

7. innehålla hänvisningar till information och uppgifter som används/ska användas vid bedömning av befintlig potential för energibesparingar samt av kostnader och fördelar med energieffektivitet,

8. se till att energieffektivitet är berättigat till offentligt stöd och finansiering, och att det till och med är att föredra,

9. inbegripa övervakning av effekterna på energianvändningen och kontroll av andra effekter av energieffektiva lösningar.

En viktig aspekt kopplad till regler och krav är att öka medvetenheten om möjliga energieffektivitetsåtgärder, deras kostnader och fördelar och hur de kan genomföras på bästa sätt. Det kan också vara nödvändigt att i rättsliga bestämmelser komma till rätta med hinder för principen om energieffektivitet först och specifika energieffektivitetslösningar. Detta förutsätter en korrekt identifiering av sådana hinder.

3.5.2. Identifiering av hinder för principen om energieffektivitet först

När det beslutas huruvida en energieffektiv lösning är ett genomförbart alternativ för att nå de fastställda målen är utgångspunkten framför allt att identifiera om det finns energieffektivitetsåtgärder som skulle kunna vara ett alternativ till en utvidgning av ett energisystem på försörjningssidan, eller som skulle kunna minska efterfrågan på energi i slutanvändarsektorerna. Vetskapen om vad som skulle kunna göras skapar utrymme för en efterföljande analys och jämförelse av energieffektiva åtgärder med andra alternativ.

Denna preliminära identifiering och efterföljande val av energieffektiva lösningar i linje med principen om energieffektivitet först stöter dock på olika hinder. Enefirst-projektet (16) har inom ramen för ett av sina arbetsområden identifierat och delat in dessa möjliga hinder i följande kategorier:

— Politiska hinder – kopplade till partiskhet för vissa lösningar eller till en fortsättning av den tidigare antagna strategin.

— Regleringsmässiga hinder – när gällande bestämmelser hindrar valet av energieffektiva lösningar.

— Hinder för politiskt samspel (t.ex. motstridiga mål eller prioriteringar) – kopplade till det faktum att beslutsfattare tenderar att se till sina specifika politikområden och att det kan göras avvägningar med energieffektivitetsåtgärder.

— Finansiella hinder – otillräckliga medel eller finansiellt stöd till energieffektiva lösningar, vilket skulle kunna kopplas till hur de bedöms och värderas.

— Tekniska hinder – den energieffektiva lösningen kan vara svårare att bedöma ur teknisk synvinkel eller att anpassa till ett genomförbart alternativ.

— Hinder kopplade till tillgången på information – brist på information och uppgifter för en korrekt identifiering och uppskattning av fördelarna med energieffektivitetslösningar.

— Hinder kopplade till kultur och beteenden – beteenden och vanor som begränsar räckvidden för de alternativ som övervägs.

— Hinder kopplade till kommunikation/medvetenhet – bristande medvetenhet om energieffektivitetsalternativ.

— Bristande sakkunskap – otillräcklig kunskap om hur energieffektivitetslösningar/teknik ska genomföras och partiskhet för vissa lösningar som utesluter energieffektivitetsalternativ.

— Snedvridet inflytande kopplat till den vikt som berörda aktörer på försörjningssidan ges i samband med utformningen av politiken och beslutsfattandet – beslutsfattare påverkas av berörda aktörer på försörjningssidan.

— Hinder i försörjningskedjan – energimarknaderna har utformats utifrån försörjningssidans perspektiv och energieffektivitet kan leda till störningar i det befintliga systemet.

Hindren kan variera för specifika politikområden och beskrivs i detalj i Enefirst-rapporten.

De hinder som anges ovan är av störst betydelse för beslutsfattandet och bör därför beaktas i samband med fastställandet av den lämpliga politiska ramen. Dessa hinder kan emellertid också påverka utformningen och strategin vad gäller specifika investeringsprojekt. Dessutom kan det finnas andra, mer specifika eller lokala hinder beroende på energieffektivitetsåtgärdens typ och omfattning.

Slutligen kan en del av hindren vara kopplade till de resurser som myndigheter har avsatt för energieffektivitet. Otillräckliga administrativa resurser och medel för att stödja, utvärdera och främja lösningar och teknik för energieffektivitet är ett hinder för en bredare tillämpning av principen om energieffektivitet först som ofta rapporteras. En viktig roll för politiskt ansvariga är därmed att bygga upp nödvändig administrativ kapacitet och sakkunskap om energieffektivitet, och se till att offentliga organ får tillräckliga ekonomiska resurser för att kunna hjälpa marknadsaktörer och konsumenter att genomföra energieffektiva lösningar och för att kunna övervaka de politiska effekterna.

3.5.3. Införlivande av principen i den politiska och rättsliga ramen

Ett av övervägandena avseende det stödjande ramverket för principen handlar om hur rekommendationerna i denna vägledning kan verkställas.

Att ta itu med specifika hinder, fastställa krav och definiera specifika incitament för energieffektiva lösningar är en del av energieffektivitetpolitiken. Det är viktigt att de två aspekterna hålls åtskilda. I energieffektivitetspolitiken fastställs specifika åtgärder och mål för energieffektivitet liksom för stödjande och nödvändiga villkor. Principen om energieffektivitet först handlar om övervägande och analys av energieffektiva alternativ i samband med beslut som påverkar energianvändning och energiförsörjning. Tillämpningen av principen bör också leda till särskilda åtgärder som möjliggör denna analys och genomförandet av energieffektivitetslösningar. Formen för dessa åtgärder kommer vanligtvis att definieras i politiska åtgärder för energieffektivitet. Följaktligen går den rättsliga formen för dessa åtgärder längre än diskussionen kring principen och är snarare en del av utvecklingen av energipolitiken. För att uppmuntra energieffektivitet och övervinna de hinder som anges ovan kan en direkt satsning på energieffektivitetslösningar till exempel ta formen av särskilda mål för energieffektivitet. Ett annat sätt är att införa obligatoriska energisparkrav för energileverantörer genom att kräva att de minskar sina kunders energianvändning (17).

Alla bindande mål och krav på användning av energieffektiva lösningar uppfyller målen med principen. Hur sådana krav ska utformas, hur stränga de ska vara eller vilka skyldigheter de ska medföra är dock frågor som måste övervägas inom ramen för politiken på energiområdet. Från ett perspektiv som utgår från principen är det viktigt att olika aspekter granskas och behandlas.

3.5.4. Införande av incitament för energieffektivitet först

I de flesta fall bör energieffektivitetsåtgärder vara att föredra om ett noggrant övervägande av de bredare fördelarna har visat att det är ett kostnadseffektivt alternativ. Fördelarna berör dock inte alltid den aktör som ska fatta investeringsbeslutet. Den större nyttan med energieffektivitet kan snarare gälla för samhället (t.ex. ren luft) än för den investerare som fattar beslutet. På liknande sätt kan slutanvändaren dra nytta av energibesparingar, medan dessa fördelar kan vara av liten betydelse för ägaren av en egendom (t.ex. delade incitament i hyresfastigheter).

Dessutom är energieffektivitet inte en självklar väg att gå för framför allt allmännyttiga företag, eftersom de säljer mindre av sina produkter när konsumenterna sparar energi. Det är därför viktigt att energiföretagsmodeller som gynnar ökad energiförsäljning ändras till företagsmodeller som belönar energitjänster eller uppnåendet av en viss komfortnivå, t.ex. modellen ”energieffektivitet som tjänst”. Ytterligare ett hinder är det faktum att inköp av energieffektiv utrustning eller renovering av byggnader kräver relativt höga initiala kostnader, samtidigt som det kan ta lång tid innan detta betalar sig.

Av dessa skäl räcker det oftast inte med att energieffektivitet möjliggörs, utan det behövs direkta eller indirekta incitament så att energieffektivitetsåtgärdernas bredare samhällsfördelar beaktas i beslutsfattandet. Incitamenten bör framför allt se till att enskilda personers val påverkas så att de blir till fördel för systemet som helhet.

3.5.5. Finansiering och ekonomiska bidrag

Stöd till genomförandet av ett särskilt instrument för energieffektivitet

Det är viktigt att särskild finansiering avsätts för energieffektivitet. Detta bör främja energieffektivitetsprojekt och skapa klarhet för investerare om det finansiella stöd som finns tillgängligt. Trots att energieffektivitet är stödberättigat inom ramen för olika finansieringsprogram finns det för närvarande endast ett begränsat antal offentliga finansieringssystem som är särskilt inriktade på energieffektivitetsprojekt.

Inrättandet av en särskild fond eller ett särskilt program för energieffektivitet kan skapa starkare incitament för investeringar i energieffektivitet. En sådan fond skulle bidra till att skapa en föredömlig ram inom vilken principen till fullo tillämpas. Paketlösningar som kombinerar finansieringsstöd med rådgivningstjänster har vanligtvis en högre utnyttjandegrad och drar nytta av en större hävstångseffekt (18).

Tillämpning av principen inom alla relevanta områden av EU:s finansieringsinstrument

Genom att fastställa kriterier för berättigande till ekonomiskt stöd i form av fastställande av mål och riktmärken för energieffektivitet kommer energieffektivitetsprojekt att prioriteras. Inom ramen för EU-fonder kan (sektors- eller teknikspecifika) tröskelvärden för energianvändning eller effektivitetsförbättringar fastställas när så är möjligt, på grundval av bästa tillgängliga teknik.

Mot bakgrund av sammanhållningsfonderna bör förvaltande myndigheter se till att det i programmens prioriteringar och mål uttryckligen hänvisas till främjande av principen om energieffektivitet först (19) och att den på lämpligt sätt återspeglas på sidan för stödberättigande, t.ex. genom att högre kostnadstäckning erbjuds projekt som följer principen om energieffektivitet först. Interregprogrammen bör överväga dessa åtgärder i ett gränsöverskridande eller transnationellt sammanhang.

Vidare bör förvaltande myndigheter ta hänsyn till energieffektivitet i samband med fastställande av urvalskriterier för åtgärder inom de sektorer där principen skulle kunna genomföras (se avsnitt 4.2), så att projekt som tillämpar principen kan prioriteras.

De förvaltande myndigheterna skulle också kunna överväga en modulering av stödnivån, så att projekt på området energieffektivitet eller som tillämpar principen om energieffektivitet först skulle kunna ta del av ett förmånligt offentligt stöd (bonus).

Inom ramen för InvestEU uppmanas genomförandepartnerna att inkludera ett avsnitt om energieffektivitet i sina ansökningshandlingar, vilket skulle utgöra en självständig del av due diligence-granskningen i samband med bedömning av projekt. Ett sådant avsnitt skulle gälla för alla projekt, utöver politikområdet hållbar infrastruktur.

Rekommendationen att beakta energieffektivitetsrelaterade urvalskriterier gäller även europeiska, nationella och regionala program som genomförs genom uppmaningar att lämna projektförslag.

När myndigheter och genomförandepartner för EU-fonder utvecklar och genomför åtgärder där energieffektivitet är det huvudsakliga målet, uppmuntras de att tillhandahålla en gedigen motivering till hur energieffektivitet är en central fråga för projektet/programmet/åtgärden och på vilket sätt risken för grönmålning inte gäller dem.

Tillhandahållande av tekniskt stöd för att hjälpa fondförvaltare och projektansvariga att tillämpa principen om energieffektivitet först

Utöver de faktiska medel som finns tillgängliga för energieffektivitet skulle ytterligare incitament för energieffektiva lösningar skapas genom att ta itu med riskidentifiering och underlätta sammanslagningar och stöd för projektutveckling. Även om dessa åtgärder redan ingår i energifinansieringspolitiken bör beslutsfattare främja de verktyg som finns att tillgå för sökande och fondförvaltare.

Europeiska kommissionen kan erbjuda förvaltande myndigheter rådgivningstjänster i syfte att hjälpa dem att genomföra principen i sina program, särskilt genom instrumentet för tekniskt stöd (20).

Särskilda rådgivningstjänster skulle kunna tillgängliggöras för finansinstitut som drar fördel av EU-program, i syfte att återspegla principen både under bedömningsfasen (due diligence-granskning) och genomförandefasen (projektutveckling). Europeiska kommissionen arbetar med att utveckla sådana specifika rådgivningsprodukter baserat på goda erfarenheter från Europeiska investeringsbanken och andra potentiella genomförandepartner (nationella investeringsbanker, EBRD etc.).

Projektansvariga som är villiga att genomföra investeringar i energieffektivitet eller inkludera principen kan få tillfälligt tekniskt stöd från EU:s rådgivande centrum Elena, och i förekommande fall från programmen inom ramen för sammanhållningspolitiken samt annat stöd till projektutveckling inom ramen för Life-programmet Övergång till ren energi. I vissa fall kan kostnaderna för energibesiktning vara (delvis) berättigade till EU-stöd.

Tekniskt stöd kommer att hjälpa förvaltande myndigheter, finansinstitut och projektansvariga att använda lämpliga indikatorer och metoder för mätning av energibesparingar, och kan täcka en del av övervakningskraven, såsom energibesiktningar av de berörda tillgångarna.

Återspegling av energieffektivitet först i riktlinjerna för statligt stöd

Energieffektivitet behandlas både i riktlinjerna för statligt stöd till miljöskydd och energi och i den allmänna gruppundantagsförordningen, som båda för närvarande håller på att ses över (21). Detta är relevant för operativa program som, eftersom de har delad förvaltning, inte automatiskt är undantagna från statligt stöd. Detta kan också gälla för projekt som finansieras genom faciliteten för återhämtning och resiliens.

3.5.6. Tillhandahållande av information

Bristande medvetenhet om potentialen för energibesparingar, dess möjliga fördelar och sätt att bedöma den utgör några av hindren för tillämpningen av principen om energieffektivitet först. Om denna brist på tillräcklig information åtföljs av vanor och tidigare preferenser räcker det inte att informationen endast görs tillgänglig. Det krävs upprepade utbildnings- och informationskampanjer för att ändra negativa uppfattningar om energieffektivitet som något som kräver mycket arbete och pengar för att uppnå energibesparingar, och detta även på bekostnad av sämre prestanda. I stället är det viktigt att förknippa energieffektivitet med ökad komfort, prestanda och kvalitet. Det finns också ett behov av att öka medvetenheten och kunskapen om potentialen för energieffektivitet och dess vidare effekter inom olika sektorer. Här ingår behovet av att göra det enklare att investera i energieffektivitet, på så sätt att invånare, i samband med att de beslutar sig för att investera, också får information presenterad på ett sådant sätt så att det negativa inflytandet från missvisande uppfattningar minskar, t.ex. genom att informera om framtida kostnadsbesparingar samt miljörelaterade och sociala fördelar (22). Effektiva informationskampanjer måste därför ta itu med bakgrundskunskap, preferenser och missvisande uppfattningar som påverkar energirelaterade beslut (23).

Vidare saknas det tillförlitliga uppgifter och metoder för bedömning av de bredare fördelar som förbättringar av energieffektiviteten medför. Detta begränsar möjligheten att kvantifiera dessa fördelar och säkerställa en lämplig kostnads-nyttoanalys. På lokal nivå är städer och lokalsamhällen i allmänhet bäst lämpade att genomföra energieffektivitetsåtgärder, i nära samarbete med invånare, konsumenter och energisamhällen. Bristen på uppgifter och den ofta begränsade ekonomiska, tekniska och kompetensmässiga kapaciteten hindrar dock städer och lokalsamhällen från att utforma robusta planer för värme och/eller energieffektivitet och från att beakta energieffektivitet i samband med särskild planering och utvecklingsplanering. Vad som behövs i detta sammanhang är inte bara att göra de relevanta uppgifterna tillgängliga, utan också av att se till att de som ska använda informationen och uppgifterna har förmåga att analysera dem. Kapacitetsuppbyggnad är därför ett centralt område att ta itu med.

Mot bakgrund av principen om energieffektivitet först är det också viktigt att informationen tillhandahålls vid rätt tidpunkt och i rätt format. Information om energieffektivitetsalternativ och deras potentiella fördelar bör tillhandahållas myndigheter och marknadsaktörer på ett tydligt sätt, i avsikt att underlätta valet av ett specifikt alternativ i samband med planerings- eller investeringsbeslut. Endast offentliggörande av uppgifter eller riktlinjer kan vara otillräckligt. Informationen om energieffektiva lösningar måste vara relevant och anpassad till specifika sammanhang om den ska kunna påverka beslutsprocessen på ett positivt och lämpligt sätt. Den måste också främjas aktivt.

Dessutom har det sätt på vilket informationen presenteras och sprids stor betydelse för beslutsprocessen. När den grundläggande medvetenheten väl finns måste kommunikationen också anpassas till målgruppen och det specifika sammanhanget, så att den blir lättförståelig. Informationen som tillhandahålls bör främja ett medvetet beslutsfattande grundat på bevis och öppenhet. Beslutsprocessen för investerare omfattar en analys av för- och nackdelar med olika lösningar, så ensidiga budskap kan vara otillräckliga. Tvåsidig kommunikation kan vara mer övertygande, eftersom den kan ta upp de frågor som ställs i analysen innan beslut fattas.

I detta sammanhang är det viktigt att förväntade energibesparingar av en viss åtgärd, teknik eller lösning presenteras tillsammans med information om hur den bör genomföras och användas. Det är också viktigt att framhålla eventuella bakslagseffekter, dvs. att de förväntade energibesparingarna eventuellt minskar på grund av att energieffektivitetsåtgärderna följs av en ökad energianvändning. Eftersom överdriven uppmuntran till energieffektivitetsåtgärder kan vara kontraproduktivt är det viktigt att de utvärderas ordentligt innan de genomförs. Om utvärderingen inte överensstämmer med de förväntningar som den tillhandahållna informationen har gett upphov till, kan detta avskräcka beslutsfattare från att välja energieffektiva alternativ.

Vad gäller information om finansiering är det viktigt att finansinstitut har kunskap om de verkliga riskerna och fördelarna med investeringar i energieffektivitet. Ett viktigt verktyg att överväga är databasen för riskdämpning av energieffektivitet (De-risking Energy Efficiency Platform) med uppgifter om energiprestanda och ekonomiska resultat från energieffektivitetsprojekt som stöds av EU och av nationella och lokala offentliga medel. Myndigheter, projektansvariga och finansinstitut måste också fortsättningsvis uppmuntras att lägga till uppgifter i denna databas för att ytterligare öka och utvidga informationen om potentialen för energieffektivitet. En mer omfattande tillgång till marknadsuppgifter och resultat av investeringar kommer att bidra till att minska riskerna med energieffektivitet och öka investeringarna i energieffektivitet.

3.5.7. Den offentliga sektorns ledande roll

Prioriteringen av energieffektivitet innebär också att myndigheter måste föregå med gott exempel. Även om den totala effekten kanske inte är så stor i absoluta termer har offentliga organ en viktig roll när det gäller att främja energieffektiva beteenden, produkter och tjänster. Det är också avgörande att prioriteringen av energieffektivitet inom den offentliga sektorn läggs fram som ett exempel på hållbar och sund förvaltning av offentliga medel. Att välja energieffektivitetlösningar i kombination med förnybara energikällor skulle också kunna fungera som demonstrationsprojekt och reklam för önskvärda strategier.

Den offentliga sektorn kan föregå med gott exempel på olika sätt, särskilt följande:

a) Fastställande av särskilda mål för offentliga byggnader när det gäller energiprestanda eller renoveringstakt. Artiklarna 5 och 6 i direktivet om energieffektivitet är exempel på en sådan strategi på EU-nivå, men den kan förstärkas på nationell nivå. Offentliga byggnader bör fungera som förebilder genom att olika energieffektivitetslösningar genomförs för att visa på deras genomförbarhet och fördelar. Nya byggnader bör särskilt koppla ihop funktionalitet, design och hållbarhet, integration och estetik i linje med ett nytt europeiskt Bauhaus (24) med bästa möjliga energiprestanda och, om möjligt, överträffa de obligatoriska kraven på nära-nollenergibyggnader som fastställs i artikel 9 i direktivet om byggnaders energiprestanda. Ambitiösa mål för offentliga byggnader bör också kopplas samman med kommunikationen. Energirenoveringar bör genomföras och presenteras på ett sådant sätt att bättre energiprestanda associeras med förbättrad komfort och kostnadsminskningar. Myndigheter bör också se till att en byggnads energicertifikatsklass förmedlas på ett tydligt sätt till allmänheten (i enlighet med artikel 13 i direktivet om byggnaders energiprestanda). Inom ramen för energicertifikaten bör man också överväga kompletterande uppgifter som skulle kunna främja energieffektivitetslösningar, t.ex. bredare förväntade fördelar i form av minskade växthusgasutsläpp.

b) Förstärkt upphandling av energieffektiva produkter och tjänster. Genom grön offentlig upphandling och artikel 6 i direktivet om energieffektivitet uppmuntras redan myndigheter att köpa produkter med den bästa energiprestandan. I enlighet med principen om energieffektivitet först bör dock kriterier för energiprestanda bli allmänt förekommande i offentliga upphandlingar och ges stor betydelse vid bedömningen och valet av anbud. Energiprestanda får inte heller användas som ett extrakriterium, utan bör vara ett centralt villkor och/eller kriterium för tilldelning av kontrakt i offentliga upphandlingar. Offentliga köpare bör bedöma hur den önskvärda prestandan hos de upphandlade produkterna kan uppnås i enlighet med målen för energiprestanda. Särskild hänsyn bör tas till prestandan hos mer energieffektiva alternativ, om sådana finns, vilken bör analyseras.

c) Användning av energitjänster och avtal om energiprestanda (25), genomförande av energibesiktningar och införande av energiledningssystem. I likhet med specifika renoveringsmål bör offentliga byggnader också utgöra exempel på tillämpning av tillgängliga lösningar som underlättar energibesparingar. Fördelarna med att tillämpa sådana lösningar, särskilt för den offentliga budgeten, bör framhållas och kommuniceras till allmänheten.

3.6. Analys av effekter av styrmedel och alternativ

När de olika alternativen för att uppnå de önskade målen har identifierats och de nödvändiga villkoren för lösningar för energieffektivitet har säkerställts, är det viktigt att dessa styrmedelsalternativ utvärderas ordentligt med särskild hänsyn till alternativen på efterfrågesidan. I de fall när energieffektivitet redan från början anses utgöra en del av lösningen i samband med fastställandet av strategiska ramverk är det dessutom värt att utforska ambitiösa energieffektivitetståtgärder, exempelvis genom att låta scenarier för hög energieffektivitet ingå i modellerna och låta energieffektiviteten dras till sin spets vad gäller kostnadseffektivitet eller genomförbarhet.

Analys av möjliga alternativ kan ingå som en del av de konsekvensbedömningar eller kostnads-nyttoanalyser som föregår politiska beslut, planeringsbeslut eller investeringsbeslut. För att principen om energieffektivitet först ska kunna ta sig fullt uttryck inom ramen för konsekvensbedömningar måste hänsyn tas till flera olika delar som ingår i dessa riktlinjer. Till denna grupp hör bland annat

— Beaktande av hinder för tillämpning av energieffektivitet.

— Definitioner av politiska mål som gör det möjligt att använda och prioritera kostnadseffektiva och energieffektiva lösningar.

— Identifiering av ett brett spektrum av alternativ, särskilt lösningar på efterfrågesidan och förbättringar av energieffektiviteten.

— Utvärdering av effekterna hos olika alternativ för energianvändning (företrädesvis för både slutlig energianvändning och primärenergianvändning) och att dessa effekter beaktas i aktuella prognoser över energibehovet i bedömningen.

— Utvärdering av alternativens kostnader och fördelar utifrån följande perspektiv: Samhället; marknadsaktörer, vilka genomför handlingsplaner för energieffektivitet; slutkonsumenter.

— Miljömässiga, sociala och ekonomiska effekter, vilket innefattar fördelningseffekter och minskad energifattigdom, bör ingå i bedömningen, med tillämpning av livscykelanalyser och antaganden om korrekta koldioxidpriser.

— Om en fullständig kostnads-nyttoanalys tillämpas, en känslighetsanalys för de olika referensräntor som beaktas i kostnads-nyttoanalysen likväl energieffektivitetsåtgärder som strävar efter maximal effekt.

— Utvärdering av det rekommenderade alternativets förenlighet med energieffektivitetsmålen och åtgärder samt med andra strategiska mål och principer.

— Identifiering av operativa steg och mål som skulle göra det möjligt att genomföra energieffektivitetslösningar.

— Fastställande av riktlinjer/bestämmelser för utvärdering av investeringar som skulle kräva övervakning av energibesparingar som uppnås på ett klart och tydligt sätt, exempelvis i enlighet med metoden i artikel 7 i energieffektivitetsdirektivet.

När effekterna av energianvändningen beaktas kan både primär och slutlig energi vara relevant. Slutlig energi avspeglar bättre förändringar av efterfrågan och fördelar med en minskad efterfrågan, medan primär energi är mer relevant utifrån klimatmål och miljöfördelar. Valet av indikator beror därmed på sammanhanget, men det är bra att behandla båda när heltäckande bedömningar görs.

Medan heltäckande konsekvensbedömningar normalt föreskrivs i särskilda situationer i lagstiftningen, i linje med principen om energieffektivitet först, skulle en korrekt kostnads-nyttoanalys (se nedan) kunna ingå i förberedelsearbetet inför investeringsbeslut eller politiska beslut som får effekter på energianvändningen eller energiförsörjningen. Tillämpningen av principen bör utgå från ett system- eller samhällsperspektiv vid strategisk planering och investeringsbeslut. När specifika tillgångar och lösningar väljs för projekt som definierats på förhand, bör fler energieffektivitetslösningar analyseras utifrån samhällets, genomförandeorganets eller slutanvändarens perspektiv.

Tabell 3

Fördels- och kostnadsförhållanden för bedömning av energieffektivitetsåtgärder utifrån olika perspektiv

Kostnads-nyttoanalys av energieffektivitetsåtgärder Perspektiv Samhälle Marknadsaktörer som genomför åtgärder (t.ex. elbolag) Slutkonsument Uteblivna kostnader för energiförsörjningssystem (kostnader för produktion och kapacitet, ledningsförluster, omvandlingsförluster och kostnader för nätutbyggnad etc.) Fördelar Fördelar Allmänna fördelar eller positiva bieffekter Fördelar Fördelar Fördelar Kostnader som fördelas via nätavgifter eller energipriser eller, eller intäkter från energitjänster Fördelar Kompensation för uteblivna nettointäkter för nätverksoperatörer Fördelar Bonus för genomförandet eller för delade besparingar Fördelar Stegvisa teknikkostnader Kostnader Kostnader Kostnader för genomförandet av program/åtgärder Kostnader Kostnader Incitamentersättningar Kostnader Fördelar Besparingar från elräkningar Fördelar Uteblivna marginalintäkter Förlust

Källa: Baserat på Wuppertal-institutet (2009), Measuring and reporting energy savings for the ESD – how it can be done, chapter 2.10.

Det är också viktigt att identifiera relevanta datakällor och indikatorer för prognoser över det framtida energibehovet, mäta effekterna på energibesparingar och övervaka utvecklingen. Eftersom tillgången till data och nationell praxis skiljer sig åt så kan dessa olika datakällor komma att ha betydelse. Det avgörande är huruvida de olika indikatorerna och de data som används är jämförbara och transparenta.

Särskild uppmärksamhet bör riktas mot en korrekt utvärdering av efterfrågeflexibiliteten, i förekommande fall. Detta kräver att alla slutanvändartyper och fördelade flexibilitetstillgångar tas i beaktande i det integrerade energisystemet. Det är viktigt att titta på både investeringar och driftkostnader och samtidigt förstå fördelarna för alla slutanvändare.

3.7. Definition av kostnads-nyttoanalys

En kostnads-nyttoanalys kan vara en fristående analys eller ingå som huvudkomponent i en mer omfattande konsekvensbedömning. I alla kostnads-nyttoanalyser bör metoder för livscykelanalyser användas (26) och det bör tas hänsyn till prognoser över korrekta koldioxidpriser. Inom ramen för principen om energieffektivitet först är det viktigt att en kostnads-nyttoanalys genomförs när så är möjligt från ett samhällsperspektiv vid utvärdering av kostnaderna och fördelarna med de olika alternativen. I jämförelser och analyser av de olika alternativen ska alla effekter på energibesparingar undersökas och de ska inte ha energianvändning som ensam effektindikator. Sett ur principens eget perspektiv är en minskning av energianvändningen helt klart en fördel i sig, men, bortsett från energibesparingar, bör en kostnads-nyttoanalys undersöka mer allmänna fördelar, vilket innefattar de som saknar en tydlig prislapp.

De sociala fördelarna omfattar ökat välbefinnande och högre komfortnivåer, exempelvis på grund av lämplig uppvärmning/nedkylning och bättre inomhusluft i bostäder (27), vilket sedermera leder till bättre hälsa, både fysiskt och psykiskt, och omfattar framtida klimatförhållanden. Vidare kan lägre förbrukning av fossila bränslen i många fall minska utsläppen från kraftverk och transporter, vilket därmed minskar de negativa effekterna av luftföroreningar. Förbättrad effektivitet ger också lägre elräkningar och kan öka hushållens inkomster, vilka kan spenderas på annat håll. En annan viktig fördel är minskad energifattigdom, vilket fortfarande är ett problem i många länder.

Det finns ett otal allmänna fördelar med energieffektivitet, men de är ofta svåra att kvantifiera eller värdera. Att hitta rätta data och kunna visa på kopplingen mellan energieffektivitet och sociala, miljömässiga och ekonomiska indikatorer kan vara särskilt utmanande. Bristen på information kan särskilt vara ett problem på lokal nivå och kan också knytas till tillgången till data om faktiskt uppnådda energibesparingar efter att en åtgärd har genomförts. Följaktligen används flera olika metoder för att visa på dessa effekter. Utan att det påverkar metoder för kostnads-nyttoanalyser på EU-nivå som tillhandahålls av TEN-E-förordningen (28), bör tillsynsmyndigheter, för att säkerställa konsekventa kostnads-nyttoanalyser, definiera relevanta metoder för utförandet av kostnads-nyttoanalyser inom specifika områden (29) och om så behövs låta dem åtföljas av ytterligare riktlinjer.

Alla kostnads-nyttoanalyser bör utgå från det regelverk som definieras av de politiskt ansvariga och beakta villkor och begränsningar för tillämpningen av olika energieffektivitetslösningar. Utifrån den föreslagna metoden för kostnads-nyttoanalys bör marknadsaktörerna systematiskt kunna bedöma sina investeringsalternativ. De riktlinjer som tillsynsmyndigheterna tar fram bör hjälpa marknadsaktörerna att utvärdera kostnader och fördelar med olika alternativ utifrån samhällets, de marknadsaktörers som genomför planen och konsumenternas perspektiv.

Allmänna fördelar med investeringar i energieffektivitet har analyserats i Odyssee-Mure-projektet (30). Ytterligare detaljer står att finna i den artikel som författats av ECEEE (31) och den studie som Europeiska kommissionen (32) låtit genomföra. I figur 2 presenteras några av de huvudområden som påverkas av investeringar i energieffektivitet och som skulle kunna komma i fråga i en korrekt utförd kostnads-nyttoanalys.

Med utgångspunkt i den strategi som föreslås av Odyssee-Mure kan de många fördelarna med energieffektivitet delas upp i sociala, miljömässiga och ekonomiska fördelar.

Figur 2 Möjliga positiva fördelar med energieffektivitet



Källa: Europeiska kommissionen på grundval av Odyssee-Mure.

De miljömässiga fördelarna hänger samman med de mer allmänna fördelarna med en minskad energianvändning, särskilt en minskning av de utsläpp av växthusgaser och luftföroreningar som härrör från användningen av energi. Dessutom leder en minskad efterfrågan på energi till bättre hantering av energikällor och andra resurser. Det leder direkt till besparingar av den energi som ska produceras (och därmed avlägsnas de negativa externa effekterna med energiförsörjningen), och i synnerhet en besparing av mängden fossila bränslen som konsumeras. Det leder också till ett minskat behov av investeringar i förnybar energi för att uppnå de fastställda målen.

Ekonomiska fördelar kan uppkomma både på mikro- och makronivå. Effekterna på mikronivå kan kopplas till ökad industriell produktivitet till följd av lägre energikostnader och ett ökat marknadsvärde på tillgångar med bättre energiprestanda. Effekterna på makronivå rör förändringar av BNP och sysselsättning, men även av den offentliga budgeten till följd av förändrade energipriser. Positiva effekter på samhälls- och miljönivå leder också till minskade utgifter för arbetslöshet och sociala skyddsnät. Andra effekter att beakta är innovation och konkurrenskraft (33), vilka kan förbättras med teknik för energieffektivitet, liksom ökad energitrygghet genom ett minskat importberoende (34).

Dessa är endast några av de övergripande fördelar som en ökad energieffektivitet kan bidra till.

3.7.1. Möjliga verktyg och metoder

Att definiera en tillförlitlig metod för kvantifiering av allmänna fördelar med energieffektivitet är en stor utmaning och någon sådan har ännu inte kunnat fastställas. I dessa riktlinjer har två forskningsprojekt använts: 1) COMBI (Beräkning och förverkligande av de många fördelarna med energieffektivitet i Europa), ett projekt inom ramen för Horisont 2020 (35) och 2) studien The macro-level and sectorial impacts of Energy Efficiency policies som Europeiska kommissionen har låtit genomföra (36). Forskningsprojektet MICAT inom Horisont 2020 (37) håller också på att utveckla en metod och ett verktyg som kan komma till användning för en sådan bedömning.

Förbättringar av energieffektiviteten inom transportsektorn kan leda till minskade transportrelaterade externa effekter. I Handbook on the External Cost of Transport (38) ges en detaljerad inblick i och metoder för beräkning av flera miljökonsekvenser.

(a) SAMHÄLLSKONSEKVENSER

Hälsa och välmående

En av de viktigaste positiva bieffekterna av energieffektivitet är människors hälsa. För att mäta och kvantifiera de största positiva och negativa effekterna av förbättrad energiprestanda i byggnader kommer följande aspekter som kan påverka hälsan att tas i beaktande:

— Möjligheten att hålla en lämplig inomhustemperatur hemma, nu och i framtiden, vilket är en direkt följd av byggnadens förbättrade energieffektivitet.

— Lufttäthetsnivåer, vilka allmänt sett ökar genom förbättringar av energieffektiviteten, och lämplig ventilation, vilket måste övervägas noga när kraven på energieffektivitet fastställs.

— Kvaliteten på inomhusluften, med hänsyn till koncentrationen av inomhusluftföroreningar (flyktiga organiska föroreningar som bensen, radon, kolmonoxid, kväveoxider, ultrafina partiklar). Kvaliteten på inomhusluften är starkt knuten till energieffektiviteten (39), även om kopplingen kan vara antingen positiv eller negativ beroende på graden av ventilation till följd av förbättringar av energieffektiviteten.

— Mögel och fukt, som i regel beror på byggnadens temperatur- och ventilationsnivåer.

— Inomhusbelysning, vilken oftast blir bättre med energieffektiva lösningar, har en betydande inverkan på de boendes hälsa och välmående (40).

— Ljudnivån – klimatskalets isolering, särskilt fönster, minskar insläppet av ljud utifrån.

— Giftiga material – vid renoveringar minskas mängden asbest och skydd mot radon installeras.

De positiva effekterna av förbättringar av energieffektiviteten återspeglas i en minskning av antalet fall av hjärt- och kärlsjukdomar, luftvägssjukdomar (astma, infektioner, allergier etc.), lungcancer och kognitiva nedsättningar och mental ohälsa. Både kroniska och akuta luftvägssjukdomar kan uppkomma på grund av exponering för inomhusluftföroreningar från uppvärmningssystem och bränslen. Astma och allergier beror på mögel som trivs i fuktiga och dåligt uppvärmda hem, medan slaganfall och hjärt- och kärlsjukdomar kan kopplas till exponering för extrema temperaturer (41).

Specifika hälsoresultat kan vara svåra att identifiera och därmed mäts de ofta i övergripande dödlighet eller sjuklighet, vilket bygger på antalet läkarbesök, sjukhusvistelser och sjukfrånvaro från arbete eller skola, eller i riskfaktorer, exempelvis temperaturförhållanden, ljudnivåer etc.

Genom att använda ett förfaringssätt som bygger på koefficienter kan hälsofördelar med energieffektivitet och effekter i fråga om luftkvalitet omvandlas till ekonomiska termer (t.ex. hälsokostnader till följd av sjukdom). Metoder som används för att mäta denna resultatindikator bygger i regel på den genomsnittliga livsstilen, vilken tas fram genom tillfälliga utvärderingsstudier eller beredvilligheten att betala för undersökningar (42).

I forskningsprojektet COMBI fokuserades på att kvantifiera bieffekterna på folkhälsan med avseende på energifattigdom. Inom projektet analyserades följande tre kategorier av bieffekter:

— Ökad dödlighet under vintern till följd av kall inomhusluft.

— Dödlighet i astma till följd av fuktigt inomhusklimat.

Metoden för kvantifiering av konsekvenser och kostnadsberäkningar beskrivs i den tekniska rapporten (43).

Effekterna av en beräknad minskning av föroreningar kan överföras till minskade hälso- och sjukvårdsutgifter med hjälp av GAINS-modellen (44), vilken har använts av Europeiska kommissionen i flera olika konsekvensbedömningar. GAINS kräver detaljerade indata om den totala energianvändningen för alla större luftföroreningar och verksamheter som avger växthusgaser, men förteckningen över de receptorer för vilka effekterna av luftföroreningar bedöms inkluderar inte byggd miljö.

En metod för hur effekterna av en ökad kvalitet på inomhusmiljön (förbättrad värmekomfort, bättre inomhusluft, belysning och akustik (45)) i skolor och på sjukhus och kontor ska definieras, mätas, kvantifieras och kostnadsberäknas har tagits fram av BPIE (46). Det presenterade förfaringssättet extrapolerar ett genomsnittligt resultat till procent som kan uppnås vid förbättringar av prestanda/produktivitet.

Energifattigdom

Energifattigdom kan förstås som ett tillstånd av brist på grundläggande energitjänster, vilket är ett energirelaterat uttryck för allmän fattigdom och som har visat sig kunna innebära en risk för ökad sjuklighet eller till och med dödlighet. Vid undersökning av fördelarna med program för energieffektivitet med avseende på en minskning av energifattigdomen, bör fokuset i konsekvensbedömningarna ligga på uppnådda eller förutspådda besparingar i fråga om energikostnader för sårbara hushåll eller ökad inomhuskomfort i dessa bostäder. Möjligheten att hålla en mer behaglig inomhustemperatur har flera hälsofördelar, eftersom dåligt ventilerade hem som är kalla på vintern och för varma på sommaren har kunnat knytas till en rad hälsoproblem. Retroaktiva anpassningar och andra förbättringar av energieffektiviteten som gör det möjligt för energifattiga hushåll att förbättra inomhustemperaturen kan få positiva konsekvenser för den mentala hälsan och antalet fall av hjärt- och lungsjukdomar, och kan därmed bidra till en minskning av ojämlikheterna på hälsoområdet.

Lägre energikostnader och möjlighet till en mer behaglig inomhustemperatur kan ha fler fördelar, vilket kan stärka de positiva effekterna på hushållens ekonomi. Exempelvis har de största hälsofördelarna med retroaktiva anpassningar av energieffektiviteten konstaterats i hushåll som innan energieffektivitetsåtgärderna genomfördes underutnyttjade uppvärmning- eller nedkylningstjänster av ekonomiska skäl. Förbättrat fysiskt och psykiskt välmående till följd av bättre inomhusklimat kan också ha positiva effekter på utbildningsresultat och arbetsförmåga, vilket ökar deltagandet på arbetsmarknaden och produktiviteten och gör det möjligt att välja en mer ekonomiskt attraktiv yrkesbana. I länder med höga vårdkostnader kan förbättrad hälsa på grund av bättre bostadsförhållanden också leda till en större disponibel inkomst för sårbara hushåll till följd av lägre medicinska kostnader. Utöver de ekonomiska effekter som bidrar till fattigdomsminskningen kan retroaktiva anpassningar av energieffektiviteten eller en flytt till nya, energieffektiva byggnader ha en annan möjlig social fördel till följd av förbättrad social integration av missgynnade hushåll, genom en minskning av den sociala isolering som uppstår när dessa personer skäms över sina bostadsförhållanden (47).

(b) MILJÖEFFEKTER

Förbättringar av energieffektiviteten kan påverka miljön positivt i flera olika hänseenden:

— Energi- och klimatförändringar – Åtgärder för att förbättra energieffektiviteten leder naturligt till en minskad efterfrågan på energi och därmed till lägre användning av relaterade resurser, i synnerhet fossila bränslen. Lägre förbrukning av fossila bränslen leder till minskade utsläpp av växthusgaser.

— Hållbar konsumtion och produktion – Denna kategori omfattar utsläpp av lokala luftföroreningar och materialförbrukning. Energieffektivitetsåtgärder kan leda till minskade utsläppsnivåer av svavel, partiklar och andra föroreningar som är skadliga för människors hälsa. Å andra sidan kan energieffektivitetsåtgärder också leda till ökad materialanvändning, exempelvis vid retroaktiva anpassningar av byggnader.

— Ekosystem – Förbättrad energieffektivitet som leder till minskad energiefterfrågan kan också leda till minskad efterfrågan på vatten och markanvändning inom energiproduktionssektorn. Energieffektivitetsrenoveringar av byggnader som använder gröna väggar och tak tillhandahåller livsmiljöer för växter och djur i städer.

De specifika indikatorer som kan användas för att mäta dessa effekter omfattar följande:

Minskade växthusgasutsläpp

Förhållandet mellan energibesparingar och koldioxidutsläpp är relativt enkelt när man tittar på energibärare. Vanligtvis tillämpas en linjär metod som använder fasta utsläppsfaktorer för koldioxid per enhet bränsleförbrukning. Det finns två sätt att göra detta på: antingen hämtas utsläppsfaktorerna från historiska data eller så används publicerade utsläppsfaktorer (t.ex. från IPCC).

Tabell 4

Genomsnittliga utsläppsfaktorer i EU för effektiva värmevärden

Genomsnittliga utsläppsfaktorer (t CO2/TJ) Genomsnittliga utsläppsfaktorer (t CO2/toe) Oraffinerad olja 73,3 3,07 Flytande naturgas 64,2 2,69 Motorbensin 69,3 2,90 Gas/dieselolja 74,1 3,10 Antracit 98,3 4,12 Kokskol 94,6 3,96 Lignit 101 4,23 Naturgas 56,1 2,35 Torv 106 4,44

Källa: Kommissionens förordning (EU) nr 601/2012, bilaga VI (48).

Vad gäller energibesparingar med avseende på el kan förhållandet mellan energibesparingar och minskade växthusgasutsläpp beräknas utifrån växthusgasintensiteten för elproduktion, som grundad på 2018 års data beräknades till 287 g koldioxidekvivalenter/kWh (3,34 t koldioxidekvivalenter/ton oljeekvivalent) för EU (49). De nationella intensiteterna skiljer sig åt beroende på andelen förnybar energi och den bränsleblandning som används till energiproduktion och eventuella investeringar i energieffektivitet som kostnads-nyttoanalysen bör ta hänsyn till för det lokala nätets växthusgasintensitet. Dessutom är det värt att notera att växthusgasintensiteten för el förändras över tid och att den, i och med en ökad användning av förnybara källor, kommer att minska. Därmed måste framtida prognoser tas i beaktande vid undersökning av de långsiktiga effekterna av energibesparingar. Europeiska miljöbyrån (EEA) publicerar historiska data och kortsiktiga proxyvariabler för växthusgasintensiteten för el i medlemsstaterna (50).

På ett liknande sätt kan växthusgasintensiteten för härledd värmeproduktion inom många tillämpningsområden beräknas enligt följande: 253 g koldioxidekvivalenter/kWh (2,95 t koldioxidekvivalenter/toe) för EU baserat på Eurostats data från 2018 (51). Återigen ska medlemsstaternas förhållanden och framtida utveckling tas i beaktande.

Det kan också vara av intresse att beräkna växthusgasutsläppens effekt på de slutliga energibesparingarna som uppnås i byggsektorn. Detta kan återigen härledas från växhusgasintensiteten för byggnader (52), som 2018 i EU27 låg på runt 222 g koldioxidekvivalenter/kWh (eller 2,58 t koldioxidekvivalenter/toe). Därför kan besparingar på 1 kWh slutlig energi omvandlas till 222 g koldioxidekvivalenter i besparade växthusgasutsläpp. Återigen kommer värdena att skilja sig åt på nationell nivå och över tid.

För kraftvärmeteknik som blandar värme och el bör den ”marginella” kraftblandningen beaktas, vilken mer realistiskt återspeglar sammansättningen av relevanta elproduktionsenheter och mer korrekt beräknar primärenergifaktorn och utsläppsfaktorn i koldioxidekvivalenter. En möjlig metod för beräkning av den ”marginella” effektiviteten och kolfaktorer återfinns i en studie i ämnet (53).

Vid jämförelser av hur kostnadseffektiva olika energieffektivitetsåtgärder är, är det också användbart att titta på förhållandet mellan investerade belopp i euro/sparade ton koldioxid. Detta förhållande bör ta hänsyn till den beaktade tillgångens livscykel, med ytterligare eller framtida åtgärder som vidtas i ett senare skede (t.ex. stegvisa renoveringar, successiva åtgärder för värmesystem, klimatskal) för att undvika inlåsningseffekter och enkla lösningar. Återigen bör denna jämförelse titta på indirekta kostnader och allmänna fördelar hos de olika alternativen.

Minskade utsläpp av lokala luftföroreningar och andra växthusgaser

Uteblivna luftföroreningar (svaveldioxid – SO2; kväveoxider – NOx; flyktiga organiska föreningar – VOC; partiklar med en diameter på mindre än 10 μm – PM10; partiklar med en diameter på mindre än 2,5 μm – PM2,5) och andra växthusgasutsläpp (dikväveoxid – N2O; metan – CH4) är avhängiga omfattningen av energibesparingarna, sparad bränsletyp, teknik och utrustning för kontroll av luftföroreningar.

GAINS-modellen för luftföroreningar och växthusgaser är en modell (54) som kan användas för att bedöma effekter på lokala luftföroreningar. Det är ett avancerat modelleringsverktyg som kan användas för att göra bedömningar både på EU-nivå och för enskilda medlemsstater. GAINS-modellen används ofta för att bedöma EU:s klimat- och energipolitik.

Det är ganska vanligt förekommande att utsläpp av svaveldioxid och kväveoxider uttrycks i monetära termer. Vanligtvis kopplas merparten av kostnaderna till hälsoskador och minskad produktivitet. När alla kostnader och fördelar kostnadsberäknas är det viktigt att undvika att räkna fördelarna med den förbättrade luftkvaliteten två gånger under hälsoeffekter med avseende på minskade luftföroreningar.

Effekter på ekosystem (inbegripet effekter på vattenförbrukningen)

Ekosystem kan drabbas negativt om den kritiska belastningen överstigs för absorptionsförmågan av föroreningar, som sämre växtlighet, förändrade egenskaper hos sjöar och vattendrag, förändrad mineralsammansättning i jorden och minskade skördar. GAINS-modellen tittar på två typer av effekter på ekosystemen: försurning till följd av svavelnedfall och övergödning till följd av kvävedepositioner.

Energiproduktionen påverkar vattenförbrukningen, vilken huvudsakligen används för nedkylning. Det går att beräkna energisektorns vattenförbrukning genom att omvandla elproduktionen i GWh till kubikmeter vatten. Mängden kylvatten som tas upp och förbrukas av ett kraftverk styrs framför allt av dess termiska verkningsgrad. Högre termisk verkningsgrad indikerar att mindre mängd värme måste försvinna för varje MWh som kraftverket producerar. Kylsystemet påverkas också av det bränsle som kraftverket drivs med. Teknik för förnybar solenergi och vindkraft tilldelas vanligtvis ett värde på noll, eftersom de inte använder vatten för att producera elen, även om vatten kan användas i produktionen. I JRC-studien återfinns en mer detaljerad analys av vattenanvändningen inom olika energisystem runt om i EU (55).

Tabell 5

Vattenuttag per teknik för elproduktion (m3/MWh)

Bränsletyp Kylning Teknik Viktat genomsnitt Minst Högst Kärnkraft Torn Ånga 4,17 3,03 9,84 Kärnkraft Engångs Ånga 167,86 94,63 227,10 Kärnkraft Damm Ånga 26,68 1,89 49,21 Gas/olja Torn Kombinerad cykel 0,97 0,57 1,07 Gas/olja Torn Ånga 4,55 3,60 5,53 Gas/olja Engångs Kombinerad cykel 43,07 28,39 75,70 Gas/olja Engångs Ånga 132,48 37,85 227,10 Gas/olja Damm Kombinerad cykel 22,52 22,52 22,52 Gas/olja Torr Kombinerad cykel 0,01 0,00 0,02 Kol/fasta material Torn Ånga 3,80 1,89 4,54 Kol/fasta material Torn Ånga (subkritisk) 2,22 1,75 2,70 Kol/fasta material Torn Ånga (superkritisk) 2,40 2,20 2,54 Kol/fasta material Torn IGCC 1,49 1,36 2,29 Kol/fasta material Engångs Ånga 137,58 75,70 189,25 Kol/fasta material Engångs Ånga (subkritisk) 102,53 102,37 102,62 Kol/fasta material Engångs Ånga (superkritisk) 85,50 85,36 85,58 Kol/fasta material Damm Ånga 46,27 1,14 90,84 Kol/fasta material Damm Ånga (subkritisk) 67,80 67,60 67,85 Kol/fasta material Damm Ånga (superkritisk) 56,95 56,76 56,99 Bioenergi Torn Ånga 3,32 1,89 5,53 Bioenergi Engångs Ånga 132,48 75,70 189,25 Bioenergi Damm Ånga 1,70 1,14 2,27 Jordvärme Torn Flashånga 0,06 0,02 1,37 Jordvärme Torr Flashånga 0,02 0,02 0,02 Jordvärme Torr Binär 1,02 1,02 1,02 Jordvärme Torr Förbättrade geotermiska system 1,91 1,10 2,73 Jordvärme Hybridmajs Binär 1,74 0,84 2,65

Källa: Europeiska kommissionen (JRC:s rapport).

Det är också möjligt att beräkna effekterna på energisektorns krav på markanvändning, med avseende på antal kvadratkilometer som behövs per GW kapacitet eller per producerad GWh. Resultaten tenderar dock att domineras av förändringar i biomassaanvändning (vilket kräver mycket mer mark än någon annan produktionsteknik) (56).

Det finns inga accepterade metoder för att kvantifiera fördelar med gröna tak och väggar som bidrar med livsmiljöer åt växter och djur; således bör de behandlas som en kvalitativ aspekt i kostnads-nyttoanalysen.

Effekter på materialförbrukningen

Sambanden mellan energianvändning och materialförbrukning är mycket komplexa och relativt outforskade. Det är inte alltid tydligt utifrån litteraturen om förhållandet ska ses som positivt eller negativt. Å ena sidan finns det en tydlig koppling mellan utvinning/produktion av vissa material och energianvändning (t.ex. stål och cement är energiintensiva), men kapitalintensiva och energieffektiva produkter är ofta relativt materialintensiva till sin natur.

Materialflödesräkenskaper har oftast använt inputoutput-analyser för att förstå den befintliga efterfrågan på material, men inputoutput-analyser är till naturen låsta och kan därmed inte användas till mer sofistikerade analysscenarier. Vissa makroekonomiska modeller (E3ME (57), EXIOMOD (58), GINFORS (59)) inkorporerar materialflödesräkenskaper i sina kärnstrukturer, men de innehåller flera av de förhållanden som är låsta i inputoutput-analyser.

(c) EKONOMISKA EFFEKTER

De ekonomiska effekterna av investeringar i energieffektivitet bedöms vanligtvis med hjälp av makroekonomiska modeller, i vilka det måste göras vissa antaganden om hur ekonomin fungerar. De främsta drivkrafterna bakom makroekonomiska effekter av energieffektivitetsåtgärder kommer dels från investeringar i teknik och tjänster inom energieffektivitet, dels minskade energikostnader (60).

De investeringar som behövs för att förbättra energieffektiviteten leder på kort sikt till ökad sysselsättning (61) och ekonomisk aktivitet, om de görs när ekonomin inte går på full kapacitet. Det är värt att notera att investeringar i energieffektivitet kan leda till att utgifter från andra delar av ekonomin trängs undan (undanträngningseffekt), vilket delvis motverkar de positiva effekterna. Bumerangeffekterna, som medför ett ökat energibehov på grund av energieffektivitetens positiva ekonomiska effekter, innebär dessutom att förväntade energibesparingar och ekonomiska effekter inte till fullo uppnås (62).

Kapitalkostnaderna för energieffektivitet kan vara ganska höga, men de kan bekostas av externa källor och är normalt sett lönsamma på lång sikt. Minskningen av energikostnaderna kommer från det faktum att energibesparingar leder till minskade utgifter för energi och ökar hushållens disponibla inkomster eller företagens vinster. Detta kan leda till ökad konsumtion eller så kan de återinvesteras för att stimulera ökad ekonomisk aktivitet. Dessutom kan en minskning av energiimporten främja den lokala efterfrågan genom en ökning av utgifterna för inhemskt producerade varor och tjänster (63). Det leder också till ökad energitrygghet och ökat energioberoende.

Förbättringar av energieffektiviteten påverkar också offentliga budgetar. Medan offentliga investeringar och subventioner för energieffektivitet medför högre offentliga utgifter, kan förbättrad energiprestanda inom den offentliga sektorn på lång sikt leda till kostnadsbesparingar. Dessutom leder positiv sysselsättning och positiva produktionsnivåer till ökade skatteintäkter. Andra förändringar, som uteblivna energiskatter (som den offentliga sektorn annars skulle ha betalat) genom energibesparingar eller lägre arbetslöshetsersättningar (till följd av positiva effekter på sysselsättningen tack vare investeringar i energieffektivitet) kan betraktas som faktorer som påverkar de offentliga utgifterna (64).

Det är dessutom värt att beakta positiva indirekta effekter på produktiviteten från energieffektivitetens sociala eller miljömässiga effekter, exempelvis förbättrad hälsa. Dessa påverkar också sysselsättningsgraden, även på lång sikt (65).

Såsom redan har påpekats fångas komplexiteten i de många olika effekterna på BNP bäst av ekonomiska modeller. Verktygen har vissa begränsningar och använder sig av olika ekonomiska teorier för att fånga effekterna av ytterligare investeringar på BNP. Följande är exempel på verktyg som kan användas för att bedöma de ekonomiska effekterna:

— GEM-E3 – En allmän jämviktsmodell som omfattar samspelet mellan ekonomin, energisystemet och miljön.

— E3ME – Global makroekonomisk modell som tagits fram för att möta större förändringar av den ekonomiska och miljöekonomiska politiken.

— ASTRA-EC – En dynamisk inputoutput-baserad makroekonomisk modell som medger uttalade obalanser på utbuds- och efterfrågesidan.

— EXIMOD (EXtended Input-Output MODel) – Balanserad beräkningsmodell för flera sektorer och regioner som kan mäta politikens effekter på miljön och ekonomin.

3.7.2. Samhällsperspektiv och referensränta

Det är viktigt att den kostnads-nyttoanalysmetod som definieras av tillsynsmyndigheterna för analysen av olika politiska alternativs energieffektivitet tar hänsyn till både samhällets och investerarnas perspektiv vid val av referensränta för tillämpning i kostnads-nyttoanalysen. Normalt bedöms projekten på två sätt: i) En ekonomisk uträkning som ställer frågan huruvida projektet kommer att gynna samhället i stort. För denna uträkning bör en låg referensränta användas. En finansiell uträkning som ställer frågan huruvida privata investerare skulle engagera sig i projektet om de endast ser till privata vinster. I det senare fallet bör en räntesats som återspeglar marknadsräntorna användas som en proxyvariabel för kapitalkostnaden. Denna räntesats bör återspegla den faktiska kostnaden för att anskaffa kapital för den person eller enhet som gör investeringen.

Kostnads-nyttoanalyser som tillämpas på politiska instrument som påverkar enskilda individer och privata konsumenter, t.ex. effektivitetsstandarder, bör tillämpa både den samhälleliga referensräntan (lägre) och investerarreferensräntan (högre) för att återspegla effekten utifrån bådas perspektiv. Offentliga investeringsbeslut bör huvudsakligen beakta samhällsperspektivet och därmed använda sig av en lägre referensränta.

Inom de marknadsbaserade energisystemen är det viktigt att samhällets och slutkonsumentens perspektiv inkluderas i den metod för kostnads-nyttoanalys som definieras av tillsynsmyndigheterna, eftersom marknadsaktörer normalt sett skulle tillämpa kostnads-nyttoanalyser utifrån ett vinstperspektiv och inte ta hänsyn till allmänna fördelar. Samhällsperspektivet får konsekvenser för beräkningen av framtida kostnader och fördelar av investeringar, vilket modelleras med referensräntor. Energieffektivitetsåtgärder har i regel relativt höga initiala kostnader, vilka måste tjänas in genom energibesparingar över en längre tidsperiod. Inom modelleringar används referensräntor för att tilldela det framtida kassaflödet ett värde. Ju högre referensränta, desto lägre värde tilldelar vi framtida energibesparingar i dagens beslut. Följaktligen gör högre referensräntor att energieffektivitetsåtgärder och stödjande politiska åtgärder framstår som mindre attraktiva (66).

Det rekommenderas att hålla de referensräntor som används i modelleringar för bedömning av enskilda investeringsbeslut avskilda från bedömning