RÅDETS BESLUT (EU) 2017/1947

av den 23 oktober 2017

om fastställande av den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar i den gemensamma kommitté som inrättats enligt avtalet mellan Europeiska unionen och Republiken Armenien om förenklat utfärdande av viseringar, med avseende på antagandet av gemensamma riktlinjer för genomförandet av det avtalet

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 77.2 a jämförd med artikel 218.9,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och

av följande skäl:

I Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 (2) föreskrivs förfaranden och villkor för utfärdande av viseringar för transitering genom medlemsstaternas territorium eller för planerade vistelser på medlemsstaternas territorium på högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar i den gemensamma kommitté som inrättats genom artikel 12 i avtalet mellan Europeiska unionen och Republiken Armenien om förenklat utfärdande av viseringar ska med avseende på antagandet av gemensamma riktlinjer för genomförandet av avtalet grunda sig på det utkast till beslut av gemensamma kommittén som åtföljer detta beslut.

Artikel 2

Detta beslut träder i kraft samma dag som det antas.

(1) EUT L 289, 31.10.2013, s. 2.

(2) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av den 13 juli 2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex) (EUT L 243, 15.9.2009, s. 1).

(3) Rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket (EGT L 131, 1.6.2000, s. 43).

(4) Rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket (EGT L 64, 7.3.2002, s. 20).

BILAGA

GEMENSAMMA RIKTLINJER FÖR GENOMFÖRANDET AV AVTALET MELLAN EUROPEISKA UNIONEN OCH REPUBLIKEN ARMENIEN OM FÖRENKLAT UTFÄRDANDE AV VISERINGAR

Syftet med avtalet mellan Europeiska unionen och Republiken Armenien om förenklat utfärdande av viseringar (nedan kallat avtalet), som trädde i kraft den 1 januari 2014, är att, på ömsesidig grundval, förenkla förfarandena för utfärdandet av viseringar för planerade vistelser på högst 90 dagar per 180-dagarsperiod för armeniska medborgare.

Genom avtalet fastställs på ömsesidig grundval, rättsligt bindande rättigheter och skyldigheter för att förenkla förfarandena för utfärdande av viseringar för armeniska medborgare.

Dessa riktlinjer, som antagits av den gemensamma kommitté som inrättas genom artikel 12 i avtalet (nedan kallad gemensamma kommittén), syftar till att säkerställa en harmoniserad tillämpning av avtalet av de diplomatiska och konsulära beskickningarna i unionens medlemsstater (nedan kallade medlemsstater). Dessa riktlinjer utgör inte en del av avtalet och är därför inte rättsligt bindande. Det rekommenderas ändå starkt att diplomatisk och konsulär personal följer dem konsekvent vid genomförandet av avtalet.

Riktlinjerna är avsedda att uppdateras mot bakgrund av erfarenheter vid genomförandet av avtalet, vilket gemensamma kommittén ansvarar för.

I syfte att säkerställa ett kontinuerligt och harmoniserat genomförande av avtalet, och i enlighet med arbetsordningen för gemensamma kommittén, enades parterna om att inleda informella kontakter mellan gemensamma kommitténs formella möten för att kunna behandla brådskande frågor. Detaljerade rapporter om dessa frågor och de informella kontakterna kommer att avges på nästa möte med gemensamma kommittén.

I. ALLMÄNNA FRÅGOR

1.1 Syfte och tillämpningsområde

I artikel 1.1 i avtalet fastställs följande:

”1. Syftet med detta avtal är att förenkla utfärdandet av viseringar för vistelser på högst 90 dagar per 180-dagarsperiod för armeniska medborgare.”

Avtalet är tillämpligt på alla armeniska medborgare som ansöker om visering för kortare vistelser, oavsett vilket land de är bosatta i.

Avtalet är inte tillämpligt på statslösa personer som innehar ett uppehållstillstånd som utfärdats av Armenien. Den personkategorin omfattas av bestämmelserna i unionens regelverk om visering.

Från och med den 10 januari 2013 är alla unionsmedborgare och medborgare i de Schengenassocierade länderna undantagna från viseringskravet när de reser till Armenien under högst 90 dagar och när de transiterar genom Armeniens territorium

I artikel 1.2 i avtalet fastställs följande:

”2. Om Armenien återinför viseringskravet för unionsmedborgare eller vissa kategorier av unionsmedborgare kommer samma förenklade viseringsförfaranden som enligt detta avtal automatiskt beviljas armeniska medborgare på ömsesidig grundval att tillämpas på de berörda unionsmedborgarna.”

1.2 Avtalets tillämpningsområde

I artikel 2 i avtalet fastställs följande:

”1. De förenklade viseringsförfaranden som föreskrivs i detta avtal ska endast vara tillämpliga på armeniska medborgare i den mån dessa inte är undantagna från viseringskravet genom bestämmelser i unionens eller medlemsstaternas lagar och andra författningar, detta avtal eller andra internationella avtal. 2. Den nationella lagstiftningen i Armenien eller medlemsstaterna eller unionens lagstiftning ska vara tillämplig på frågor som inte omfattas av bestämmelserna i detta avtal, såsom vägran att utfärda visering, erkännande av resehandlingar, bevis för att det finns tillräckliga medel för uppehället samt avvisnings- och utvisningsåtgärder.”

Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10, inverkar avtalet inte på de befintliga bestämmelserna om viseringskrav och undantag från viseringskrav. Medlemsstaterna får till exempel i enlighet med artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 539/2001 (1) föreskriva undantag från viseringskravet för civila besättningsmedlemmar på luftfartyg och på fartyg och andra personkategorier.

I detta sammanhang bör det tilläggas att enligt artikel 21 i Schengenavtalets tillämpningskonvention av den 14 juni 1985 mellan regeringarna i Beneluxstaterna, Förbundsrepubliken Tyskland och Franska republiken om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna (2) måste alla Schengenmedlemsstater erkänna de viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd som de andra parterna har utfärdat som giltiga för korta vistelser på varandras territorier. Alla Schengenmedlemsstater godtar de Schengenassocierade ländernas uppehållstillstånd, D-viseringar och viseringar för kortare vistelser för inresa och kortare vistelser, och vice versa.

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 (nedan kallad viseringskodexen) (3) är tillämplig på alla frågor som inte omfattas av avtalet, såsom fastställandet av vilken Schengenmedlemsstat som är ansvarig för att handlägga en viseringsansökan, skälen för avslag på en viseringsansökan, rätten att överklaga ett avslag och den allmänna regeln om en personlig intervju med viseringssökanden och tillhandahållande av all relevant information i samband med viseringsansökan. Dessutom fortsätter Schengenreglerna (dvs. nekad inresa i territoriet, bevis för tillräckliga medel för uppehället osv.) och den nationella lagstiftningen (dvs. erkännande av resehandlingar, utvisningsåtgärder osv.) att tillämpas även på frågor som inte omfattas av avtalet.

Även om de villkor som anges i avtalet är uppfyllda, till exempel att den sökande har tillhandahållit handlingar som styrker syftet med resan för de kategorier som anges i artikel 4, kan utfärdandet av viseringen fortfarande nekas om de villkor som anges i artikel 6 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 (4) (nedan kallad kodexen om Schengengränserna) inte är uppfyllda, dvs. att personen inte innehar en giltig resehandling, är flaggad i Schengens informationssystem (SIS), anses utgöra en risk för den allmänna ordningen eller den inre säkerheten osv.

Andra möjligheter till flexibilitet vid utfärdandet av viseringar som fastställs i viseringskodexen fortsätter att gälla. Till exempel kan viseringar för flera inresor med en lång giltighetstid – upp till fem år – utfärdas till andra kategorier av personer än de som anges i artikel 5 i avtalet, om villkoren i artikel 24 i viseringskodexen är uppfyllda. Likaledes kommer bestämmelserna i artikel 16.5 och 16.6 i viseringskodexen om sänkt eller inte uttagen viseringsavgift att fortsätta att gälla.

1.3 Typer av viseringar som omfattas av avtalet

I artikel 3 d i avtalet definieras visering som ”ett tillstånd som har utfärdats av en medlemsstat för transitering genom eller en planerad vistelse på högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod inom medlemsstaternas territorium”.

De förenklade viseringsförfaranden som föreskrivs i avtalet är tillämpliga både på enhetliga viseringar och på viseringar med territoriellt begränsad giltighet.

1.4 Beräkning av den längd på vistelsen som medges enligt viseringen

Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 610/2013 (5) har begreppet kortare vistelser omdefinierats. Den nuvarande definitionen lyder: inte mer än 90 dagar under 180-dagarsperiod, vilket innebär att den 180-dagarsperiod som föregår varje dag av vistelsen ska beaktas. Definitionen trädde i kraft den 18 oktober 2013 och ingår i kodexen om Schengengränserna.

Inresedagen ska räknas som den första dagen av vistelsen på medlemsstaternas territorium och utresedagen ska räknas som den sista dagen av vistelsen på medlemsstaternas territorium. Användningen av ordet en innebär att en ”rörlig” 180-dagars referensperiod tillämpas, vilket betyder att man med utgångspunkt från varje given dag av vistelsen beaktar den senaste 180-dagarsperioden för att kontrollera om kravet på högst 90 av 180 dagar fortfarande är uppfyllt. Detta innebär att en bortovaro under en oavbruten period på 90 dagar ger rätt till en ny vistelse på upp till 90 dagar.

Ett verktyg som kan användas för att räkna ut de tillåtna perioderna för kortare vistelser enligt de nya bestämmelserna finns online: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/borders-and-visas/border-crossing/index_en.htm.

Exempel på beräkning av en vistelses längd på grundval av den nuvarande definitionen:

En person som innehar en visering för flera inresor med ett års giltighet (den 18 april 2014–18 april 2015) reser in för första gången den 19 april 2014 och stannar i tre dagar. Samma person reser sedan in igen den 18 juni 2014 och stannar i 86 dagar. Vilken är situationen vid specifika datum? När kommer personen att tillåtas resa in igen?

Den 11 september 2014: under de senaste 180 dagarna (den 16 mars 2014–11 september 2014) hade personen stannat i tre dagar (den 19–21 april 2014) plus 86 dagar (den 18 juni 2014–11 september 2014) = 89 dagar = inte längre än tillåtet. Personen får vistas där i ytterligare högst en dag.

Från och med den 16 oktober 2014: Personen kan beviljas inresa för en vistelse om ytterligare 3 dagar (den 16 oktober 2014 blir vistelsen den 19 april 2014 irrelevant (utanför 180-dagarsperioden), den 17 oktober 2014 blir vistelsen den 20 april 2014 irrelevant (utanför 180-dagarsperioden och så vidare)).

Från och med den 15 december 2014: Personen kan beviljas inresa för en vistelse om ytterligare 86 dagar (den 15 december 2014 blir vistelsen den 18 juni 2014 irrelevant (utanför 180-dagarsperioden), den 16 december 2014 blir vistelsen den 19 juni 2014 irrelevant, och så vidare).

1.5 Situationen för de medlemsstater som ännu inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut, medlemsstater som inte deltar i unionens gemensamma viseringspolitik och associerade länder

Medlemsstater som anslöt sig till unionen 2004 (Tjeckien, Estland, Cypern, Lettland, Litauen, Ungern, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien), 2007 (Bulgarien och Rumänien) och 2013 (Kroatien) är bundna av avtalet från och med dess ikraftträdande.

Bulgarien, Cypern, Kroatien och Rumänien tillämpar ännu inte Schengenregelverket fullt ut. De kommer att fortsätta att utfärda nationella viseringar med en giltighet som inskränker sig till deras nationella territorium. När dessa medlemsstater har genomfört Schengenregelverket fullt ut kommer de att tillämpa avtalet.

Den nationella lagstiftningen fortsätter att vara tillämplig på alla frågor som inte omfattas av avtalet fram till den dag då Schengenregelverket genomförs fullt ut i dessa medlemsstater. Från och med den dagen ska Schengenbestämmelserna och/eller nationell rätt vara tillämpliga på frågor som inte omfattas av avtalet.

Bulgarien, Kroatien, Cypern och Rumänien har rätt att för kortare vistelser på deras territorium erkänna uppehållstillstånd, D-viseringar och viseringar för kortare vistelser som utfärdats av alla Schengenmedlemsstater och associerade länder (6).

Avtalet gäller varken Danmark, Irland eller Förenade kungariket, men innehåller gemensamma förklaringar om att det är önskvärt att dessa medlemsstater ingår bilaterala avtal med Armenien om förenklade viseringsförfaranden.

Även om Island, Liechtenstein, Norge och Schweiz är associerade till Schengen är de inte bundna av avtalet. Avtalet innehåller emellertid en gemensam förklaring om att det är önskvärt att dessa Schengenassocierade länder utan dröjsmål ingår bilaterala avtal om förenklade förfaranden för visering för kortare vistelse med Armenien.

1.6 Avtalet och bilaterala avtal

I artikel 13 i avtalet fastställs följande:

”Detta avtal ska från och med sitt ikraftträdande ha företräde framför bestämmelserna i alla bilaterala eller multilaterala avtal eller arrangemang som ingåtts mellan enskilda medlemsstater och Armenien, i den mån bestämmelserna i de sistnämnda avtalen eller arrangemangen omfattar frågor som tas upp i detta avtal.”

Från och med den dag då avtalet träder i kraft ska bestämmelserna i gällande bilaterala avtal mellan medlemsstaterna och Armenien om frågor som omfattas av avtalet upphöra att gälla. I enlighet med unionsrätten måste medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att undanröja oförenligheter mellan sina bilaterala avtal och avtalet.

Om en medlemsstat har ingått ett bilateralt avtal eller arrangemang med Armenien om frågor som inte omfattas av avtalet, kan ett sådant avtal eller ett sådant arrangemang fortsätta att gälla efter ikraftträdandet av avtalet.

II. SÄRSKILDA BESTÄMMELSER

2.1 Regler som gäller för alla viseringssökande

Det bör noteras att de förenklade förfaranden som anges nedan avseende viseringsavgift, handläggningstid för viseringsansökningar, avresa i fall av förlorade eller stulna handlingar, och förlängning av visering vid exceptionella omständigheter tillämpas på alla armeniska viseringssökande och viseringsinnehavare, inbegripet turister.

2.1.1 Avgift för handläggning av viseringsansökan

I artikel 6.1 i avtalet fastställs följande:

”1. Avgiften för handläggningen av viseringsansökningar ska uppgå till 35 EUR.”

Enligt artikel 6.1 i avtalet är avgiften för handläggning av en viseringsansökan 35 EUR. Denna avgift gäller alla armeniska sökande (även turister) som ansöker om visering för kortare vistelser, oavsett antalet inresor.

I artikel 6.2 i avtalet fastställs följande (eventuella genomförandearrangemang per kategori):

”2. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3 i denna artikel, får avgifter för handläggning av viseringsansökningar inte tas ut för följande kategorier av personer: a) Pensionstagare.”

För att bli befriade från viseringsavgiften måste viseringssökande i denna kategori styrka att de är pensionstagare med hjälp av pensionsuppgifter eller ett pensionsintyg. De är inte berättigade till befrielse från viseringsavgiften om syftet med resan är avlönad verksamhet.

”b) Barn under 12 år.”

För att bli befriad från viseringsavgiften måste viseringssökande i denna kategori lägga fram bevis som styrker deras ålder.

”c) Ledamöter i nationella och regionala regeringar, författningsdomstolar och högsta domstolar, om de inte genom detta avtal är undantagna från viseringskravet.”

Ledamöter i regionala regeringar anses vara ledamöter i den territoriella förvaltningen, dvs. regionernas guvernörer (marzpet) och deras ställföreträdare samt borgmästaren i Jerevan och dennes ställföreträdare. För att bli befriad från viseringsavgiften måste viseringssökande i denna kategori lägga fram bevis från de armeniska myndigheterna som styrker deras ställning.

”d) Funktionshindrade personer och personer som vid behov medföljer dem.”

För att bli befriad från viseringsavgiften måste intyg på att båda viseringssökande ingår i denna kategori läggas fram. I fall av funktionshinder måste viseringssökanden lägga fram ett utdrag ur det läkarintyg som styrker funktionshindret. I sådana fall där den sökandes funktionsnedsättning är uppenbar (t.ex. personen är blind eller saknar en lem) räcker en visuell bekräftelse på konsulatet som utfärdar viseringen.

I berättigade fall kan viseringsansökan lämnas in av en representant eller förmyndaren för den funktionshindrade personen.

”e) Nära anhöriga – makar/makor, barn (även adopterade), föräldrar (även förmyndare), far- och morföräldrar samt barnbarn – till medborgare i Armenien som är lagligen bosatta inom medlemsstaternas territorium eller unionsmedborgare som är bosatta inom den medlemsstats territorium där de är medborgare:

f) Medlemmar i officiella delegationer, inbegripet ständiga medlemmar i sådana delegationer, som efter en officiell inbjudan ställd till Armenien ska delta i möten, samråd, förhandlingar eller utbytesprogram, eller i evenemang som anordnas av mellanstatliga organisationer inom en medlemsstats territorium.

g) Elever, studerande, forskarstuderande och åtföljande lärare som reser i studie- eller utbildningssyfte, även inom ramen för utbytesprogram och annan skolrelaterad verksamhet.

h) Journalister och medföljande teknisk personal.”

För att bli befriad från viseringsavgiften måste viseringssökande i denna kategori lägga fram bevis på att de är medlemmar i en yrkesorganisation för journalister eller en medieorganisation.

”i) Deltagare i internationella idrottsevenemang och personer som medföljer dessa å yrkets vägnar.”

Supportrar ska inte anses som medföljande personal.

”j) Företrädare för organisationer i det civila samhället och personer som inbjudits av ideella, i medlemsstaterna registrerade organisationer inom ramen för den armeniska gemenskapen och som reser i syfte att delta i utbildning, seminarier eller konferenser, även inom ramen för utbytesprogram, panarmeniska program eller stödprogram för den armeniska gemenskapen.”

För att bli befriad från viseringsavgiften måste viseringssökande i denna kategori lägga fram bevis på att de är medlemmar i en organisation i det civila samhället eller en ideell organisation.

”k) Personer som deltar i vetenskapliga, akademiska, kulturella och konstnärliga verksamheter, inklusive utbytesprogram som anordnas av universitet och andra.

l) Personer som uppvisat handlingar vilka styrker att de måste företa sin resa av humanitära skäl, vilket inbegriper brådskande medicinsk behandling varvid också en medföljande person ska befrias från avgifterna, eller för att närvara vid en nära anhörigs begravning eller för att besöka en nära anhörig som är allvarligt sjuk.”

För ovannämnda kategorier av personer tas ingen avgift ut. Avgiften tas heller inte ut för de kategorier som anges i artikel 16.4 i viseringskodexen för följande kategorier av personer:

— Forskare från tredjeland som reser inom Europeiska unionen i syfte att bedriva vetenskaplig forskning i enlighet med definitionen i Europaparlamentets och rådets rekommendation 2005/761/EG (7).

— Företrädare för ideella organisationer, som är 25 år eller yngre, som deltar i seminarier, konferenser, idrottsevenemang, kulturella evenemang eller utbildningsarrangemang som anordnats av ideella organisationer.

Artikel 16.6 i viseringskodexen föreskriver att:

”6. Fastställs att det är tillåtet att i enskilda fall avstå från att ta ut viseringsavgiften eller sänka den om en sådan åtgärd syftar till att främja kultur- eller idrottsintressen, utrikespolitiska, utvecklingspolitiska och andra väsentliga allmänintressen eller av humanitära skäl.”

I artikel 16.7 i viseringskodexen fastställs att viseringsavgiften ska tas ut i euro, i den nationella valutan i tredjelandet eller i den valuta som vanligen används i det tredjeland där ansökan lämnas in och den är inte återbetalningsbar utom i de fall där ansökan inte kan tas upp till prövning eller när konsulatet inte är behörigt.

För att undvika avvikelser som skulle kunna leda till viseringsshopping bör medlemsstaternas beskickningar och konsulat i Armenien säkerställa att viseringsavgifterna är likartade för alla armeniska viseringssökande när de tas ut i utländsk valuta.

Armeniska viseringssökande ska erhålla ett kvitto på att avgiften är betald, i enlighet med artikel 16.8 i viseringskodexen.

I artikel 6.3 i avtalet fastställs följande:

”3. Om en medlemsstat samarbetar med en extern tjänsteleverantör i syfte att utfärda viseringar får leverantören ta ut en serviceavgift. Avgiften ska stå i proportion till den externa tjänsteleverantörens kostnader för att utföra sina uppgifter och ska inte vara högre än 30 EUR. Medlemsstaterna ska se till att möjligheten för samtliga sökande att lämna in sina ansökningar direkt på konsulaten kvarstår.”

I artikel 43 i viseringskodexen ges mer detaljerad information om samarbete med externa tjänsteleverantörer och deras uppgifter.

2.1.2 Handläggningstiden för viseringsansökningar

I artikel 7 i avtalet fastställs följande:

”1. Medlemsstaternas beskickningar och konsulat ska fatta ett beslut med anledning av en begäran om utfärdande av en visering inom tio kalenderdagar från dagen för mottagandet av ansökan och de handlingar som krävs för utfärdande av viseringen. 2. Tidsfristen för att fatta ett beslut med anledning av en viseringsansökan får förlängas upp till 30 kalenderdagar i enskilda fall, särskilt när det krävs en ytterligare prövning av ansökan. 3. Tidsfristen för att fatta beslut om en viseringsansökan får i brådskande fall förkortas till två arbetsdagar eller ännu kortare tid.”

Beslut om viseringsansökningar ska i princip fattas inom tio kalenderdagar från inlämningsdagen för en ansökan som kan tas upp till prövning.

Tidsfristen får förlängas upp till 30 kalenderdagar i enskilda fall, särskilt när det krävs en ytterligare prövning av ansökan eller, när det gäller representation, vid samråd med myndigheterna i den representerade medlemsstaten.

Dessa tidsfrister börjar löpa först när viseringsansökan är fullständig, dvs. från och med den dag då viseringsansökan och styrkande handlingar har mottagits.

För de av medlemsstaternas beskickningar och konsulat som har ett system för tidsbeställning ska väntetiden för att få tid för besök i princip inte tas med i handläggningstiden. De allmänna regler som fastställs i artikel 9 i viseringskodexen gäller både för denna fråga och för de andra praktiska arrangemangen för inlämnande av en viseringsansökan.

När ett besök krävs för att lämna in ansökan ska detta i regel äga rum inom en period om två veckor från den dag då besöket begärdes, vilket anges i artikel 7.4 i avtalet.

I motiverade brådskande fall (där ansökan om visering inte kunde ha inlämnats tidigare på grund av skäl som viseringssökande inte kunde ha förutsett) får konsulatet tillåta att sökande lämnar in ansökan utan avtalat besök, eller så ska tid för besök meddelas omedelbart.

Då besöket bokas ska eventuell brådska som den sökande hänvisar till beaktas. Beslutet om att förkorta tidsfristen för att fatta beslut om en viseringsansökan i enlighet med artikel 7.3 i avtalet fattas av den konsulära tjänstemannen.

2.1.3 Förlängning av visering vid exceptionella omständigheter

I artikel 9 i avtalet fastställs följande:

”Armeniska medborgare som på grund av force majeure eller av humanitära skäl inte kan lämna medlemsstaternas territorium senast vid den tidpunkt som anges i deras viseringar ska utan kostnad få sin visering förlängd kostnadsfritt, i enlighet med den lagstiftning som tillämpas av den mottagande medlemsstaten, så länge som krävs för att de ska kunna återvända till den stat där de har sin hemvist.”

När det gäller att förlänga giltighetstiden för viseringen av motiverade personliga skäl där innehavaren av viseringen inte har möjlighet att lämna medlemsstatens territorium senast det datum som anges på viseringsmärket ska bestämmelserna i artikel 33 i viseringskodexen fortsätta att gälla så länge de är förenliga med avtalet. Enligt avtalet förlängs viseringen emellertid kostnadsfritt om det föreligger force majeure eller humanitära skäl.

2.2 Regler som gäller för vissa kategorier av viseringssökande

2.2.1 Handlingar som styrker syftet med resan

För de kategorier av personer som förtecknas i artikel 4.1 i avtalet ska endast de angivna handlingarna begäras för att styrka syftet med resan. Såsom anges i artikel 4.3 i avtalet ska ingen annan motivering, inbjudan eller validering beträffande resans syfte krävas. Detta innebär dock inte en befrielse från det allmänna kravet på ett personligt besök för inlämnande av viseringsansökan och handlingar som styrker tillräckliga medel för uppehället

Om tvivel kvarstår i enskilda fall gällande äktheten hos den handling som styrker syftet med resan får den viseringssökande i enlighet med artikel 21.8 i viseringskodexen kallas till en ytterligare djupgående intervju på ambassaden och/eller konsulatet där sökanden kan utfrågas om det faktiska syftet med resan eller avsikten att återvända. I sådana enskilda fall kan kompletterande handlingar lämnas av den viseringssökande eller undantagsvis begäras av den konsulära tjänstemannen. Den gemensamma kommittén kommer att noga övervaka denna fråga.

För de kategorier av personer som inte nämns i artikel 4.1 i avtalet (till exempel turister) ska de allmänna reglerna om handlingar som styrker syftet med resan fortsätta att gälla. Samma sak gäller för handlingar som rör föräldrars samtycke till resor för barn under 18 år.

Schengenreglerna och nationell rätt ska tillämpas på frågor som inte omfattas av avtalet, såsom godkännande av resehandlingar, garantier för återvändande och tillräckliga medel för uppehälle.

I princip ska originalet av den handling som krävs enligt artikel 4.1 i avtalet lämnas in i tillsammans med viseringsansökan. Konsulatet kan dock påbörja handläggningen av en viseringsansökan på grundval av fax eller kopior av handlingen. Konsulatet kan emellertid begära originalet om viseringsansökan lämnas in för första gången och ska begära originalet i enskilda fall där det råder tvivel.

I artikel 4.1 i avtalet fastställs följande:

”1. För följande kategorier av armeniska medborgare ska följande handlingar vara tillräckliga för att motivera syftet med resan till den andra partens territorium: a) För nära anhöriga – makar, barn (även adopterade), föräldrar (även förmyndare), far- och morföräldrar samt barnbarn – vilka besöker armeniska medborgare som är lagligen bosatta i medlemsstaterna, eller medborgare i Europeiska unionen som är bosatta inom den medlemsstats territorium där de är medborgare: — En skriftlig begäran från värdpersonen.”

I artikel 4.1 i avtalet regleras situationen för armeniska nära anhöriga som reser till medlemsstaterna för att besöka armeniska medborgare som är lagligen bosatta på medlemsstaternas territorium eller unionsmedborgare som är bosatta inom den medlemsstats territorium där de är medborgare.

Att den inbjudande personens underskrift är äkta måste styrkas av den behöriga myndigheten i enlighet med den nationella lagstiftningen i bosättningslandet. Inbjudan bör styrkas av de behöriga myndigheterna. För diplomater, administrativ eller teknisk personal och andra tjänstemän som utstationerats av Republiken Armeniens regering i medlemsstaterna måste underskriftens äkthet bekräftas genom en skrivelse eller en verbalnot som utfärdas av chefen för den diplomatiska beskickningen eller konsulatet.

”b) För medlemmar i officiella delegationer, inbegripet ständiga medlemmar av sådana delegationer, som efter en officiell inbjudan ställd till Armenien ska delta i möten, samråd, förhandlingar eller utbytesprogram, eller i evenemang som anordnas av mellanstatliga organisationer inom en medlemsstats territorium: — En skrivelse avfattad av en armenisk behörig myndighet som bekräftar att den sökande är medlem eller ständig medlem i den armeniska delegationen och reser till den andra partens territorium för att delta i ovannämnda evenemang, tillsammans med en kopia av den officiella inbjudan.”

Den viseringssökandes namn måste anges i den skrivelse som utfärdas av den behöriga myndigheten som bekräftar att personen ingår i delegationen och reser till den andra partens territorium för att delta i det officiella mötet. Den viseringssökandes namn måste inte nödvändigtvis anges i den officiella inbjudan att delta i mötet, även om detta kan vara fallet när den officiella inbjudan riktar sig till en viss person.

Denna bestämmelse ska tillämpas på alla medlemmar i officiella delegationer oavsett vilken typ av pass som de innehar.

”c) För elever, studerande, forskarstuderande och medföljande lärare som reser i studie- eller utbildningssyfte, även inom ramen för utbytesprogram och annan skolrelaterad verksamhet: — En skriftlig begäran eller ett intyg om inskrivning från det universitet eller den högskola eller skola som agerar som värd, eller studentkort eller intyg för de kurser som ska bevistas.”

Studentkort godtas som styrkande handling för syftet med resan enbart om det har utfärdats av det universitet, den högskola eller skola som agerar värd och där studierna eller utbildningen ska äga rum.

”d) För personer som reser av medicinska skäl och för nödvändiga medföljande personer: — En officiell handling från den medicinska inrättningen som bekräftar att det finns ett behov av läkarvård vid den inrättningen och av medföljande personer samt bevis för tillräckliga ekonomiska medel att betala läkarvården.”

Den handling från den medicinska inrättningen som bekräftar de tre kriterierna (behovet av läkarvård vid den inrättningen, behovet av medföljande personer och bevis för tillräckliga ekonomiska medel att betala läkarvården, t.ex. bevis på förskottsbetalning) måste lämnas in.

”e) För journalister och ackrediterade personer som medföljer dessa å yrkets vägnar: — Ett intyg eller en annan handling som utfärdats av en yrkesorganisation eller sökandens arbetsgivare och styrker att den berörda personen har kvalifikationer som journalist samt anger att syftet med resan är att utföra journalistiskt arbete eller som styrker att personen ingår i den tekniska personalen som medföljer journalisten inom ramen för sin yrkesutövning.”

Denna kategori omfattar inte frilansjournalister och deras assistenter.

Det intyg eller den handling som styrker att den viseringssökande är en kvalificerad journalist eller en medföljande person inom ramen för sin yrkesutövning, samt en originalhandling utfärdad av den personens arbetsgivare som anger att syftet med resan är att utföra journalistiskt arbete eller assistera i sådant arbete måste uppvisas.

Det finns ett antal yrkesorganisationer i Armenien som representerar journalisters eller medföljande personers intressen och kan utfärda intyg som styrker att personen är en kvalificerad journalist eller en medföljande person inom ramen för sin yrkesutövning inom ett visst område. För att bedöma dessa organisationers professionella status kan konsulaten använda webbplatsen www.e-register.am. Dessutom kan konsulaten godta ett intyg som utfärdats av sökandens arbetsgivare.

”f) För deltagare i internationella idrottsevenemang och medföljande personal: — En skriftlig begäran från värdorganisationen, behöriga myndigheter, nationella idrottsförbund eller nationella olympiska kommittéer i medlemsstaterna.”

Förteckningen över medföljande personer vid internationella idrottsevenemang kommer att begränsas till dem som följer med inom ramen för deras yrkesutövning: tränare, massörer, managers, medicinsk personal och ordförande för idrottsföreningar. Supportrar ska därför inte anses som medföljande personal.

”g) För affärsfolk och företrädare för näringslivsorganisationer: — En skriftlig begäran från en som värd agerande juridisk person eller ett företag, eller ett kontor eller en filial till dessa, statliga eller lokala myndigheter i medlemsstaterna eller en kommitté som anordnar handels- och industriutställningar, konferenser och symposier vilka hålls inom en medlemsstats territorium, som viseras av de behöriga myndigheterna i enlighet med nationell lagstiftning.”

För att kontrollera om näringslivsorganisationen existerar kan konsulaten använda webbplatsen www.e-register.am.

”h) För utövare av fria yrken som deltar i internationella utställningar, konferenser, symposier, seminarier eller andra liknande evenemang: — En skriftlig begäran från värdorganisationen som bekräftar att personen i fråga deltar i evenemanget.

i) För företrädare för organisationer i det civila samhället och personer som inbjudits av ideella, i medlemsstaterna registrerade organisationer inom ramen för den armeniska gemenskapen och som reser i syfte att delta i utbildning, seminarier eller konferenser, även inom ramen för utbytesprogram, panarmeniska program eller stödprogram för den armeniska gemenskapen. — En skriftlig begäran från värdorganisationen, en bekräftelse på att personen företräder organisationen i det civila samhället eller deltar i panarmenisk verksamhet eller verksamhet till stöd för den armeniska gemenskapen samt registerintyg om inrättandet av den berörda organisationen, utfärdat av en statlig myndighet i enlighet med nationell lagstiftning.”

En handling från organisationen i det civila samhället som bekräftar att den viseringssökande företräder den organisationen måste uppvisas.

Den armeniska statliga myndighet som är behörig att utfärda intyget om inrättandet av en organisation i det civila samhället är justitieministeriet.

Intygen om inrättandet av en organisation i det civila samhället registreras i det statliga registret över juridiska personer. Justitieministeriet förvaltar en elektronisk databas över icke-statliga organisationer som är tillgänglig via justitieministeriets webbplats /https://www.e-register.am/.

Enskilda medlemmar i en organisation i det civila samhället omfattas inte av avtalet.

”j) För personer som deltar i vetenskapliga, akademiska, kulturella och konstnärliga verksamheter, inklusive utbytesprogram som anordnas av universitet och andra: — En skriftlig begäran från värdorganisationen att delta i dessa verksamheter.”

”k) För chaufförer som utför internationella gods- och passagerartransporter till medlemsstaternas territorier i fordon registrerade i Armenien: — En skriftlig begäran från den nationella sammanslutning av transportföretag i Armenien som ansvarar för internationell vägtransport, med angivande av resornas syfte, sträckning, längd och frekvens.”

Den nationella sammanslutningen av transportföretag i Armenien är behörig att utfärda den skriftliga begäran för yrkesförare hos Association of International Road Carriers of Armenia (AIRCA).

”l) För deltagare i officiella utbytesprogram som anordnas av vänorter och andra kommunala enheter: — En skriftlig begäran från förvaltningschefen eller borgmästaren i dessa.”

Den förvaltningschef eller borgmästare på orten som är behörig att utfärda den skriftliga begäran är förvaltningschefen eller borgmästaren på den värdort där vänortsverksamheten kommer att äga rum. Denna kategori omfattar endast officiell vänortsverksamhet.

”m) För besök på militära och civila begravningsplatser: — En officiell handling som bekräftar att graven finns och underhålls samt den sökandes släktband eller annat förhållande till den gravsatte.”

I avtalet anges inte om ovannämnda officiella handling ska utfärdas av myndigheterna i det land där graven finns eller det land där den person som vill besöka graven är bosatt. Det bör godtas att de behöriga myndigheterna i båda länderna får utfärda en sådan officiell handling.

Den ovannämnda officiella handling som bekräftar att graven finns och underhålls samt den viseringssökandes släktband eller annat förhållande till den gravsatte måste uppvisas.

Avtalet skapar inte några nya ansvarsregler för de fysiska eller juridiska personer som utfärdat de skriftliga ansökningarna. Unionsrätten och/eller den nationella rätten gäller vid felaktigt utfärdande av sådana ansökningar.

2.2.2 Utfärdande av viseringar för flera inresor

I de fall där den viseringssökande ofta måste resa till medlemsstaternas territorium kan visering för kortare vistelser utfärdas för flera inresor, förutsatt att den sammanlagda längden av dessa besök inte överstiger 90 dagar per 180-dagarsperiod.

I artikel 5 i avtalet fastställs följande:

”1. Medlemsstaternas beskickningar och konsulat ska utfärda viseringar för flera inresor med en giltighetstid på fem år för följande kategorier av personer: a) Makar/makor och barn (även adopterade), som är under 21 år eller som är underhållsberättigade, samt föräldrar (även förmyndare), vilka besöker armeniska medborgare som är lagligen bosatta inom medlemsstaternas territorium eller EU-medborgare som är bosatta inom den medlemsstats territorium där de är medborgare. b) Ledamöter i nationella och regionala regeringar, författningsdomstolar och högsta domstolar, om de inte genom detta avtal är undantagna från viseringskravet när de utövar sina ämbeten. c) Ständiga medlemmar i officiella delegationer som, efter en officiell inbjudan ställd till Armenien, ska delta i möten, samråd, förhandlingar eller utbytesprogram, eller i evenemang som anordnas på medlemsstaternas territorium av mellanstatliga organisationer. Om behovet eller avsikten att resa ofta eller regelbundet uppenbart avser en kortare period, ska giltighetstiden för en visering för flera inresor undantagsvis begränsas till perioden i fråga, särskilt då — giltighetstiden för uppehållstillståndet för medborgare i Armenien som är lagligen bosatta i unionen och som avses i led a, — mandattiden för de personer som avses i led b, — ämbetsperioden för de ständiga medlemmar i officiella delegationer som avses i led c, är kortare än fem år.”

Med hänsyn till dessa personkategoriers yrkesmässiga ställning eller familjeband till en armenisk medborgare som är lagligen bosatt inom medlemsstaternas territorium eller till en unionsmedborgare som är bosatt i en medlemsstat där den personen är medborgare, är det motiverat att bevilja dem visering för flera inresor med en giltighetstid på fem år eller för en giltighetsperiod som motsvarar ämbetsperioden eller uppehållstillståndets giltighetstid om denna understiger fem år.

Personer som omfattas av artikel 5.1 a i avtalet ska kunna styrka att värdpersonen är lagligen bosatt i en medlemsstat.

När det gäller personer som omfattas av artikel 5.1 b i avtalet ska en bekräftelse lämnas avseende deras yrkesmässiga ställning och längden på deras ämbetsperiod.

Denna bestämmelse ska inte tillämpas på personer som omfattas av artikel 5.1 b i avtalet om de är undantagna från viseringskraven genom avtalet, dvs. om de innehar diplomatpass.

Personer som omfattas av artikel 5.1 c i avtalet ska kunna styrka sin permanenta ställning som medlem i den officiella delegationen och behovet att regelbundet delta i möten, samråd, förhandlingar eller utbytesprogram.

Om behovet eller avsikten att resa ofta eller regelbundet uppenbart avser en kortare tidsperiod ska giltighetstiden för viseringar för flera inresor dock begränsas till denna period.

”2. Medlemsstaternas beskickningar och konsulat ska utfärda viseringar för flera inresor med en giltighetstid på ett år för följande kategorier av personer, förutsatt att dessa under det föregående året har erhållit minst en visering och som de har använt i enlighet med lagstiftningen om inresa till och vistelse inom den besökta statens territorium: a) Medlemmar i officiella delegationer som, efter en officiell inbjudan ställd till Armenien, ska delta i möten, samråd, förhandlingar eller utbytesprogram, eller i evenemang som anordnas av mellanstatliga organisationer inom medlemsstaternas territorium. b) Företrädare för organisationer i det civila samhället och personer som inbjudits av ideella, i medlemsstaterna registrerade organisationer inom ramen för den armeniska gemenskapen som reser till medlemsstaterna i syfte att delta i utbildning, seminarier eller konferenser, även inom ramen för utbytesprogram, panarmeniska program eller stödprogram för den armeniska gemenskapen. c) Utövare av fria yrken som deltar i internationella utställningar, konferenser, symposier, seminarier eller andra liknande evenemang och som regelbundet reser till medlemsstaterna. d) Personer som deltar i vetenskapliga, kulturella och konstnärliga verksamheter, inklusive utbytesprogram som anordnas av universitet och andra, och som regelbundet reser till medlemsstaterna. e) Studerande och forskarstuderande som regelbundet reser i studie- eller utbildningssyfte, även inom ramen för utbytesprogram. f) Deltagare i officiella utbytesprogram som anordnas av vänorter och andra kommunala enheter. g) Personer som reser av medicinska skäl och nödvändig medföljande personal. h) Journalister och medföljande teknisk personal inom ramen för deras yrkesutövning. i) Affärsfolk och företrädare för näringslivsorganisationer som regelbundet reser till medlemsstaterna. j) Deltagare i internationella idrottsevenemang och personer som medföljer dessa inom ramen för deras yrkesutövning. k) Chaufförer som utför internationella gods- och passagerartransporter till medlemsstaternas territorier i fordon registrerade i Armenien. Om behovet eller avsikten att resa ofta eller regelbundet uppenbart avser en kortare period, ska giltighetstiden för en visering för flera inresor, trots bestämmelserna i den första meningen, begränsas till perioden i fråga.”

I princip ska en visering för flera inresor med en giltighetstid på ett år utfärdas till viseringssökande i ovannämnda kategorier om den viseringssökande under föregående år (12 månader) har erhållit minst en visering och har använt den i enlighet med lagstiftningen om inresa och vistelse på territoriet/territorierna i den eller de besökta medlemsstaterna (personen har exempelvis inte stannat för länge) och om det finns skäl att ansöka om visering för flera inresor.

I de fall där det inte är motiverat att utfärda en visering som gäller ett år, till exempel om utbytesprogrammet är kortare än ett år, eller om personen inte behöver resa under hela året, kommer viseringens giltighetstid att vara kortare än ett år, under förutsättning att de övriga villkoren för utfärdande av viseringen är uppfyllda.

”3. Medlemsstaternas beskickningar och konsulat ska utfärda viseringar för flera inresor med en giltighetstid på minst två år och högst fem år till de kategorier av personer som anges i punkt 2 i denna artikel, förutsatt att dessa under de senaste två åren har använt ettåriga viseringar för flera inresor i enlighet med lagstiftningen om inresa till och vistelse inom den besökta statens territorium om inte behovet eller avsikten att resa ofta eller regelbundet uppenbart avser en kortare period, då giltighetstiden för en visering för flera inresor ska begränsas till den perioden. 4. Den sammanlagda vistelsen på medlemsstaternas territorium för de personer som avses i punkterna 1–3 i denna artikel får inte överstiga 90 dagar per 180-dagarsperiod.”

En visering för flera inresor med en giltighetstid på två till fem år ska utfärdas till viseringssökande i de personkategorier som anges i artikel 5.2 i avtalet, förutsatt att de under de senaste två åren (24 månader) har använt de båda viseringarna för flera inresor med en giltighetstid på ett år i enlighet med lagstiftningen om inresa och vistelse på territoriet i den besökta medlemsstaten eller de besökta medlemsstaterna och att skälen för att begära visering för flera inresor fortfarande är giltiga. Det ska noteras att en visering med en giltighetstid på två till fem år endast ska utfärdas om den viseringssökande har beviljats två viseringar med en giltighetstid på minst ett år under de föregående två åren (24 månader), och om den personen har använt dessa viseringar i enlighet med lagstiftningen om inresa och vistelse på territoriet i den besökta medlemsstaten eller de besökta medlemsstaterna. Medlemsstaternas beskickningar och konsulat ska, på grundval av en bedömning av varje viseringsansökan, besluta om giltighetstiden för dessa viseringar, dvs. från två till fem år.

Det finns ingen skyldighet att utfärda en visering för flera inresor om sökanden inte använt sig av den tidigare viseringen.

2.2.3 Innehavare av diplomatpass

I artikel 10 i avtalet fastställs följande:

”1. Armeniska medborgare som innehar ett giltigt diplomatpass får resa in på, lämna och transitera genom medlemsstaternas territorium utan visering. 2. De personer som avses i punkt 1 i denna artikel får vistas utan visering på medlemsstaternas territorium under en period av högst 90 dagar per 180-dagarsperiod.”

Förfarandena för utstationering av diplomater i medlemsstaterna omfattas inte av avtalet. De vanliga ackrediteringsförfarandena gäller.

III. SAMARBETE RÖRANDE RESEHANDLINGAR

I en gemensam förklaring som fogats till avtalet enas parterna om att den gemensamma kommitté bör utvärdera effekten av den säkerhetsnivå som tillämpas för respektive resehandlingar på avtalets funktion. Därför har parterna enats om att regelbundet utbyta information om åtgärder som de vidtar för att undvika en onödigt stor ökning av resehandlingar, utveckla de tekniska säkerhetsaspekterna för resehandlingar och beakta användaranpassningen i samband med utfärdandet av resehandlingar.

IV. STATISTIK

För att den gemensamma kommittén ska kunna övervaka genomförandet av avtalet på ett effektivt sätt ska medlemsstaternas beskickningar och konsulat var sjätte månad lämna in statistik till kommissionen. Om det är möjligt bör denna statistik omfatta följande, angivet per månad:

— Det antal av varje viseringstyp som utfärdas till de olika kategorier som omfattas av avtalet.

— Antalet avslag på viseringsansökningar för de olika kategorier som omfattas av avtalet.

— Hur många viseringar för flera inresor som utfärdats.

— Giltighetstiden för utfärdade viseringar för flera inresor.

— Antalet avgiftsfria viseringar som utfärdas till de olika personkategorier som omfattas av avtalet.

(1) Rådets förordning (EG) nr 539/2001 av den 15 mars 2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredjeländer vars medborgare är undantagna från detta krav (EGT L 81, 21.3.2001, s. 1).

(2) EGT L 239, 22.9.2000, s. 19.

(3) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av den 13 juli 2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex) (EUT L 243, 15.9.2009, s. 1).

(4) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna) (EUT L 77, 23.3.2016, s. 1).

(5) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 610/2013 av den 26 juni 2013 om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna), Schengenavtalets tillämpningskonvention, rådets förordningar (EG) nr 1683/95 och (EG) nr 539/2001 och Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 767/2008 och (EG) nr 810/2009 (EUT L 182, 29.6.2013, s. 1).

(6) Europaparlamentets och rådets beslut nr 565/2014/EU av den 15 maj 2014 om en förenklad ordning för personkontroller vid de yttre gränserna på grundval av Bulgariens, Kroatiens, Cyperns och Rumäniens unilaterala erkännande av vissa handlingar såsom likställda med de egna nationella viseringarna för transitering genom dessa länders territorium eller planerade vistelser på deras territorium som inte överstiger 90 dagar under en 180-dagarsperiod och om upphävande av beslut 895/2006/EG och 582/2008/EG (EUT L 157, 27.5.2014, s. 23).

(7) Europaparlamentets och rådets rekommendation 2005/761/EG av den 28 september 2005 om att underlätta medlemsstaternas utfärdande av enhetliga viseringar för kortare vistelse till forskare från tredjeländer vilka reser inom gemenskapen i syfte att bedriva forskning (EUT L 289, 3.11.2005, s. 23).