KOMMISSIONENS BESLUT (EU) 2019/1144

av den 17 december 2018

om det statliga stöd SA.36086 (2016/C) (f.d. 2016/NN) som Rumänien har genomfört till förmån för Oltchim SA

[delgivet med nr C(2018) 8592]

(Endast den rumänska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1), och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) Den 17 juli 2009 anmälde Rumänien till kommissionen den planerade konverteringen till eget kapital av en av Oltchim SA:s (nedan kallat Oltchim) skulder till offentliga fordringsägare. Den 7 mars 2012 antog kommissionen beslut 2013/246/EU (2) i ärende SA.29041 – Stödåtgärder till förmån för Oltchim SA Râmnicu Vâlcea (nedan kallat kommissionens beslut 2012), i vilket kommissionen konstaterade att konverteringen av skulden på 1 049 miljoner rumänska lei (231 miljoner euro) inte innefattade något statligt stöd. Slutsatsen baserades på ett bestämt åtagande från den rumänska regeringens sida att helt privatisera Oltchim, inklusive de offentliga myndigheternas hela ägarandel, efter skuldkonverteringen.

(2) Efter det misslyckade försöket att privatisera Oltchim inledde de rumänska myndigheterna kontakter med kommissionen i oktober 2012 som en förberedelse för en formell anmälan om undsättningsstöd till förmån för Oltchim (registrerat som ärende SA.35558).

(3) I november 2012 rapporterades i nyhetsmedier att de rumänska myndigheterna hade slutit en överenskommelse med de banker som tillhandahållit lån till Oltchim om finansiering för att återuppta Oltchims verksamhet. Mot bakgrund av detta beslutade kommissionen att på eget initiativ inleda ett ärende som registrerades som SA.36086, och begärde genom en skrivelse av den 18 januari 2013 upplysningar från Rumänien. Rumänien besvarade denna begäran den 7 februari 2013. Kommissionen lämnade en begäran om ytterligare upplysningar den 18 februari 2013, som besvarades av Rumänien den 11 mars 2013. Rumänien lämnade ytterligare upplysningar vid ett möte i juni 2013 och genom en skrivelse av den 25 september 2013.

(4) Kommissionen begärde ytterligare upplysningar genom skrivelser av den 5 augusti 2014, den 16 oktober 2014 och den 3 mars 2015, som Rumänien besvarade den 15 september 2014, den 26 november 2014, den 26 mars 2015 och den 16 april 2015. Den 11 maj 2015 begärde kommissionen ytterligare upplysningar, som Rumänien lämnade vid ett möte den 26 maj 2015 och genom skrivelser av den 10 juni 2015 och den 25 juni 2015. Den 3 september 2015 begärde kommissionen ytterligare upplysningar, som Rumänien lämnade den 10 september 2015. Rumänien lämnade också på eget initiativ upplysningar den 22 oktober 2015 och begärde möten, som hölls den 23 oktober 2015 och den 22 januari 2016.

(5) Genom en skrivelse av den 8 april 2016 underrättade kommissionen Rumänien om att kommissionen hade beslutat att inleda ett förfarande i enlighet med artikel 108.2 i EUF-fördraget i ärende SA.36086. Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (3). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet.

(6) Kommissionen mottog inledande synpunkter från Rumänien (den 15 juni 2016) och från fyra berörda parter. Synpunkterna från tredje parter vidarebefordrades till Rumänien, som gavs möjlighet att bemöta dem; Rumäniens svar mottogs genom en skrivelse av den 28 november 2016.

(7) Genom en skrivelse av den 29 juli 2016 föreslog Rumänien en ändring av förfarandet för försäljningen av Oltchim i syfte att främja ekonomisk diskontinuitet. De rumänska myndigheterna lämnade ytterligare upplysningar (den 14 september 2016, den 4 november 2016 och den 5 december 2016) och ändrade villkoren för det ursprungliga försäljningsförfarandet.

(8) Efter ovannämnda skriftväxlingar lämnade konsultfirman AT Kearney, i egenskap av företrädare för Oltchim (nedan kallad säljaren), en följd av rapporter om framstegen i försäljningen av Oltchims tillgångar den 27 januari 2017, den 4 april 2017, den 25 juli 2017, den 15 september 2017, den 21 november 2017, den 18 januari 2018 och den 16 juli 2018. (4)

(9) En rad tredje parter var involverade i försäljningsförfarandet, och de rumänska myndigheterna lämnade uppgifter om varje parts involvering.

(10) En ytterligare begäran om uppgifter skickades till Rumänien den 26 januari 2018, som Rumänien besvarade den 16 maj 2018.

2. BAKGRUND

2.1 Stödmottagare

(11) Oltchim är ett av de största petrokemiska företagen i Rumänien och sydöstra Europa. Den rumänska staten har (för närvarande via ekonomiministeriet) en majoritetsandel på 54,8 % i företaget.

(12) Oltchim producerar i huvudsak kaustiksoda, propenoxidpolyoler, mjukgörare och oxoalkoholer. Oltchim är den största tillverkaren av flytande kaustiksoda på den europeiska marknaden (med en marknadsandel inom EU på 41 % 2015), Centraleuropas enda tillverkare av kaustiksoda i granulerad form, och den enda tillverkaren av polyvinylklorid och polyetrar i Rumänien och den tredje största i Europa. Mer än 74 % av Oltchims tillverkning går på export inom och utanför Europa (5).

(13) Oltchim är den största industriella arbetsgivaren i Vâlcea (en rumänsk region som får stöd enligt artikel 107.3 a i EUF-fördraget). År 2015 uppgick antalet anställda till 2 208 personer, av vilka 1 982 var anställda vid anläggningen i Râmnicu Vâlcea och 226 vid den petrokemiska Bradu-divisionens anläggning i Pitești.

2.2 Omständigheter

2.2.1 Oltchims skuld till offentliga fordringsägare och misslyckade privatiseringsförsök (1995–2011)

(14) Oltchim har en lång historia av ekonomiska svårigheter. Under perioden 1995–2000 tog företaget upp en rad affärslån med statliga garantier som säkerhet. Oltchim kunde inte återbetala lånen varpå bankerna åberopade de statliga garantierna. År 2002 överförde finansministeriet Oltchims skulder som härrörde från de statliga garantierna till den rumänska privatiseringsmyndigheten (AAAS (6)). Finansministeriet fortsatte att göra utbetalningar av de statliga garantierna fram till december 2006, och överförde återigen alla fordringar för de efterföljande betalningarna av de statliga garantierna till AAAS.

(15) Under åren 2007–2012 förvärrades Oltchims ekonomiska ställning, den ekonomiska redovisningen uppvisade återkommande en ökande rörelseförlust, ackumulerade förluster och en negativ kapitalbas. Den 31 december 2012 (innan insolvensförfarandet inleddes) visade Oltchims ekonomiska redovisning på en rörelseförlust på 62,9 miljoner euro, en nettoförlust på 127,8 miljoner euro och ackumulerade förluster på 383 miljoner euro.

(16) Rumänien gjorde flera försök att privatisera Oltchim (2001, 2003, 2006, 2007 och 2008), men alla försök misslyckades.

(17) År 2001 förhandlade exempelvis staten fram och undertecknade en överenskommelse med det kanadensiska gruvbolaget Exall Resources om en försäljning av en ägarandel på 53,2 %. Eftersom köparen inte betalade för värdet av aktierna (10 miljoner US-dollar, dvs. cirka 8,9 miljoner euro (7)) och inte garanterade de tekniska och miljömässiga investeringar som utlovades fullföljdes emellertid inte affären. (8) År 2002 beslutade staten att göra ett nytt privatiseringsförsök, och valde tillvägagångssättet att konvertera skulderna till AVAS (föregångaren till AAAS) till eget kapital. Tidsfristen för att lämna in anbud sköts emellertid upp två gånger, och till följd av motstånd från en potentiell investerare och från minoritetsägare, bland annat genom att väcka talan i domstol, drogs erbjudandet tillbaka 2003. (9) Efter att den skuldkonvertering som ursprungligen hade godkänts 2003 drogs tillbaka 2006 försökte de rumänska myndigheterna åter att privatisera Oltchim tillsammans med skulden 2006 och 2008. Enligt de rumänska myndigheterna fanns emellertid ingen investerare som var intresserad av att köpa Oltchim under dessa förhållanden . (10)

2.2.2 Kommissionens beslut 2012

(18) Genom kommissionens beslut 2012 beslutade kommissionen att den planerade konverteringen av skulder till AAAS på 1 049 miljoner rumänska lei (11) (cirka 231 miljoner euro) till eget kapital inte innefattade statligt stöd. Beslutet baserades på Rumäniens bestämda åtagande att privatisera hela den statliga andelen i Oltchim till följd av skuldkonverteringen senast i slutet av maj 2012, vilket angavs i två skrivelser från de respektive premiärministrarna vid den aktuella tidpunkten (12).

(19) Kommissionen gjorde detta ställningstagande efter att noga ha analyserat de rapporter som tagits fram av oberoende konsulter (13) och lämnats in av de rumänska myndigheterna under förfarandets gång. I rapporterna jämfördes intäkterna från en likvidation av Oltchim med intäkterna från en privatisering. I likvidationsscenariot uppskattades värdet på Oltchims tillgångar till 692 055 000 rumänska lei (152,2 miljoner euro), fördelat på 264 119 000 rumänska lei i ställda säkerheter och 427 936 000 rumänska lei i icke intecknade tillgångar . (14)

(20) Enligt Raiffeisens rapport från 2011 skulle AAAS i likvidationsscenariot ha fått in cirka 105,4 miljoner rumänska lei (cirka 23 miljoner euro), motsvarande 12 % av sin fordringar.

(21) Detta belopp jämfördes med värdet av AAAS fordringar i ett scenario med skuldkonvertering plus privatisering. I det scenariot uppskattades Oltchims marknadsvärde till mellan 28 miljoner och 97 miljoner euro, beroende på vilken metod som används för att uppskatta företagsvärdet. Efter konvertering av skulden till eget kapital och en efterföljande privatisering skulle AAAS få in mellan 22,9 miljoner och 79,5 miljoner euro (15).

(22) Mot bakgrund av denna jämförelse drog kommissionen slutsatsen att ”den anmälda åtgärden (skuldkonvertering med efterföljande fullständig privatisering), förutsatt att företaget privatiseras fullständigt en kort tid efter skuldkonverteringen, inte innebär en fördel för Oltchim […] eftersom åtgärden ger den statliga fordringsägaren AVAS [AAAS] möjlighet att återfå en större andel av sin fordran än vid en likvidation av bolaget” och att kommissionen ”[i] det avseendet noterar […] de rumänska myndigheternas åtagande […] att ha genomfört en fullständig privatisering av företaget senast den 31 maj 2012” (16).

(23) Oltchim genomförde emellertid inte konverteringen av skulden till AAAS till eget kapital i enlighet med godkännandet i kommissionens beslut 2012. Produktionen hade just lagts ned i augusti 2012 efter att Oltchims viktigaste elleverantör Electrica SA (nedan kallad Electrica) hade upphört med sina leveranser på grund av utebliven betalning.

(24) Omedelbart efter det att Oltchims verksamhet hade lagts ned började de rumänska myndigheterna att skicka tydliga signaler till allmänheten om att de var beredda att göra allt för att rädda företaget. Bara några få dagar före privatiseringsdatumet angav den dåvarande rumänske ekonomiministern att Oltchims produktion skulle återupptas inom två till fyra veckor. Han uppgavs ha sagt att han hade ”diskuterat med ledningen för företaget, som har en plan för att återuppta verksamheten vid anläggningarna” (17).

(25) Den 22 september 2012 misslyckades privatiseringsförfarandet, samtidigt som ett antal ärenden rörande detta förfarande var under behandling vid nationella domstolar (18).

2.2.3 Oltchims situation efter den misslyckade privatiseringen den 22 september 2012

(26) Efter den misslyckade privatiseringen förvärrades Oltchims ekonomiska ställning ytterligare. Under perioden omedelbart efter den misslyckade privatiseringen förklarade de rumänska myndigheterna sig åter vara beredda att göra vad som krävdes för att rädda Oltchim. (19)

(27) Den 1 oktober 2012 presenterades en ny strategi för att skapa förutsättningar för Oltchims verksamhet, bland annat genom ekonomiskt stöd i form av undsättningsstöd. I en nyhetsartikel från den aktuella tidpunkten förklarade den dåvarande rumänske premiärministern att privatiseringsförfarandet hade misslyckats och att ”[v]i i dag måste presentera reservplanen för att återuppta verksamheten, rädda arbetstillfällen och förbereda ett nytt privatiseringsförfarande på helt annorlunda och avsevärt förbättrade villkor” (20). Premiärministern förklarade i samma anda att det fanns en förestående överenskommelse med olika fordringsägare för att rädda företaget: ”Oltchims plan för att återuppta verksamheten kommer att presenteras på torsdag och innehåller de nästa stegen för anläggningen i Vâlcea […] Ministern för ekonomi, handel och företagande och finansministern kommer att inleda formella diskussioner med alla större fordringsägare, AVAS, Electrica och de tre banker som är de största långivarna till Oltchim: BCR, Banca Transilvania och CEC. Tillsammans med dem kommer vi att på torsdag presentera en plan för att Oltchim ska kunna återuppta sin verksamhet som tydligt anger vilka åtgärder som krävs för en ny ledning av Oltchim, för att finansiera ett återupptagande av produktionen, för verksamhetsperioden, för utbetalning av obetalda löner och för att förbereda en privatisering, som med största sannolikhet kommer att genomföras under 2013 och på andra villkor än de som för närvarande gäller.” (21)

(28) Den 17 oktober 2012 förklarade statssekreteraren på ekonomiministeriet för pressen att delar av Oltchim skulle återuppta sin verksamhet inom några få dagar och att regeringen avsåg att bevilja Oltchim ett undsättningsstöd på 20 miljoner euro (22).

(29) Den 24 oktober 2012 lyckades Oltchim återuppta produktionen tack vare att två av Oltchims offentliga leverantörer hade gått med på att ändra sina affärsvillkor (CET Govora och det nationella saltbolaget Salrom) (23): — CET Govora undertecknade ett nytt elavtal med Oltchim den 15 september 2012 och gick därefter med på att öka elleveranserna (till att börja med från den 25 oktober 2012 och sedan från den 12 november 2012), och sedan att fortsätta sina leveranser från och med den 1 januari 2013. Dessa förändringar av avtalen med Oltchim tycks ha gjorts i samband med genomförandet av en rad beslut (24) som antagits av distriktsstyrelsen för Vâlcea för att säkerställa elleveranserna till Oltchim. — Det nationella saltbolaget Salrom (nedan kallat Salrom) accepterade att betalningen för företagets leveranser sköts upp.

(30) Den 15 november 2012 gjorde ekonomiministern uttalanden till pressen om regeringens åtagande att hålla företaget vid liv: ”Tanken på insolvens är inte längre aktuell så länge vi har en uppgörelse med de viktigaste fordringsägarna. Det är anledningen till att vi har slutit en överenskommelse om rekonstruktion, en kontrollerad omstrukturering, med Oltchims största fordringsägare. Det innebär att vi slipper vakna i morgon med stora fordringsägare – banker, privata fordringsägare, näringsidkare, råvaruleverantörer – som begär att Oltchim ska försättas i insolvens. Vårt syfte med denna överenskommelse är att vi ska kunna återuppta verksamheten, rädda och omstrukturera Oltchim på ett kontrollerat sätt genom uppgörelsen med fordringsägarna.” (25)

(31) Den 23 november 2012 undertecknade finansministeriet, ekonomiministeriet, ministeriet för transport och infrastruktur, AAAS och OPSPI (26) ett samförståndsavtal (nedan kallat samförståndsavtalet) med Oltchims fordringsägare, dvs. olika privata och statsägda banker och statsägda företag som Electrica, Salrom och CFR Marfă SA. Parterna i samförståndsavtalet enades om att ekonomiministeriet och OPSPI skulle registrera ett företag för särskilt ändamål, fritt från skulder och med uteslutande statligt kapital (Oltchim SPV) senast den 1 januari 2013, så att bankerna kunde garantera nödvändig finansiering för att återuppta Oltchims produktion. För detta ändamål gav regeringen genom undantagsförordning nr 59/2012 ekonomiministeriet i uppdrag att inleda rättsliga förfaranden för att inrätta ett företag för särskilt ändamål.

(32) Även om samförståndsavtalet och målen för det upprätthölls övergav ekonomiministeriet emellertid tillfälligt planerna på att på kort sikt inrätta Oltchim SPV. I stället inledde Oltchim på egen begäran det insolvensförfarande som regleras i lag nr 85/2006 (nedan kallad insolvenslagstiftningen) den 30 januari 2013.

2.2.4 Oltchims insolvensförfarande från och med den 30 januari 2013

2.2.4.1 Den rättsliga ramen: den rumänska insolvenslagstiftningen

(33) I insolvenslagstiftningen föreskrivs ett kollektivt förfarande för att täcka skulderna hos en gäldenär som försatts i insolvens.

(34) När ett företag har inlett ett kollektivt insolvensförfarande överförs beslutsbefogenheterna i fråga om företagets förvaltning från aktieägarna till en särskild förvaltare som ska agera i företagets intresse. (27) Efter att förvaltningsbefogenheten återkallats representeras och leds företaget av en av domstol utsedd förvaltare eller likvidator, beroende på vilket av alternativen som väljs. Den särskilde förvaltarens uppdrag begränsas då till att agera i aktieägarnas intresse.

(35) Företagets bolagsstämma utser förvaltaren, som måste godkännas av domstolen. Inom den tidsfrist som föreskrivs av konkursdomaren (en domare med speciella befogenheter i samband med konkurs- eller insolvensförfaranden) ska den förvaltare eller likvidator som domstolen utsett utarbeta en rapport som ska lämnas till konkursdomaren om skälen och omständigheterna som lett fram till gäldenärens insolvens. (28) Rapporten ska ange om det finns någon möjlighet till rekonstruktion av gäldenärens verksamhet eller eventuella skäl till att rekonstruktion inte är möjlig. I det senare fallet ska den förvaltare som domstolen utsett föreslå att ett konkursförfarande inleds. Om förvaltaren anger att det finns möjligheter att återuppta gäldenärens verksamhet på grundval av en rekonstruktionsplan (nedan kallad rekonstruktionsplanen eller planen), måste rapporten ange vem som tar fram rekonstruktionsplanen (gäldenären eller den förvaltare som domstolen utsett, på egen hand eller i samarbete med en eller flera borgenärer).

(36) Efter att förfarandet har inletts blir alla borgenärers fordringar vilande, och inga nya fordringar kan ställas (29). Alla leverantörer av tjänster (el, gas, vatten, telefoni) saknar rätt att ändra, vägra eller tillfälligt avbryta leveranserna av dessa tjänster till gäldenären om gäldenären är en bunden kund (30).

(37) Förvaltaren ska underrätta borgenärerna om att de ska lämna en sammanställning av sina fordringar inom en rättslig bindande tidsfrist som fastställts i konkursdomarens beslut att inleda insolvensförfarandet. På grundval av den tar förvaltaren fram en så kallad preliminär borgenärsförteckning. Förteckningen ska innehålla uppgifter om borgenärerna fördelade på två huvudkategorier: borgenärer med säkerhetsrätt (borgenärer med fordringar som innehas av enheter med säkerhetsrätt i gäldenärens tillgångar, oavsett om egendomen tillhör huvudgäldenären eller en tredje part som gått i borgen för de personer för vilka säkerheterna är ställda) och borgenärer utan säkerhetsrätt (borgenärer med fordringar utan säkerhetsrätt i gäldenärens tillgångar). Andra kategorier av fordringar som ska ingå i förteckningen är löner samt skattefordringar o.dyl.

(38) Gäldenären, borgenärerna och övriga berörda parter har rätt att överklaga den preliminära borgenärsförteckningen till konkursdomaren. (31) Efter att alla överklaganden har avgjorts tar förvaltaren fram en slutlig borgenärsförteckning med uppgift om belopp, prioritet och villkor (säkerhetsrätt eller ingen säkerhetsrätt) för varje fordran och skickar förteckningen till domstolen för godkännande. När alla överklaganden har avgjorts har förteckningen vunnit laga kraft.

(39) Insolvenslagstiftningen föreskriver två olika förfaranden: a) Rekonstruktion (artiklarna 94–105 i insolvenslagstiftningen, som omfattas av det allmänna förfarandet), som syftar till att omstrukturera gäldenärens verksamhet för att betala fordringarna enligt betalningsplanen för fordringar. b) Konkursförfarande (artiklarna 107–129 i insolvenslagstiftningen, som omfattas av det förenklade förfarandet), enligt vilket gäldenärens verksamhet begränsas till endast de åtgärder som krävs för en likvidation för att betala skulderna genom försäljning av gäldenärens tillgångar och inkassering av fordringarna.

(40) Rekonstruktion är det förfarande som tillämpas för att gäldenären ska betala sina skulder efter en omstrukturering av verksamheten och enligt en betalningsplan. Enligt detta förfarande ska en rekonstruktionsplan tas fram, godkännas, genomföras och följas, och planen kan föreskriva antingen samtliga eller någon av följande åtgärder: a) verksamhetsmässig eller finansiell omstrukturering av gäldenären, b) omstrukturering av bolaget genom ändring av aktiekapitalstrukturen, eller c) begränsning av verksamheten genom likvidation av vissa tillgångar.

(41) Den förvaltare som domstolen utsett tar fram rekonstruktionsplanen, jämte borgenärsförteckningen, och skickar den till domstolen för godkännande. Planen måste även diskuteras och godkännas av borgenärerna. Insolvenslagstiftningen föreskriver följande kategorier av fordringar, som är föremål för separata omröstningar: a) fordringar med säkerhetsrätt, b) lönefordringar, c) budgetmässiga fordringar, d) fordringar utan säkerhetsrätt som fastställs i artikel 96.1, dvs. fordringar från så kallade väsentliga leverantörer, e) övriga fordringar utan säkerhetsrätt (32).

(42) Enligt artiklarna 100 och 101 i insolvenslagstiftningen a) betraktas planen som godkänd om en absolut majoritet av borgenärskategorierna röstar till förmån för planen, under förutsättning att åtminstone en av de missgynnade kategorierna (33) godkänner planen, b) betraktas planen som godkänd av en kategori av borgenärer om den godkänns av en absolut majoritet av värdet av fordringarna inom kategorin, c) medför varje fordran en rösträtt för borgenären i den kategori av fordringar där fordran i fråga ingår, d) ska varje missgynnad kategori av borgenärer som avvisar planen behandlas på ett opartiskt och rättvist sätt enligt planen.

(43) Enligt definitionen i artikel 3.21 i insolvenslagstiftningen innebär termen ”missgynnad kategori” en kategori av fordringar för vilken rekonstruktionsplanen föreskriver minst en av följande förändringar: a) Nedskrivning av fordrans belopp. b) Nedskrivning av säkerheter eller försämring av andra villkor, såsom omläggning av betalningarna till nackdel för borgenären. c) Värdet justerat med den rumänska centralbankens referensränta, om inte annat föreskrivs i avtalet om fordran eller i särskild lagstiftning, är lägre än det värde som anges i den konsoliderade förteckningen över fordringar.

(44) När beslutet att godkänna en plan träder i kraft ska gäldenärens verksamhet omstruktureras i enlighet med planen och borgenärernas och andra berörda parters fordringar och rättigheter ändras i enlighet med planen. Om ingen plan godkänns ska konkursdomaren besluta om ett omedelbart inledande av konkursförfarandet.

(45) Konkursförfarandet innebär att gäldenärens tillgångar likvideras för att täcka skulderna och att gäldenären därefter stryks ur företagsregistret.

(46) Enligt artikel 107 i insolvenslagstiftningen inleds konkursförfarandet för en gäldenär på ett av följande sätt: a) På gäldenärens egen begäran, genom att denne lämnar en ansökan till konkursdomaren om att direkt försättas i konkurs. b) Om gäldenären ursprungligen förklarat sin avsikt att genomföra en rekonstruktion men inte föreslagit någon rekonstruktionsplan eller om rekonstruktionsplanen inte har godkänts och bekräftats.

(47) I konkursförfarandet finns två kategorier av tillgångar som kan säljas (pantsatta/säkerställda tillgångar och icke pantsatta/icke säkerställda tillgångar) och därmed två sätt att mellan borgenärerna fördela de belopp som inkommer genom försäljningen (artikel 121 för pantsatta tillgångar och artikel 123 för icke pantsatta tillgångar och eventuellt överskott från försäljningen av pantsatta tillgångar). Likvidation ska inledas omedelbart efter det att likvidatorn har slutfört inventeringen av gäldenärens tillgångar. Tillgångarna kan säljas som en enhet – som en operativ grupp – eller individuellt. Beroende på omständigheterna i fallet och om möjligheten finns ska gäldenärens tillgångar värderas var för sig och som en enhet, en funktionell grupp.

(48) Enligt artikel 121 i insolvenslagstiftningen ska de medel som erhålls genom försäljningen av gäldenärens pantsatta tillgångar fördelas i följande ordning: 1) skatter, stämpelavgifter och andra utgifter som rör försäljningen av tillgångarna, inklusive kostnader som härrör från bibehållande och förvaltning av tillgångarna, samt ersättning till likvidatorer, och 2) fordringar från borgenärer med säkerhetsrätt.

(49) Om beloppen från försäljningen av de pantsatta tillgångarna inte täcker fordringarna från borgenärer med säkerhetsrätt, ska borgenärer med säkerhetsrätt erhålla skillnaden i form av fordringar utan säkerhetsrätt. Om det efter betalningen till borgenärer med säkerhetsrätt uppstår ett överskott, ska detta fördelas mellan borgenärer utan säkerhetsrätt.

(50) Enligt artikel 123 i insolvenslagstiftningen ska fordringarna betalas enligt följande: 1) skatter, stämpelavgifter och andra utgifter som rör förfarandet, 2) lönefordringar, 3) krediter som beviljats av kreditinstitut efter att förfarandet inletts och fordringar som uppkommit till följd av upprätthållandet av gäldenärens verksamhet efter att förfarandet inletts (kortfristiga skulder), 4) budgetmässiga fordringar, 5–7) övriga fordringar (t.ex. barn- och familjeunderhåll, banklån), 8) övriga fordringar utan säkerhetsrätt.

2.2.4.2 Framtagande och godkännande av Oltchims rekonstruktionsplan

(51) Borgenärerna beslutade vid borgenärssammanträdet den 15 april 2013 att utse Rominsolv S.p.r.l och B.D.O. – Business Restructuring S.p.r.l. (nedan kallade R/BDO) till officiella förvaltare för Oltchim (nedan kallade konsortiet). Utnämningen godkändes av domstolen den 13 maj 2013.

(52) Vid domstolsförhandlingen den 19 juni 2013 förklarade Oltchim sin avsikt att genomföra en rekonstruktion och att betala fordringarna genom en rekonstruktionsplan. Begäran grundades på en ”Rapport om skälen till insolvens” som tagits fram av konsortiet i enlighet med artikel 59.1–59.3 i insolvenslagstiftningen. I rapporten om skälen till insolvens angavs att det fanns en realistisk möjlighet till en effektiv omstrukturering av gäldenärens verksamhet enligt en av domstol godkänd rekonstruktionsplan, som gäldenären avsåg att ta fram och lämna in till domstolen.

(53) Den 3 juni 2013 gav förvaltarna Winterhill S.r.l. i uppdrag att bedöma marknadsvärdet och likvidationsvärdet för Oltchims tillgångar (nedan kallad rapporten från Winterhill), vilket var nödvändigt för att ta fram en betalningsplan.

(54) Winterhill S.r.l. fastställde marknadsvärdet för Oltchims tillgångar och likvidationsvärdet i enlighet med internationella värderingsstandarder enligt följande: a) Marknadsvärdet: ”Det belopp till vilket en villig säljare skulle sälja en egendom till en villig köpare på värderingsdagen inom ramen för en transaktion med ett objektivt fastställt pris, efter en lämplig saluföringsperiod under vilken både säljaren och köparen har agerat med insikt, försiktighet och utan tvång.” b) Likvidationsvärdet (värdet vid tvångsförsäljning): ”Det belopp som rimligen skulle kunna erhållas vid försäljning av en egendom efter en kortare tid än den saluföringsperiod som är förenlig med det fastställda marknadsvärdet.”

(55) I rapporten från Winterhill värderades Oltchims olika tillgångsklasser (34) med hjälp av olika värderingsmetoder beroende på typen av tillgång (marknadsjämförelse eller nettoersättningskostnad).

(56) I fråga om värderingen av anläggningstillgångarna (anläggningar, utrustning och maskiner) innehöll rapporten från Winterhill en bedömning av marknadsvärdet in situ respektive ex situ. Enligt rapporten från Winterhill förutsätter marknadsvärdet in situ att anläggningen är fullt funktionsduglig för fortsatt användning på platsen för verksamheten. Värdet tar hänsyn till installationskostnader, elektriska såväl som mekaniska, som är betydande för denna typ av anläggningar. Marknadsvärdet ex situ förutsätter att anläggningen inte är i funktion, och enskilda tillgångar bedöms under förutsättningen att de ska avlägsnas på köparens bekostnad. I Oltchims fall gjordes bedömningen att den elektriska och mekaniska utrustningen inte hade något betydande värde, och att den, beroende på komplexitet, till och med hade en negativ inverkan på värdet av tillgången. Likvidationsvärdet för anläggningstillgångar definierades i rapporten från Winterhill som marknadsvärdet ex situ minus uppskattade kostnader för att montera ner och avlägsna tillgångarna från företagets område. I värderingen ingick en uppskattning av kostnaderna för att rengöra och förbereda tillgången för försäljning, som förväntades vara betydande i Oltchims fall på grund av föroreningar och riskerna med mycket av det material som användes på anläggningarna. I värderingen beaktades även avsättningar för marknadsföringskostnader, försäljningskostnader, försäljningsavgifter och kostnader för inblandad personal.

(57) Den 20 juli 2013 avslutade Winterhill S.r.l. sin värdering. I rapporten från Winterhill uppskattades Oltchims marknadsvärde till 293,7 miljoner euro (cirka 1 270 miljoner rumänska lei) och likvidationsvärdet till 141 miljoner euro (636 miljoner rumänska lei), av vilket 108 miljoner euro (491 miljoner rumänska lei) rörde säkerställda tillgångar och 32 miljoner euro (145 miljoner rumänska lei) icke säkerställda tillgångar (35).

(58) Rapporten från Winterhill presenterades för borgenärssammanträdet den 2 december 2013 och godkändes den 4 december 2013. AAAS ifrågasatte inledningsvis värderingen i rapporten från Winterhill och ingav ett klagomål mot borgenärssammanträdets beslut att godkänna den. Som en följd av detta godkände domstolen en dubbelkontroll av värderingsrapporten och avslog slutligen AAAS klagomål, och konstaterade vidare att AAAS inte ställde resultatet av granskningen av rapporten som villkor för att rösta till förmån för planen. (36)

(59) På grundval av rapporten från Winterhill utarbetade förvaltarna i juli 2013 rekonstruktionsplanen för Oltchim. Planens huvudsyfte var att hitta en ny investerare som var villig att ta över Oltchims tillgångar/verksamhet. Försäljningen kunde ske enligt något av de tre alternativ som föreslogs:

Alternativ 1 – Inrättande av ett nytt företag (Oltchim SPV) och överföring av alla lönsamma tillgångar från Oltchim SA till det senare; försäljning av aktierna i Oltchim SPV:

(60) Oltchim SPV skulle vara ett företag utan skulder. Oltchim SPV skulle överta den funktionella delen av Oltchim SA enligt fortlevnadsprincipen. (37) Oltchim SPV skulle till 100 % ägas av Oltchim SA med målsättningen att inom ett till tre år säljas till en investerare. Försäljningspriset för aktierna i Oltchim SPV uppskattades till 306 miljoner euro, och utgångspriset skulle sättas till en nivå över detta pris. Uppskattningen av priset gjordes mot bakgrund av det marknadsvärde på 293,7 miljoner euro som fastställdes i rapporten från Winterhill (38).

(61) Eftersom vissa tillgångar som överfördes till Oltchim SPV hade intecknats till förmån för några av Oltchim SA:s borgenärer, skulle säkerhetsobjekten ersättas med aktier i Oltchim SPV i förhållande till säkerheternas värde. Borgenärer med säkerhetsrätt skulle därmed ha rätt (inom tio dagar från konkursdomarens godkännande av rekonstruktionsplanen) att välja att avstå från befintliga säkerheter i tillgångarna i utbyte mot full betalning i form av aktier i Oltchim SPV.

(62) Oltchims borgenärer skulle betalas i enlighet med de belopp som angavs i betalningsplanen (se Table 3 nedan).

Alternativ 2 – Utbyte av skulder mot aktier:

(63) Oltchims borgenärer skulle kunna konvertera skulderna till aktier (i Oltchim SA) i enlighet med de belopp som angavs i betalningsplanen (se Table 3 nedan).

Alternativ 3 – Utbyte av skulder mot tillgångar:

(64) Vissa skulder till staten skulle betalas genom kostnadsfri överlåtelse av Oltchim SA:s tillgångar, såsom mark och byggnader.

(65) Enligt planen fanns två scenarier för Oltchims fortsatta verksamhet: a) Scenario A: Oltchim fortsätter sin verksamhet genom att återuppta driften av anläggningen för oxoalkoholer, för vilken ingen extern finansiering krävs. b) Scenario B: Oltchim stärker sin verksamhet genom att återuppta driften av anläggningen för ftalsyraanhydrid-dioktylftalat med hjälp av extern finansiering.

(66) I planen angavs perioden för genomförandet – tre år efter att planen godkänts av domaren. Under denna period skulle den särskilda förvaltaren säkerställa förvaltningen av Oltchim, under överinseende av den förvaltare som domstolen utsett.

(67) När alla överklaganden hade avgjorts slutförde och skickade den förvaltare som domstolen utsett den slutliga borgenärsförteckningen för Oltchim till domstolen den 9 januari 2015, med uppgift om belopp, prioritet och status – med eller utan säkerhetsrätt – för varje fordran. Förteckningen omfattade fem kategorier av borgenärer: 1) borgenärer med säkerhetsrätt, 2) lönefordringar, 3) borgenärer med budgetmässiga fordringar, 4) borgenärer utan säkerhetsrätt enligt artikel 96 i insolvenslagstiftningen (så kallade ”väsentliga leverantörer”) och 5) övriga borgenärer utan säkerhetsrätt. Tabell 1 Borgenärsförteckning enligt tabellen över fordringar Borgenärskategorier Total skuld (RON) Total skuld (EUR) (*1) % inom skuldkategorin (%) 1) Borgenärer med säkerhetsrätt, varav 890 222 871 195 849 032 ALPHA Bank România 3 066 386 674 605 0,34 Areleco Power SRL 15 000 000 3 300 000 1,68 AAAS (*2) 9 445 548 2 078 021 1,06 Erste Group Bank AG 229 058 167 50 392 797 25,73 Banca Transilvania SA 159 957 116 35 190 566 17,97 Bancpost SA 2 494 327 548 752 0,28 Bulrom Gas Impex SRL 23 776 278 5 230 781 2,67 Calvi Trade Limited 23 724 237 5 219 332 2,66 CEC Bank 56 321 014 12 390 623 6,33 Chemimpex Ltd 26 012 5 723 0,003 DGFP Craiova 5 709 799 1 256 156 0,64 Electrica Furnizare SA 26 832 832 5 903 223 3,01 Electrica SA. 200 951 974 44 209 434 22,57 Garanti Bank SA 1 382 676 304 189 0,16 Honeywell Romania Srl 7 056 360 1 552 399 0,79 ING bank NV. 183 157 40 295 0,02 MFC Commodities GmbH 13 155 900 2 894 298 1,48 OMV Petrom SA. 55 519 911 12 214 380 6,24 Polchem Societe Anonyme 23 714 748 5 217 245 2,66 Nationella saltbolaget och gruvbolaget i Râmnicu Vâlcea 15 750 820 3 465 180 1,77 Unicredit Țiriac Bank SA 17 095 609 3 761 034 1,92 2) Löner 9 704 264 2 134 938 3) Borgenärer med budgetmässiga fordringar, varav 1 274 807 584 280 457 668 AAAS 1 191 856 674 262 208 468 93,49 Miljömyndigheten 59 205 056 13 025 112 4,64 Den nationella vattenmyndigheten (Apele Române) 872 967 192 053 0,07 DGFP Craiova 19 732 303 4 341 107 1,55 Rumäniens energitillsynsmyndighet 18 484 4 066 0,001 Kommunen Bradu 1 000 653 220 144 0,08 Kommunen Râmnicu Vâlcea 2 118 976 466 175 0,17 Kommunen Băbeni 2 471 544 0,0002 4) Borgenärer utan säkerhetsrätt enligt artikel 96 i insolvenslagstiftningen 150 384 370 33 084 561 CET Govora 136 899 919 30 117 982 91,03 Den nationella vattenmyndigheten (Apele Române) 13 484 451 2 966 579 8,97 % 5) Övriga borgenärer utan säkerhetsrätt, varav (exempel) 1 129 340 017 248 454 804 Electrica SA. 457 583 381 100 668 344 40,52 Electrica Furnizare SA. 29 700 994 6 534 219 2,63 Erste Group Bank 116 868 626 25 711 098 10,35 ING Bank NV. 13 431 574 2 954 946 1,19 CFR Marfă 115 293 055 25 364 472 10,21 Nationella saltbolaget och gruvbolaget i Râmnicu Vâlcea 15 076 968 3 316 933 1,34 MFC Commodities GmbH 149 703 788 32 934 833 13,26 Kronos Worldwide Limited 51 660 368 11 365 281 4,57 Totalt 3 454 458 105 759 980 783

(68) Oltchims utestående skulder till staten eller statsägda företag uppgick till cirka 519 miljoner euro, varav cirka 264 miljoner euro till AAAS, cirka 232 miljoner euro till olika statsägda företag (varav cirka 145 miljoner euro till Electrica), cirka 19 miljoner euro till nationella och regionala organ (t.ex. cirka 13 miljoner euro till miljömyndigheten) och cirka 12 miljoner euro till statligt ägda CEC Bank. Tabell 2 Oltchims offentliga borgenärer Borgenär Total skuld (RON) Total skuld (EUR) % av total skuld (%) Borgenärer med budgetmässiga fordringar AAAS 1 201 301 222 264 286 269 34,77 DGFP Craiova 25 442 102 5 597 262 0,73 Miljömyndigheten 59 205 056 13 025 112 1,71 Den nationella vattenmyndigheten (Apele Române) 14 357 418 3 158 632 0,41 Rumäniens energitillsynsmyndighet 18 484 4 066 0,00054 Kommunen Bradu 1 000 653 220 144 0,028 Kommunen Râmnicu Vâlcea 2 118 976 466 175 0,06 Kommunen Băbeni 2 471 544 0,0000 Statsägda företag (exempel) CEC Bank 56 321 014 12 390 623 1,63 Nationella saltbolaget 30 827 788 6 782 113 0,89 CET Govora 136 899 919 30 117 982 3,96 Electrica SA 658 535 355 144 877 778 19,06 Electrica Furnizare 56 533 826 12 437 442 1,63 CFR Marfă 115 293 055 25 364 472 3,33 Totalt 2 357 857 339 518 728 615 68,25

(69) Följande borgenärer hade störst fordringar på Oltchim: AAAS (cirka 35 % av den totala skulden), Electrica (19 % av den totala skulden), Erste Group Bank AG (10 % av den totala skulden), MFC Commodities GmbH (4,71 % av den totala skulden), Banca Transilvania SA (4,63 % av den totala skulden), CET Govora (3,96 % av den totala skulden), CFR Marfă (3,34 % av den totala skulden) och CEC Bank (1,63 % av den totala skulden).

(70) Förvaltaren skickade rekonstruktionsplanen, jämte borgenärsförteckningen, till domstolen den 4 februari 2015. Vid borgenärssammanträdet den 9 mars 2015 diskuterade och godkände borgenärerna planen i enlighet med artikel 101 i insolvenslagstiftningen.

(71) Mer i detalj innebär planen att a) intäkterna från försäljningen av Oltchim SPV (som enligt planen uppskattas till 306 miljoner euro) kommer att användas för att prioritera betalningen av diverse administrativa kostnader för överföringen av Oltchim SA:s tillgångar till Oltchim SPV, ersättningen till de förvaltare som domstolen utsett och skatter på inkomsterna samt de kortfristiga skulder som Oltchim SA ådragit sig efter inledandet av insolvensförfarandet (39), b) det belopp på cirka 212 miljoner euro som återstår efter att betalningarna i punkt a har gjorts (nettobeloppet) kommer att användas för att betala delar av Oltchim SA:s äldre skulder, i enlighet med betalningsplanen (se Table 3 nedan). Tabell 3 Betalningsplan Borgenärskategorier Total skuld (EUR) Fördelade belopp (EUR) Täckningsgrad (%) lägst högst lägst högst 1) Borgenärer med säkerhetsrätt 195 849 032 143 509 496 156 394 852 73 80 ALPHA Bank România SA 674 605 494 321 538 705 Areleco Power SRL 3 300 000 2 418 097 2 635 211 AAAS 2 078 021 1 522 522 1 659 225 Erste Group Bank AG 50 392 797 36 925 654 40 241 112 Banca Transilvania SA 35 190 566 25 786 119 28 101 387 Bancpost SA 548 752 402 102 438 205 Bulrom Gas Impex SRL 5 230 781 3 832 889 4 177 035 Calvi Trade Limited 5 219 332 3 824 500 4 167 892 CEC Bank 12 390 623 9 079 311 9 894 518 Chemimpex Ltd 5 723 4 193 4 570 DGFP Craiova 1 256 156 920 456 1 003 102 Electrica Furnizare SA 5 903 223 4 325 625 4 714 012 Electrica SA 44 209 434 32 394 743 35 303 395 Garanti Bank SA 304 189 222 896 242 909 Honeywell Romania Srl 1 552 399 1 137 531 1 239 667 ING Bank NV 40 295 29 526 32 177 MFC Commodities GmbH 2 894 298 2 120 816 2 311 238 OMV PETROM SA 12 214 380 8 950 168 9 753 780 Polchem SA 5 217 245 3 822 970 4 166 225 Nationella saltbolaget och gruvbolaget i Râmnicu Vâlcea 3 465 180 2 539 134 2 767 116 Unicredit Țiriac Bank SA 3 761 034 2 755 922 3 003 370 2) Löner 2 134 938 2 134 938 2 134 938 100 100 3) Borgenärer med budgetmässiga fordringar 280 457 668 49 485 271 55 007 562 18 20 AAAS 262 208 468 46 265 297 51 428 256 Miljömyndigheten 13 025 112 2 298 212 2 554 680 Den nationella vattenmyndigheten (Apele Române) 192 053 33 887 37 668 DGFP Craiova 4 341 107 765 965 851 443 Rumäniens energitillsynsmyndighet 4 066 717 798 Kommunen Bradu 220 144 38 843 43 178 Kommunen Râmnicu Vâlcea 466 175 82 254 91 433 Kommunen Băbeni 544 96 107 4) Borgenärer utan säkerhetsrätt enligt artikel 96 i insolvenslagstiftningen 33 084 561 9 883 865 9 883 865 30 30 CET Govora 30 117 982 8 997 613 8 997 613 Den nationella vattenmyndigheten (Apele Române) 2 966 579 886 252 886 252 5) Övriga borgenärer utan säkerhetsrätt, varav (exempel) 248 454 804 0 0 0 0 Electrica SA. 100 668 344 0 0 Electrica Furnizare SA. 6 534 219 0 0 Erste Group Bank 25 711 098 0 0 ING Bank NV. 2 954 946 0 0 CFR Marfă 25 364 472 0 0 Nationella saltbolaget och gruvbolaget i Râmnicu Vâlcea 3 316 933 0 0 MFC Commodities GmbH 32 934 833 0 0 Kronos Worldwide Limited 11 365 281 0 0 Totalt 759 980 783 205 013 570 223 421 217

(72) Enligt ovanstående betalningsplan tillämpas följande skuldtäckning: a) Löner – 100 % skuldtäckning. b) Borgenärer med säkerhetsrätt – 73–80 % skuldtäckning. c) Väsentliga leverantörer (statsägda företag: CET Govora och den nationella vattenmyndigheten) – 30 % skuldtäckning. d) Borgenärer med budgetmässiga fordringar (t.ex. AAAS och miljömyndigheten) – 18–20 % skuldtäckning. e) Övriga borgenärer utan säkerhetsrätt (t.ex. Electrica och Electrica Furnizare) – 0 % skuldtäckning.

(73) Planen medför därmed omfattande skuldavskrivningar, framför allt i fråga om borgenärerna med budgetmässiga fordringar, såsom anges i tabellerna 4 och 5 nedan. Tabell 4 Skulder som ska avskrivas Borgenärskategorier Total skuld (RON) Total skuld (EUR) Skuld som ska avskrivas enligt planen (EUR) Lägst Högst 1) Borgenärer med säkerhetsrätt, varav 890 222 871 195 849 032 39 453 960 52 339 316 ALPHA Bank România SA 3 066 386 674 605 135 900 180 284 Areleco Power SRL 15 000 000 3 300 000 664 789 881 903 AAAS 9 445 548 2 078 021 418 575 555 278 Erste Group Bank AG 229 058 167 50 392 797 10 151 685 13 467 143 Banca Transilvania SA 159 957 116 35 190 566 7 089 178 9 404 447 Bancpost SA 2 494 327 548 752 110 547 146 650 Bulrom Gas Impex SRL 23 776 278 5 230 781 1 053 747 1 397 892 Calvi Trade Limited 23 724 237 5 219 332 1 051 440 1 394 832 CEC Bank 56 321 014 12 390 623 2 496 105 3 311 312 Chemimpex Ltd 26 012 5 723 1 153 1 529 DGFP Craiova 5 709 799 1 256 156 253 054 335 699 Electrica Furnizare SA 26 832 832 5 903 223 1 189 211 1 577 598 Electrica SA 200 951 974 44 209 434 8 906 039 11 814 691 Garanti Bank SA 1 382 676 304 189 61 279 81 292 Honeywell Romania Srl 7 056 360 1 552 399 312 733 414 869 ING Bank NV 183 157 40 295 8 117 10 769 MFC Commodities GmbH 13 155 900 2 894 298 583 060 773 482 OMV PETROM SA 55 519 911 12 214 380 2 460 600 3 264 213 Polchem SA 23 714 748 5 217 245 1 051 020 1 394 274 Nationella saltbolaget 15 750 820 3 465 180 698 064 926 047 Unicredit Țiriac Bank SA 17 095 609 3 761 034 757 664 1 005 112 2) Löner 9 704 264 2 134 938 0 0 3) Borgenärer med budgetmässiga fordringar, varav 1 274 807 584 280 457 668 225 450 106 230 972 397 AAAS 1 191 856 674 262 208 468 210 780 213 215 943 171 Miljömyndigheten 59 205 056 13 025 112 10 470 432 10 726 900 Den nationella vattenmyndigheten (Apele Române) 872 967 192 053 154 385 158 166 DGFP Craiova 19 732 303 4 341 107 3 489 664 3 575 141 Rumäniens energitillsynsmyndighet 18 484 4 066 3 269 3 349 Kommunen Bradu 1 000 653 220 144 176 966 181 300 Kommunen Râmnicu Vâlcea 2 118 976 466 175 374 742 383 921 Kommunen Băbeni 2 471 544 437 448 4) Borgenärer utan säkerhetsrätt enligt artikel 96 i insolvenslagstiftningen 150 384 370 33 084 561 23 200 696 23 200 696 CET Govora 136 899 919 30 117 982 21 120 370 21 120 370 Den nationella vattenmyndigheten (Apele Române) 13 484 451 2 966 579 2 080 327 2 080 327 5) Övriga borgenärer utan säkerhetsrätt, varav (exempel) 1 129 340 017 248 454 804 248 454 804 248 454 804 Electrica SA. 457 583 381 100 668 344 100 668 344 100 668 344 Electrica Furnizare SA. 29 700 994 6 534 219 6 534 219 6 534 219 Erste Group Bank 116 868 626 25 711 098 25 711 098 25 711 098 ING Bank NV. 13 431 574 2 954 946 2 954 946 2 954 946 CFR Marfă 115 293 055 25 364 472 25 364 472 25 364 472 Nationella saltbolaget och gruvbolaget i Râmnicu Vâlcea 15 076 968 3 316 933 3 316 933 3 316 933 MFC Commodities GmbH 149 703 788 32 934 833 32 934 833 32 934 833 Kronos Worldwide Limited 51 660 368 11 365 281 11 365 281 11 365 281 Totalt 3 454 458 105 759 980 783 536 559 566 554 967 213 Tabell 5 Skulder till offentliga borgenärer som ska avskrivas Borgenär Total skuld (EUR) Skulder som ska avskrivas (EUR) % av skulden som ska avskrivas (%) lägst högst lägst högst Borgenärer med budgetmässiga fordringar AAAS 264 286 269 211 198 788 216 498 450 79,91 81,9 DGFP Craiova 5 597 262 3 742 718 3 910 841 66,87 69,8 Miljömyndigheten 13 025 112 10 470 432 10 726 900 80,39 82,3 Den nationella vattenmyndigheten (Apele Române) 3 158 632 2 234 711 2 238 493 70,75 70,8 Rumäniens energitillsynsmyndighet 4 066 3 269 3 349 80,39 82,3 Kommunen Bradu 220 144 176 966 181 300 80,39 82,3 Kommunen Râmnicu Vâlcea 466 175 374 742 383 921 80,39 82,3 Kommunen Băbeni 544 437 448 80,37 82,3 Statsägda företag (exempel) CEC Bank 12 390 623 2 496 105 3 311 312 20,15 26,7 Nationella saltbolaget 6 782 113 4 014 997 4 242 980 59,20 62,5 CET Govora 30 117 982 21 120 370 21 120 370 70,13 70,1 Electrica SA 144 877 778 109 574 383 112 483 035 75,63 77,6 Electrica Furnizare 12 437 442 7 723 430 8 111 816 62,10 65,2 CFR Marfă 25 364 472 25 364 472 25 364 472 100 100 Totalt 518 728 615 398 495 819 408 577 686 77 78,7

(74) Borgenärerna röstade om denna plan. Enligt protokollet från borgenärssammanträdet den 9 mars 2015 (det ska noteras att endast de största offentliga och privata fordringsägarna anges nedan): a) AAAS röstade för planen, både i kategorin fordringar med säkerhetsrätt (där dess fordringar utgjorde 1,061 % av kategorin) och i kategorin budgetmässiga fordringar (där dess fordringar utgjorde 98,04 % av kategorin). AAAS gick därmed med på att skriva ned sina totala fordringar gentemot Oltchim med mellan 80 och 82 %. b) DGFP Craiova (40) röstade emot planen, både i kategorin fordringar med säkerhetsrätt (där dess fordringar utgjorde till 0,64 % av kategorin) och i kategorin budgetmässiga fordringar (där dess fordringar utgjorde 1,55 % av kategorin). DGFP Craiova röstade emot en avskrivning på mellan 67 och 70 % av sina fordringar gentemot Oltchim. c) CEC Bank röstade för planen i kategorin fordringar med säkerhetsrätt (där dess fordringar utgjorde 6,33 % av kategorin). CEC Bank hade inga fordringar i andra kategorier. CEC Bank gick därmed med på att skriva ned sina totala fordringar gentemot Oltchim med mellan 20 och 27 %. d) Salrom röstade för planen, både i kategorin fordringar med säkerhetsrätt och i kategorin fordringar utan säkerhetsrätt (där dess fordringar utgjorde 1,77 respektive 1,34 %). Salrom gick därmed med på att skriva ned sina totala fordringar gentemot Oltchim med mellan 59 och 62 %. e) CET Govora och den nationella vattenmyndigheten röstade för planen i kategorin fordringar utan säkerhetsrätt enligt artikel 96 i insolvenslagstiftningen. CET Govora och den nationella vattenmyndigheten gick därmed med på att skriva ned sina respektive fordringar gentemot Oltchim med mellan 70 och 71 %. f) Electrica röstade för planen, både i kategorin fordringar med säkerhetsrätt och i kategorin fordringar utan säkerhetsrätt (där dess fordringar utgjorde 22,5 respektive 40,5 %). Electrica gick därmed med på att skriva ned sina totala fordringar gentemot Oltchim med mellan 76 och 77 %. g) Electrica Furnizare (41) röstade emot planen, både i kategorin fordringar med säkerhetsrätt och i kategorin fordringar utan säkerhetsrätt (där dess fordringar utgjorde 3,01 respektive 2,63 %). Electrica Furnizare röstade emot en avskrivning på mellan 62 och 65 % av sina fordringar gentemot Oltchim. h) De anställda röstade för planen. De anställda garanterades 100 % skuldtäckning.

(75) Planen godkändes eftersom den uppfyllde villkoren i insolvenslagstiftningen: a) En absolut majoritet av borgenärskategorierna röstade för planen (av de fem skuldkategorierna röstade alla fem för planen). b) Inom varje kategori godkändes planen av en absolut majoritet av värdet av fordringarna i kategorin. c) Minst en missgynnad kategori godkände planen (i själva verket röstade alla missgynnade kategorier (42) för planen).

(76) Vid domstolsförhandlingarna den 25 mars 2015 begärde konkursdomaren ytterligare förtydliganden av planen och sköt upp förhandlingarna till den 22 april 2015. Vid förhandlingarna den 22 april 2015 stödde domstolen planen genom att godkänna endast det första alternativet, dvs. partiell avskrivning av skulder enligt borgenärernas överenskommelse och skapandet av ett nytt företag (Oltchim SPV) och överföringen av alla lönsamma tillgångar från Oltchim SA till det senare. Den 24 september 2015 avslog appellationsdomstolen i Pitești ANAF:s (Agenția Națională de Administrare Fiscală) och Electrica Furnizares överklaganden av domstolsbeslutet att godkänna rekonstruktionsplanen. Genom detta beslut vann planen laga kraft.

2.2.4.3 Genomförande av rekonstruktionsplanen

(77) Under insolvensförfarandet, före godkännandet av rekonstruktionsplanen, genomförde Oltchim en rad åtgärder för att minska sina kostnader, bland annat genom att säga upp 918 anställda i juni 2013 (ytterligare 225 anställda skulle sägas upp senast i november 2015). I juni 2014 bytte Oltchim ut en elektrolysör i sin huvudanläggning (för en kostnad på totalt 800 000 euro). För att ytterligare förbättra sitt resultat före vinst räntor, skatt, av- och nedskrivningar (EBITDA) återstartade Oltchim sin anläggning för oxoalkoholer den 9 september 2014.

(78) Enligt de rumänska myndigheterna (43) förbättrade Oltchim sitt ekonomiska och finansiella resultat. Omsättningen ökade 2015 med 31 % jämfört med 2014 och med 59 % jämfört med 2013 till följd av ökad försäljning av de viktigaste produkterna som tillverkades (en ökning på 33 % för polyeterpolyoler och på 7 % för kloralkaliprodukter). EBITDA förbättrades med 109 miljoner rumänska lei jämfört med 2013.

(79) Nya försök att privatisera företaget gjordes med början i juni 2013, men misslyckades på nytt senare under året.

(80) Enligt den plan som borgenärerna enats om och som godkänts av domstolen (se Table 5 ovan) skulle borgenärer med budgetmässiga fordringar och statsägda företag skriva av upp till totalt 408,5 miljoner euro av sina fordringar (cirka 216 miljoner euro för AAAS, motsvarande 81,9 % av dess totala fordringar, och 174,3 miljoner euro för statsägda företag).

(81) De så kallade väsentliga leverantörerna (dvs. CET Govora och den nationella vattenmyndigheten) skulle skriva av 21,2 miljoner euro respektive 2,2 miljoner euro, motsvarande mellan 70 och 71 % av deras totala fordringar. Electrica skulle skriva av 112 miljoner euro, motsvarande 77,6 % av dess totala fordringar.

(82) När det gäller de skuldbelopp som skulle avskrivas för olika offentliga fordringsägare och som återges i tabell 5, anges i tabell 6 nedan de skuldbelopp som skulle återvinnas i scenariot med en försäljning av Oltchim SPV som en enhet enligt rekonstruktionsplanen, om de högsta avskrivningsbeloppen skulle godkännas. Tabell 6 Offentliga borgenärer (skuldavskrivning och återvinning av skulder enligt planen) (EUR) Borgenär Total skuld Skulder som ska avskrivas (EUR) (högsta avskrivningsbelopp som godkänts) Lägsta skuldbelopp som återvinns vid en framtida försäljning av Oltchim SPV (EUR) Borgenärer med budgetmässiga fordringar AAAS 264 286 269 216 498 450 47 787 819 DGFP Craiova 5 597 262 3 910 841 1 686 422 Miljömyndigheten 13 025 112 10 726 900 2 298 212 Den nationella vattenmyndigheten 3 158 632 2 238 493 920 139 Rumäniens energitillsynsmyndighet 4 066 3 349 717 Kommunen Bradu 220 144 181 300 38 843 Kommunen Râmnicu Vâlcea 466 175 383 921 82 254 Kommunen Băbeni 544 448 96 Statsägda företag (exempel) CEC Bank 12 390 623 3 311 312 9 079 311 Nationella saltbolaget 6 782 113 4 242 980 2 539 134 CET Govora 30 117 982 21 120 370 8 997 613 Electrica SA 144 877 778 112 483 035 32 394 743 Electrica Furnizare 12 437 442 8 111 816 4 325 625 CFR Marfă 25 364 472 25 364 472 0 Totalt 518 728 615 408 577 686 110 150 928

(83) Redan efter godkännandet av rekonstruktionsplanen gjordes betydande skuldavskrivningar. I sin inlaga i oktober 2015 informerade Rumänien om att skulder på cirka 2,358 miljarder rumänska lei (518 miljoner euro) hade skrivits av under perioden april–oktober 2015. (44)

(84) De rumänska myndigheterna informerade också om att ett erbjudande om försäljning av Oltchim SPV hade skickats till alla bilaterala handelskammare i Rumänien (juli 2015) och till 30 andra handelskammare runt om i världen (september 2015). De första mötena med potentiella köpare ägde rum i september/oktober 2015.

3. KOMMISSIONENS BESLUT ATT INLEDA DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET

(85) Den 8 april 2016 beslutade kommissionen att inleda ett formellt granskningsförfarande. Kommissionen hyste tvivel i fråga om tre stödåtgärder: 1) Åtgärd 1: Sedan 2012 har Oltchims skulder gentemot AAAS inte drivits in och tillåtits att växa ytterligare. Trots det bestämda åtagande som meddelades kommissionen 2012 konverterade de rumänska myndigheterna inte de ackumulerade skulderna till AAAS till eget kapital och privatiserade inte Oltchim. I stället fortsatte Oltchim sin affärsverksamhet och tog på sig ytterligare skulder till offentliga fordringsägare, bland annat till AAAS (skulden till AAAS ökade från 1 049 miljoner rumänska lei till 1 201 miljoner rumänska lei, dvs. från cirka 231 miljoner euro till cirka 264 miljoner euro). AAAS drev inte in sina fordringar gentemot Oltchim efter den misslyckade privatiseringen i september 2012. AAAS krävde inte ersättning för sina fordringar genom en likvidation av Oltchim, utan inväntade i stället konverteringen av skulder till eget kapital, trots att Oltchims privatisering misslyckats på nytt. 2) Åtgärd 2 (45) : CET Govoras och Salroms stöd till Oltchims verksamhet i form av fortsatta leveranser mellan september 2012 och januari 2013. Efter den misslyckade privatiseringen i september 2012 försämrades Oltchims ekonomiska ställning och produktionen avbröts. De rumänska myndigheterna vidtog olika åtgärder för att göra det möjligt för Oltchim att återuppta produktionen. Att återuppta produktionen skulle inte ha varit möjligt om inte Oltchims statsägda leverantörer – CET Govora och Salrom – hade beslutat att fortsätta sina leveranser till Oltchim trots att Oltchim inte betalade sina skulder. — CET Govora undertecknade ett nytt elavtal med Oltchim den 15 september 2012 och gick därefter med på att öka elleveranserna, till att börja med från och med den 25 oktober 2012 och sedan från och med den 12 november 2012, och sedan att fortsätta sina leveranser från och med den 1 januari 2013. Dessa förändringar av avtalen med Oltchim tycktes ha gjorts i samband med genomförandet av en rad beslut som antagits av distriktsstyrelsen för Vâlcea för att säkerställa elleveranserna till Oltchim. — Salrom godtog förseningar av betalningar för sina leveranser och accepterade därför en ökning av Oltchims skulder till företaget. 3) Åtgärd 3 (46) : AAAS och statsägda företags (47) godkännande av skuldavskrivningar inom ramen för rekonstruktionsplanen 2015; AAAS, Salrom, CET Govora, den nationella vattenmyndigheten och Electrica röstade alla för rekonstruktionsplanen. Som en följd gick AAAS med på att avskriva 216 miljoner euro av sina fordringar inför en framtida (osäker) återvinning av 47 miljoner euro. Salrom gick med på att avskriva skulder på 4,2 miljoner euro, CET Govora SA gick med på att avskriva skulder på 21,1 miljoner euro, den nationella vattenmyndigheten gick med på att avskriva skulder på 2,2 miljoner euro och Electrica gick med på att avskriva skulder på 112 miljoner euro. I utbyte förväntade sig dessa statsägda företag följande skuldtäckning om försäljningen lyckades: 2,5 miljoner euro för Salrom, 8,9 miljoner euro för CET Govora SA, 0,9 miljoner euro för den nationella vattenmyndigheten och 32 miljoner euro för Electrica (se tabellerna 4 och 5).

(86) I beslutet att inleda förfarandet intog kommissionen preliminärt ståndpunkten att de ovannämnda åtgärderna omfattade statliga medel och kunde tillskrivas staten. Med tanke på att det var osannolikt att en rationell privat investerare skulle ha beviljat Oltchim dessa åtgärder ansåg kommissionen också preliminärt att åtgärderna innebar en otillbörlig selektiv fördel för Oltchim; denna fördel var selektiv eftersom Oltchim var den enda stödmottagaren.

(87) Kommissionen konstaterade också att åtgärderna kunde antas påverka handeln mellan medlemsstaterna, eftersom Oltchim konkurrerade med andra producenter av kemikalier i andra medlemsstater och i övriga världen. Genom åtgärderna kunde Oltchim fortsätta sin verksamhet, och de gjorde det möjligt för företaget att, till skillnad från andra konkurrenter, undvika följderna av sina svaga ekonomiska resultat.

(88) Kommissionen uttryckte även tvivel om åtgärdernas förenlighet, i synnerhet då de rumänska myndigheterna inte lämnade några uppgifter om eventuella grunder för förenligheten. Kommissionens preliminära ståndpunkt var att Oltchim kunde betraktas som ett företag i svårigheter i den mening som avses i 2014 års riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av icke-finansiella företag i svårigheter (nedan kallade stödriktlinjerna från 2014) (48), framför allt mot bakgrund av det insolvensförfarande som inleddes den 30 januari 2013. De kriterier för förenligt undsättnings- och omstruktureringsstöd som fastställs i stödriktlinjerna från 2014 tycktes emellertid inte vara uppfyllda för någon av åtgärderna. I synnerhet innebar avsaknaden av en anmäld omstruktureringsplan (de rumänska myndigheterna åberopade inte omstruktureringsstöd som grund för åtgärderna) att kommissionen inte kunde bedöma innehållet i rekonstruktionsplanen, bland annat i fråga om investerings- och moderniseringsåtgärder, och inte heller bedöma om åtgärderna skulle återställa den långsiktiga lönsamheten och begränsas till ett minimum för att undvika otillbörlig snedvridning av konkurrensen.

(89) På grundval av ovanstående var kommissionens preliminära ståndpunkt att åtgärderna föreföll utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Eftersom åtgärderna skulle ha beviljats i strid med den anmälningsskyldighet och det genomförandeförbud som föreskrivs i artikel 108.3 i EUF-fördraget, konstaterade kommissionen också att de föreföll utgöra olagligt statligt stöd. Utan en anmälan av rekonstruktionsplanen till kommissionen kunde åtgärderna inte anses vara förenliga med den inre marknaden.

4. SYNPUNKTER PÅ BESLUTET ATT INLEDA FÖRFARANDET

4.1 Rumäniens synpunkter

(90) I sina synpunkter på beslutet att inleda förfarandet gör Rumänien en rad iakttagelser rörande de tre åtgärder som beskrivs ovan.

4.1.1 Rumäniens synpunkter på åtgärd 1

(91) Rumänien hävdar att AAAS under perioden september 2012–januari 2013 agerade som en privat borgenär, och att AAAS inte verkställde sina fordringar var helt motiverat under denna korta period på fem månader på grund av både rättsliga och praktiska begränsningar:

(92) De rättsliga begränsningarna rör effekterna av det så kallade särskilda förvaltningsförfarandet (artikel 16.5 c i den rumänska lagen nr 137/2002), enligt vilket borgenärer med fordringar för skatter och avgifter inte kan verkställa sina fordringar så länge företaget förbereder sig för privatisering. Detta skulle ha förhindrat AAAS från att begära omedelbar verkställighet av sina fordringar i samband med den privatiseringsprocess som genomfördes av ministeriet för ekonomi, handel och företagande, även efter den misslyckade privatiseringen i september 2012. Rumänien hävdar också att bristen på säljbara tillgångar som inte använts som säkerhet för borgenärer med säkerhetsrätt i praktiken begränsade AAAS möjligheter att verkställa sina fordringar, och skulle även förklara varför inte heller privata borgenärer verkställde sina fordringar. Som exempel på detta lyfter Rumänien fram den privata banken Banca Comercială Română, som inte inledde verkställighetsförfarandet utan till och med beviljade ytterligare finansiering på totalt cirka 1 miljon euro för att återuppta driften av polyol-polyeter-verksamheten och för en konsultrapport om möjligheterna att återuppta Oltchims verksamhet.

(93) Rumänien hävdar vidare att det faktum att AAAS inte begärde en omedelbar verkställighet av sina fordringar även motiverades av att Rumänien inlett ett förfarande före anmälan till kommissionen rörande undsättningsstöd (stöd som senare inte visade sig vara förenligt med principen i stödriktlinjerna från 2014 om att stöd får beviljas endast en gång).

(94) Rumänien konstaterar på grundval av Raiffeisens rapport att AAAS, utan hänsyn till de avsättningar som skulle göras för miljöförpliktelser, snarare skulle ha återvunnit 10 än 12 % av sina fordringar i likvidationsscenariot, eftersom AAAS fordringar gentemot Oltchim var nästan 1,2 gånger högre än vad Raiffeisen uppgav 2011 i sin jämförelse mellan Oltchims marknadsvärde och likvidationsvärde. I sin inlaga i maj 2018 går Rumänien till och med ett steg längre och hävdar att i samband med en konkurs skulle den högre prioriterade betalningen av miljöförpliktelser ha överstigit de sammanlagda intäkter man kunde vänta sig från en tvångsförsäljning i linje med likvidationsscenariot, och konstaterar att skuldtäckningen i fråga om AAAS fordringar skulle ha uppgått till noll.

(95) Rumänien hävdar att AAAS inriktade sig på att skaffa sig en detaljerad bild av situationen för Oltchim vid den aktuella tidpunkten för att kunna fatta ett välgrundat beslut, och att de få månader som gick mellan privatiseringens misslyckande och inledandet av insolvensförfarandet var en godtagbar reflektionsperiod.

(96) Slutligen konstaterar Rumänien att AAAS tog ut ränta från Oltchim på marknadsnivå fram till inledandet av insolvensförfarandet. Enligt Rumänien visar detta att underlåtenheten att driva in skulderna inte utgör statligt stöd, vilket enligt Rumänien är i linje med resonemanget i punkt 98 ff. i kommissionens beslut 2012. Rumänien hävdar vidare att den ytterligare ackumuleringen av skulder härrör från räntor på redan befintliga skulder, som är av mindre betydelse med tanke på att återvinningen av huvudskulden redan från början är orealistisk.

4.1.2 Rumäniens synpunkter på åtgärd 2

(97) Rumäniens uppfattning är att CET Govora och Salrom när de beslutade om fortsatta leveranser och förmånligare affärsvillkor ”agerade som privata fordringsägare så länge den nya skulden garanterades (säkrades)” och eftersom de genom besluten att leverera de råvaror som krävdes för att återuppta Oltchims verksamhet agerade på liknande sätt som vissa privatägda företag. Skälet till beslutet skulle vara möjligheten att återvinna en större del av skulderna om verksamheten återupptogs. Rumänien hävdar vidare att CET Govora och Salrom (om än i mindre grad) på grund av sitt ömsesidiga tekniska beroende i fråga om leveransen av industrivatten och demineraliserat vatten till Oltchim agerade som rationella väsentliga leverantörer. Eftersom Oltchim stod för 14 % av Salroms omsättning 2015 och 39 % av CET Govoras intäkter fanns ingen praktisk lösning för CET Govora att ersätta Oltchims inköp av industriånga.

(98) I Salroms fall uppger Rumänien också att det fick betalningar på sammanlagt mer än 33 miljoner rumänska lei efter att Oltchim hade inlett insolvensförfarandet och ställt förskottsbetalning som villkor för ytterligare leveranser till Oltchim efter att insolvensförfarandet inletts, ett villkor som Oltchim efter förhandlingar godtog och följde.

(99) När det gäller leveranserna från CET Govora hävdar Rumänien att försäljningspriset för el och ånga till Oltchim är marknadsmässigt och har betalats till fullo från den 1 februari 2013 till den 31 mars 2016 (476 miljoner rumänska lei).

4.1.3 Rumäniens synpunkter på åtgärd 3

(100) Rumänien hävdar att AAAS och de statsägda företagen genom att rösta för planen följde principen om en privat fordringsägare i en marknadsekonomi såsom beskrivs nedan.

(101) För det första delar Rumänien uppfattningen att värdet i samband med en konkurs för Oltchim är negativt. Till stöd för sin uppfattning hänvisar Rumänien till de värden som anges i Romcontrols utvärderingsrapporter från februari 2009 (– 281 miljoner euro) respektive december 2010 (– 407 miljoner euro). Rumänien hänvisar även till Winterhills uppskattning av skuldåtervinningen i likvidationsscenariot, som uppgår till 108 miljoner euro för säkerställda tillgångar och 32 miljoner euro för icke intecknade tillgångar (av de senare skulle 22 miljoner euro ha avsatts till avgångsvederlag för uppsagd personal).

(102) Med hänvisning till skäl 120 i beslutet att inleda förfarandet uppger Rumänien även att de miljöförpliktelser som anges i rapporten från Winterhill bara rör rengöring och förberedelser av tillgångarna som ska säljas och inte omfattar stängningen av deponier för ofarligt avfall och en tipp för farligt avfall, och inte heller avvecklingen och rivningen av utrustning och byggnader och återställning av marken och miljön till ursprungligt skick. Miljöförpliktelserna uppgår enligt Oltchim till cirka 464 miljoner euro och skulle därmed överstiga Winterhills uppskattning av intäkterna för borgenärer utan säkerhetsrätt i likvidationsförfarandet.

(103) Sannolikheten att AAAS och de statsägda företagen skulle få någon betalning från Oltchim var betydligt högre med rekonstruktionsförfarandet.

(104) För det andra hävdar Rumänien att det inte var möjligt för AAAS och Electrica att inleda ett konkursförfarande gentemot Oltchim, eftersom kraven i artikel 1.2 i insolvenslagstiftningen inte var uppfyllda i detta avseende.

(105) För det tredje hävdar Rumänien att även om AAAS rapport om principen om en privat fordringsägare i en marknadsekonomi gjordes innan rekonstruktionsplanen godkändes vid borgenärssammanträdet den 9 mars 2015, så är den adekvat och tillräcklig för att AAAS beslut att godkänna rekonstruktionsplanen ska anses vara i linje med hur en privat borgenär skulle ha agerat. Ett avvisande av planen skulle ha lett till konkurs, vilket hade medfört att inga skulder hade återbetalats med tanke på AAAS låga andel säkerställda fordringar och den omfattande kostnaden för miljöförpliktelserna i fråga om ekologiska insatser för att återställa marken. AAAS rapport visar därmed att AAAS skulle återvinna mer genom att godkänna rekonstruktionsplanen än genom en likvidation av Oltchim, eftersom miljöförpliktelserna då skulle fått företräde på grundval av förordning nr 195/2005.

(106) Rumänien anser att återvinningen på 20 % av AAAS fordringar efter att rekonstruktionsplanen genomförts var en realistisk bedömning vid tidpunkten för omröstningen.

(107) För det fjärde framhöll Rumänien att den begäran om att rekonstruktionsplanen skulle avvisas som lämnats av tre borgenärer avslogs av den nationella domstolen genom beslut nr 892 av den 22 april 2015. Domstolsbeslutet bekräftade att rekonstruktionsplanen i högre grad tillgodosåg borgenärernas intresse än konkursscenariot, baserat framför allt på uppskattningen av de prioriterade miljöförpliktelserna till 464 miljoner euro, vilket avsevärt överstiger den uppskattning av återvinningsbeloppet som Winterhill gör på 108 miljoner euro för säkerställda tillgångar och 32 miljoner euro för icke intecknade tillgångar.

(108) Rumänien hävdar att skattefordringsägarna, borgenärerna utan säkerhetsrätt och de övriga statsägda företagen som AAAS och Electrica agerade som marknadsaktörer när de valde rekonstruktionsplanen i stället för likvidation av Oltchim: de agerade på samma sätt som privata företag såsom Erste Group Bank AG och Bulrom Gas Impex SRL, som både hade säkerställda och icke säkerställda fordringar och som röstade för planen. Rumänien hävdar också att Salrom innan insolvensförfarandet inleddes ställde krav på fast egendom som säkerhet för att bli borgenär med säkerhetsrätt.

(109) För det femte pekade Rumänien i sin inlaga på att Electrica vidtog alla tillgängliga rättsliga åtgärder för att verkställa sina fordringar i insolvensförfarandet för att undvika att bli beroende av en rekonstruktionsplan. Dessa åtgärder avslogs emellertid av de rumänska domstolarna. Att rösta för planen var därför den sista möjliga utvägen, vilket visar att Electrica agerade som en marknadsekonomisk aktör. Att rösta till förmån för rekonstruktionsplanen var den enda möjligheten att återvinna skulderna för Electrica, som var registrerat både som borgenär med och utan säkerhetsrätt.

(110) Enligt Rumänien skulle en marknadsekonomisk aktör/borgenär ha valt rekonstruktionsplanen, eftersom det är det förfarande som normalt sett i rumänska insolvensfall och i de fall som Electrica kände till ger störst chanser att återvinna skulder: Rumänien betonar att de officiella förvaltare som ansvarade för att ta fram planen har en rättslig skyldighet att maximera gäldenärens tillgångar och kan hållas personligt ansvariga om de inte skapar bästa möjliga utfall för borgenärerna.

(111) Rumänien förklarade även att rapporten tillsammans med planen på ett trovärdigt sätt visade att den enda möjligheten för Electrica att återfå någon del av sina fordringar var genom rekonstruktionen. Enligt Rumäniens uppfattning är det orimligt att hävda att Electrica borde ha tagit på sig stora kostnader för en separat undersökning för att bekräfta de aspekter som välkända experter kommit fram till, som de nationella domstolarna bekräftat och som styrks av ekonomisk erfarenhet: kostnaderna för att uppfylla Oltchims miljöförpliktelser i samband med ett konkursförfarande skulle ha gjort det mindre sannolikt, eller till och med omöjligt, att Electrica skulle återfått någon del av sina fordringar gentemot Oltchim.

(112) I jämförelse var möjligheten för Electrica att återvinna 160 miljoner rumänska lei enligt rekonstruktionsplanen, även om den innebar viss fördröjning och vissa risker, definitivt att föredra, vilket även framgick av andra privata borgenärers agerande, såsom Erste Group Bank AG.

(113) Om Salrom och CET Govora hade röstat emot rekonstruktionsplanen skulle det ha inneburit att de inte hade återfått någon del av sina icke säkerställda fordringar; det bästa alternativet för dem var därför att godkänna rekonstruktionsplanen, enligt vilken borgenärer med säkerhetsrätt accepterade vissa avskrivningar av sina fordringar i utbyte mot återvinning av delar av de icke säkerställda skulderna.

4.2 Synpunkter från berörda tredje parter

(114) Fyra berörda parter lämnade synpunkter på beslutet att inleda förfarandet – PCC (en minoritetsägare i Oltchim), Electrica, konsortiet av förvaltarna Rominsolv och BDO (som ansvarade för förvaltningen av Oltchim) och ytterligare en berörd part som önskade förbli anonym.

4.2.1 Rominsolv och BDO (R/BDO, de officiella förvaltarna av Oltchim under insolvensförfarandet)

(115) Rominsolv och BDO är de juridiska förvaltare av Oltchim som tog fram rekonstruktionsplanen, som senare godkändes av Oltchims fordringsägare. De angav en rad argument till förmån för rekonstruktionsplanen.

(116) I fråga om åtgärd 1 hävdar R/BDO följande: — Kommissionen gjorde fel när den utgick från likvidationsvärdet i rapporten från Raiffeisen, eftersom denna rapport grundar sig på ett antagande om fortsatt verksamhet och inte tar hänsyn till miljöförpliktelserna i likvidationsscenariot. Kommissionens bedömning att AAAS 2012 skulle ha återvunnit 12 % av sina fordringar vid en likvidation av Oltchim är därför felaktig. — AAAS hade inga andra möjligheter att återvinna sina fordringar (t.ex. genom verkställighetsförfaranden), eftersom AAAS inte hade någon exekutionstitel och inte kunde erhålla någon under en så kort tidsperiod (september 2012–januari 2013). — I september 2012 saknade Oltchim dessutom tillgångar som kunde användas som säkerhet för värdet av fordringarna. — Slutligen nämner R/BDO ett antal privata parter (49) som vid den aktuella tidpunkten, trots Oltchims försämrade ekonomiska ställning, fortsatte sitt samarbete och att ge stöd till Oltchim. Bara två (50) av totalt 205 parter som tagits upp på Oltchims borgenärsförteckning inledde verkställighetsåtgärder gentemot gäldenären.

(117) I fråga om åtgärd 2 hävdar R/BDO följande: — CET Govoras deltagande i att återuppta Oltchims verksamhet var relativt begränsad, med en sammanlagd skuld för el- och ångleveranser som uppgick till cirka 25 miljoner rumänska lei (jämfört med den totala skulden på 84,2 miljoner rumänska lei den 31 augusti 2012). CET Govora tog även ut dröjsmålsränta i enlighet med avtalet med Oltchim för de tidigare skulderna, som inte bör betraktas som en del av stödet för att återuppta produktionen. — Salroms deltagande i att återuppta Oltchims verksamhet var också relativt begränsat, med en sammanlagd skuld för fakturerade leveranser på 1,8 miljoner rumänska lei. Återstoden på 13,2 miljoner rumänska lei utgör dröjsmålsränta beräknad enligt avtalen med Oltchim för tidigare skulder, som inte bör betraktas som en del av stödet för att återuppta produktionen.

(118) BDO hävdar slutligen att kommissionen underlät att ta fasta på betydelsen av det ömsesidiga tekniska beroendet mellan verksamheterna hos fyra stora aktörer (Oltchim, CET Govora, Uzinele Sodice Govora och Salrom), som var och en samtidigt är leverantörer och kunder till varandra.

(119) I fråga om åtgärd 3 hävdar R/BDO följande: — Kommissionen har inte uppfyllt beviskraven för att styrka att ett antal statsägda företags (dvs. CET Govora, den nationella vattenmyndigheten, Salrom och Electrica) och AAAS beslut att rösta för rekonstruktionsplanen kan tillskrivas staten. — De officiella förvaltare som tagit fram rekonstruktionsplanen är skyldiga att följa principerna om oberoende, i syfte att säkerställa ett effektivt förfarande, likabehandling av borgenärer, en hög grad av öppenhet och maximering av återvunna fordringar. Den plan som de tog fram uppfyllde alla krav enligt rumänsk lagstiftning och godkändes av domaren. Därför är det orimligt att förvänta sig att alla borgenärer skulle lägga ner tid och resurser på att göra egna bedömningar för att återvinna sina fordringar såsom kommissionen tycks vilja göra gällande. — Kommissionen gjorde fel som utgick från att likvidationsvärdet för Oltchim i rapporten från Winterhill omfattade alla Oltchims miljöförpliktelser. I rapporten togs bara hänsyn till de normala kostnaderna för nedmontering av utrustning, inte till kostnaderna för miljöförpliktelser. Det var därför korrekt att i rekonstruktionsplanen anta att värdet av återvinningsbara fordringar i samband med konkurs (likvidation) skulle uppgå till noll för alla borgenärer. — Slutligen var det med tanke på det antal ekonomiska indikatorer som pekade på en förbättrad ekonomisk situation för Oltchim under insolvensförfarandet inte orimligt att anta att Oltchim SPV skulle kunna säljas på marknaden för det uppskattade priset på 306 miljoner euro. — R/BDO hävdar slutligen att det belopp på 306 miljoner euro som Winterhill beräknade 2013 är felaktigt men hade rättats i den rapport som lämnades till borgenärerna inför deras sammanträde den 4 december 2014 och som angav ett försäljningspris på 295 miljoner euro.

4.2.2 Electrica

(120) Electrica hävdar att dess beslut att rösta för planen inte kan tillskrivas staten. Enligt Electrica delegerade bolagsstämman beslutet om hur man skulle rösta om planen till Electrica SA:s verkställande direktör, som var den ende som bar ansvaret för att man röstade till förmån för planen. Enligt Electrica kan åtgärd 3 därför inte tillskrivas staten.

(121) Electrica hävdar vidare att även om beslutet skulle kunna anses härröra från statliga befogenheter, så var det ett välgrundat affärsbeslut i linje med principen om en marknadsekonomisk borgenär. I själva verket anser Electrica att beslutet att stödja planen inte medförde någon fördel för Oltchim; enligt Electrica bekräftas detta av att andra privata fordringsägare i en liknande situation som Electrica agerade på samma sätt och också röstade för planen.

(122) Electrica hävdar också att man inte genomförde någon undersökning i linje med en marknadsekonomisk borgenär, eftersom R/BDO hade en rättslig skyldighet att ge borgenärerna råd om hur de skulle maximera sina intäkter.

4.2.3 Hemlig [anonym] berörd tredje part

(123) Den anonyma parten delar kommissionens tvivel. Parten framhåller också stödåtgärdernas snedvridande påverkan på i synnerhet marknaden för kloralkaliprodukter (kaustiksoda). Den anonyma parten anser att den föreslagna lösningen att sälja Oltchim är en återvändsgränd: de flera misslyckade försöken att sälja Oltchim visar att marknaden saknar intresse för företaget; Oltchims ekonomiska redovisning vid den aktuella tidpunkten visar på en lönsamhetsnivå som är alldeles för låg för att verksamheten ska vara långsiktigt hållbar. Mot den bakgrunden skulle den enda möjliga lösningen för Oltchim vara en fullständig omstrukturering av verksamheten i form av nedläggning av anläggningar, kapacitetsminskning och eventuellt marknadsutträde.

(124) Den anonyma parten pekar också på att en stor del av de vinster som gjordes 2015 och av de som förväntades för 2016 genererades av försäljningen av kaustiksoda, som har ett konjunkturbundet försäljningspris och att priset 2015 låg på ”toppnivå”. Oltchims driftsgrad är dessutom exceptionellt låg (ett totalt kapacitetsutnyttjande på 30 % jämfört med genomsnittet på 80 % för EU:s kloralkaliindustri är mycket lågt). En potentiell investerare skulle därför behöva genomföra mycket betydande investeringar, vilket inte går ihop med Oltchims låga EBITDA.

4.2.4 PCC

4.2.4.1 PCC:s synpunkter på åtgärd 1

(125) Enligt PCC skulle AAAS, om det hade agerat som en privat fordringsägare, ha förespråkat en verkställighet av sina fordringar gentemot Oltchim efter den misslyckade privatiseringen i september 2012: det hade inneburit att AAAS hade återvunnit 12 % av sina fordringar i stället för att behöva vänta på en osäker återbetalning under hela rekonstruktionsförfarandet.

(126) PCC hävdar att det efter den misslyckade privatiseringen i september 2012 framgick ännu tydligare att det inte fanns något intresse på marknaden för att köpa Oltchim. Att vänta några år på att en rekonstruktionsplan skulle tas fram och sedan några år till på att den skulle genomföras innebar en hög risk för marknadsvärdet på Oltchims tillgångar. Allt eftersom tiden gick skulle Oltchims tillgångar bli alltmer föråldrade och oanvändbara.

(127) Enligt PCC borde AAAS ha använt sig av den särskilda rumänska lagstiftningen om återvinning av offentliga skulder till finansministeriet som härrör från statliga garantier (förordning 29/2002), i vilken det föreskrivs att återvinningsavtal som överför de statliga garantierna från finansministeriet till AAAS enligt lag erkänns som exekutionstitlar. Enligt PCC:s uppfattning hade AAAS kunnat verkställa dessa exekutionstitlar utan några ytterligare formaliteter. AAAS hade tillgång till flera olika verkställighetsmetoder för dessa fordringar i enlighet med regeringens undantagsförordning nr 51/1998 om försäljning av statliga tillgångar.

(128) Som offentlig borgenär med säkerhetsrätt tycks det heller inte ha varit nödvändigt för AAAS att upphäva vilandeförklaringen av sina rättigheter till verkställighet under insolvensförfarandet, i motsats till Electricas misslyckade försök att göra detta. AAAS använde sig därmed inte av alla tillgängliga rättsliga instrument för att hantera företagets betalningsunderlåtelse.

4.2.4.2 PCC:s synpunkter på åtgärd 2

(129) PCC anser att CET Govora och Salrom inte agerade som marknadsekonomiska aktörer när de fortsatte leveranserna till Oltchim trots utebliven betalning för obetalda skulder, och att deras beslut kan tillskrivas staten.

(130) I motsats till Electrica och Electrica Furnizare beslutade CET Govora att fortsätta el- och ångleveranserna till Oltchim trots att Oltchim inte betalat sina skulder och trots invändningar från de egna bankerna; beslutet ledde till att CET Govora inledde ett eget insolvensförfarande den 6 maj 2016: PCC påpekar att CET Govoras förvaltare anser att CET Govora har subventionerat Oltchim.

(131) Enligt PCC kan CET Govoras beslut att återuppta leveranserna till Oltchim efter den misslyckade privatiseringen i september 2012 tillskrivas staten. Enligt PCC:s uppfattning fattades CET Govoras beslut att fortsätta leveranserna till Oltchim efter relaterade beslut av dess ägare, distriktsstyrelsen för Vâlcea, samtidigt som Oltchims betalningsoförmåga var allmänt känd, PCC citerar också CET Govoras förvaltare, som framhåller att ”beslutet att leverera el till Oltchim hade ingen ekonomisk grund utan var politiskt motiverat och är ett utmärkt exempel på politisk inblandning i förvaltningen av gäldenären […]”.

(132) PCC medger att Oltchim var en viktig kund för Salrom, men anser att en marknadsekonomisk aktör inte skulle ha fortsatt sina leveranser till Oltchim med tanke på Oltchims ekonomiska ställning; en potentiell likvidation av Oltchim skulle bara ha drabbat en av Salroms anläggningar med bara 60 anställda. En privat fordringsägare i en liknande situation som Salrom hade därför inte accepterat ytterligare skulder utan hellre minskat sin omsättning för att bibehålla en livskraftig verksamhet.

(133) Enligt PCC kan Salroms beslut att återuppta sina leveranser till Oltchim efter den misslyckade privatiseringen i september 2012 tillskrivas staten, som kontrollerar Salrom; Salroms styrelse utnämns i själva verket av bolagsstämman, där den rumänska staten har en majoritet (51 %) av aktierna och utser statliga företrädare till bolagsstyrelsen.

4.2.4.3 PCC:s synpunkter på åtgärd 3

(134) PCC anser att AAAS, CET Govora och Electrica genom att godta en avskrivning av fordringar i stället för att kräva verkställighet av dem inte agerade som marknadsekonomiska borgenärer.

(135) Enligt PCC innebär den rekonstruktionsplan som borgenärerna godkänt ingen reell omstrukturering (51) utan är i grunden begränsad till bara en omstrukturering av skulderna och likvidation. PCC anser att en rekonstruktionsplan som tagits fram av aktieägarna skulle kunna ha varit ett bättre alternativ, men genomfördes inte trots att PCC föreslog det eftersom de rumänska myndigheterna inte godkände det.

(136) Utan långsiktiga åtgärder för att omstrukturera Oltchims kärnverksamhet saknas möjligheter för att Oltchim ska vara livskraftigt och lönsamt.

Marknadsvärde

(137) Å ena sidan framhåller PCC att det marknadsvärde som Winterhill România fastställde 2013 var mycket osäkert och att en försiktig marknadsekonomisk aktör inte skulle ha betraktat det som rätt grund för att besluta om sin inställning till rekonstruktionsplanen två år senare, i april 2015.

(138) De misslyckade privatiseringsförsök som hade gjorts tidigare, 2001, 2003, 2006, 2007, 2008 och 2012, utgjorde enligt PCC ett tydligt tecken på att ingen investerare skulle vara intresserad av att förvärva några aktier i den privatisering genom skapandet av Oltchim SPV som förvaltarna föreslog. PCC tillägger att det inte fanns något underlag för det försäljningspris som fastställdes för privatiseringen och att detta pris inte kan betraktas som en tillförlitlig grund för att godkänna planen. Enligt PCC är planen bara ett sätt att hålla en olönsam verksamhet vid liv och skjuta upp Oltchims konkurs.

(139) PCC anser också att priset för Oltchim med största sannolikhet skulle ha minskat mellan 2013 och 2015, eftersom anläggningar som inte varit i drift på två år skulle vara omöjliga att återstarta. Den enda värdefulla tillgången i anläggningen i Bradu skulle därmed vara marken, oaktat de miljöförpliktelser som hör ihop med anläggningen.

(140) Till stöd för sitt påstående citerar PCC det pris på cirka 45 miljoner euro som vid den misslyckade privatiseringen 2012 erbjöds av en privatperson (Diaconescu), och som är sex gånger lägre än det pris som Winterhill uppskattade för Oltchim. På samma sätt framhöll en företrädare för Chimcomplex, som 2016 lämnade ett anbud på Oltchims funktionsdugliga tillgångar, att Oltchims värde var betydligt lägre än det pris som begärdes i rekonstruktionsplanen.

(141) PCC påpekade att de offentliga borgenärerna fattade sina beslut i en situation då Oltchim i avsaknad av en reell omstruktureringsplan var olönsamt; de vinster som Oltchim gjorde hade dessutom uppnåtts på konstlad väg genom skuldavskrivningar och visade inte på någon förbättring av Oltchims ekonomiska ställning. De positiva resultaten i årsredovisningarna var bara en följd av olika redovisningsmetoder. En oberoende rapport som tagits fram av företaget […] på uppdrag av PCC visade på kontinuerliga förluster för Oltchim under perioden 1 januari 2013–30 juni 2016 efter att extraordinära poster hade räknats bort (t.ex. avskrivningen av skulder 2015) på grund av improduktiva tillgångar såsom den petrokemiska enheten i Bradu, VCM och PVC. I rapporten konstaterades också att värdet av de materiella anläggningstillgångarna per den 31 december 2015, som utgjorde mer än 84 % av Oltchims tillgångar, borde ligga på mellan 14 miljoner och 128 miljoner euro, beroende på när under perioden december 2013–december 2014 den förväntade försäljningen av Oltchim SPV skulle äga rum och på det scenario (A eller B) som anges i förvaltarnas rekonstruktionsplan (52), vilket ligger under det likvidationspris som Winterhill uppskattade (141 miljoner euro).

Likvidationsvärde

(142) Enligt PCC var jämförelsen mellan det uppskattade marknadsvärdet för Oltchim och Oltchims likvidationsvärde felaktig av de skäl som anges nedan.

(143) För det första fanns andra alternativ, exempelvis en kontinuerlig försäljning av Oltchim i tillgångsgrupper.

(144) För det andra förefaller det värde som Oltchim beräknat för miljöförpliktelserna (463,7 miljoner euro) ha överdrivits i likvidationsscenariot för att stödja rekonstruktionsplanen i stället för en likvidation av Oltchim, eftersom det inte stöds av någon extern, oberoende rapport. Det finns inga uppgifter som anger varför förvaltarna inte begärde någon ny undersökning. De miljöförpliktelser som Oltchim uppskattade i likvidationsscenariot skulle också en potentiell köpare av Oltchim SPV behöva ta hänsyn till i sitt anbud. Slutligen delar PCC kommissionens ståndpunkt att en stor del av tillgångarna i likvidationsscenariot skulle ha kunnat köpas av en köpare som avsåg att fortsätta bedriva industriell verksamhet vid Oltchims anläggning och som därmed inte skulle genomföra den fullständiga rivning av anläggningen som förutsattes i uppskattningen. PCC framhåller i stället osäkerheten i uppskattningen av värdet av Oltchims miljöförpliktelser i rekonstruktionsplanen från 2015.

Jämförelse mellan marknadsvärde och likvidationsvärde

(145) För det tredje skulle, i ett sammanhang där nya fordringar efter att Oltchim inlett insolvensförfarandet gavs företräde före befintliga skulder, vissa borgenärer kunna ha varit mer intresserade av begära likvidation av Oltchim än att låta dessa nya skulder ackumuleras, vilket skulle minska deras möjligheter att återvinna sina fordringar. PCC hävdar också att de skulder som Oltchim ådrog sig efter att insolvensförfarandet inletts kan ha underskattats. Om detta stämmer skulle det ha inneburit försämrade möjligheter till skuldåtervinning och därmed lett till ytterligare skuldavskrivningar för borgenärerna i rekonstruktionsscenariot.

Övriga synpunkter på åtgärd 3

(146) PCC hävdar vidare att de offentliga borgenärerna även borde ha tagit hänsyn till hur länge rekonstruktionsfasen skulle pågå jämfört med konkursförfarandet. Det tar betydligt längre tid att utarbeta och genomföra en hållbar rekonstruktionsplan jämfört med en likvidation av Oltchim med en omedelbar försäljning av tillgångarna.

(147) De offentliga borgenärerna skulle dessutom ha kunnat dra fördel av sin situation. — Enligt den rumänska insolvenslagstiftningen (artikel 94 c) kan en eller flera borgenärer med minst 20 % av de sammanlagda fordringarna föreslå en rekonstruktionsplan. Med tanke på att enbart AAAS fordringar uppgick till 34,7 % av alla fordringar skulle AAAS ha kunnat föreslå en annan plan med bättre utfall för AAAS och övriga offentliga borgenärer. — Eftersom CET Govora representerade 91 % av borgenärerna utan säkerhetsrätt enligt artikel 96 i insolvenslagstiftningen befann sig företaget i en gynnsam situation för att påverka rekonstruktionsplanen, en situation som det inte tycktes ha använt sig av. — Även Salrom och den nationella vattenmyndigheten godkände planen i de två kategorier där de hade fordringar, trots att deras ställning gjorde det möjligt för dem att verkställa sina fordringar i egenskap av borgenär med säkerhetsrätt respektive offentlig borgenär.

(148) Slutligen uppgav PCC att även om det fanns vissa privata borgenärer som befann sig i samma situation som staten och som röstade för rekonstruktionsplanen, så var det inte korrekt att därför dra slutsatsen att de offentliga borgenärerna, inbegripet AAAS, befann sig i samma situation som en försiktig marknadsaktör på grund av att vissa privata borgenärer röstat för planen: till skillnad från de sistnämnda, som hade både säkerställda och icke säkerställda fordringar, var nästan alla AAAS fordringar icke säkerställda; dessutom visste dessa privata borgenärer att den rumänska staten skulle vidta alla nödvändiga mått och steg för att säkerställa Oltchims överlevnad och beslutade sig därför för att ”samarbeta” med staten i dessa ansträngningar.

(149) PCC anser att åtgärd 3 kan tillskrivas staten, eftersom rekonstruktionsplanen inte kunde ha godkänts utan medgivande från de offentliga borgenärer som hade en majoritet av rösterna (mer än 50 %) i en majoritet av borgenärskategorierna: staten kontrollerade i själva verket beslutet i alla borgenärskategorier förutom i kategorin fordringar med säkerhetsrätt och kategorin anställda. De privata borgenärer som godkände rekonstruktionsplanen agerade därför mer som följare av statens beslut än som förespråkare av rekonstruktionsplanen. PCC anger vidare att man är ”medveten om att det finns privata borgenärer som uppenbarligen intog samma ståndpunkt som staten (dvs. också röstade för planen trots att det uppenbart inte var till deras fördel, eftersom det innebar en stor avskrivning av deras skulder).” PCC anser emellertid att ”det är staten som skapat denna 'marknadspraxis' och inte tvärtom (staten som följer trenden)” och att detta ”beror på att staten kontrollerade Oltchim före insolvensförfarandet, kontrollerade omröstningen om rekonstruktionsplanen och på att det var uppenbart för de andra borgenärerna att staten skulle vidta alla mått och steg för att säkerställa Oltchims överlevnad”.

4.3 Kommentarer från Rumänien på synpunkterna från tredje parter (53)

4.3.1 Ytterligare synpunkter från Rumänien på åtgärd 1

(150) Rumänien anser att AAAS agerade som en privat borgenär ”med rättsliga begränsningar” genom att ta ut ränta fram till dess att Oltchim inledde insolvensförfarandet och tillbakavisar PCC:s påstående om inaktivitet från AAAS sida i fråga om verkställande av sina fordringar. Rumänien bekräftar att samförståndsavtalet föreslogs av finansministeriet, ministeriet för ekonomi, handel och företagande och OPSPI. När det gäller de praktiska begränsningarna uppger Rumänien att AAAS saknade möjlighet att göra utmätning av banktillgodohavanden (dvs. ta dem i beslag) eftersom detta redan gjorts av Electrica.

(151) Rumänien kritiserar logiken i PCC:s argument att AAAS borde ha begärt verkställighet av sina fordringar: Oltchim skulle under sådana omständigheter ha varit tvunget att inleda ett insolvensförfarande. I en sådan situation skulle AAAS inte ha återvunnit någon av sina fordringar, såsom PCC hävdar.

(152) PCC:s åsikt att AAAS borde ha gjort en utmätning av Oltchims varor och tillgångar betecknas av Rumänien som orealistisk med tanke på att privata borgenärer inte tillämpade detta tillvägagångssätt.

4.3.2 Ytterligare synpunkter från Rumänien på åtgärd 2

(153) När det gäller CET Govora och Salrom uppger Rumänien att kortfristiga skulder som uppstått efter att insolvensförfarandet inletts betalades utan några förseningar av Oltchim.

(154) Enligt Rumänien agerade offentliga företag i själva verket på samma sätt som privata företag, såsom Bulrom Gas Impex (en lokal leverantör till Oltchim), och agerade därför i enlighet med kriterierna för en privat fordringsägare och en privat köpare.

4.3.3 Ytterligare synpunkter från Rumänien på åtgärd 3:

(155) För det första konstaterar Rumänien att den lösning som PCC hänvisade till i sina synpunkter, nämligen att utarbeta en rekonstruktionsplan som förvaltades av aktieägarna, enligt insolvenslagstiftningen inte längre kunde tillämpas efter att rekonstruktionsförfarandet hade inletts; enligt Rumänien skulle det rekonstruktionsförfarande som PCC föreslog gynna aktieägarna på bekostnad av borgenärerna och skulle därför inte ha godkänts av de senare.

(156) Rumänien motsatte sig PCC:s beskrivning av Oltchims ekonomiska ställning som ”under en acceptabel nivå […] gör fortfarande förluster” och framhåller att Oltchim hade kommit på 63:e plats av 100 i SeeNews (54) rankning av de mest lönsamma företagen i sydöstra Europa.

(157) I fråga om […] bedömning av Oltchims tillgångar som PCC informerat om, motsätter sig Rumänien inte […] normalisering i fråga om skuldavskrivningen, men avvisar särskilt användningen av nuvärdesmetoden för att värdera Oltchims tillgångar. Rumänien hänvisar till utbildningsmaterial från universiteten Harvard och Stern till stöd för sin uppfattning att nuvärdesmetoden används för företagsvärdering och inte är lämplig för värdering av tillgångar.

(158) Rumänien tillbakavisar även PCC:s uppfattning att privata borgenärers agerande ska ha påverkats av AAAS med tanke på att minst två av de banker som undertecknat samförståndsavtalet (Erste Bank AG och Banca Transilvania) är väletablerade och oberoende institutioner med internationell verksamhet.

(159) Rumänien framhåller att privata borgenärer var de som i grunden hade det avgörande beslutet i fråga om Oltchims rekonstruktionsplan, i synnerhet eftersom de utgjorde 61,5 % av borgenärerna med säkerhetsrätt som hade en avgörande roll för den partiella skuldavskrivningen, som var absolut nödvändig för att planen skulle godkännas av alla kategorier.

(160) Rumänien hävdar att den förväntade skuldåtervinningen för de offentliga enheterna enligt den rekonstruktionsplan som förvaltarna föreslog uppgick till 500 miljoner rumänska lei, dvs. var sju gånger högre än de 72 miljoner lei som potentiellt skulle kunna återvinnas vid ett konkursförfarande.

(161) Dessutom skulle AAAS enligt Rumänien kunna återvinna över 18 % av sina sammanlagda fordringar enligt rekonstruktionsplanen jämfört med högst 12 % vid en likvidation enligt rapporten från Raiffeisen.

(162) Rumänien konstaterar också att det enligt Oltchims förvaltare skulle medföra straffrättsligt ansvar enligt rumänsk lag om man i samband med en konkurs undvek eller undervärderade miljökostnader.

(163) Rumänien hävdar (55) att röstningsreglerna innebär att rekonstruktionsplanen inte kunde antas utan godkännande av borgenärerna med säkerhetsrätt, som enligt lag var en missgynnad kategori. Det är därför de privata borgenärerna, som hade en majoritet i kategorin borgenärer med säkerhetsrätt, tog initiativ till planen och tillät den att antas; de följde därmed inte bara de offentliga borgenärerna såsom PCC påstår. Enligt Rumänien (56) var borgenärer med säkerhetsrätt en missgynnad kategori. Om de hade avvisat planen hade det inneburit att villkoret i artikel 101.2 c i insolvenslagstiftningen inte hade uppfyllts, vilket hade hindrat de andra kategorierna från att anta planen.

(164) Rumänien understryker även skillnaden mellan tidigare misslyckade privatiseringsförsök och det förfarande som inleddes 2012 och som baserades på en försäljning av Oltchims tillgångar efter en överföring till Oltchim SPV, vilket innebar att köparen inte behövde köpa Oltchims hela balansräkning, inklusive skulder, utan bara dess tillgångar.

(165) Enligt Rumänien minskar de kortfristiga skulderna på grund av ett positivt EBITDA för Oltchim.

(166) Rumänien motsätter sig också uppfattningen från den [anonyma parten] att Oltchim skulle vara ”strukturellt olönsamt”. Oltchims svårigheter berodde i stället på dåliga beslut av företagets ledning.

(167) I sin inlaga av den 16 maj 2018 betonar de rumänska myndigheterna följande aspekter utöver de ovanstående.

(168) För det första beviljade de offentliga borgenärerna inte Oltchim någon fördel, eftersom de kunde anses ha agerat på ett likvärdigt sätt (pari passu) som privata borgenärer i alla borgenärskategorierna: borgenärer med säkerhetsrätt, borgenärer med budgetmässiga fordringar, väsentliga leverantörer och borgenärer utan säkerhetsrätt.

(169) I synnerhet röstade en majoritet av borgenärerna med säkerhetsrätt till förmån för planen, eftersom de var övertygade om att de inte skulle kunna återvinna ett belopp som helt täckte deras fordringar i likvidationsscenariot. Enbart det faktum att AAAS hade fordringar i både kategorin fordringar med säkerhetsrätt och kategorin budgetmässiga fordringar påverkar inte uppfattningen att AAAS skulle kunna likställas med privata borgenärer, eftersom AAAS bara kunde förvänta sig att återvinna mer genom planen än i likvidationsscenariot.

(170) Det faktum att de borgenärer med säkerhetsrätt som röstade för planen accepterade en skuldavskrivning enligt planen tyder på att de budgetmässiga fordringarna var värdelösa i likvidationsscenariot. Närmare bestämt accepterade borgenärerna med säkerhetsrätt, för att säkerställa ett positivt resultat i omröstningen om planen, att begränsa sin andel av intäkterna (genom att gå med på en faktisk avskrivning av sina fordringar på mellan 20 och 27 %) till förmån för kategorierna utan säkerhetsrätt, som inte skulle ha fått något vid en likvidation.

(171) Att en majoritet av borgenärerna utan säkerhetsrätt (Electrica hade 40,5 % av fordringarna i denna kategori) röstade för planen visar också vilket förtroende de hade för planen, även om deras röster var av mindre betydelse eftersom de inte kunde vänta sig att återvinna några fordringar, vare sig enligt rekonstruktionsplanen eller i likvidationsscenariot.

(172) För det andra gav de rumänska myndigheter som kommissionen gett möjlighet att lämna synpunkter på ett utkast till bedömning enligt kriteriet om en marknadsekonomisk aktör som kommissionen tagit fram från olika borgenärskategoriers perspektiv (borgenärer med säkerhetsrätt, borgenärer med budgetmässiga fordringar, väsentliga leverantörer och borgenärer utan säkerhetsrätt) baserat på tillgängliga uppgifter från den aktuella tidpunkten, uttryck för andra uppfattningar i detta avseende. Mer specifikt har de rumänska myndigheterna relativiserat skillnaden mellan försäljningen av Oltchim SPV enligt rekonstruktionsplanen och den försäljning in situ som kommissionen betraktat som ett av tre möjliga likvidationsscenarier. Rumänien betonar att likvidationsscenariot inte kan förväntas ge större intäkter än rekonstruktionsplanen. Slutligen lämnar Rumänien olika tekniska synpunkter på hur en marknadsekonomisk borgenär skulle ha beräknat intäkter och kostnader både i rekonstruktionsplanen och i likvidationsscenariot, med undantag för miljöförpliktelserna, som Rumänien anser inte ska neutraliseras i jämförelsen.

(173) För det tredje var det alternativ som borgenärerna valde, nämligen att rösta för planen, uppenbart till deras fördel, eftersom intäkterna från en försäljning av operativa tillgångar i tillgångsgrupper – även om de bara motsvarade 57 % – innebar betydligt fler fördelar än genomsnittsscenariot vid en konkurs. Utöver ovanstående skulle försäljningen av återstående 43 % av tillgångarna ge ytterligare intäkter och därmed större f