Kommissionens beslut

av den 5 december 2001

om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet

(Ärende COMP/E-1/36 604 - Citronsyra)

[delgivet med nr K(2001) 3923]

(Endast den engelska, nederländska och tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2002/742/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

med beaktande av rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1216/1999(2), särskilt artikel 3 och artikel 15.2 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 28 mars 2000 om att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha givit de berörda företagen tillfälle att yttra sig om kommissionens invändningar i enlighet med artikel 19.1 i förordning nr 17 och kommissionens förordning (EG) nr 2842/98 av den 22 december 1998 om hörande av parter i vissa förfaranden enligt artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget(3),

med beaktande av förhörsombudets slutrapport i detta ärende,

efter samråd med Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, och

av följande skäl:

DEL I - SAKFÖRHÅLLANDEN

A. SAMMANFATTNING AV ÖVERTRÄDELSEN

(1) Detta beslut riktar sig till följande företag:

- Archer Daniels Midland Company Inc.

- Cerestar Bioproducts BV

- F. Hoffmann-La Roche AG

- Haarmann & Reimer Corporation

- Jungbunzlauer AG

(2) Överträdelsen består i att dessa tillverkare av citronsyra deltagit i ett fortlöpande avtal eller ett samordnat förfarande som strider mot artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (från och med den 1 januari 1994), som gäller hela EES-området, genom att fastställa marknadsandelar för citronsyra, enas om prismål och prislistor för produkten, enas om att avskaffa rabatterna för alla utom de fem största kunderna och inrätta system för att övervaka och genomföra sina överenskommelser.

(3) Archer Daniels Midland Company Inc, Haarmann & Reimer Corporation, F. Hoffmann-La Roche AG och Jungbunzlauer AG var delaktiga i överträdelsen mellan mars 1991 och maj 1995, och Cerestar Bioproducts BV deltog mellan maj 1992 och maj 1995.

B. CITRONSYREINDUSTRIN

1. PRODUKT

(4) Citronsyra förekommer allmänt i naturen, både i växter och djur. Produkten används främst i livsmedels- och dryckesindustrin, där den tack vare sin höga löslighet, syrliga smak, surhetsgrad och buffertkapacitet är världens mest använda surhetsreglerande medel/konserveringsmedel.

(5) Citronsyra framställdes ursprungligen genom fysisk extraktion av syran ur citronsaft. I dag sker kommersiell tillverkning av citronsyra huvudsakligen genom jäsningsprocesser där antingen dextros eller betmelass används som råmaterial och möglet Aspergillus niger som jäsningsorganism. Jäsningen kan äga rum i djupa tankar (nedsänkt jäsning, vilket är den vanligaste metoden) eller i grunda kar (ytjäsning). Genom jäsningen erhålls citronsyra, som sedan renas, koncentreras och kristalliseras.

(6) Det finns flera typer av citronsyra, med varierande fukthalt. Citronsyremonohydrat, med en fukthalt på omkring 8 %, och vattenfri citronsyra, med en fukthalt på omkring 0,5 %, används främst i livsmedel och drycker. Citronsyrelösning med en fukthalt på omkring 50 % och trinatriumcitrat (ett salt av citronsyra som erhålls genom neutralisering av citronsyra med hjälp av kaustik soda) används i rengöringsmedel och inom andra industrisektorer.

(7) Citronsyra har många olika användningsområden som kan delas in i fyra huvudgrupper.

(8) Livsmedel och drycker. Detta segment stod 1994 för den största delen av citronsyreförbrukningen, nästan 60 % av den sammanlagda förbrukningen på gemenskapsmarknaden. Det viktigaste användningsområdet är alkoholfria drycker. Citronsyra står för nästan tre fjärdedelar av den sammanlagda förbrukningen av surhetsreglerande medel i gemenskapen (mätt i volym). Bland övriga surhetsreglerande medel märks äppelsyra och fumarsyra, men citronsyra dominerar fortfarande stort på detta område, framför allt på grund av sin höga löslighet.

(9) Under 1990-talet ledde den kraftiga tillväxten på den västeuropeiska läskedrycksmarknaden till en ökad förbrukning av citronsyra. Inom livsmedelssektorn används citronsyra i sylter, geléer, desserter som innehåller gelatin samt i konserverade frukter och grönsaker. Den används som smakförbättrare i glass, tårtfyllningar och fruktkrämer. Den används även för vissa ändamål i kött- och bageriindustrin (vid bearbetning av mjöl och som tillsats vid bakning).

(10) Rengöringsmedel för hushållsbruk. I början av 1990-talet började citronsyra och citrater användas i stor utsträckning i rengöringsmedel i stället för fosfater, som ansågs vara miljöfarliga. De används som fosfatfria komplexbildare, vanligtvis tillsammans med en komplexbildare såsom zeolit, i starka pulvertvättmedel. I mildare pulver är koncentrationen av komplexbildare vanligen låg, och det är inte nödvändigt att tillsätta ytterligare en komplexbildare såsom citrat. Citronsyra och citrater används även i produkter för ytrengöring.

(11) De största fördelarna med citrater i rengöringsmedel är att de är biologiskt nedbrytbara och lättbearbetade, särskilt i blandningar som innehåller zeolit. För att hålla kostnaderna nere köper stora rengöringsmedelstillverkare vanligen citronsyra för att själva omvandla den till citrat.

(12) Användningen av citronsyra i rengöringsmedel motsvarade 1994 mer än 23 % av den sammanlagda förbrukningen av citronsyra i Västeuropa. Sektorn präglas av stor priselasticitet, och användningen av citronsyra är därför i hög grad beroende av att den är konkurrenskraftigt prissatt.

(13) Läkemedel och kosmetika. Användningen av citronsyra inom denna sektor i Västeuropa motsvarade mer än 8 % av den sammanlagda citronsyreförbrukningen (1994). Inom läkemedelsindustrin används citronsyra i preparat för både mänskligt och veterinärmedicinskt bruk. Det största segmentet produkter för mänskligt bruk utgörs av brustabletter och pulver, följt av siraper och antikoagulerande medel.

(14) Industriella och andra ändamål. Denna sektor stod 1994 för mer än 9 % av den sammanlagda förbrukningen av citronsyra i Västeuropa. Inom industrin används citronsyra främst i kolkraftverk för rengöring och avlägsnande av sediment på ugnsväggar. Andra tekniska användningsområden för citronsyra är t.ex. förbehandling inför ytbeläggning och industriell rengöring. För alla dessa ändamål kan citronsyra bytas ut mot andra organiska eller oorganiska syror.

2. TILLVERKARE

a) Archer Daniels Midland Company Inc.

(15) Archer Daniels Midland Company Inc. (ADM) är det yttersta moderbolaget i en koncern som bearbetar majs, sojabönor och vete. Bland ADM:s biprodukter av majs märks siraper, sötningsmedel, citron- och mjölksyra och etanol. Företaget bearbetar sojabönor och andra oljefrön till vegetabiliska oljor och biprodukter av olika slag, från salladsoljor och margarin till industrikemikalier och massa. ADM tillverkar också vete- och durumvetemjöl för bagerier och pastatillverkare.

(16) ADM äger eller hyr mer än 350 bearbetningsanläggningar över hela världen, inklusive världens största anläggning för bearbetning av sojabönor i Europoort, Nederländerna, världens största anläggning för olika typer av spannmål i Hamburg, Tyskland, och världens största pressningsanläggning i Erith, Förenade kungariket. ADM har sammanlagt omkring 23000 anställda och hade år 2000 en total omsättning på 13935,95 miljoner euro (12876,82 miljoner US-dollar).

(17) ADM kom in på citronsyremarknaden 1991 efter sitt förvärv av Pfizer Chemical Corporations produktionsanläggningar och övertagandet av dess anläggning i Ringaskiddy, Irland.

b) Cerestar Bioproducts BV

(18) Cerestar Bioproducts BV (Cerestar Bioproducts) är ett helägt dotterbolag till Cerestar SA, som är Europaledande när det gäller stärkelsebaserade produkter. Cerestar SA noterades på Parisbörsen den 2 juli 2001, sedan koncernen Eridania Béghin-Say (EBS) delats upp i fyra oberoende enheter och därefter upplösts. Cerestar SA, med 17 produktionsanläggningar och sammanlagt omkring 3900 anställda, hade en proformaförsäljning på 1693,20 miljoner euro år 2000. Den Italienbaserade koncernen Montedison äger för närvarande omkring 54 % av aktierna i Cerestar SA.

(19) Innan EBS upplöstes var det en av världens största jordbruksindustrikoncerner med verksamhet på följande marknadsområden: socker och härledda produkter, stärkelse och härledda produkter, bearbetning och saluföring av oljefrö, djurfoder samt olivolja, örter och kryddor. År 2000 hade EBS en omsättning på 9850,3 miljoner euro och sysselsatte cirka 21700 personer vid 165 produktionsanläggningar i mer än 30 länder.

(20) Före uppdelningen var Cerestar Bioproducts ett helägt dotterbolag till Cerestar Holding BV. Detta företag var ett dotterbolag till Eridania Béghin-Say SA, EBS yttersta moderbolag.

(21) Cerestar Bioproducts BV blev ansvarigt för tillverkningen, försäljningen och marknadsföringen av citronsyra sedan EBS den 31 december 1991 köpt Biacors citronsyrefabrik i Italien. År 2000 redovisade Cerestar Bioproducts BV en försäljning på 17,51 miljoner euro.

c) Haarmann & Reimer Corporation

(22) Haarmann & Reimer Corporation (Haarmann & Reimer) är ett helägt dotterbolag till Bayer Corporation (Förenta staterna), som i sig är ett helägt dotterbolag till det Tysklandbaserade företaget Bayer AG.

(23) Bayer AG är det yttersta moderbolaget i en koncern inom kemi- och hälsovårdssektorn med omkring 350 enskilda företag i 150 länder. Bayer-koncernen har mer än 120000 anställda över hela världen och redovisade en omsättning på 30791 miljoner år 2000.

(24) Mellan 1991 och 1995 förvaltades samtliga Bayer-koncernens anläggningar för citronsyreframställning av Haarmann & Reimer genom dess Food Ingredients Division (Haarmann & Reimer FID), med huvudkontor (fram till 1996) i Indiana, Förenta staterna. Under denna period styrde Haarmann & Reimer den globala försäljningen av citronsyra och ansvarade för prissättningen i hela världen. Haarmann & Reimer FID hade 1996 en sammanlagd försäljning på 293 miljoner US-dollar och omkring 1300 anställda.

(25) I april 1996 överfördes ansvaret för verksamheten i Haarmann & Reimer FID till Bayer Plc, ett brittiskt dotterbolag till Bayer AG, och företaget såldes sedan, i juni 1998, till Tate & Lyle-koncernen.

(26) Haarmann & Reimer redovisade 1999 en försäljning på 200 miljoner US-dollar (187,62 miljoner euro). Haarmann & Reimer [Corporation] är nu ett holdingbolag som kontrollerar 51 % av handelsbolaget Haarmann & Reimer. Själva handelsbolaget hade år 2000 en omsättning på 187,73 miljoner US-dollar (203,17 miljoner euro).

d) F. Hoffmann-La Roche AG

(27) F. Hoffmann-La Roche AG (Hoffmann-La Roche) är ett ledande internationellt företag inom sina tre huvudsakliga verksamhetsområden: läkemedel, diagnostikhjälpmedel samt vitaminer och finkemikalier.

(28) Hoffmann-La Roche-koncernen sysselsätter nästan 65000 personer över hela världen. Dess sammanlagda omsättning uppgick till 18403 miljoner euro år 2000. Försäljningen per region år 2000 var följande: 38 % i Europa, 37 % i Nordamerika, 10 % i Latinamerika, 12 % i Asien och 3 % i Afrika, Australien och Oceanien.

(29) Försäljningen av citronsyra ligger under koncernens division för vitaminer och finkemikalier, som år 2000 hade en försäljning på 2314 miljoner, motsvarande 13 % av koncernens sammanlagda försäljning. Hoffmann-La Roches anläggning för citronsyreframställning ligger i Tienen, Belgien, och förvaltas av dess dotterbolag, SA Citrique Belge NV (Citrique Belge).

e) Jungbunzlauer AG

(30) Jungbunzlauer AG (Jungbunzlauer) är en Schweizbaserad koncern som för närvarande har sitt huvudkontor i Basel. Koncernen kontrolleras ytterst av holdingbolaget Jungbunzlauer Holding AG, vars samtliga aktier ägs av en familj genom holdingbolaget Montana AG. Koncernens huvudkontor finns i samma lokaler som Jungbunzlauer AG, det förvaltningsföretag som sedan 1993 leder den verksamhet som ägs av Jungbunzlauer Holding AG. Före 1993 leddes hela koncernen av Jungbunzlauer Ges.m.b.H, Wien, Österrike.

(31) Jungbunzlauer-koncernen sysslar med tillverkning och saluföring av ingredienser som används i livsmedels- och dryckesindustrin, i läkemedels- och kosmetikaindustrin samt för ett antal andra industriella ändamål. Koncernen är en av de ledande tillverkarna av citronsyra, xanthamgummi, citrater, glukonater och glukos.

(32) Koncernen har ungefär 500 anställda och har dotterbolag i fem europeiska länder (Frankrike, Tyskland, Nederländerna, Österrike och Ungern) och i Förenta staterna, Singapore och Indonesien. Den sammanlagda omsättningen år 2000 låg på omkring 314 miljoner euro. Jungbunzlauers anläggningar för citronsyretillverkning finns för närvarande i Österrike, Tyskland, Frankrike och Indonesien. En ny citronsyrefabrik byggs för närvarande i Kanada.

(33) Under den period som avses i detta beslut hanterades all citronsyretillverkning av Jungbunzlauer Ges.m.b.H. Detta bolag skötte också distributionen av produkten fram till 1993, när ansvaret för detta fördes över till en annan rättslig enhet, Jungbunzlauer International AG.

(34) De chefer från Jungbunzlauer-koncernen som var delaktiga i de förhållanden som detta beslut avser var anställda antingen av Jungbunzlauer Ges.m.b.H eller av Jungbunzlauer AG. För tydlighetens skull, och med hänsyn till att Jungbunzlauer Ges.m.b.H och Jungbunzlauer AG efter hand kom att styra hela koncernens verksamhet, kallas bägge enheterna nedan "Jungbunzlauer", om inget annat anges.

f) Andra tillverkare

i) Kinesiska

(35) Den kinesiska citronsyreindustrin växte kraftigt vid slutet av 1980-talet; den årliga tillverkningen tredubblades mellan 1990 och 1994 och låg som mest på över 200000 ton(4)/år. Industrin är i hög grad inriktad mot exportmarknaden, och mellan 20 och 25 % av den sammanlagda tillverkningen förbrukas i landet. All kinesisk tillverkning går via distributionsföretag och ombud. Det finns endast ett fåtal stora citronsyretillverkare i landet, och det sammanlagda antalet tillverkare uppskattades 1994 till 120. Tillverkarna använder potatis från närliggande jordbruk som råvara, och större delen av jäsningsprocesserna genomförs i små anläggningar som drivs utan några större investeringar. Den kinesiska ctronsyreindustrin är mycket känslig för exportpriser och utländsk efterfrågan.

ii) Övriga

(36) Den europeiska marknaden förses också med citronsyra från mindre tillverkare, t.ex. det Israelbaserade företaget Gadot Biochemical Industries, det amerikanska multinationella företaget Cargill Inc., och ett antal mindre företag i Östeuropa och Ryssland.

3. BRANSCHORGANISATIONEN ECAMA

(37) European Citric Acid Manufacturers' Association (ECAMA) är en "sektorsgrupp" inom Europeiska kemiindustrirådet (CEFIC) med säte i Bryssel, Belgien. ECAMA företräder den europeiska citronsyreindustrins intressen och sammanträder två gånger om året. Tekniska frågor, regleringar och handelsfrågor behandlas i arbetsgrupper. ECAMA övervakar också utvecklingen på världsmarknaden genom att samla in månatliga försäljningssiffror. Siffrorna görs anonyma och kan därefter inte spåras till enskilda företag. Dessa anonyma försäljningssiffror granskas sedan av Schweizerische Treuhandgesellschaft - Coopers & Lybrand, som regelbundet rapporterar om sina undersökningsresultat.

4. MARKNADEN FÖR CITRONSYRA

a) Utbud

(38) Citronsyremarknaden är huvudsakligen global och karakteriseras av en oligopolistisk struktur med relativt låga transportkostnader - i genomsnitt mellan 5 och 7 % av det slutliga uppköpspriset för de flesta stora tillverkare. Standardtullen på citronsyra från länder utanför EES låg på 11,1 % i gemenskapen 1996 och har sjunkit sedan dess. De olika användningsområdena för citronsyra kräver i de flesta fall endast standardkunskaper, och de tekniska handelshindren är därför försumbara.

(39) De flesta av de stora citronsyretillverkarna är multinationella företag, med undantag av Jungbunzlauer, ett familjägt, medelstort företag som ändå var den största citronsyretillverkaren i gemenskapen 1996.

(40) Försäljningen och tillverkningen är i princip uppdelad i tre huvudsakliga geografiska områden - Nordamerika, Europa och Asien - men en betydande handel med produkten sker ändå mellan dessa zoner. I gemenskapens fall står importen från Kina för nästan 20 % av den sammanlagda förbrukningen, även om denna import görs av dussintals småföretag.

(41) För att kunna beräkna citronsyremarknadens storlek under den relevanta perioden tar kommissionen hänsyn till olika uppskattningar, framför allt de som lämnats av de viktigaste citronsyretillverkarna i deras respektive svar på den begäran om upplysningar som sändes i augusti 1997. ECAMA uppskattade 1996 världsmarknaden för citronsyra till 785000 ton och den europeiska marknaden för produkten till 303000 ton(5). Enligt kommissionens mest tillförlitliga uppskattningar var produktionskapaciteten i hela världen under perioden 1994-1997 åtminstone omkring 900000 ton(6), och den faktiska globala efterfrågan på produkten kan uppskattas till minst 750000 ton.

(42) I sitt svar på meddelandet om invändningar uppger Haarmann & Reimer att volymen på gemenskapsmarknaden, enligt dess marknadsunderrättelser, var omkring 200000 ton per år under perioden i fråga. Om man utgår från ett genomsnittligt försäljningspris på 1,25 euro, skulle gemenskapsmarknadens värde under perioden vara 250 miljoner euro, inte 350 miljoner euro såsom anges i meddelandet om invändningar.

(43) Om det genomsnittliga pris som Haarmann & Reimer tog ut för citronsyra 1995(7) används tillsammans med den minimikvantitet, 750000 ton, som kommissionen godtagit, blir resultatet att världsmarknaden var värd över 1 miljard ecu. På samma sätt ger tillämpningen av genomsnittspriset på 1,25 ecu/ton (vilket Haarmann & Reimer föreslog i sitt svar på meddelandet om invändningar) på ECAMA:s uppskattning 303000 ton, ett uppskattat marknadsvärde för Europa på 375 miljoner ecu.

(44) Den 27 juli 2001 sände kommissionen en begäran om upplysningar till de företag som detta beslut riktar sig till och bad dem lämna uppgifter om sin citronsyreförsäljning 1995, i hela världen och i EES. Företagen lämnade följande siffror:

Tabell 1

>Plats för tabell>

(45) Marknadsaktörernas andelar av marknaden 1996 uppskattas till följande(8):

Tabell 2

>Plats för tabell>

(46) De sammanlagda marknadsandelarna 1996 för de företag som detta beslut riktar sig till motsvarade enligt dessa siffror omkring 60 % av världsmarknaden för citronsyra och 67 % av EES-marknaden för citronsyra(9). Om dessa siffror kombineras med försäljningssiffrorna i tabell 1 i skäl 44 blir resultatet att världsmarknaden för citronsyra 1995 kan uppskattas till sammanlagt 894,72 miljoner euro och EES-marknaden för citronsyra till sammanlagt 323,69 miljoner euro samma år(10).

(47) Kommissionen uppskattar i detta hänseende att världsmarknaden för citronsyra under den period som avses i detta beslut under alla omständigheter var värd omkring 900 miljoner euro, och att EES-marknadens värde var omkring 320 miljoner euro.

(48) I sitt svar på meddelandet om invändningar vidhåller Haarman & Reimer att dess stora andel av världsmarknaden främst hänger samman med dess starka ställning som lokal tillverkare på de tullskyddade marknaderna i Sydamerika. Vad den europeiska marknaden beträffar påpekar Haarman & Reimer också att man, före övertagandet av Rhône-Poulencs verksamhet i Selby, hade en kapacitet på bara 10000 ton, och att den nya anläggning som byggdes där inledningsvis producerade mycket mindre än den avsedda kapaciteten på 20000 ton.

(49) Hoffman-La Roche hävdar i sitt svar på meddelandet om invändningar att kommissionen, genom att fokusera på företagets marknadsandel i Europa 1996, övervärderar Hoffman-La Roches genomsnittliga marknadsandel under den tid kartellen fungerade. Hoffman-La Roche menar att man, på grund av det kvotsystem som tillämpades, inte kunde dra fördel av gemenskapsmarknadens tillväxt, och att marknadsandelen därför minskade. Hoffman-La Roche uppger att man började bygga upp sin marknadsandel i gemenskapsmarknaden igen 1995.

(50) Tabellen nedan visar hur stora de största citronsyretillverkarna under perioden 1991-1995 är i dag, samt hur stora de koncerner som dessa företag tillhör är.

Tabell 3

De största citronsyretillverkarna under perioden 1991-1995 - nuvarande storlek

(År 2000)

>Plats för tabell>

b) Efterfrågan

(51) Bland de kunder som efterfrågar citronsyra finns både stora multinationella företag inom livsmedelsindustrin som handlar direkt med tillverkarna och små och medelstora företag som får sina leveranser från distributörer. Livsmedels- och dryckessektorn står för den största delen av förbrukningen, följd av rengöringsmedelstillverkare.

c) Handel mellan gemenskapens medlemsstater

(52) Citronsyra tillverkas i fem av gemenskapens medlemsstater (Österrike, Belgien, Irland, Italien och Förenade kungariket) och saluförs i hela gemenskapen. De fem företag till vilka detta beslut riktar sig hade produktionsanläggningar i gemenskapen (i vissa fall via dotterbolag). Tabellen nedan visar den årliga försäljningen i gemenskapen från företag med produktionsanläggningar i gemenskapen och den årliga andel som utgörs av försäljning utanför medlemsstaten. Dessutom såldes citronsyra från tredje land i gemenskapen.

Tabell 4

Siffror för de fem företagen med produktionsanläggningar i gemenskapen ((Källa:

ADM:s svar enligt artikel 11 av den 5 december 1997 [83]; Jungbunzlauers svar enligt artikel 11 av den 22 september 1997 [32]; Citrique Belges (Hoffmann-La Roche) svar enligt artikel 11 av den 30 september 1997 [64]; Haarmann & Reimer (Bayer AG) svar enligt artikel 11 av den 23 september 1997 [53]; Cerestar Bioproducts svar enligt artikel 11 av den 8 juni 1999 [6714].))

>Plats för tabell>

(53) Det förekommer alltså en mycket omfattande handel mellan medlemsstaterna på citronsyremarknaden.

C. FÖRFARANDE

(54) I augusti 1995 meddelade det amerikanska justitieministeriet kommissionen att en åtalsjury inlett en utredning av citronsyremarknaden. I april 1997 underrättades kommissionen om den uppgörelse som träffats av Hoffman-La Roche och Jungbunzlauer i Förenta staterna (se skäl 64).

(55) I augusti 1997 sände kommissionen en begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17(11) till de fyra största citronsyretillverkarna i EG. I januari 1998 sändes en begäran om upplysningar till de största förbrukarna av citronsyra på EG-marknaden. I juni och juli 1998 sändes återigen en begäran om upplysningar till de största citronsyretillverkarna i EG.

(56) Sedan Cerestar Bioproducts mottagit den första begäran om upplysningar enligt artikel 11, bad företagets juridiska ombud om ett möte med kommissionen den 29 oktober 1998. Vid detta möte förklarade sig företaget villigt att samarbeta med kommissionen i enlighet med meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden(12) ("meddelandet om förmånlig behandling") och redogjorde muntligen för den kartellverksamhet företaget deltagit i. En skriftlig förklaring som bekräftade denna redogörelse sändes till kommissionen den 25 mars 1999.

(57) Efter en första kontakt i september 1998 mötte ADM kommissionen den 11 december 1998, efter att ha förklarat sig villigt att samarbeta med kommissionen enligt villkoren i meddelandet om förmånlig behandling. Vid detta möte redogjorde företaget muntligen för den konkurrensbegränsande verksamhet det deltagit i. En skriftlig förklaring som bekräftade denna redogörelse sändes till kommissionen den 15 januari 1999.

(58) Den 3 mars 1999 sändes återigen en begäran om upplysningar till Bayer Plc, Hoffmann-La Roche, Jungbunzlauer och Cerestar Bioproducts.

(59) Den 28 april 1999 lämnade Bayer Plc, på Haarmann & Reimers vägnar, en ansökan i enlighet med meddelandet om förmånlig behandling och en förklaring som kompletterade dess svar på begäran om upplysningar.

(60) Efter ett möte med kommissionen den 23 april bekräftade Jungbunzlauer i en skrivelse av den 21 maj 1999 sin avsikt att samarbeta till fullo enligt villkoren i meddelandet om förmånlig behandling och lämnade en skriftlig förklaring som kompletterade dess tidigare svar på begäran om upplysningar enligt artikel 11.

(61) I en skrivelse av den 28 juli 1999 bkräftade Hoffman-La Roche sitt deltagande i kartellen och syftet med de möten som gällde den.

(62) Den 28 mars 2000 inledde kommissionen ett förfarande i detta ärende och antog ett meddelande om invändningar mot de företag till vilka detta beslut riktar sig. Alla parter lämnade skriftliga kommentarer till kommissionens invändningar. Ingen av dem begärde att få bli hörda muntligen; de bestred inte heller i någon väsentlig utsträckning de sakförhållanden som beskrivits i meddelandet om invändningar.

(63) Den 27 juli 2001 sändes på nytt en begäran om upplysningar till ADM, Cerestar Bioproducts, Haarmann & Reimer, Hoffmann-La Roche och Jungbunzlauer, där företagen ombads lämna ytterligare siffror över omsättningen.

D. FÖRFARANDEN I FÖRENTA STATERNA OCH KANADA

(64) Till följd av justitieministeriets och FBI:s utredningar i Förenta staterna väcktes åtal mot fem tillverkare för prissamarbete i strid med avsnitt 1 i Sherman Act: ADM, Haarmann & Reimer, Hoffmann-La Roche, Jungbunzlauer och Cerestar Bioproducts. En chef vid Haarmann & Reimer, en före detta verkställande direktör vid Hoffmann-La Roches dotterbolag Citrique Belge, styrelseordföranden och verkställande direktören vid Jungbunzlauer International AG och verkställande direktören vid Cerestar Bioproducts åtalades dessutom personligen för stämpling.

(65) Mellan oktober 1996 och juni 1998 erkände sig samtliga anklagade skyldiga till åtalspunkterna och samtyckte till att betala böter som fastställdes till 30 miljoner US-dollar för ADM, 50 miljoner US-dollar för Haarman & Reimer, 14 miljoner US-dollar för Hoffman-La Roche, 11 miljoner US-dollar för Jungbunzlauer och 400000 US-dollar för Cerestar Bioproducts.

(66) Utöver företagsböterna dömdes samtliga privatpersoner till böter på 150000 US-dollar var, med undantag av verkställande direktören vid Cerestar Bioproducts som betalade 40000 US-dollar i böter.

(67) Ett civilmål mot ADM, Haarman & Reimer, Jungbunzlauer, Hoffman-La Roche och Cerestar Bioproducts inleddes också vid en amerikansk distriktsdomstol av en grupp köpare som begärde tredubbelt skadestånd.

(68) I Kanada gjordes en brottsutredning av Competition Bureau, varefter ADM, Haarman & Reimer, Jungbunzlauer och Hoffman-La Roche mellan maj 1998 och september 1999 erkände sig skyldiga till att ha samarbetat om prissättning och delat upp marknaden för citronsyra mellan sig. Företagen dömdes till böter på 2 miljoner, 4,7 miljoner, 1,9 miljoner respektive 2,9 miljoner kanadensiska dollar.

E. BESKRIVNING AV HÄNDELSEFÖRLOPPET

1. DELTAGARE OCH ORGANISATION

(69) Kartellens struktur, organisation och sätt att fungera byggde på en delad bedömning av marknaden. ADM och Haarman & Reimer hade tätare kontakter, eftersom de, trots att bägge hade produktionsanläggningar i EG, ansåg sig som nordamerikanska snarare än europeiska tillverkare, och det var lättare för dem, vad beträffar både logistik och samordning, att mötas oftare.

(70) Vanligen deltog följande företrädare i mötena:

- För ADM: chefen för divisionen för bearbetning av majs och vice-chefen för försäljnings- och marknadsföringsavdelningen.

- För Haarmann & Reimer: förste vice-chefen för företaget, en ledamot av styrelsen för Haarmann & Reimer USA, vice-chefen för försäljnings- och marknadsföringsavdelningen och marknadschefen.

- För Hoffmann-La Roche: den globala marknadschefen för vitaminer och finkemikalier, chefen för djurfoder i USA - vitamindivisionen, två efter varandra följande verkställande direktörer för Citrique Belge och en produktchef på Citrique Belge.

- För Jungbunzlauer: verkställande direktören, chefen för Jungbunzlauer Österrike och en produktchef.

- För Cerestar Bioproducts: verkställande direktören och en säljare.

(71) Kartellmötena hölls på olika nivåer:

- Regelbundna möten på högsta nivå, s.k. Masters-möten, mellan styrelseordförandena, verkställande direktörerna eller liknande ägde rum i genomsnitt två gånger per år.

- Senare, från och med 1993, hölls mer tekniskt inriktade möten mellan försäljningscheferna, s.k. Sherpa-möten.

- Bilaterala kontakter mellan företagen.

2. GRUNDLÄGGANDE OCH INLEDANDE KONTAKTER

(72) Det genomsnittliga priset på citronsyra i Europa sjönk stadigt mellan 1985 och 1990, sammanlagt med omkring 45 %(13). Vid slutet av denna period var priserna ovanligt låga, vilket på vissa håll tillskrevs det faktum att ett priskrig (för vilket Jungbunzlauer hölls huvudansvarigt) pågick i Tyskland och Förenade kungariket, med syftet att erövra ytterligare marknadsandelar. Jungbunzlauers uppträdande på marknaden uppfattades som en av orsakerna till prisfallet. Under samma period tredubblade Jungbunzlauer i stort sett sin produktionskapacitet för citronsyra (från [...] ton till [...] ton), framför allt genom sina förvärv av Boehringer Ingelheims gren för citronsyreframställning 1985 och Benckisers division för organiska syror 1988(14).

(73) En viss rationalisering av citronsyreindustrin ägde rum vid slutet av denna period. Cargills inträde på marknaden 1990 med en ny anläggning i Förenta staterna påverkade världsmarknadspriserna negativt. I december samma år köptes Pfizers citronsyregren av ADM, som därmed inträdde som en ny aktör på marknaden. En mindre europeisk tillverkare, Ebro Spain, upphörde med tillverkningen och lade ner verksamheten 1991, och Biacors citronsyrefabrik i Italien köptes av Cerestar Bioproducts vid slutet av samma år(15).

(74) Några veckor efter det att ADM köpt Pfizers citronsyregren, höll företaget flera bilaterala möten med andra citronsyretillverkare, skenbart med syftet att presentera sig för sina konkurrenter.

(75) Den 14 januari 1991 sammanträffade chefen för divisionen för bearbetning av majs och vice-chefen för försäljnings- och marknadsföringsavdelningen på ADM med förste vice-chefen och vice-chefen för försäljnings- och marknadsföringsavdelningen på Haarman & Reimer i Chicago, Förenta staterna. Den 23 januari 1991 sammanträffade de med chefen för Hoffmann-La Roches gren för vitaminer och finkemikalier, som då även var ordförande för ECAMA i Basel, Schweiz. Dagen därpå mötte samma företrädare för ADM två höga företrädare för Jungbunzlauer i dess lokaler i Wien. Slutligen, den 25 januari 1991, sammanträffade företrädarna för ADM med en ledamot av styrelsen för Haarmann & Reimer USA i Hannover, Tyskland(16).

(76) Enligt ADM syftade alla dessa möten endast till presentation, men hur de än beskrivs står det ändå klart att ADM mycket snart efter sitt inträde på marknaden vidtog åtgärder för att komma i kontakt med sina viktigaste konkurrenter.

(77) Det hade redan dessförinnan inom industrin förekommit aktivitet som syftade till att fastställa priserna. Jungbunzlauer uppger att man 1990 hade kontaktats av en ledamot av styrelsen för Haarman & Reimer, som försökte åstadkomma en samordnad prissättning från citronsyretillverkarnas sida(17).

3. KARTELLENS GRUNDPRINCIPER

(78) Det första mötet mellan alla ursprungliga deltagare i kartellen anordnades av Hoffman-La Roches globala marknadschef för vitaminer och finkemikalier och hölls den 6 mars 1991(18) på Hotel Plaza, Basel, Schweiz. Mötet organiserades och leddes av en företrädare för Hoffman-La Roche(19). Två företrädare på hög nivå för ADM, Haarmann & Reimer, Hoffmann-La Roche respektive Jungbunzlauer närvarade.

(79) Det var vid detta möte som man enades om kartellens grundprinciper och skisserade de åtgärder som senare vidtogs av de företag som deltog. Nedanstående grundläggande drag i överenskommelsen fastställdes och överenskoms. De kan spåras genom hela kartellens livslängd och ger en tydlig bild av hur den fungerade.

a) Mål

(80) Kartellen hade fyra huvudmål, nämligen att tilldela varje medlem specifika försäljningskvoter och se till så att dessa kvoter respekterades, att fastställa målpriser eller minimipriser, att avskaffa rabatter och att utbyta specifik kundinformation.

1. Försäljningskvoter

(81) Varje företag tilldelades försäljningskvoter som fastställdes på global basis, eftersom samtliga tillverkare betraktade marknaden som global. På förslag från ADM beslutades det att kvoten skulle fastställas på grundval av genomsnittet av varje företags försäljning under de senaste tre åren (dvs. 1988-90). Haarman & Reimer reserverade sig först när det gällde den siffra företaget tilldelades, vilken fastställdes strax efteråt, men godkände i princip idén med ett kvotsystem. Så tidigt som vid mötet i mars 1991 tilldelades varje företag en försäljningskvot uttryckt som en fast volym. Två månader senare, vid ett kartellmöte i Wien i maj 1991, omvandlades denna till en marknadsandelssiffra.

2. Målpriser och minimipriser

(82) Kartellmedlemmarna enades om vilka minimipriser och målpriser som skulle tillämpas. Priserna fastställdes både i US-dollar och i tyska mark. På den europeiska marknaden användes tyska mark som riktvaluta, och beloppen omvandlades till den relevanta nationella valutan vid prisangivelser och fakturering till nationella kunder.

3. Inga rabatter

(83) Vidare överenskoms att inga kunder skulle beviljas rabatter, och att alla skulle förväntas betala listpriset. Härigenom skulle deltagarna förhindras att sälja under de överenskomna priserna. Ett undantag gjordes för de fem största citronsyreförbrukarna, eftersom det var orealistiskt att förvänta sig att de skulle betala det publicerade listpriset. Det godkändes att dessa kunder kunde erbjudas en rabatt på upp till 3 % på listpriset(20).

4. Utbyte av kundinformation

(84) Detaljerade uppgifter om specifika kunder utbyttes vid mötena, särskilt vid de möten som var av mer teknisk karaktär, de s.k. Sherpa-mötena. En samordnad strategi riktad mot vissa av de kinesiska tillverkarnas kunder diskuterades och genomfördes, liksom samordnad budgivning för vissa, mycket stora, enskilda kunder.

b) Genomförande

1. Övervakningssystem

(85) Ett övervakningssystem inrättades, för att det skulle kunna kontrolleras att företagen inte överskred den kvot de tilldelats. På förslag från Hoffmann-La Roches globala marknadschef för vitaminer och finkemikalier enades gruppen vid mötet den 6 mars 1991 om att inrätta ett övervakningssystem, varigenom varje företag skulle rapportera sina månatliga försäljningssiffror till hans sekreterare i Basel, som sedan skulle kontakta företagen och lämna varje företags försäljningssiffror för den aktuella månaden. Försäljningskvoterna fastställdes på global nivå, men vid rapporteringen delades försäljningen upp regionvis (Europa, Nordamerika och övriga världen). Ingen oberoende revision av dessa siffror gjordes, men eftersom de fyra företagens försäljning utgjorde en betydande del av ECAMA:s sammanlagda försäljning, som redovisades i organisationens regelbundna rapport, kunde denna användas för att identifiera ett företag som lämnat felaktiga uppgifter.

2. Regelbundna multilaterala möten

(86) Regelbundna och täta möten mellan deltagarna var kännetecknande för kartellens organisation. Mellan mars 1991 och maj 1995 hölls ett 20-tal multilaterala möten mellan företagen, om frågor med direkt anknytning till kartellen. Utöver detta möttes företrädare för ADM och Haarman & Reimer vid minst tio tillfällen under denna period, för att utarbeta förslag inför multilaterala möten, se över kartellens situation eller diskutera kompensationsfrågor. Efter 1993 beslutade kartellen att hålla mer tekniskt inriktade möten, s.k. Sherpa-möten, för att behandla vissa klagomål och marknadssvårigheter.

(87) Kartellmötena hölls vanligen i anslutning till mötena i branschorganisationen ECAMA:s generalförsamling, eftersom samtliga kartelldeltagare var medlemmar av denna organisation. Företagen möttes vanligtvis kvällen före det "officiella" ECAMA-mötet(21).

3. Kompensationssystem

(88) Man kom överens om ett kompensationssystem som skulle fungera som uppföljning till kvotsystemet och varigenom företag som överskred sin tilldelade försäljningskvot skulle bestraffas och företag som inte nådde upp till sin kvot kompenseras. Om ett företag något år överskred sin tilldelade kvot skulle det under det påföljande året tvingas köpa citronsyra från det eller de företag som inte sålt hela sin kvot.

4. GENOMFÖRANDE AV KARTELLÖVERENSKOMMELSEN

(89) Resultatet av mötet den 6 mars 1991 var "en tydlig överenskommelse om att införa ett system med volymkvoter, rapportering och kompensation och att höja priset på citronsyra"(22). Vissa deltagare var förvånade över den grad av formalitet och organisation som präglat övriga deltagares agerande i strävan efter att nå denna överenskommelse. Redan i detta tidiga skede kan den ledande företrädaren för Hoffman-La Roche ha varnat deltagarna för att bevara skriftliga protokoll från mötena och betonat vikten av diskretion i fråga om mötenas förekomst och innehåll(23).

(90) Kartellen genomgick två distinkta perioder. Den första perioden sträckte sig från mars 1991 till mitten av 1993; under den tiden genomfördes den allmänna överenskommelsen utan större svårigheter, priserna steg kraftigt och en ny medlem anslöt sig till kartellen, men frågan om kompensation mellan företagen började bli problematisk.

(91) Under den andra perioden, från mitten av 1993 till dess att kartellen upplöstes i maj 1995, blev det allt svårare för de deltagande företagen att hålla priserna uppe, inte minst på grund av en dramatisk ökning av citronsyreimporten från Kina, särskilt till den europeiska marknaden. Anklagelser om brott mot överenskommelsen, främst mot Jungbunzlauer, blev vanligt förekommande, och förtroendet mellan kartellmedlemmarna minskade.

a) Prishöjningar

(92) Efter en femårsperiod med sjunkande priser(24) var det uppenbart att ett av kartellens främsta mål var att vända denna utveckling och höja priset på citronsyra. Efterfrågan på citronsyra ökade avsevärt under 1991 och 1992 (med 9 % eller mer varje år)(25). Under 1991 framträdde nya källor till efterfrågan på citronsyra. Framför allt gjorde användningen av produkten som ett miljövänligt alternativ till polyfosfater i tvättmedelsindustrin att efterfrågan ökade. Kartellmedlemmarna diskuterade denna källa till växande efterfrågan vid kartellens nästa möte(26) i Jungbunzlauers lokaler i Österrike den 16 maj 1991(27). Generellt såg de detta "som en situation som kunde utnyttjas för en samordnad prishöjning"(28). Tillverkarnas syfte var att höja priserna mycket mer än vad som annars hade varit acceptabelt för konsumenterna under normala marknadsförhållanden. De priser som således överenskoms tillkännagavs sedan för kunderna och genomfördes i stor utsträckning, särskilt under kartellens inledande år (se skälden 82-84, 95-96 och 116-118).

(93) På grund av citronsyremarknadens globala karaktär och användningen av tyska mark och US-dollar som riktvalutor var växelkursen mellan dessa två av avgörande betydelse för att hållbara och konkurrenskraftiga priser skulle kunna fastställas och omläggning av handeln mellan de två områdena undvikas. Kartellmedlemmarnas beslut om prissättning fattades mot bakgrund av denna viktiga aspekt. Den tyska markens relativa styrka gentemot US-dollarn mellan mitten av 1991 och mitten av 1992 (den steg i värde med nästan 20 %)(29) innebar att priset på citronsyra i områden där priserna angavs i US-dollar höjdes oftare och med högre belopp sammanlagt än på marknader där priserna angavs i tyska mark, främst för att kompensera för den tyska markens högre värde.

(94) Såsom redan nämnts tillverkas citronsyra i flera former, och olika priser gäller för var och en av dessa. De två vanligaste formerna är citronsyra monohydrat och vattenfri citronsyra; den vattenfria formen är den viktigaste produkten på den nordamerikanska marknaden, medan citronsyra monohydrat säljs i större utsträckning i Europa. Kartellmedlemmarnas prisdiskussioner handlade av praktiska skäl nästan uteslutande om priserna på vattenfri citronsyra, som säljs till något högre priser än citronsyra monohydrat (omkring 4-5 % högre). Eftersom priserna på alla former av produkten hänger samman, påverkades övriga former automatiskt av att priset på en form fastställdes. Priserna på andra former än den vattenfria diskuterades för övrigt också vid vissa tillfällen.

(95) Ett av de första resultaten av mötet i mars 1991 var det samordnade genomförandet av en höjning av citronsyrepriset till 2,25 tyska mark/kg (vattenfri citronsyra) i april 1991. Denna prishöjning kunde införas utan svårigheter, delvis tack vare gynnsamma marknadsförhållanden. Samtidigt nåddes enighet om prishöjningar på den nordamerikanska marknaden. I juli 1991 var det europeiska priset lägre än priset i US-dollar, och genom endast telefonsamtal kom kartellmedlemmarna överens om att höja priset på den europeiska marknaden ytterligare, till 2,70 tyska mark/kg (vattenfri citronsyra), med verkan från och med augusti 1991. Denna prishöjning genomfördes också framgångsrikt. Vid nästa kartellmöte, i november 1991, åtog sig deltagarna uttryckligen att inte låta de nordamerikanska och de europeiska priserna skilja sig åt i någon betydande utsträckning(30). På grund av US-dollarns tilltagande svaghet i förhållande till den tyska marken gjordes inte vid denna tid någon prishöjning på den europeiska marknaden motsvarande den som överenskommits för priset i US-dollar. En slutlig höjning till 2,80 tyska mark/kg (vattenfri citronsyra) överenskoms vid mötet i maj 1992, och företagen genomförde höjningen i juni samma år(31). Därefter avtalades inga ytterligare prishöjningar, utan diskussionerna om prisfrågor vid mötena gällde främst vikten av att upprätthålla dessa priser i ljuset av återstående konkurrenstryck.

(96) Under loppet av 14 månader hade det europeiska priset på citronsyra stigit med 40 %. Kartellmedlemmarna hade uppnått ett av de huvudmål de ställt upp vid sitt första möte i mars 1991.

b) Marknadsdelning och övervakningssystem

(97) De försäljningskvoter som fastställts vid mötet den 6 mars 1991 bidrog i hög grad till att priserna på citronsyra därefter kontinuerligt pressades upp. Varje tillverkare tilldelades en global marknadsandel uttryckt i procent av ECAMA-medlemmarnas sammanlagda försäljning (1991), inte av världsmarknadens sammanlagda volym(32). Kvoterna uttrycktes ursprungligen i sammanlagd volym. Haarman & Reimer var missnöjda med sin tilldelning, och det rådde viss oenighet även om Jungbunzlauers andel(33). Dessa frågor löstes vid nästa möte i Wien den 16 maj 1991. Vid samma möte beslutades det att kvoterna skulle uttryckas som marknadsandelar i stället för som sammanlagd volym. Följande slutliga marknadsandelskvoter fastställdes för varje företag: Haarmann & Reimer 32 %; ADM 26,3 %; Jungbunzlauer 23 %; Hoffmann-La Roche 13,7 % och Cerestar Bioproducts 5 %(34).

(98) De siffror över den exakta procentuella andelen för varje kvot som lämnats av ADM, Haarmann & Reimer respektive Jungbunzlauer skiljer sig något åt sinsemellan. Den verkliga tilldelningen kan dock beräknas med utgångspunkt i de tabeller som lämnats av Jungbunzlauer och som visar samma siffror för de tilldelade försäljningskvoterna för varje år under perioden 1991-94.

Tabell 5

Försäljningskvoter på världsmarknaden (uttryckta i ton och marknadsandelar)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

(99) Cerestar Bioproducts deltog inte i mötet i Basel, men eftersom företaget är medlem i ECAMA omfattades det av de aggregerade uppgifter som lämnats av organisationen. De andra fyra kartellmedlemmarna använde uppgifterna från ECAMA för att kontrollera de siffror som rapporterats och tilldelade tydligen Cerestar Bioproductsen andel på 5 %(35), med största sannolikhet utan detta företags vetskap. Detta framgår av de tabeller som lämnats av Jungbunzlauer(36).

(100) För att kunna övervaka att dessa kvoter genomfördes på rätt sätt, och för att i möjligaste mån undvika kompensation vid slutet av varje år, inrättades från och med mars 1991 ett regelbundet utbyte av månatliga försäljningssiffror(37). Som Jungbunzlauer uppger, "var och en av deltagarna rapporterade den volym de sålt i varje region (Europa, Nordamerika och övriga världen) till ECAMA-ordförandens sekretariat senast den sjunde [dagen] i varje månad. Vid sekretariatet sammanställdes dessa försäljningssiffror, och de rapporterades sedan tillbaka till medlemmarna per telefon, uppdelade på företag och region. Härigenom kunde de relativa marknadsandelarna övervakas löpande. Informationen låg också till grund för den marknadsanalys som gjordes vid mötena"(38). Företagen rapporterade visserligen sin försäljning i olika regioner, men det var bara den globala försäljningssiffran som måste efterlevas.

(101) Tabellerna från Jungbunzlauer(39) upprättades på grundval av de siffror som lämnats vid dessa månatliga telefonsamtal och innehåller detaljerade uppgifter och beräkningar av varje kartelldeltagares månatliga försäljning. De visar att en ständig övervakning av varje kartelldeltagares efterlevnad av sin försäljningskvot skedde. Vad tolkningen av tabellerna beträffar förklarar Jungbunzlauer: "Raderna 1 till 5 under varandra visar Haarman & Reimer, ADM, Jungbunzlauer, Hoffman-La Roche [respektive] Cerestar. De tolv kolumnerna vid sidan av varandra visar dessa företags rapporterade månatliga försäljningsvolymer. För varje företag finns det fyra separata rader som visar volymen citronsyra som sålts i Europa, Nordamerika och övriga världen, och summan för de tre regionerna tillsammans. Raden med rubriken 'Totalt' visar också den procentuella skillnaden jämfört med de överenskomna försäljningsvolymerna. Den sista raden visar skillnaden för Europa som helhet"(40). Det finns två separata tabeller för varje år under perioden 1991-94. En visar uppgifterna kumulerade månadsvis och den andra månadsvis utan kumulering.

c) Kompensationssystem

(102) Vid mötet i Bryssel den 14 november 1991(41), det första vid vilket tillräckliga uppgifter samlats in om försäljningen, stod det klart att ADM inte alls hade nått upp till sin försäljningskvot, medan Haarman & Reimer överskridit sin kvot med ungefär samma kvantitet: "Vid slutet av 1991 var Haarman & Reimer tvungna att köpa 7000 ton citronsyra av ADM"(42). De andra två tillverkarna höll sig i stort sett till sina kvoter. Vid mötet uttrycktes oro över denna skillnad, eftersom man enats om att ett av syftena med den noggranna övervakningen av försäljningen var just att undvika kompensation vid slutet av året. Det hade överenskommits tidigare att ojämvikter av detta slag inte skulle tillåtas. Vid ett senare möte i Tyskland, den 2 januari 1992(43), diskuterades ytterligare frågan om kompensation, liksom prissättningen och marknadsläget.

(103) Frågan om kompensation uppstod tidigt under kartellens levnad, särskilt till följd av dessa stora och ungefär likvärdiga skillnader mellan Haarman & Reimer och ADM (se tabell 6). Ett förstärkt kompensationssystem kan ha diskuterats vid mötet i Jerusalem den 19 maj 1992(44), men det beslutades slutligen att "individuella överenskommelser om kompensation skulle sökas mellan de företag som avvek mest från de fastställda volymerna"(45). Vid mötet i Jerusalem var ADM:s kompensation det huvudsakliga diskussionsämnet. Haarman & Reimer var ovilliga att kompensera ADM. Hoffman-La Roches globala marknadschef för vitaminer och finkemikalier ingrep i tvisten i sin egenskap av ordförande och klargjorde att detta var en grundläggande del av överenskommelsen och att den tilltro som krävdes för att upprätthålla kartellen skulle undermineras om inte åtagandena uppfylldes på denna punkt; detta skulle skada samtliga deltagare. Han anmodade därför Haarman & Reimer att fullgöra sin del av överenskommelsen. Företrädarna för ADM och Haarman & Reimer uppmanades att komma fram till en lösning på tvisten, och de diskuterade frågan vid ett senare bilateralt möte.

(104) Detta var bara ett i en rad möten som skulle fortsätta fram till april 1995. ADM bekräftar att "det inte var ovanligt att [en företrädare för ADM] och [en företrädare för Haarmann & Reimer] möttes för att diskutera läget i Nordamerika före ECAMA-mötena"(46). Även andra företrädare för Haarman & Reimer deltog i själva verket vid vissa av dessa möten, varav tretton har kunnat identifieras. Kompensationstvisten dominerade många av dessa diskussioner, åtminstone till dess att större delen av transaktionen avslutats under andra halvåret 1992.

(105) Tabellen nedan visar varje företags avvikelse jämfört med dess tilldelade kvot för varje år mellan 1991 och 1994. ADM var det företag som hade det största underskottet sett till volym under hela denna period, och Haarman & Reimer hade det största överskottet.

(106) Den verkliga försäljningen av citronsyra företagen emellan överensstämmer inte exakt med siffrorna i tabellen nedan, och detta av två skäl. För det första bedrevs handel med citronsyra mellan företagen av legitima skäl utan anknytning till kompensationssystemet (inom ramen för svappavtal eller på ad hoc-basis). För det andra tillämpades en viss flexibilitet i fråga om den faktiska kompensationen mellan företagen, vilket ledde till att det förekom intensiva tvister och förhandlingar om kompensationsvolymerna, och varje ton citronsyra som sålts utöver kvoterna blev därför inte föremål för kompensation.

Tabell 6

Världsmarknaden: Avvikelse från försäljningskvoter((Siffrorna i denna tabell bygger på uppgifterna i tabellerna i svaret enligt artikel 11 från Jungbunzlauer av den 29 april 1999, bilaga 3.1 [5637-5644]. Raden tilldelad försäljning motsvarar försäljningsvolymen enligt den kvot som tilldelats varje företag (se tabell 1).)) (ton)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

(107) De volymer som köptes inom ramen för systemet var emellertid betydande. ADM:s försäljning till Haarman & Reimer utgjorde den största delen av kompensationen och uppgick enligt ADM:s egna beräkningar till nästan 7200 ton mellan 1992 och 1995(47). Cerestar Bioproducts medger att man sålt 702 ton vattenfri citronsyra plus 126 ton trinatriumcitrat till Haarman & Reimer under 1994-95, samt 96 ton till Jungbunzlauer under 1994 (detta var återstoden av en leverans på 900 ton, som till största delen ratades av Jungbunzlauer eftersom produkten hävdades vara av undermålig kvalitet)(48).

(108) I sitt svar på meddelandet om invändningar säger Jungbunzlauer att kommissionen felaktigt förmedlat intrycket att det fanns ett detaljerat bestraffningssystem som syftade till att säkra efterlevnaden av kvoterna. Jungbunzlauer tillägger att det påstående från ADM:s sida som kommissionen citerar(49) inte är helt korrekt, eftersom inget kompensationssystem någonsin infördes, även om vissa deltagare i kartellmötena mycket väl kan ha haft för avsikt att göra det(50). Enligt Jungbunzlauer gällde den överenskommelse som nåddes den 6 mars 1991 endast försäljningsrapporteringen och inte kompensationssystemet. Det stämmer visserligen att möjligheten att införa ett kompensationssystem diskuterades vid mötet i Jerusalem i maj 1992, men man enades bara om att separata kompensationsöverenskommelser skulle träffas mellan de företag som avvikit mest från de överenskomna volymerna.

(109) Eftersom kommissionen kan bekräfta att mötet i Jerusalem i maj 1992, såsom redan rapporterats i meddelandet om invändningar, ledde till slutsatsen att individuella kompensationsöverenskommelser skulle sökas mellan de berörda företagen, kan den endast avvisa Jungbunzlauers påstående att ingen kompensationsöverenskommelse fanns under den period då överträdelsen pågick.

(110) Principen att deltagare som sålt för mycket måste kompensera dem som sålt för lite spelade inledningsvis, i mars 1991, en central roll i kartellöverenskommelsen. I vilken form - multilateralt eller bilateralt - kompensationssystemet än genomfördes, syftade det till en disciplinerad efterlevnad av kvoterna, och det fick också denna effekt eftersom alla deltagare visste att de skulle förlora alla fördelar de kunde skaffa sig genom bristande respekt för överenskommelsen om marknadsdelning. Detta bekräftas av Haarman & Reimers redogörelse, av vilken det framgår att detta företag redan i november 1991 visste att det måste köpa 7000 ton av ADM. Köp av citronsyra mellan kartelldeltagarna inom ramen för kvotsystemet förekom, såsom förklaras i skäl 107, under hela den period då överträdelsen pågick.

(111) Haarman & Reimer medger visserligen att man köpte 7200 ton av ADM mellan 1992 och 1994 men hävdar att det är att gå för långt att säga att de volymer som köptes inom ramen för kompensationssystemet var betydande, eftersom de motsvarade mindre än 2 % av dess genomsnittliga årliga försäljning i världen. Kommissionen delar inte denna uppfattning. Sammantaget var inköpen inte alls försumbara, och även om de skulle anses vara av begränsad betydelse måste de helt klart tas i beaktande, eftersom de i hög grad belyser kartellmedlemmarnas insatser för att upprätthålla de överenskomna kvoterna.

5. CERESTAR BIOPRODUCTS ANSLUTER SIG TILL KARTELLEN

(112) Cerestar Bioproducts tog sin första kontakt med kartellmedlemmarna vid ECAMA:s allmänna möte den 15 november 1991, till vilket företaget inbjudits såsom ny medlem. Cerestar Bioproducts verkställande direktör kontaktades vid det tillfället av Hoffman-La Roches globala marknadschef för vitaminer och finkemikalier, som han sedan sammanträffade med i Basel den 12 februari 1992, varvid grunderna för kartellen, som Cerestar Bioproducts så småningom anslöt sig till, förklarades för honom(51).

(113) De olika deltagarna har lämnat skiljaktiga uppgifter när det gäller det datum då Cerestar Bioproducts deltog i sitt första kartellmöte. Hoffman-La Roche har uppgivit att "Cerestars företrädare inte deltog i några möten före 1992"(52). ADM anser att Cerestar Bioproducts anslöt sig till kartellen först vid dess möte i Bryssel den 18 november 1992(53), medan Jungbunzlauer menar att det var den 1 juni 1993(54) men medger att man är osäker på datumet. Cerestar Bioproducts å sin sida, hävdar bestämt att man deltog i mötet i Jerusalem i maj 1992(55) och det är detta datum som måste anses som det mest tillförlitliga, främst därför att Cerestar Bioproducts var den minsta aktören i kartellen och dess deltagande i mötena inte systematiskt registrerades av de andra deltagarna.

(114) Vid mötet i november 1992, som ägde rum på eftermiddagen före det officiella ECAMA-mötet, enades kartellmedlemmarna om att formellt fastställa Cerestar Bioproducts kvot till 5 % av kartellmedlemmarnas sammanlagda globala försäljning(56), såsom de övriga medlemmarna tidigare kommit överens om. Samtidigt beslutades det att ingen kompensation mellan företagen var nödvändig för försäljningen under 1992, eftersom skillnaderna mellan den verkliga och den tilldelade försäljningen var så små att de kunde godtas av alla(57).

6. SAMORDNAT FÖRFARANDE MOT DE KINESISKA TILLVERKARNA

(115) Från och med slutet av 1980-talet hade de kinesiska citronsyretillverkarna börjat öka sin närvaro på världsmarknaden, framför allt i Europa. Den kinesiska produkten ansågs generellt inte uppfylla de flesta etablerade leverantörers kvalitetskriterier; den allra största delen av tillverkningen utgjordes nämligen av citronsyra monohydrat, eftersom de kinesiska tillverkarna i allmänhet inte hade tillgång till de resurser och den teknik som krävs för att tillverka vattenfri citronsyra. De var därför tvungna att konkurrera nästan uteslutande på grundval av pris och sålde systematiskt till lägre priser än de etablerade tillverkarna(58).

(116) De stora prishöjningarna i början av 1990-talet var en del av förklaringen till ett nytt inflöde av citronsyra från Kina. Importen mer än fördubblades mellan 1991 och 1992 och uppgick 1992 till 32500 ton, vilket motsvarar 14,2 % av volymen på gemenskapsmarknaden. Under 1994 ökade importen från Kina till 59448 ton, motsvarande 23,6 % av volymen på gemenskapsmarknaden det året(59). Detta påverkade i hög grad kartellens förmåga att upprätthålla de överenskomna priserna och blev ett allt allvarligare problem, även om man utarbetade och införde olika metoder för att motverka den prissänkande effekten av importen från Kina. Med medlemskapet i ECAMA som täckmantel undersökte de företag som ingick i kartellen möjligheten att få Europeiska kommissionen att inleda ett antidumpningsförfarande mot importen från Kina. De fortsatte att utöva denna typ av påtryckningar genom att sända företrädare för Jungbunzlauer och ADM till Kina på ECAMA:s vägnar, för att underrätta de lokala tillverkarna om att ett antidumpningsförfarande skulle komma att inledas om de inte upphörde med sitt prisunderskridande. Detta påverkade inte priserna märkbart. Under tiden hade kartellmedlemmarna inriktat sig på vissa av de kinesiska producenternas individuella kunder, med syftet att underminera dessa producenters position på marknaden. Nedan förklaras hur detta gick till.

(117) Ett resultat av detta var att svårigheter mellan vissa av kartellmedlemmarna började märkas under 1993. Under första kvartalet 1993 ansågs Jungbunzlauer "orsaka problem" i gruppen, eftersom företaget inte alltid följde överenskommelsen till punkt och pricka och uppfattades som "odisciplinerat" av de andra deltagarna(60). Vid nästa kartellmöte på Kildare Country Club i Irland den 1 juni 1993(61) var det huvudsakliga diskussionsämnet bristen på disciplin hos vissa medlemmar när det gällde att hålla sig till överenskommelsen om att alla kunder (utom de fem största) skulle betala listpriset. Det var framför allt ADM och Haarman & Reimer som uttryckligen beskyllde Jungbunzlauer för bristande disciplin. För att komma till rätta med detta problem beslutades det att "yngre" medlemmar av gruppen skulle mötas separat för att komma fram till vilka "undantag" som gjorts för att klargöra situationen. Dessa relativt tekniska möten skulle senare komma att kallas Sherpa-möten, i motsats till de huvudsakliga Masters-mötena.

(118) Vid kartellmötet i Brygge, Belgien, den 27 oktober 1993(62) fortsatte svårigheterna på grund av den bristande prissättningsdisciplinen. "Den grundläggande överenskommelsen gällde fortfarande, men det fanns ett allt större antal undantag, för vilka gruppen lade huvudansvaret på Jungbunzlauer"(63). Kartellmedlemmarnas krympande marknadsandel var ett annat bekymmer. Mellan 1991 och 1993 hade kartellmedlemmarnas globala marknadsandel, uttryckt som sammanlagd försäljning, sjunkit från omkring 70 % till mindre än 60 %, och den fortsatte neråt, till 52 %, under 1994(64). Denna ihållande nedgång innebar att den "kaka" som delades mellan företagen i kartellen ständigt blev allt mindre, vilket ledde till en ökad spänning dem emellan(65).

(119) Ett Sherpa-möte hölls i London den 14 januari 1994(66), med syftet att se över situationen på citronsyremarknaden och finna sätt att öka kartellmedlemmarnas försäljning. Vid mötet diskuterades den allt större tillgången på kinesisk citronsyra på den europeiska marknaden och behovet av krafttag från kartellmedlemmarnas sida för att de skulle kunna upprätthålla sin försäljningsnivå under dessa förhållanden. Deltagarna "insåg att ett priskrig var nödvändigt för att möta den kinesiska konkurrensen"(67) och att de måste "försöka vinna tillbaka vissa kunder [som förlorats till de kinesiska tillverkarna] till vilken kostnad som helst, med de andras välsignelse"(68). "Dessa kunder namngavs, och det beslutades vilka deltagare som skulle lämna de offerter som krävdes"(69). Denna katalog av åtaganden skulle komma att gå under beteckningen "Serbia-listan" och gjordes till föremål för regelbunden övervakning och diskussion vid påföljande Sherpa-möten, varav det första hölls i London den 23-25 mars 1994(70).

(120) Nästa Masters-möte hölls på Savoy Hotel i London den 18 maj 1994(71). Frågan om de kinesiska tillverkarna togs upp, och en första diskussion fördes om möjligheten att inge ett dumpningsklagomål till Europeiska kommissionen. Ytterligare beskyllningar riktades mot Jungbunzlauer för dess påstådda brott mot prisöverenskommelsen. Jungbunzlauers verkställande direktör tog över ordförandeskapet för kartellmötena vid denna tidpunkt, sedan han valts till ordförande i ECAMA och Hoffman-La Roches globala marknadschef för vitaminer och finkemikalier gått i pension, och följaktligen rapporterades alla månatliga prisuppgifter därefter till hans sekreterare.

(121) Ytterligare ett "rutinmässigt" Sherpa-möte hölls i Zürich den 7 juli 1994(72), följt av ett Masters-möte där den 31 augusti 1994(73), vid vilket Jungbunzlauer återigen anklagades för att underminera överenskommelserna om prissättning. Möjligheten att få till stånd ett antidumpningsförfarande mot de kinesiska tillverkarna diskuterades på nytt. Jungbunzlauer var nu, såsom ordförande i gruppen, ansvarigt för mötenas logistiska organisation.

(122) Vid mötet på Hotel Amigo i Bryssel den 2 november 1994(74) gjordes en översyn av "Serbia-listan", och den diskuterades ytterligare. Man enades om att företrädarna för Jungbunzlauer och ADM vid sina kommande resor till Kina skulle hota de lokala tillverkarna med ett dumpningsklagomål. Vidare delades vissa enskilda, stora kunder upp mellan företagen, och Masters-gruppen gav Sherpa-gruppen i uppdrag "att nå en viss grad av prisöverensstämmelse mellan de som lämnar offert i [...] -affären [1995] (...) Efter kartellmötet stannade Sherpa-gruppen kvar och kom fram till en ungefärlig prisöverensstämmelse för [...] -affären"(75).

(123) Ytterligare överenskommelser om prisangivelser till enskilda kunder diskuterades vid Sherpa-mötena på Mariott Hotel i Slough, Förenade kungariket, den 16 november 1994(76) och på Hotel Concorde Lafayette, Paris, den 18 november 1994(77). Vid det första av dessa möten var ett av huvudämnena (om inte det enda ämnet) en offert till [...]. Anteckningar som ADM:s företrädare gjorde vid mötet visar att varje företag tilldelades ett budpris för offerter i enskilda länder(78). Diskussioner om [...] och andra multinationella företag hölls vid bägge mötena. Det huvudsakliga diskussionsämnet vid mötet i Paris var hur man skulle gå vidare med genomförandet av "Serbia-listan".

(124) I början av 1995 påverkades kartellens sammanhållning och effektivitet tydligt av effekterna av importen från Kina, särskilt på gemenskapsmarknaden, och av uppfattningen att Jungbunzlauer inte höll sig till prisöverenskommelsen utan underskred de övriga kartellmedlemmarnas priser. Priserna i Europa sjönk under det senast överenskomna priset på 2,80 tyska mark/kg (vattenfri citronsyra).

7. KARTELLENS UPPLÖSNING

(125) De följande tre mötena, på Hotel Hilton O'Hare i Chicago den 6 januari 1995(79), på Hotel Hilton i Heathrow, London, den 2 februari 1995(80) och på Hotel Sheraton i Toronto, Kanada, den 21 februari 1995(81), ledde inte till några väsentliga förändringar av tidigare beteendemönster. Jungbunzlauer beskylldes av de övriga företagen för sin "nästan fullständiga brist på respekt för de överenskomna priserna, som Jungbunzlauer underskridit framför allt, men inte enbart, i Europa"(82). Övervakningen av genomförandet av "Serbia-listan" fortsatte, och trots att stämningen var "mycket mindre vänskaplig" och gruppen började lösas upp, fortsatte det regelbundna utbytet av månatliga försäljningssiffror, och alla parter höll fortfarande tät kontakt med varandra. Mot bakgrund av hur relationerna mellan företagen utvecklats, framför allt vad Jungbunzlauer beträffar, diskuterade tre företag (Hoffman-La Roche, ADM och Haarman & Reimer) "möjligheten att ingå andra överenskommelser på citronsyremarknaden, utan Jungbunzlauer"(83), men dessa diskussioner ledde inte till några konkreta åtgärder.

(126) Mötet på Hilton Airport Hotel i Zürich den 1 maj 1995(84) var det sista planerade kartellmötet. "Kartellen var på väg att upplösas", som ADM uppger, men inte helt och hållet. Anklagelser riktades fortfarande mot Jungbunzlauer, och de övriga deltagarna förde bilaterala och separata diskussioner om andra tänkbara arrangemang. Det var först vid det sista, oplanerade mötet på Schweiz Park Hotel i Vitznau, Schweiz, den 22 maj 1995(85) som det stod klart att "kartellen var i fullständig oordning och inte fungerade. [Jungbunzlauers verkställande direktör] underrättades om att överenskommelsen skulle upphävas om inte Jungbunzlauer gjorde något för att reparera den skada de orsakat"(86).

(127) Trots detta händelseförlopp fortsatte parterna att utbyta månatliga försäljningssiffror till och med maj 1995. Därefter fortsatte ADM, Hoffmann-La Roche och Haarmann & Reimer att diskutera en eventuell fortsättning av överenskommelsen i ändrad form. Det amerikanska företaget Cargill ansågs som en möjlig ny medlem av gruppen, men det verkar inte som om några konkreta åtgärder vidtogs i det avseendet.

(128) FBI:s räd hos ADM i Förenta staterna i juni 1995 innebar under alla omständigheter slutet på detta företags inblandning i kartellen, och enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till upphörde all återstående kontakt mellan parterna gällande de konkurrensbegränsande metoderna.

DEL II - RÄTTSLIG BEDÖMNING

A. BEHÖRIGHET

(129) Den beskrivna överenskommelsen gällde alla EES-länder där citronsyra konsumerades.

(130) EES-avtalet, som innehåller konkurrensregler i analogi med fördragets, trädde i kraft den 1 januari 1994. Detta beslut omfattar därför från detta datum tillämpningen av konkurrensreglerna i EES-avtalet (i synnerhet artikel 53.1) på den överenskommelse som beslutet gäller(87).

(131) I den mån överenskommelsen påverkade konkurrensen på den gemensamma marknaden och handeln mellan medlemsstaterna, är artikel 81 i fördraget tillämplig. I den mån kartellen hade en effekt på handeln mellan EG- och Efta-länderna eller mellan de Efta-länder som var medlemmar av EES, är artikel 53 i EES-avtalet tillämplig.

(132) Om ett avtal eller ett förfarande endast påverkar handeln mellan EG:s medlemsstater, är kommissionen behörig och tillämpar artikel 81 i fördraget. Om ett avtal däremot endast påverkar handeln mellan Efta-staterna är Eftas övervakningsmyndighet ensam behörig och tillämpar EES:s konkurrensregler i artikel 53 i EES-avtalet(88).

(133) I detta ärende är kommissionen den myndighet som är behörig att tillämpa såväl artikel 81.1 i fördraget som artikel 53.1 i EES-avtalet på grundval av artikel 56 i det avtalet, eftersom kartellen hade en avsevärd effekt på handeln mellan EG:s medlemsstater(89).

B. TILLÄMPNING AV ARTIKEL 81 I FÖRDRAGET OCH ARTIKEL 53 I EES-AVTALET

1. ARTIKEL 81.1 I FÖRDRAGET OCH ARTIKEL 53.1 I EES-AVTALET

(134) Enligt artikel 81.1 i fördraget är följande oförenligt med den gemensamma marknaden och därmed förbjudet: alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, särskilt sådana som innebär att inköps- eller försäljningspriser direkt eller indirekt fastställs, produktion och marknader begränsas eller kontrolleras eller marknader eller inköpskällor delas upp.

(135) Artikel 53.1 i EES-avtalet (som utformats med utgångspunkt i artikel 81.1 i fördraget) innehåller ett liknande förbud, men där är hänvisningen i artikel 81.1 till "handeln mellan medlemsstaterna" ersatt med en hänvisning till handeln "mellan avtalsslutande parter" och hänvisningen till konkurrensen "inom den gemensamma marknaden" är ersatt med en hänvisning till konkurrensen "inom det territorium som omfattas av detta (EES-)avtal".

2. AVTAL OCH SAMORDNADE FÖRFARANDEN

(136) Enligt artikel 81.1 i fördraget och artikel 53 i EES-avtalet är avtal, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden förbjudna.

(137) Man kan säga att ett avtal föreligger då parterna håller sig till en gemensam plan som begränsar eller riskerar att begränsa deras individuella affärsbeteende genom att deras ömsesidiga handlingslinjer regleras eller genom att de avstår från att agera på marknaden. Avtalet behöver inte vara skriftligt - inga formaliteter är nödvändiga - och inga avtalsenliga påföljder eller tillämpningsföreskrifter krävs. Att ett avtal verkligen existerar kan vara uttalat eller underförstått genom parternas agerande.

(138) I beslutet i de förenade målen T-305/94 etc., Limburgse Vinyl Maatschappij NV m.fl. mot kommissionen (PVC II)(90), anger förstainstansrätten att "det framgår av fast rättspraxis att det är fråga om avtal i den mening som avses [i artikel 81.1] i fördraget så snart som de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt".

(139) När det i artikel 81 i EG-fördraget(91) görs åtskillnad mellan begreppen "samordnat förfarande", "avtal mellan företag" och "beslut av företagssammanslutningar" sker detta i syfte att låta förbudet i denna artikel omfatta en form av samordning mellan företag som utan att det har lett fram till att det ingåtts ett egentligt avtal medvetet ersätter den fria konkurrensens risker med ett praktiskt inbördes samarbete(92).

(140) Kriterierna "samordning" och "samarbete", vilka fastställts i domstolens rättspraxis och som inte alls förutsätter en faktisk plan, måste förstås utifrån grundtanken i fördragets konkurrensbestämmelser, nämligen att varje ekonomisk aktör självständigt skall bestämma vilken affärspolitik man vill driva på den gemensamma marknaden. Även om kravet på självständighet inte utesluter företagens rätt att anpassa sig på ett rationellt sätt till sina konkurrenters faktiska eller förväntade beteende, är det helt och hållet uteslutet med direkta eller indirekta kontakter mellan aktörerna, när dessa kontakter syftar till eller resulterar i antingen att en faktisk eller potentiell konkurrents beteende på marknaden påverkas eller att de för en sådan konkurrent avslöjar det beteende man har beslutat eller överväger att tillämpa på marknaden(93).

(141) Ett visst beteende kan alltså betecknas som ett "samordnat förfarande" enligt artikel 81.1 i fördraget, trots att parterna inte uttryckligen har anslutit sig till en gemensam plan där deras agerande på marknaden fastställs, om de ändå medvetet antar eller ansluter sig till hemliga uttänkta planer som bidrar till samordningen av deras affärsbeteenden(94).

(142) Även om begreppet "samordnat förfarande" enligt artikel 81.1 i fördraget inte kräver enbart samordning utan även ett beteende på marknaden som är resultatet av samordningen och som har en lös koppling till detta, kan det antas att - om inte motsatsen kan bevisas - företag som deltar i en sådan samordning och som förblir verksamma på marknaden kommer att ta hänsyn till de uppgifter de utbytt med konkurrenterna då de fastställer sitt eget beteende på marknaden, i synnerhet då samordningen görs regelbundet och under lång tid(95).

(143) Det är inte nödvändigt, i synnerhet inte när det gäller långvariga och komplexa överträdelser, att kommissionen betecknar ärendet som enbart den ena eller den andra formen av olagligt beteende. Begreppen avtal och samordnat förfarande är flytande och kan överlappa varandra. Det kanske inte ens är möjligt att skilja på dem, eftersom en överträdelse samtidigt kan innehålla drag av båda förbjudna beteendena, som dock om man betraktade dem var och en för sig korrekt skulle kunna beskrivas som den ena snarare än den andra. Rent analytiskt skulle det emellertid vara onaturligt att ytterligare dela upp vad som uppenbart är ett varaktigt gemensamt företag med ett och samma övergripande mål i flera skilda former av överträdelser. En kartell kan därför samtidigt vara ett avtal och ett samordnat förfarande. I artikel 81 fastställs ingen särskild kategori för en komplex överträdelse av det slaget(96).

(144) I PVC II-ärendet angav förstainstansrätten att "[n]är det gäller en komplex överträdelse, i vilken flera producenter varit inblandade under lång tid och som syftat till att åstadkomma en gemensam reglering av marknaden, kan det inte krävas att kommissionen, i förhållande till varje företag och vid varje tidpunkt, skall kunna kvalificera överträdelsen som antingen avtal eller samordnat förfarande, i synnerhet som artikel [81] i fördraget under alla omständigheter omfattar båda dessa slag av överträdelse"(97).

(145) Ett "avtal" i den mening som avses i artikel 81.1 i fördraget kräver inte samma säkerhet som skulle vara nödvändig för tillämpningen av ett affärsavtal i civilrätten. När det dessutom gäller en komplex och långvarig kartell, kan termen "avtal" med rätta användas inte bara för att beskriva den övergripande planen eller de villkor som man uttryckligen kommit överens om, utan även för att beskriva genomförandet av det som man beslutat på grundval av samma mekanismer och för samma gemensamma ändamål.

(146) Även om en kartell är ett gemensamt företag, kan varje medlem i avtalet ha sin särskilda uppgift. En eller flera medlemmar kan ha en dominerande ställning som ledare. Interna konflikter och rivaliteter eller till och med fusk kan förekomma, men det hindrar inte överenskommelsen från att vara ett avtal/samordnat förfarande enligt artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet, om det finns ett enda gemensamt och beständigt mål. En komplex kartell kan helt riktigt ses som en enda fortlöpande överträdelse under den period den existerar. Avtalet kan mycket väl ändras då och då, eller dess mekanismer anpassas eller stärkas för att ta hänsyn till händelseutvecklingen.

(147) När det rör sig om en långvarig, komplex kartell, där de olika, på varandra följande samordnade förfarandena och de ingångna avtalen ingår i en rad handlingar från företagens sida för att uppnå det gemensamma målet att hindra eller snedvrida konkurrensen, får kommissionen betrakta dem som en enda fortlöpande överträdelse. Såsom förstainstansrätten konstaterar i mål T-7/89 Hercules mot kommissionen(98) vore det onaturligt att dela upp ett sådant fortlöpande beteende, som karakteriseras av ett enda syfte, genom att behandla det som ett antal separata överträdelser: "[företagen] deltog faktiskt - i åratal - i ett komplex av integrerade system som utgör en enda överträdelse, vilken successivt konkretiserade sig genom såväl rättsstridiga avtal som rättsstridiga samordnade förfaranden".

(148) Det faktum att varje kartellmedlem kan ta på sig den uppgift som är lämplig för dess egna specifika förhållanden friar inte företaget från dess ansvar för överträdelsen i sin helhet, inklusive de handlingar som begåtts av de andra medlemmarna men som har samma olagliga syfte och samma konkurrenshämmande effekt. Ett företag som deltar i ett olagligt agerande genom handlingar som bidrar till förverkligandet av ett delat mål är tillika ansvarigt, för hela perioden då det höll sig till det gemensamma systemet, för de andra deltagarnas handlingar i samband med samma överträdelse. Så är nämligen fallet när det konstateras att det berörda företaget kände till övriga deltagares överträdelser eller rimligen kunde förutse dem och var berett att ta risken(99).

3. EN ENDA, FORTLÖPANDE ÖVERTRÄDELSE

(149) Vid sitt första möte den 6 mars 1991 i Basel, Schweiz, kom de stora producenterna - Haarmann & Reimer, ADM, Jungbunzlauer och Hoffmann-La Roche - överens om grundprinciperna för hur de skulle bilda en kartell som skulle omfatta världsmarknaden för citronsyra(100).

(150) Denna plan, som alla anslöt sig till, precis som Cerestar Bioproducts gjorde i ett senare skede, genomfördes under en fyraårsperiod, då samma mekanismer användes och samma gemensamma syfte att undanröja konkurrensen eftersträvades.

(151) Utformningen av planen vid regelbundna möten ledde inte till separata "avtal" utan bestod i genomförandet av samma övergripande och olagliga system.

(152) Med tanke på den gemensamma utformningen och det gemensamma mål som producenterna oavbrutet strävade efter, nämligen att undanröja konkurrensen inom citronsyreindustrin, anser kommissionen att detta beteende utgör en enda, fortlöpande överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet.

(153) Trots att producenternas arrangemang helt korrekt kan anses uppvisa alla kännetecken på ett fullständigt "avtal", kan vissa sakförhålladen i det olagliga beteendet mycket väl beskrivas som ett samordnat förfarande, då detta är lämpligt.

(154) I sitt svar på meddelandet om invändningar hävdar Jungbunzlauer att kommissionen har fel när den säger att ett avtal ingicks den 6 mars 1991 och att en gemensamt överenskommen plan att begränsa konkurrensen genomfördes under en lång period, med tillämpning av samma mekanismer.

(155) Enligt Jungbunzlauer misslyckades parterna inte bara med att nå en överenskommelse i mars 1991, utan Jungbunzlauer deltog från och med 1993 enbart till viss del i tillämpningen av principerna och deltog inte alls från andra halvåret 1994.

(156) Mot bakgrund av skälen 136-148 måste argumentet att det inte fanns någon överenskommelse under den period som detta beslut omfattar avfärdas. Frågan om avtalen eller de samordnade förfarandena faktiskt tillämpades diskuteras i skälen 212-218.

4. BEGRÄNSNING AV KONKURRENSEN

(157) I artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet betecknas uttryckligen som konkurrensbegränsande avtal som innebär att

- inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs,

- produktion begränsas eller kontrolleras,

- marknader eller inköpskällor delas upp.

(158) I det komplex av överenskommelser och arrangemang som avses i detta ärende, kan följande relevanta inslag identifieras i syfte att fastställa en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet:

- Tilldelning av marknader och marknadsandelar.

- Frysning/begränsning/nedläggning av produktionskapacitet.

- Överenskommelse om samordnade prishöjningar.

- Utnämning av den producent som skulle "leda" prishöjningarna på varje nationell marknad.

- Cirkulering av listor med aktuella och framtida målpriser i avsikt att samordna prishöjningarna.

- Utformning och tillämpning av ett rapporterings- och övervakningssystem för att se till att deltagarnas begränsande överenskommelser genomfördes.

- Uppdelning eller tilldelning av kunder.

- Deltagande i regelbundna möten och andra kontakter för att komma överens om dessa begränsningar och för att tillämpa eller ändra dem efter behov.

(159) Denna typ av överenskommelser har som mål att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet. Då priset är det viktigaste konkurrensmedlet, syftade de olika hemliga överenskommelser och mekanismer som producenterna antog ytterst till att höja priserna för egen vinning och till en högre nivå än vad som skulle råda vid fri konkurrens.

(160) För att dra slutsatsen att artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet är tillämpliga, krävs inte att de faktiska effekterna på konkurrensen av ett avtal beaktas när det väl har fastställts att avtalet syftade till att begränsa konkurrensen.

(161) Kartellen hade emellertid även en begränsande effekt på konkurrensen. De prishöjningar som var kartellens huvudmål beslutades, aviserades för kunderna och genomfördes på bred front i hela EES-området, i synnerhet under kartellens första år. Det gick i stort att upprätthålla varje företags marknadsandel, som beslutades för att prisöverenskommelserna skulle fungera: skillnaden mellan den sammanlagda faktiska försäljningen och den tilldelade översteg 3 % endast för vissa företag under kartellens första år och låg under detta värde under den senare perioden (se tabell 6). Överenskommelsernas begränsande effekt beskrivs detaljerat i skälet 205-218.

(162) I sitt svar på meddelandet om invändningar förklarar Jungbunzlauer att kommissionen felaktigt har givit intrycket att de kinesiska producenterna utsattes för otillbörlig påverkan. Jungbunzlauer hävdar vidare att den billiga importen från Kina i stor utsträckning snedvred konkurrensen och att det inte är klandervärt att hota med att vidta rättsliga åtgärder. Jungbunzlauer menar att det dumpningsklagomål som ECAMA övervägde inte på något sätt kan anses vara missbruk. Detta styrks dessutom av det faktum att Turkiet tillämpade antidumpningstullar på import av kinesisk citronsyra mellan maj 1995 och maj 2000.

(163) Kommissionen menar inte att det i sig skulle vara en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget att inge eller ha planer på att inge ett dumpningsklagomål eller att meddela en tredje part om avsikten att inge ett sådant klagomål.

(164) Det är dock i detta fall helt klarlagt att den prisökning på citronsyra som kartellmedlemmarna med framgång genomdrev genom sina konkurrensbegränsande avtal fick till effekt att den kinesiska exporten av citronsyra till Europa ökade kraftigt.

(165) I detta sammanhang kan kartellmedlemmarnas olika gemensamma försök att övertyga de kinesiska producenterna om att de borde begränsa sin prisunderskridande export till Europa lämpligen tolkas som en strategi för att skydda kartellen från ett oväntat konkurrenshot, oavsett frågan om huruvida de kinesiska producenternas priser var lagliga enligt EG:s antidumpningsbestämmelser.

(166) Det är helt lagligt för en bransch att diskutera om ett dumpningsklagomål skall lämnas till kommissionen, men det är helt uppenbart inte lagligt för huvudaktörerna i ett givet marknadssegment att vidta samordnade åtgärder i fråga om de priser de tar ut av sina respektive kunder med avsikt att tränga ut en tredje part från marknaden. De sakförhållanden som beskrivs skälen 115-124 illustrerar mycket tydligt det olagliga i de metoder som kartellmedlemmarna tillämpade för att straffa de kinesiska producenterna. De motbud som riktades till vissa företag fanns i en katalog som gick under namnet "Serbia-listan" och tilldelades varje kartellmedlem enskilt, och de ingick uppenbart i en övergripande strategi för att undanröja konkurrensen på citronsyremarknaden i EES.

(167) Därför anser kommissionen på goda grunder att kartellmedlemmarnas agerande gentemot de kinesiska producenterna utgjorde ett samordnat förfarande som omfattas av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet.

5. EFFEKTER PÅ HANDELN MELLAN EG:S MEDLEMSSTATER OCH MELLAN PARTERNA I EES-AVTALET

(168) Det varaktiga avtalet mellan producenterna hade en avsevärd effekt på handeln mellan EG:s medlemsstater och mellan parterna i EES-avtalet.

(169) Artikel 81.1 i fördraget gäller avtal som kan skada förverkligandet av en inre marknad mellan gemenskapens medlemsstater, antingen genom att splittra upp nationella marknader eller genom att påverka konkurrensens struktur inom den gemensamma marknaden. På samma sätt är artikel 53.1 i EES-avtalet riktad mot avtal som undergräver förverkligandet av ett homogent europeiskt samarbetsområde.

(170) Såsom visas i avsnittet "Handeln mellan gemenskapens medlemsstater" (skälen 52-53) karakteriseras citronsyremarknaden av en omfattande handel mellan EG:s medlemsstater. Handeln mellan EU och de Efta-länder som var anslutna till EES var också tämligen stor. Alla Efta-länder som är anslutna till EES importerar 100 % av sitt behov. Före Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till gemenskapen exporterade Österrike stora kvantiteter och de två andra länderna importerade hela sitt behov av citronsyra.

(171) Tillämpningen av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet på en kartell är dock inte begränsad till den del av medlemmens försäljning som i praktiken innebär överföring av varor från ett land till ett annat. För att dessa artiklar skall gälla är det inte heller ett krav att det kan visas att varje deltagares enskilda agerande, i motsats till hela kartellen, påverkade handeln mellan medlemsstaterna(101).

(172) I detta fall omfattade kartellens överenskommelser i stort sett all handel i EG och EES inom denna betydelsefulla industri. Att det förekom beslut om priser och tilldelning av kvoter måste ha resulterat eller riskerade att resultera i en automatisk omläggning av handelsflöden från den riktning de annars skulle ha haft(102).

6. KONKURRENSREGLER SOM GÄLLDE ÖSTERRIKE, FINLAND, ISLAND, LIECHTENSTEIN, NORGE OCH SVERIGE

(173) EES-avtalet trädde i kraft den 1 januari 1994. För den tidsperiod då kartellen verkade före denna tidpunkt är artikel 81 i fördraget den enda bestämmelse som är tillämplig på detta förfarande. Om kartellen under den perioden begränsade konkurrensen i Österrike, Finland, Island, Liechtenstein, Norge och Sverige (då Efta-stater) omfattas dessa länder inte av den bestämmelsen.

(174) Under perioden 1 januari-31 december 1994 gällde bestämmelserna i EES-avtalet för de sex Efta-staterna. Kartellen utgjorde alltså en överträdelse av såväl artikel 53.1 i EES-avtalet som artikel 81.1 i fördraget, och kommissionen är behörig att tillämpa båda bestämmelserna. Begränsningen av konkurrensen i de sex Efta-staterna under den ettårsperioden omfattas av artikel 53.1 i EES-avtalet.

(175) Efter Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till EG den 1 januari 1995 är artikel 81.1 i fördraget tillämplig på kartellen, om konkurrensen på dessa länders marknader påverkades. Kartellens verksamhet i Norge, Island och Liechtenstein stred fortfarande mot artikel 53.1 i EES-avtalet.

(176) I praktiken innebär detta att om kartellen var verksam i Österrike, Finland, Norge, Sverige, Island och Liechtenstein, bröt den mot konkurrensreglerna i EES-avtalet och/eller EG-fördraget från och med den 1 januari 1994.

C. PARTER SOM OMFATTAS AV BESLUTET

1. TILLÄMPLIGA PRINCIPER

(177) För att avgöra vem detta beslut riktar sig till är det nödvändigt att bestämma vilka rättsliga enheter som är ansvariga för överträdelsen.

(178) I avsikt att avgöra om det är moderbolaget som bör ställas till ansvar för ett dotterbolags olagliga beteende, är det nödvändigt att klargöra att dotterbolaget "inte självständigt bestämmer sitt uppträdande på marknaden, utan i huvudsak tillämpar instruktioner som det får av moderföretaget"(103).

(179) När det är styrkt att det föreligger en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och/eller artikel 53.1 i EES-avtalet under en viss tidsperiod, är det nödvändigt att identifiera den fysiska eller juridiska person som var ansvarig för driften av företaget vid tidpunkten för överträdelsen.

(180) Då ett företag begår en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och/eller artikel 53.1 i EES-avtalet och senare gör sig av med de tillgångar med hjälp av vilka överträdelsen begicks och lämnar den berörda marknaden, kommer det relevanta företaget att fortsätta att hållas ansvarigt för överträdelsen under den aktuella perioden, om det fortfarande existerar(104).

2. PARTER SOM OMFATTAS AV BESLUTET

(181) ADM deltog direkt och självständigt i kartellen. Följaktligen är hela koncernen ansvarig för överträdelsen och omfattas därför av detta beslut.

(182) Hoffmann-La Roche var, tillsammans med dotterbolaget Citrique Belge, också direkt inblandat i kartellen. Därför är Hoffmann-La Roche direkt ansvarigt för överträdelsen och omfattas av detta beslut.

(183) I april 1996 överfördes ansvaret för affärsverksamheten i Haarmann & Reimer FID till Bayer Plc, och företaget såldes i juni 1998 vidare till Tate & Lyle. Försäljningen av Haarmann & Reimer FID till Tate & Lyle gjordes efter det att den överträdelse som detta beslut gäller hade upphört. Eftersom Haarmann & Reimer fortfarande är verksamt, bär företaget ansvaret för överträdelsen. Det är därför Haarmann & Reimer som detta beslut riktar sig till.

(184) Cerestar Bioproducts är ett helägt dotterbolag till Cerestar Holding BV. Vid tiden för överträdelsen kontrollerades det sistnämnda företaget av Eridania Béghin-Say SA, ett företag som i sista hand kontrollerades av Montedisonkoncernen. Cerestar Bioproducts var direkt inblandat i kartellen och omfattas därför av detta beslut.

(185) Jungbunzlauer Ges.m.b.H är nu ett helägt dotterbolag till Jungbunzlauer Holding AG, men den verksamhet som det sistnämnda bolaget kontrollerar drivs i själva verket av Jungbunzlauer AG, där även gruppens huvudkontor finns. Detta bekräftas i svaret på meddelandet om invändningar, där Jungbunzlauer säger att ansvaret för förvaltningen av gruppen sedan 1993 vilar på Jungbunzlauer AG. Dessförinnan styrdes hela gruppen av Jungbunzlauer Ges.m.b.H(105).

(186) I sitt svar på meddelandet om invändningar svarade Jungbunzlauer AG och Jungbunzlauer Ges.m.b.H gemensamt att Jungbunzlauer Ges.m.b.H bör vara den som ett beslut riktar sig till i fråga om sakförhållandena. Som stöd för detta anför man att de personer som deltog i det som beskrivs i meddelandet om invändningar till största del var företrädare för Jungbunzlauer Ges.m.b.H, att kommissionen ursprungligen skickade sin begäran om upplysningar till det företaget samt att alla framställningar från Jungbunzlauerkoncernen i detta ärende gjorts för Jungbunzlauer Ges.m.b.H:s räkning.

(187) Kommissionen måste avfärda dessa argument. För det första var Jungbunzlauer Ges.m.b.H fram till andra halvåret 1993 inte endast ett dotterbolag med ansvar för produktionen och distributionen av citronsyra, utan även den rättsliga enhet som ansvarade för förvaltningen av hela Jungbunzlauergruppen. Under 1993 övergick detta ansvar till Jungbunzlauer AG, som kan ses som efterträdaren till Jungbunzlauer Ges.m.b.H när det gäller förvaltningen av Jungbunzlauergruppen. Därefter övergick Jungbunzlauer Ges.m.b.H till ett helägt dotterbolag inom gruppen, som inte självständigt bestämde över sitt beteende på marknaden, utan som i allt väsentligt följde instruktionerna från Jungbunzlauer AG, det företag som hade ansvaret för förvaltningen av gruppen.

(188) Under en del av den tidsperiod som detta beslut avser deltog Jungbunzlauer AG direkt i kartellmötena, framför allt genom den verkställande direktörens medverkan. Därför måste slutsatsen bli att den rättsliga enhet som var ansvarig för förvaltningen av hela Jungbunzlauergruppen var aktivt och direkt verksam i kartellen under hela den period som detta beslut avser. Eftersom denna rättsliga enhet för närvarande är Jungbunzlauer AG, är detta beslut riktat till det företaget.

D. ÖVERTRÄDELSENS VARAKTIGHET

(189) Även om det förekom bilaterala kontakter mellan vissa citronsyreproducenter redan före det inledande multilaterala mötet, och även om ADM har hävdat att det förekommit avtal(106) före de avtal som omfattas av detta förfarande, kommer kommissionen i detta ärende att begränsa sin bedömning enligt artikel 81 i fördraget och artikel 53 i EES-avtalet, samt tillämpningen av eventuella böter, till perioden från den 6 mars 1991 och framåt.

(190) Denna dag hölls det första multilaterala kartellmötet i Basel, Schweiz, då grundprinciperna för kartellbildningen godkändes. (Det bör naturligtvis noteras att i den mån som kartellen omfattade Österrike, Finland, Norge, Sverige, Island och Liechtenstein, utgör detta inte en överträdelse av konkurrensreglerna förrän den 1 januari 1994, då EES-avtalet trädde i kraft.)

(191) Det är klarlagt att Haarmann & Reimer, ADM, Jungbunzlauer och Hoffmann-La Roche deltog i överträdelsen från den tidpunkten, eftersom deras respektive styrelseordföranden/verkställande direktörer var närvarande vid det mötet.

(192) Cerestar Bioproducts blev inte aktivt på citronsyremarknaden förrän 1992 och deltog enligt egen utsago i mötena från och med den 19 maj 1992.

(193) Kartellen var verksam fram till maj 1995. Två möten hölls denna månad: det första var ett vanligt, planerat möte den 1 maj, och det andra var ett oplanerat möte den 22 maj. Det var på det senare mötet som Jungbunzlauer fick ett ultimatum att visa sin fortsatta beredvillighet att hålla sig till överenskommelsen, mot bakgrund av dess tidigare agerande. Eftersom detta inte skedde ansågs Jungbunzlauer ha lämnat gruppen, och ADM, Hoffmann-La Roche och Haarmann & Reimer diskuterade möjligheten att fortsätta med överenskommelsen i ändrad form (se skälen 125-127). Enligt vad kommissionen känner till, satte FBI:s tillslag i ADM:s lokaler i USA i juni 1995 stopp för alla ytterligare kontakter mellan de parter som var inblandade i dessa konkurrensbegränsande metoder.

E. PÅFÖLJDER

1. ARTIKEL 3 I FÖRORDNING NR 17

(194) Om kommissionen konstaterar att det föreligger en överträdelse av artikel 81.1 i fördraget eller artikel 53.1 i EES-avtalet, får kommissionen ålägga de berörda företagen att upphöra med överträdelsen i enlighet med artikel 3 i förordning nr 17(107).

(195) I detta ärende ansträngde sig kartellmedlemmarna hårt för att dölja sitt olagliga agerande. Under sådana omständigheter vidhöll kommissionen i sitt meddelande om invändningar att det inte var möjligt att med absolut visshet fastslå att överträdelsen upphört.

(196) I sitt svar på meddelandet om invändningar hävdade Cerestar Bioproducts att man hade dragit sig ur i maj 1995. Haarmann & Reimer framhöll för sin del att man sålt sin verksamhet 1998 och att det "vad beträffar Haarmann & Reimer/Bayer plc vore meningslöst att införa ett sådant krav i domslutet"(108).

(197) Trots dessa synpunkter och för att vara helt säker, är det nödvändigt att ålägga de berörda företag som fortfarande är verksamma på citronsyremarknaden att upphöra med överträdelsen, om de inte redan gjort detta, och i framtiden avhålla sig från alla avtal, samordnade förfaranden eller beslut av företagssammanslutningar, som har samma eller liknande syfte eller resultat.

2. ARTIKEL 15.2 I FÖRORDNING nr 17

a) Allmänna överväganden

(198) Enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 får kommissionen ålägga företag böter på lägst ettusen euro och högst en miljon euro, eller ett högre belopp som dock inte får överstiga tio procent av föregående räkenskapsårs omsättning för varje företag som deltagit i överträdelsen, genom att uppsåtligen eller av oaktsamhet överträda fördragets artikel 81.1 och/eller artikel 53.1 i EES-avtalet.

(199) Då kommissionen fastställer bötesbeloppet skall den ta hänsyn till alla relevanta omständigheter och i synnerhet till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått, vilket är de två kriterier som uttryckligen nämns i artikel 15.2 i förordning nr 17.

(200) Varje deltagande företags roll i överträdelsen bedöms på individuell basis. Framför allt kommer kommissionen att i böterna väga in alla försvårande eller förmildrande omständigheter och vid behov tillämpa meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden(109).

(201) När kommissionen bedömer hur allvarlig överträdelsen är kommer den att ta hänsyn till dess art, dess konkreta påverkan på marknaden om den kan mätas och omfattningen av den relevanta geografiska marknaden. Varje deltagande företags roll i överträdelsen kommer att bedömas på individuell basis.

b) Bötesbelopp

(202) Kartellen utgjorde en uppsåtlig överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet. Med full vetskap om att deras agerande begränsade konkurrensen och dessutom var olagligt, gick de ledande producenterna samman och införde ett hemligt och institutionaliserat system utformat för att begränsa konkurrensen inom en betydelsefull industri.

1. Grundbeloppet

(203) Grundbeloppet bestäms utifrån hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågick.

Överträdelsens allvar

(204) Då kommissionen bedömer hur allvarlig överträdelsen är tar man hänsyn till dess art, dess konkreta påverkan på marknaden om den är mätbar samt omfattningen av den relevanta geografiska marknaden.

Överträdelsens art

(205) Det framgår av de beskrivna sakförhållandena att överträdelsen omfattade åtgärder för att dela upp marknader och fastställa priser, vilka är de allvarligaste formerna av överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet.

(206) Alla större aktörer i EES var inblandade i kartellen och man utformade, styrde och uppmuntrade den på hög nivå i de deltagande företagen(110). Enbart genom sin art leder genomförandet av en kartell av det beskrivna slaget till en avsevärd snedvridning av konkurrensen, vilket enbart gynnar de företag som deltar i kartellen och i hög grad skadar kunderna och därmed i slutändan allmänheten.

(207) Kommissionen anser därför att överträdelsen genom sin art är en mycket allvarlig överträdelse av artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet.

(208) ADM hävdar att överträdelsen med avseende på sin art bör anses vara "allvarlig" i stället för "mycket allvarlig". Enligt ADM äventyrade inte överträdelsen marknadens sätt att fungera, eftersom de nationella marknaderna inte delades upp. Enligt ADM visar kommissionens bevismaterial att kvoterna gällde världsmarknaden och att de europeiska målpriserna främst fastställdes i tyska mark och därefter räknades om till nationella valutor.

(209) Kommissionen avvisar detta resonemang. Det är uppenbart att priskarteller och marknadsdelningskarteller genom sin natur äventyrar den inre marknaden. Bara för att kvoterna och priserna inte gällde enskilda medlemsstater vore det felaktigt att dra slutsatsen att överträdelsen därför skulle vara allvarlig och inte mycket allvarlig. Vad som räknas är att de normala konkurrensförhållanden som skulle ha styrt den inre marknaden för citronsyra ersattes med ett hemligt överenskommet system som gällde volymer och priser, de viktigaste konkurrensfaktorerna.

Överträdelsens konkreta påverkan på citronsyremarknaden i EES

(210) De företag som begick överträdelsen hade under den aktuella perioden i genomsnitt en marknadsandel på över 60 % av världsmarknaden och cirka 70 % av den europeiska marknaden för citronsyra. Dessutom var avsikten med överenskommelserna specifikt att begränsa försäljningsvolymerna, driva upp priserna till högre nivåer än vad som annars varit fallet samt att begränsa försäljningen till vissa kunder. Eftersom dessa åtgärder verkligen genomfördes, hade de en konkret påverkan på marknaden.

(211) Det är inte nödvändigt att i detalj kvantifiera i hur hög grad priserna avvek från de priser som skulle ha gällt om kartellen inte existerat. Det är i själva verket inte alltid möjligt att mäta detta på ett tillförlitligt sätt, eftersom ett antal externa faktor samtidigt kan ha påverkat produktens prisutveckling, och det är därför mycket svårt att dra några slutsatser om den relativa betydelsen av alla de faktorer som kan ha inverkat.

(212) De beskrivna överenskommelserna inom kartellen genomfördes med omsorg. Såsom redan nämnts sade sig en av deltagarna vara "förvånade över den grad av formalitet och organisation som präglat övriga deltagares agerande i strävan efter att nå denna överenskommelse"(111).

(213) Från mars 1991 till mitten av 1993 aviserades de priser som kartellen kommit överens om för kunderna och de tillämpades på bred front, i synnerhet under kartellens första år. Prishöjningen till 2,25 tyska mark/kg (vattenfri citronsyra) i april 1991, som beslutades vid kartellens möte i mars 1991, infördes med lätthet. Den följdes av ett beslut, fattat per telefon i juli, att öka priset till 2,70 tyska mark/kg (vattenfri citronsyra) i augusti. Även denna prishöjning genomfördes framgångsrikt. En sista höjning till 2,80 tyska mark/kg (vattenfri citronsyra) beslutades på mötet i maj 1992 och genomfördes i juni 1992(112). Efter denna tidpunkt genomfördes inga fler prishöjningar, och kartellen inriktade sig på att upprätthålla dessa priser.

(214) De försäljningskvoter som fastställdes på mötet i mars 1991 bidrog till att hålla priserna uppe under en längre tid och var alltså ett mycket viktigt inslag i kartellen. Parterna utformade och använde sig av ett detaljerat rapporterings- och övervakningssystem för att se till att kvoterna tillämpades. Man kontrollerade hela tiden att de enskilda företagen respekterade sin kvot. Detta beskrivs i detalj i skälen 81 och 85 samt 97-101.

(215) Såsom diskuteras i skälen 88 och 1