KOMMISSIONENS BESLUT av den 12 februari 1997 om förenligheten av det stöd som Tyskland avser att bevilja genom en ordning med särskilda avskrivningar och genom utvidgning av den skattemässiga investeringspremien till Västberlin med den gemensamma marknaden, såvida denna ordning inte rör förädling och saluföring av jordbruksprodukter (Endast den tyska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (97/551/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93.2 första stycket i detta,

med beaktande av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 61.1 i detta,

med beaktande av de berörda parternas yttranden, och

med beaktande av följande:

I. INLEDNING

I.1 SKATTEMÄSSIG INVESTERINGSPREMIE

1. Genom beslut i december 1995 (1), ändrat i mars 1996, godkände kommissionen en förlängning av den skattemässiga investeringspremien på 10 % (brutto, gäller uteslutande kostnaderna för anskaffning eller produktion av handelsvaror till anläggningar) med två år, till och med slutet av år 1998. Enligt detta beslut får den skattemässiga investeringspremien beviljas till förmån för förvärv eller produktion av handelsvaror som påbörjas efter den 30 juni 1994 och avslutas före den 1 januari 1999 och som avser investeringsprojekt (däri inbegripet investeringar i ersättningsutrustning) som genomförs av juridiskt oberoende företag inom tillverknings- och hantverkssektorn vars arbetsstyrka inte överstiger 250 personer i före detta DDR. Taket för denna skattemässiga investeringspremie på 10 % är satt till ett investerat belopp på 5 miljoner tyska mark per företag och år.

2. Genom en skrivelse av den 26 juli 1995 anmälde Tyskland ordningen för utvidgning av den skattemässiga investeringspremien på 10 % till Västberlin från och med den 1 januari 1996, vilken senare antogs som ett led i "Jahressteuergesetz 1996". Genom en skrivelse av den 8 december 1995 ändrade Tyskland sin ursprungliga anmälan och begränsade ersättningen från den skattemässiga investeringspremien i de delar av Västberlin som inte hör till de stödberättigade områdena enligt "Gemeinschaftsaufgabe Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur" (gemenskapsinitiativet för att förbättra den regionala ekonomiska strukturen) till att gälla endast företag med högst 50 anställda. Beslut om denna ändring fattades inom ramen för "Jahressteuer-Ergänzungsgesetz" och trädde i kraft den 1 januari 1996.

3. Utvidgningen av den skattemässiga investeringspremien på 10 % till Västberlin avser investeringar (=förvärv/produktion av handelsvaror) som påbörjades före slutet av år 1995 och som avslutas före år 1999.

3.1 Eftersom det är fråga om ett skattemässigt stöd som kommer att beviljas under perioden 1997-1999 för förvärvs- och produktionskostnader (för företagets behov) under åren 1996-1998 kommer de budgetmässiga konsekvenserna (förlorade skatteintäkter, dvs. den berörda stödbudgeten) i huvudsak att bero på utvecklingen av de ekonomiska aktiviteterna och volymen av de genomförda investeringarna. De tyska myndigheterna räknar med följande förluster i skatteintäkter (i miljoner mark):

>Plats för tabell>

Sammanlagt kommer utvidgningen av ordningen att ge företag i Västberlin tillgång till en beräknad tilläggsbudget på 285 miljoner mark (ungefär 150 miljoner ecu).

3.2 Ordningen med skattemässiga investeringspremier på 10 % i Västberlin kan utnyttjas av juridiskt oberoende företag inom tillverknings- och hantverksindustrin som har en arbetsstyrka på högst

- 250 personer i de regioner som omfattas av "Gemeinschaftsaufgabe",

- 50 personer i övriga delar av Västberlin.

3.3 De företag som uppfyller de objektiva kriterierna för stödberättigande får automatiskt rätt till den skattemässiga investeringspremien.

3.4 Den skattemässiga investeringspremien på 10 % kan kumuleras med annat stöd (ordningar och särskilda stöd), särskilt med de särskilda avskrivningarna och, i de delar av Västberlin som omfattas av "Gemeinschaftsaufgabe", med det investeringsstöd som föreskrivs i "Gemeinschaftsaufgabe".

De skattemyndigheter som ansvarar för förvaltningen av ordningen med skattemässiga investeringspremier har inga kontrollmekanismer som gör det möjligt för dem att själva kontrollera om den skattemässiga investeringspremien kumuleras med andra former av stöd. Av skattetekniska skäl kan skattemyndigheten se endast de förvärv som företaget gjort under det aktuella året för (olika) investeringsprojekt som ofta tar flera år att genomföra. Myndigheterna har alltså ingen överblick över hela det investeringsprojekt som frågan om kumulering avser.

När den skattemässiga investeringspremien kumuleras med investeringsstödet från gemenskapsinitiativet säkerställs det däremot genom gemenskapsinitiativets kontrollmekanism att de enskilda investeringsprojekten inte överskrider de regionala taken.

När det är fråga om särskilda stöd, som skall godkännas individuellt av kommissionen, ingår frågan om kumulering i anmälan.

När det gäller kumulering med andra ordningar kan det konstateras att även de andra ordningarna innehåller bestämmelser om kumulering, vilka de tyska myndigheterna har förbundit sig att följa.

När det gäller kumulering av den skattemässiga investeringspremien med de särskilda avskrivningarna finns det ingen kontrollmekanism som kan säkerställa att kumuleringsbestämmelserna följs.

3.5 Den skattemässiga investeringspremien kan beviljas för ersättningsinvesteringar och innehåller alltså driftsstöd. Överslagsberäkningar tyder på att ungefär en tredjedel av de stödberättigade investeringarna utgörs av ersättningsinvesteringar.

3.6 Om den skattemässiga investeringspremien beviljas uteslutande till nyinvesteringar kommer stödnivån netto för ordningen med den skattemässiga investeringspremien på 10 % att motsvara 6,5 %, eftersom den skattemässiga investeringspremien ges endast för investeringar i anläggningstillgångar och utrustningen enligt den enhetliga beräkningsgrunden utgör 65 % av en typinvestering (jfr rådets resolution av den 20 oktober 1971 om allmänna stödordningar med regional målsättning (2)). När investeringen begränsas till enbart utrustning kan stödnivån netto (=brutto i detta fall) i förhållande till den konkreta investeringen uppgå till 10 %.

I.2 SÄRSKILDA AVSKRIVNINGAR

4. Genom beslut i mars 1996 (3) godkände kommissionen en förlängning och ändring av de särskilda avskrivningarna för investeringar i de nya tyska delstaterna.

4.1 Enligt den ursprungliga ordning som kommissionen antog genom skrivelse av den 30 juli 1993 kan särskilda avskrivningar göras för stödberättigade investeringar som genomförs i de nya delstaterna före den 1 januari 1997, inberäknat ersättningsinvesteringar (förvärv och produktion av utrustningsvaror och byggutrustning; även delkostnader som det stödmottagande företaget haft för produktion och avbetalningar som gjorts före detta datum är stödberättigade). De särskilda avskrivningarna (uppgående till 50 % av investeringskostnaderna) får göras under det år som investeringen görs eller under de fyra påföljande åren. Därför kan de särskilda avskrivningarna göras senast år 2000 enligt de bestämmelser som antogs 1993.

4.2 Den förlängning och ändring som antogs genom det beslut i mars 1996 som nämndes i punkt 4 berör följande områden:

- Ordningen förlängs med två år till och med slutet av 1998: Enligt de nya bestämmelserna gäller de särskilda avskrivningarna för de stödberättigade investeringar som görs i de nya tyska delstaterna före den 1 januari 1999. De särskilda avskrivningarna kan göras under samma år som investeringen eller under de därpå följande fyra åren och senast under år 2002.

- Sänkning av stödnivån: Från och med den 1 januari 1997 får de särskilda avskrivningarna utnyttjas endast med upp till 40 % av de stödberättigade investeringskostnaderna.

- Gradering av stödnivån: Från och med den 1 januari 1997 får företag som inte ingår i tillverkningsindustrin endast göra särskilda avskrivningar med upp till 20 % av de stödberättigade investeringskostnaderna. Denna övre gräns för särskilda avskrivningar gäller också för byggnader som företag inom tillverkningsindustrin använder för andra ändamål än för driften av företaget (t.ex. för uthyrning).

5. Genom en skrivelse av den 26 juli 1995 anmälde Tyskland en utvidgning av ordningen med särskilda avskrivningar till Västberlin. Utvidgningen begränsades emellertid till att gälla företag som har högst 250 anställda. Denna utvidgning antogs senare som ett led i "Jahressteuergesetz 1996". Genom en skrivelse av den 8 december 1995 ändrade Tyskland sin ursprungliga anmälan genom att begränsa möjligheten till särskilda avskrivningar till företag med högst 50 anställda i de delar av Västberlin som inte tillhör stödområdet för gemenskapsinitiativet för att förbättra den regionala ekonomiska strukturen. Beslut om denna ändring fattades inom ramen för "Jahressteuer-Ergänzungsgesetz" och trädde i kraft den 1 januari 1996.

I detta sammanhang kan det konstateras att utvidgningen av ordningen med särskilda avskrivningar för de av ordningens regler som beskrivs i punkt 4.1 bara gäller för investeringar som avslutas före 1 januari 1997 och för de regler som nämns i punkt 4.2 gäller utvidgningen från och med det datum som nämns där.

6. De särskilda avskrivningarna inom ramen för paragraf 3 i Fördergebietsgesetz gällde redan mellan juli 1991 och slutet av 1994 i Västberlin. Kommissionen godkände att de infördes för denna tidsperiod år 1991 inom ramen för en överenskommelse mellan Tyskland och kommissionen om upphävande av särskilda stödåtgärder till Västberlin. De verkade som övergångsåtgärd för att ersätta den ordning med förtida avskrivningar som gällde till och med slutet av juni 1991 på grundval av artikel 92.2 c i EG-fördraget, inom ramen för Berlin-Förderungsgesetz (där stödnivån var högre). Ordningen med särskilda avskrivningar i Västberlin upphävdes i slutet av 1994 - varvid investeringarna under 1994 var de sista som var stödberättigade - enligt den tidsplan som de tyska myndigheterna och kommissionen kom överens om år 1991.

De särskilda avskrivningar som Tyskland år 1995 på nytt införde för Västberlin kan göras under investeringsåret eller under de fyra därpå följande åren - tidigast år 1996 och senast år 2002. Således kan särskilda avskrivningar göras för investeringar som avslutats före 1996 och särskilt för investeringar under år 1995, som inte var stödberättigande enligt ordningen med investeringar mellan juli 1991 och slutet av 1994.

6.1 Eftersom det är fråga om ett skattemässigt stöd som beviljas för investeringskostnader 1995- 1998 (investeringarna mellan juli 1991 och slutet av år 1994 är stödberättigade enligt den ursprungligen godkända ordningen) kommer omfattningen av förlusten i skatteintäkter i stor utsträckning att bero på utvecklingen av den ekonomiska aktiviteten och de genomförda investeringarna. Tyskland räknar med följande förluster i skatteintäkter (i miljoner mark):

>Plats för tabell>

Sammanlagt kommer utvidgningen av ordningen att motsvara förluster i skatteintäkter på 120 miljoner ecu under den period då de särskilda avskrivningarna kan göras. Dessa förluster kompenseras under efterföljande år genom extra skatteintäkter på grund av att avskrivningarna är lägre under den perioden. Ordningens stödvolym beräknas som nuvärdet av de samlade extra skatteförlusterna och -intäkterna och uppgår till ungefär 10 miljoner ecu.

6.2 Ordningen med särskilda avskrivningar i Västberlin kan utnyttjas av företag som uppfyller de krav som anges i punkterna 4.1 och 4.2 och som har en arbetsstyrka på högst

- 250 personer i de stödområden som omfattas av gemenskapsinitiativet,

- 50 personer i övriga delar av Västberlin.

6.3 De företag som uppfyller de objektiva kriterierna för stödberättigande får automatiskt rätt till de särskilda avskrivningarna.

6.4 De särskilda avskrivningarna kan kumuleras med annat stöd (ordningar och särskilda stöd) och särskilt med den skattemässiga investeringspremien och, i de delar av Västberlin som omfattas av gemenskapsinitiativet, också med det investeringsstöd som nämns i gemenskapsinitiativet.

De skattemyndigheter som ansvarar för förvaltningen av ordningen med särskilda avskrivningar har inga kontrollmekanismer som gör det möjligt för dem att själva kontrollera om de särskilda avskrivningarna kumuleras med andra former av stöd. Av skattetekniska skäl kan skattemyndigheten se endast de förvärv av handelsvaror som företaget gjort under det aktuella året för (olika) investeringsprojekt som ofta tar flera år att genomföra. Myndigheterna har alltså ingen överblick över hela det investeringsprojekt som frågan om kumulering avser.

När de särskilda avskrivningarna kumuleras med investeringsstödet från gemenskapsinitiativet säkerställs däremot genom gemenskapsinitiativets kontrollmekanism att de enskilda investeringsprojekten inte överskrider de regionala taken.

När det är fråga om särskilda stöd, som skall godkännas individuellt av kommissionen, ingår frågan om kumulering i anmälan.

När det gäller kumulering med andra stödordningar kan det konstateras att även dessa ordningar innehåller bestämmelser om kumulering, vilka de tyska myndigheterna förbundit sig att följa.

När det gäller kumulering av den skattemässiga investeringspremien med de särskilda avskrivningarna finns det ingen kontrollmekanism som kan säkerställa att kumuleringsbestämmelserna följs.

6.5 De särskilda avskrivningarna kan beviljas för ersättningsinvesteringar och innehåller alltså driftsstöd. Överslagsberäkningar tyder på att ungefär en tredjedel av de stödberättigade investeringarna utgörs av ersättningsinvesteringar.

6.6 Om de särskilda avskrivningarna beviljas uteslutande för nyinvesteringar motsvarar stödnivån 2 % (brutto = netto) år 1996 och 1,6 % andra år (0,8 % för företag och byggnadsanläggningar som kan göra 20-procentiga avskrivningar). Det skall i övrigt noteras att beräkningen av stödnivån för de särskilda avskrivningarna medför flera metodproblem och att resultatet i hög grad beror på vilken referenssats som används. Dessa problem har vid ett flertal tillfällen diskuterats av kommissionen och Tyskland och man har kommit överens om de första stegen mot en förändring.

I.3 VÄSTBERLINS STATUS UR REGIONALSTÖDSASPEKT

7. Genom sitt beslut i april 1994 (4) godkände kommissionen kartan över stödberättigade tyska regioner inom det före detta DDR:s territorium och i Västberlin för perioden 1994-1996. Enligt detta beslut var år 1996 en del av Västberlin berättigad till regionalstöd enligt artikel 92.3 c.

Genom sitt beslut i december 1996 (5) godkände kommissionen de tyska stödområdenas omfattning för perioden 1997-1999. I detta sammanhang godkände man att hela Västberlin införlivades med stödet enligt artikel 92.3 c.

I.4 INLEDANDE AV FÖRFARANDET OCH INSKRÄNKNINGAR I FÖRELIGGANDE BESLUT

8. Beträffande utvidgning till Västberlin av ordningen med särskilda avskrivningar och ordningen med skattemässig investeringspremie beslutade kommissionen den 17 juli 1996 att inleda förfarandet enligt artikel 93.2.

Följande faktorer talade för ett inledande av förfarandet:

a) Båda ordningarna innehåller driftsstöd, vilket kommissionen i regel bara beviljar i områden enligt artikel 92.3 a.

b) Utanför områdena i Västberlin är inte de båda ordningarna förenliga med gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag (6), eftersom

- man kan bevilja stöd också till företag som inte enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag definieras som små och medelstora företag, och

- en stödnivå på över 7,5 % till medelstora företag inte kan uteslutas vid kumulering av de båda stöden.

c) Enligt ordningen med de särskilda avskrivningarna tillåts särskilda avskrivningar för investeringar som avslutats före år 1996; i dessa fall är stödet inte "nödvändigt".

d) Det föreligger tvivel beträffande huruvida de båda ordningarnas föreskrifter är förenliga med de regler som gäller i samband med stöd för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter.

8.1 Med avseende på tillämpningen av de båda ordningarna i Västberlin inom sektorn för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter enligt definitionen i gemenskapens rambestämmelser för det statliga stödet till investeringar för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter (7), bör det hållas i minnet att kommissionen den 12 juni 1996 inledde ett förfarande enligt artikel 93.2 mot statligt stöd som Tyskland beviljat till investeringar för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter (8). Detta förfarande rör uttryckligen även de särskilda avskrivningar som beviljas i "Fördergebietsgesetz" och de skattelättnader (skattemässiga investeringspremier) som beviljas i lagen om skattemässiga investeringspremier (Investitionszulagengesetz). I förfarandet görs ingen åtskillnad mellan de olika delarna i de regioner där de båda föreliggande ordningarna kan beviljas. Därför rör inledandet av förfarandet tillämpningen av de båda ordningarna såväl i före detta DDR som i Västberlin.

Kommissionen finner det ändamålsenligt att dela upp beslutet om Tysklands förehavande och först vid en senare tidpunkt fatta beslut om huruvida utvidgningen till Västberlin av de båda ordningarna med avseende på sektorn för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter är förenlig med den gemensamma marknaden.

9. Tyskland underrättades om inledandet av förfarandet enligt artikel 93.2 genom en skrivelse av den 1 augusti 1996. Övriga medlemsstater och andra berörda parter meddelades genom offentliggörande av nämnda skrivelse i Europeiska gemenskapernas officiella tidning . I denna skrivelse respektive genom detta meddelande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning uppmanades Tyskland, övriga medlemsstater och andra berörda parter att yttra sig inom en månad.

II. STÄLLNINGSTAGANDEN INOM RAMEN FÖR FÖRFARANDET

II.1. TYSKLANDS STÄLLNINGSTAGANDE

10. Tyskland inkom med sitt försenade ställningstagande genom en skrivelse av den 5 november 1996. Fallet diskuterades vid möten mellan Tyskland och kommissionen den 26 september och 18 oktober 1996.

Genom en skrivelse av den 13 januari 1997 lämnade Tyskland vissa uppgifter om uppehållet i tillämpningen av de båda ordningarna med utvidgning av den skattemässiga investeringspremien och de särskilda avskrivningarna.

I skrivelse av den 5 november 1996 hänvisar Tyskland till staden Berlins besvärliga ekonomiska situation, vilket stärker Tyskland i uppfattningen att båda ordningarna fortfarande är nödvändiga för att företagen i Berlin skall kunna anpassa sig till de förändrade ekonomiska förhållandena.

Enligt Tysklands lagtolkning är de planerade stöden på grundval av artikel 92.2 c förenliga med den gemensamma marknaden. Då Tyskland har intresse av ett snabbt beslut till förmån för Berlins näringsliv yrkar man dock inte på att denna fråga slutgiltigt skall avgöras i föreliggande godkännandeförfarande.

Ifall kommissionen prövar de planerade åtgärdernas förenlighet med den gemensamma marknaden på grundval av artikel 92.3, så kan enligt Tysklands uppfattning åtminstone utvidgningen av ordningen med skattemässig investeringspremie till företag i Berlins västra delar godkännas också enligt artikel 92.3. Följande grunder anges för detta:

10.1 Vad gäller den skattemässiga investeringspremien vore det enligt Tysklands uppfattning möjligt - även om det skulle innebära administrativa problem och eventuellt ha konsekvenser för den rättsliga grunden - att vid ansökan om stöd säkerställa att endast de företag har rätt till stöd som fullständigt uppfyller respektive definition i gemenskapens riktlinjer för stöd till små och medelstora företag (små företag utanför - medelstora företag innanför det nationella stödområdet). Vid ansökan om stöd skulle företagen i detta fall vara tvungna att förklara att de även med avseende på kriterierna "balansomslutning" eller "omsättning" samt kriteriet om oberoende uppfyller respektive definition i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag.

Ett sådant förfarande skulle inte kunna tillämpas vad gäller de särskilda avskrivningarna.

10.2 Tyskland bekräftar att inlemmandet av ersättningsinvesteringar är grundläggande för båda ordningarna. Man hänvisar emellertid till att vad gäller den skattemässiga investeringspremien finns det en högsta beräkningsgrund på 5 miljoner mark per företag och år.

Enligt Tysklands uppfattning kan man därför i varje enskilt stödfall utgå ifrån att inom ramen för den högsta beräkningsgrunden utgår den övervägande delen av stödet till nyinvesteringar. Det absoluta stöd varje företag erhåller för ersättningsinvesteringar minskas därmed till ett mycket lågt belopp på grund av den relativt låga stödnivån.

Tyskland framhåller allmänt att begreppet ersättningsinvestering förlorar i betydelse mot bakgrund av de allt kortare innovationscyklerna. Den allt snabbare tekniska utvecklingen, i synnerhet vad gäller tekniska anläggningar, innebär att införandet av nya maskiner i regel även medför nya produktionsmetoder, vilka skall betraktas som nyinvesteringar.

Enligt Tysklands uppfattning inskränks därför användandet av begreppet ersättningsinvestering idag främst till byggnadsanläggningar. Dessa är dock i stort sett uteslutna från stöd inom ramen för den skattemässiga investeringspremien (undantaget utgörs av så kallade driftsinrättningar, som t.ex. tak till bensinstationer).

I detta sammanhang erinrar Tyskland om att före återföreningen var stödet till företag i västra Berlin av nödvändighet inriktat på att göra staden så självförsörjande som möjligt. Av detta följde att Berlins näringsliv fick en särskild struktur och produkterna har visat sig vara mindre konkurrenskraftiga än man kunde förmoda för bara några år sedan.

I samband med anpassningen av Berlins näringsliv till de förändrade villkoren fordras en grundläggande förnyelse av företagens produktutbud. Eftersom ersättningsinvesteringarna minskar i betydelse kan man inte utgå ifrån att ersättningsinvesteringarna skulle öka i nämnvärd omfattning just i Berlin.

10.3 I samband med det problem kommissionen tog upp angående vilka företag som skall vara stödberättigade utanför de regionala stödområdena hänvisar Tyskland till sin skrivelse av den 20 december 1995. Enligt denna var det endast fem företag med färre än 50 anställda och vars anläggningar för närvarande inte ligger i det stödområde som omfattas av Gemeinschaftsaufgabe som uppnådde en omsättning på mer än 10 miljoner mark.

Dessutom påpekar Tyskland att vid gränsdragningen för tyska stödområden för åren 1997-99 räknas hela Berlin som ett stödområde.

10.4 Tyskland bekräftar att företag i Berlin som är verksamma inom beredning och saluföring av jordbruksprodukter kan erhålla stöd från Gemeinschaftsaufgabe Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur ("förbättring av den regionala ekonomiska strukturen") och Gemeinschaftsaufgabe Verbesserung der Agrarstruktur und des Küstenschutzes ("förbättring av jordbruksstrukturen och kustskyddet"). I samband med beviljandet av dessa stöd säkerställs att bestämmelserna om högsta tillåtna stödnivå följs.

Vidare påpekar Tyskland att denna sektor är mindre viktig i Berlin än på landsbygden och att antalet fall av stöd under de senaste åren varit mycket få (färre än tio).

Kommissionen vidhåller att dessa redogörelser inte är väsentliga för föreliggande beslut.

10.5 Tyskland önskar fästa uppmärksamheten på att de tillåtna stödtaken enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag utanför de regionala stödområdena uppnås inte endast genom den skattemässiga investeringspremien till små och medelstora företag. Om kommissionen endast skulle godkänna den skattemässiga investeringspremien bortfaller därmed det problem kommissionen sett med att det enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag tillåtna stödtaket till dessa företag utanför de regionala stödområdena skulle kunna överskridas vid kumulering av den skattemässiga investeringspremien och de särskilda avskrivningarna.

10.6 Genom skrivelse av den 13 januari 1997 meddelade Tyskland kommissionen att tillämpningen av de båda ordningarna genom en skrivelse från tyska finansministeriet av den 2 januari 1996 (9) tillfälligt inställts tills de godkänts av kommissionen. Genom skrivelse av den 14 augusti 1996 rörande inledandet av förfarandet hänvisades åter till denna anvisning från finansministeriet. I den förstnämnda skrivelsen hänvisas uttryckligen till ordningarna med utvidgning av den skattemässiga investeringspremien och de särskilda avskrivningarna med följande ordalydelse:

"Ordningar som enligt artikel 92 i EG-fördraget gäller som stöd får genomföras först efter att kommissionen godkänt dem (jfr artikel 93.3 tredje meningen i EG-fördraget). Detta gäller oberoende av om de vederbörliga reglerna har trätt i kraft enligt tysk lagstiftning."

II.2 STÄLLNINGSTAGANDEN FRÅN ÖVRIGA MEDLEMSSTATER OCH ANDRA BERÖRDA PARTER

11. Övriga medlemsstater och andra berörda parter har inte lämnat in några ställningstaganden.

III. JURIDISK BEDÖMNING

III.1 ARTIKEL 92.1 I EG-FÖRDRAGET OCH ARTIKEL 61.1 I EES-AVTALET

12. Båda stödordningarna innehåller statligt stöd enligt artikel 92.1 i EG-fördraget och artikel 61.1 i EES-avtalet.

För båda stödordningarna gäller följande:

- De innehåller statligt stöd eller stöd som beviljats med statliga medel (beviljande av skattelättnader, finansierat med skatteinkomster från bolagsskatt eller inkomstskatt, respektive förlorade skatteintäkter vad gäller särskilda avskrivningar).

- De gynnar vissa företag (sådana som investerar i Berlin och har en viss storlek) genom att höja avkastningen från investeringarna och följaktligen ge de gynnade företagen större handlingsutrymme än deras konkurrenter, varigenom konkurrensen snedvrids eller hotar att snedvridas.

- De påverkar också handeln mellan medlemsstaterna så till vida att stöd kan beviljas även till företag som exporterar sina produkter till andra medlemsstater eller vars produkter på den tyska marknaden konkurrerar med produkter från andra medlemsstater. I båda fallen kan stödet möjliggöra för det stödmottagande företaget att öka sin marknadsandel på den berörda marknaden och följaktligen bidra till ökad export till andra medlemsstater och minskad import från andra medlemsstater.

13. Effekten av de båda stödordningarna som kan kumuleras med andra stöd är påtaglig.

- Som förklarats i punkt 3.6 kan stödnivån (brutto=netto), om den skattemässiga investeringspremien beviljas uteslutande för nyinvesteringar, och då investeringen uteslutande rör utrustning, i förhållande till den konkreta investeringen uppgå till 10 %.

- Som förklarats i punkt 6.6 motsvarar stödnivån netto 2 % (brutto=netto) år 1996 och 1,6 % andra år (0,8 % för företag och byggnadsanläggningar som kan göra 20-procentiga avskrivningar) om de särskilda avskrivningarna beviljas uteslutande för nyinvesteringar.

De båda ordningarnas budget är avsevärd i Västberlin (se punkt 3.1 och 6.1).

III.2 ARTIKEL 92.2 OCH 92.3

14. De aktuella stödordningarna finansieras via Tysklands budget, men kan bara tillämpas i en del av landet, nämligen i före detta DDR och i Västberlin. Följaktligen rör det sig om regionalstöd, vars förenlighet med den gemensamma marknaden skall prövas på följande punkter:

- I ett första delavsnitt om tillämpligheten av undantaget för särskilda ekonomiska regioner enligt artikel 92.3 a och c och dessa stöds förenlighet med kommissionens meddelande om metoden för att tillämpa artikel 92.3 a och c på regionalstöd (10) (1988-metoden) i versionen från 1990 av kommissionens meddelande om metoden för att till-lämpa artikel 92.3 a på regionalstöd (11) (se avsnitt III.2.A).

- I ett andra delavsnitt - rörande stöd för investeringar som gjorts utanför stödområdena år 1996 - om tillämpligheten av undantaget för särskilda näringsgrenar enligt artikel 92.3 c och förenligheten av de stödordningar som prövas här med gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag (se avsnitt III.2.B).

- I ett tredje delavsnitt om tillämpligheten av övriga undantagsbestämmelser i artikel 92.2 och 92.3 (se avsnitt III.2.C).

I ytterligare ett delavsnitt behandlas frågan om stödets nödvändighet med avseende på ordningen med de särskilda avskrivningarna (se punkt III.2.D).

I det sista delavsnittet (avsnitt III.2.E) återfinns slutsatserna om huruvida ordningarna i sin nuvarande form är förenliga med den gemensamma marknaden.

III.2.A Artikel 92.3 a och 92.3 c

15. Enligt en av de nämnda bestämmelserna kan en stödordning endast anses vara förenlig med den gemensamma marknaden om den region som erhåller stöd är stödberättigad enligt någon av dessa båda bestämmelser. Vidare kan en stödordning anses vara förenlig med den gemensamma marknaden endast om den uppfyller vissa särskilda villkor (rörande exempelvis typ av stöd, stödtak).

16. Behov av regionalstöd i Västberlin enligt undantagsbestämmelserna i artikel 92.3 a och 92.3 c

16.1 Artikel 92.3 a

Enligt 1988-metoden kan en region bara komma ifråga för detta undantag enligt artikel 92.3 a om den NUTS-II-region där NUTS-III-regionen ligger har haft en BNP per capita uttryckt i köpkraftsstandard som varit mindre än eller lika med 75 % gemenskapsgenomsnittet under minst tre år.

Västberlin utgör en del av NUTS-III-regionen Berlin, som sammanfaller med NUTS-II-regionen. Som kommissionen slog fast med anledning av sitt beslut i december 1996 om gränserna för tyska stödområden överskrider den BNP per capita som beräknats för Berlin (uttryckt i köpkraftsstandard) med god marginal gränsvärdet på 75 % av gemenskapsgenomsnittet.

Berlin är alltså långt ifrån att uppfylla kriterierna i artikel 92.3 a. De båda stödordningarna kan därför inte godkännas enligt den nämnda bestämmelsen.

16.2 Artikel 92.3 c

16.2.1 Investeringar under år 1996

Som förklarades i punkt 7 godkände kommissionen genom beslut på grundval av 1988-metoden i april 1994 gränserna för de tyska stödområdena för före detta DDR och Västberlin för perioden 1994-1996. Följaktligen är en del av Västberlin år 1996 berättigat till regionala stöd enligt artikel 92.3 c. Den del av Berlin som inte hamnar inom stödområdet hade inte föreslagits av Tyskland vid anmälan av tyska stödområden för perioden 1994-1996 och för investeringarna under år 1996 kan därför inte artikel 92.3 c tillämpas inom denna del av Berlin.

Det bör hållas i minnet att kommissionen i sitt beslut i juni 1996 (12) om höjning av stödnivåerna i stödområdena i Västberlin för en del av år 1995 och för år 1996 godkände region- och kumuleringstak på 35 % (brutto) för storföretag och 45 % (brutto) (maximalt 30 % (netto)) för små och medelstora företag.

16.2.2 Investeringar under år 1997

I december 1996 godkände kommissionen genom beslut enligt 1988-metoden gränserna för de tyska stödområdena för perioden 1997-1999. Genom detta beslut godkände man att hela Västberlin inlemmades i stödet enligt artikel 92.3 c.

I detta sammanhang godkände kommissionen region- och kumuleringstak på 28 % (brutto) för storföretag och 43 % (brutto) för små och medelstora företag, vilka i undantagsfall kan höjas till de region- och kumuleringstak på 35 % (brutto) för storföretag och 45 % (brutto (maximalt 30 % netto)) för små och medelstora företag som gällde under föregående tidsperiod.

16.2.3 En förnyad prövning av om Västberlin är berättigat till stöd enligt artikel 92.3 c förefaller inte nödvändig i samband med detta beslut.

17. De båda ordningarnas förenlighet med kommissionens förfarande vid regionalstöd

17.1 Redogörelserna i punkt 17.2-17.4.2.2 rör endast tillämpningen av de båda ordningarna inom stödområdena i Berlin. Tillämpningen utanför stödområdena prövas i avsnitten III.2.B och III.2.C.

17.2 Inlemmandet av Västberlin i de båda ordningarna rör förvärv av handelsvaror för investeringar och då utan åtskillnad för nyinvesteringar enligt de samordningsprinciper som nämns i meddelandet från kommissionen om ordningar med regionalstöd (13) och för ersättningsinvesteringar.

I detta sammanhang hänvisas till att begreppet nyinvesteringar i nämnda meddelande (punkt 18 i i bilagan) definieras på följande sätt:

"Med nyinvesteringar avses anläggningsinvestering för upprättande av nytt företag, för utvidgning av existerande företag eller för grundläggande ändring av ett existerande företags produkt eller produktionsprocess (genom rationalisering, omställning eller modernisering). Även anläggningsinvestering genom övertagande av nedlagt företag eller företag som skulle lagts ner om inte övertagandet ägt rum räknas som nyinvestering."

Investeringar som inte faller under denna definition är ersättningsinvesteringar. Som kommissionen fastställt i sina beslut från 1995 och 1996 om förlängning av ordningarna med särskilda avskrivningar och skattemässiga investeringspremier till förmån för de nya tyska delstaterna samt vid inledandet av detta förfarande enligt artikel 93.2, så innehåller stöd till ersättningsinvesteringar driftsstöd.

17.3 Nyinvesteringar inom stödområdena enligt artikel 92.3 c

Kommissionens fasta praxis är att betrakta stödordningar till förmån för nyinvestering i stödområdena enligt artikel 92.3 c som förenliga med den gemensamma marknaden under förutsättning att

- stödnivån inte överskrider det regionala tak som godkänts för storföretag respektive små och medelstora företag.

- det säkerställs att kumuleringen inte överskrider kumuleringstaket.

17.3.1 Vad gäller de båda ordningarnas stödnivå uppfylls den förstnämnda förutsättningen (se punkterna 3.6 och 6.6).

17.3.2 Vid kumulering av en av de båda ordningarna med andra ordningar eller med särskilt stöd (se punkterna 3.4 och 6.4) skall följande beaktas:

De skattemyndigheter som ansvarar för förvaltningen av de båda prövade ordningarna har inga kontrollmekanismer som gör det möjligt för dem att själva kontrollera kumuleringen av de skattemässiga investeringspremien respektive de särskilda avskrivningarna med andra former av stöd. Av skattetekniska skäl kan skattemyndigheten nämligen se endast de förvärv av handelsvaror som företaget gjort under det aktuella året för (olika) investeringsprojekt som ofta tar flera år att genomföra. Myndigheterna har alltså ingen överblick över det egentliga investeringsprojekt som frågan om kumulering avser.

När den skattemässiga investeringspremien kumuleras med gemenskapsinitiativets investeringspremie säkerställs det däremot genom gemenskapsinitiativets kontrollmekanism att de enskilda investeringsprojekten inte överskrider de regionala taken.

När det är fråga om särskilda stöd, som skall godkännas individuellt av kommissionen, ingår frågan om kumulering i anmälan.

Beträffande kumulering med andra ordningar kan man konstatera att det även i de andra ordningarna fastställs regler för kumulering som de tyska myndigheterna förbundit sig att följa.

Vid kumulering av den skattemässiga investeringspremien med de särskilda avskrivningarna finns det ingen kontrollmekanism som kan säkerställa att kumuleringsbestämmelserna följs. På grund av den låga stödnivån inom de båda ordningarna är det dock uteslutet att de skulle överskrida högsta tillåtna gräns vid kumulering.

17.3.3 Följaktligen är även den andra förutsättningen uppfylld.

17.3.4 Mot bakgrund av ovanstående kan inlemmandet av Västberlins stödområden i de båda ordningarna betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden enligt undantaget för vissa ekonomiska regioner i artikel 92.3 c, såvida stöden endast rör nyinvesteringar.

17.4 Ersättningsinvesteringar i stödområdena

17.4.1 I sitt beslut om godkännande av de båda aktuella ordningarna med stöd till investeringar i före detta DDR företrädde kommissionen uppfattningen att stöd till ersättningsinvesteringar utgör driftsstöd. I enlighet med sin fasta beslutspraxis godkänner kommissionen endast driftsstöd i regioner som berörs av artikel 92.3 a. Som framgår av 1988-metoden - och bortsett från möjligt driftsstöd i regioner som tidigare berördes av artikel 92.3 a, men som sedermera förlorat denna status efter att ha förbättrat sin socioekonomiska situation - är nämligen driftsstöd, i den mån det har ett regionalt ändamål, förbehållet de regioner som har särskilda svårigheter och som kan hävda sin rätt till denna undantagsbestämmelse.

17.4.2 Till följd av detta kan Västberlin enligt kommissionens fasta praxis inte få driftsstöd med regionalt ändamål, eftersom Västberlin inte hör till de tyska regioner som kan hävda sin rätt till denna bestämmelse (se punkt 16.1).

Till följd av detta företräder kommissionen uppfattningen att inlemmandet av Västberlin i de båda ordningarna, i den mån dessa möjliggör stöd till ersättningsinvesteringar, inte är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 92.3 c.

Vid denna bedömning har kommissionen tagit hänsyn till det i punkt 10.2 återgivna ställningstagandet från Tyskland. Kommissionen företräder i detta sammanhang följande uppfattning:

17.4.2.1 Beträffande ordningen med de särskilda avskrivningarna: Som Tyskland själv medgivit i sitt ställningstagande erbjuds genom ordningen med de särskilda avskrivningarna möjlighet att ge stöd för investeringar i utrustning och byggnadsanläggningar och ordningen innehåller driftsstöd. Det finns ingen övre gräns för de stödberättigade kostnaderna (i detta fall utrustning och byggnadsanläggningar). Dessutom blir ersättningsinvesteringarna allt viktigare för investeringar som medför nya produktionsmetoder, så att driftsstöd som ligger avsevärt över beloppet för försumbart stöd inte kan uteslutas.

17.4.2.2 Beträffande ordningen med den skattemässiga investeringspremien: Det bör först påpekas att ett högsta belopp på 5 miljoner mark per år och företag har fastställts för de stödberättigande kostnaderna inom ordningen, dvs. ett stöd (10 %) på 500 000 mark per år och företag. Eftersom det i ordningen inte görs skillnad mellan nyinvesteringar och ersättningsinvesteringar kan på sin höjd driftsstöd på maximalt 500 000 mark beviljas per företag och år.

I detta sammanhang bör dock hänvisas till vad Tyskland framfört om att den största delen av stödet utgår till nyinvesteringar (se punkt 10.2). Enligt dessa redogörelser inskränker sig begreppet ersättningsinvesteringar för närvarande framför allt till byggnader och vad gäller utrustningsinvesteringar håller de på att tappa i betydelse på grund av allt kortare innovationscykler.

Trots att de tyska myndigheterna framfört detta kan kommissionen inte utesluta att ersättningsinvesteringar främjas genom den skattemässiga investeringspremien. Tyskland har inte kunnat föra fram statistiska belägg för sin tes. Kommissionen noterar att den skattemässiga investeringspremien rör förvärv och produktion av de handelsvaror som behövs för investeringen och inte investeringen som sådan. Även om industrin i Västberlin för närvarande främst utför nyinvesteringar, som förutsätter en grundläggande omgestaltning av en produkt eller process, förefaller det alltså helt omöjligt att utesluta att den rutinersättning som blivit nödvändig för viss utrustning vid befintlig produktion betalas ut och således att det stöd som skall prövas tas i anspråk.

III.2.B Undantag för vissa näringsverksamheter enligt artikel 92.3 c rörande investeringar år 1996 utanför stödområdena

18. I denna punkt prövas om stödordningarna för investeringar 1996 utanför stödområdena är förenliga med den gemensamma marknaden. Även här skall åtskillnad göras mellan nyinvesteringar och ersättningsinvesteringar.

18.1 Nyinvesteringar

18.1.1 Här bör påpekas att utanför stödområdena kan enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag och enligt kommissionens fasta beslutspraxis endast små och medelstora företag som de definieras i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag (punkt 3.2) erhålla stöd för produktiva investeringar och då upp till en stödnivå på 7,5 % (brutto) för medelstora företag och 15 % (brutto) för små företag (se punkt 4.2.1). Samma maximinivåer gäller då kumulering förekommer.

18.1.2 Förenligheten av definitionen "stödmottagare" i de båda ordningarna med definitionen av "små och medelstora företag" i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag

Här bör fastslås att båda ordningarna för närvarande kan tas i anspråk utanför stödregionerna av juridiskt oberoende företag inom tillverknings- och hantverksindustrin med högst 50 anställda, och dessa företag får då automatiskt rätt till den skattemässiga investeringspremien och till särskilda avskrivningar. Även om kriteriet "antal anställda" (inte fler än 250) fullkomligt uppfylls är denna begränsning inte förenlig med definitionen av små och medelstora företag i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag, eftersom kriterierna "omsättning" (högst 40 miljoner ecu), "balansomslutning" (27 miljoner ecu) och i synnerhet kriteriet "oberoende" (i princip betraktas ett företag som oberoende om inte mer än 25 % av kapitalet eller av rösterna kontrolleras av ett annat företag, eller av flera andra företag i samverkan, som inte kan definieras som små eller medelstora företag) inte uppfylls.

Eftersom de tre definitionskriterierna i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag - nämligen antal anställda, omsättning eller balansomslutning och kriteriet om oberoende - är kumulativa är definitionen av stödmottagare i de båda ordningarna inte förenlig med bestämmelserna i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag. I enlighet med detta kan inte den ickeregionala aspekten i artikel 92.3 c göras gällande för de båda ordningarna. Tysklands förklaring att endast fem av de stödberättigade företagen har en omsättning på mer än 10 miljoner mark ändrar ingenting i denna bedömning, i synnerhet som det inte föreligger några statistiska uppgifter för självständighetskriteriet.

Med hänsyn till ett villkorligt beslut bör man beakta Tysklands förklaring att det för den skattemässiga investeringspremien kan säkerställas att gemenskapsdefinitionen följs. Det måste dock betonas att denna begränsning enligt de tyska myndigheterna inte är möjlig för de särskilda avskrivningarna.

18.1.3 Förenligheten av de båda ordningarnas stödnivå med högsta tillåtna stödnivå i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag

18.1.3.1 Beträffande den skattemässiga investeringspremien bör följande påpekas:

I den mån den skattemässiga investeringspremien beviljas uteslutande till nyinvesteringar, och eftersom den skattemässiga investeringspremien endast används till stöd för investeringar i utrustning och utrustningsandelen av beräkningsgrunden för en investering fastställts till 65 % av den typiska investeringsvolymen, så motsvarar den skattemässiga investeringspremien på 10 % en nettostödsnivå på 6,5 %. I de fall då investeringen begränsas uteslutande till utrustning kan nettostödsnivån (=brutto i detta fall) självklart uppgå till 10 % av den faktiska investeringen.

Om stödnivån i förhållande till den konkreta investeringen (fullständig beräkningsgrund) i enstaka fall överstiger 7,5 % (brutto) bör det fastställas att ett sådant överskridande (maximalt 375 000 mark = 200 000 ecu under tre år) kan godkännas endast i följande tre fall:

- Kriterierna för försumbart stöd uppfylls.

- Det stödmottagande företaget bedriver inte handel mellan medlemsstater, vilket skall kunna bevisas vid anmälan av det enskilda fallet.

- Beviljandet av stöd begränsas till små företag.

Det överskridande beloppet (maximalt 200 000 ecu under år) kan dock ligga över totalbeloppet för försumbart stöd på 100 000 ecu. I ordningen med den skattemässiga investeringspremien föreskrivs dessutom inte att ett eventuellt överskridande av den högsta gränsen på 7,5 % skall godkännas endast om de bestämmelser om försumbart stöd som senast definierats av kommissionen i meddelandet om försumbart stöd (14) till fullo efterföljs.

Dessutom föreskrivs i ordningen inte att enstaka anmälan skall göras i de särskilda fall då ett företag inte bedriver handel mellan medlemsstater.

Slutligen begränsas ordningen inte till småföretag, eftersom den kan tillämpas för företag som har fler än 49 anställda och en omsättning på mer än 7 miljoner ecu eller en total balansomslutning på mer än 5 miljoner ecu, och som inte uppfyller kriteriet om oberoende. Eftersom de tre definitionskriterierna i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag - nämligen antal anställda, omsättning eller balansomslutning och kriteriet om oberoende - är kumulativa, är följaktligen definitionen av stödmottagande företag i ordningen oförenlig med definitionen av små och medelstora företag i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag.

På grund av överskridandet av den övre gränsen för företag som inte motsvarar definitionen av småföretag kan därför inte det ickeregionala undantaget för vissa näringsverksamheter enligt artikel 92.3 c göras gällande för ordningen i dess nuvarande utformning.

Med hänsyn till ett villkorligt beslut bör man notera Tysklands förklaring att det för den skattemässiga investeringspremien kan säkerställas att gemenskapsdefinitionen av ett litet företag iakttas.

18.1.3.2 Beträffande de särskilda avskrivningarna bör följande påpekas:

Som framförts i punkt 6.6 motsvarar de särskilda avskrivningarna, i den mån de beviljas enbart för nyinvesteringar, en stödnivå på 2 % (brutto= netto) för år 1996 och 1,6 % för övriga år (0,8 % för företag och byggnader som kan göra 20-procentiga avskrivningar).

18.1.3.3. Följaktligen överskrider inte ordningens stödnivå de övre gränserna i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag.

18.1.4 Förenligheten av de båda ordningarnas kumuleringsregler med kumuleringstaket i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag

Stödtaken i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag utgör kumuleringstak. Enligt dessa kan kumulering av stöd till produktiva investeringar utanför stödområdena i Berlin godkännas upp till en nivå på 15 % (brutto) för småföretag och 7,5 % för medelstora företag.

I detta sammanhang bör konstateras att de båda ordningarna kan kumuleras med andra stöd (ordningar och särskilda stöd) och i synnerhet med varandra.

Som redan nämnts har de skattemyndigheter som ansvarar för förvaltningen av ordningen med skattemässiga investeringspremier inga kontrollmekanismer som gör det möjligt för dem att själva kontrollera kumuleringen av den skattemässiga investeringspremien och de särskilda avskrivningarna med andra stöd.

För särskilda stöd, som skall godkännas individuellt av kommissionen, ingår frågan om kumulering i anmälan.

Vad gäller kumulering med andra ordningar kan det konstateras att det finns kumuleringsregler även i de andra ordningarna, vilka Tyskland har förbundit sig att följa.

Beträffande kumulering av den skattemässiga investeringspremien med de särskilda avskrivningarna finns det ingen kontrollmekanism som kan säkerställa att kumuleringsbestämmelserna följs.

Följaktligen gäller den analys som gjordes i punkt 18.1.3.1 för den skattemässiga investeringspremiens stödnivå på motsvarande sätt för kumuleringsfallet.

Med hänsyn till att kumuleringstaket för företag som inte motsvarar definitionen av småföretag överskrids kan därför inte den ickeregionala aspekten i artikel 92.3 c tillämpas för ordningen i dess nuvarande utformning (som varken utesluter storföretag eller medelstora företag).

I samband med ett villkorligt beslut bör dock den refererade förklaringen från Tyskland beaktas, enligt vilken det kan garanteras att gemenskapsdefinitionen av småföretag vid tillämpning av den skattemässiga investeringspremien iakttas.

Därför kan fastslås att om kommissionen skulle fatta ett villkorligt beslut om att förbjuda tillämpning av ordningen med de särskilda avskrivningarna utanför de regionalstödsberättigade områdena och begränsa tillämpningen av den skattemässiga investeringspremien till småföretag i de regionalstödsberättigade områdena, så skulle den skattemässiga investeringspremien fullkomligt överensstämma med bestämmelserna i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag; detta genom att stödtaken och kumuleringstaken på 15 % brutto för småföretag, såsom de definieras i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag, skulle iakttas.

18.2 Ersättningsinvesteringar

Den analys av förenligheten för stöd för ersättningsinvesteringar i de stödområden som faller under undantagsbestämmelsen för vissa regioner i artikel 92.3 c som gjordes i punkt 17.4 gäller på motsvarande sätt även för de regioner som inte omfattas av undantagen för bestämda regioner i artikel 92.3 a eller 92.3 c.

Dessutom har kommissionen i punkt 4.1 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag pekat på driftsstödets osedvanliga karaktär i de regioner som omfattas av artikel 92.3 a, och i detalj föreskrivit att undantaget för viss näringsverksamhet i artikel 92.3 c inte kan tillämpas på stöd som har "som enda syfte att fortlöpande eller periodiskt minska de kostnader som företaget normalt skall stå för och samtidigt bibehålla status quo, vilket är fallet i fråga om driftsstöd".

Därför anser kommissionen att inlemmandet av de delar av Västberlin som inte tillhör stödområdet i de båda ordningarna ifråga om stöd för ersättningsinvesteringar inte är förenligt med den gemensamma marknaden enligt undantaget för viss näringsverksamhet i artikel 92.3 c.

III.2.C De andra undantagen i artikel 92.2 och 92.3

19. Artikel 92.2 a och 92.2 b, artikel 92.3 b och 92.3 d

För utvidgningen av de båda ordningarna kan ingen av de nämnda undantagsbestämmelserna göras gällande eftersom

- de inte omfattar stöd av social karaktär i enlighet med artikel 92.2 a,

- de inte syftar till att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser i enlighet med artikel 92.2 b,

- de inte syftar till att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi i enlighet med artikel 92.3 b, och Västberlins situation, som var föremål för en mycket grundlig granskning i samband med att ökningen av stödnivån för Västberlin godkändes, inte kan betecknas som en allvarlig störning i Tysklands ekonomi,

- de inte syftar till att främja kultur och bevara kulturarvet i enlighet med artikel 92.3 d

Ett eventuellt godkännande kan sålunda inte stödja sig på någon av de fyra undersökta undantagsbestämmelserna.

20. Artikel 92.2 c

Enligt artikel 92.2 c är "stöd som ges till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats genom Tysklands delning, i den utsträckning stödet är nödvändigt för att uppväga de ekonomiska nackdelar som uppkommit genom denna delning" förenliga med den gemensamma marknaden.

Kommissionen noterar Tysklands uppfattning att de stöd som här granskas är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 92.2 c. Den noterar dessutom att Tyskland inte yrkar på att denna fråga slutgiltigt avgörs i detta godkännandeförfarande.

Kommissionen anser att Tyskland i sitt ställningstagande tar upp artikel 92.2 c, utan att uttryckligen åberopa denna. Dessutom har Tyskland inte överlämnat tillräckliga upplysningar för att kommissionen skulle ha kunnat avgöra om villkoren för tillämpningen av artikel 92.2 c uppfylls, dvs. om Västberlin (fortfarande) påverkas av Tysklands delning, om de aktuella ekonomiska nackdelarna har förorsakats av delningen och om de statliga stöd som här granskas är nödvändiga för att utjämna sådana ekonomiska nackdelar. Kommissionen erinrar i detta sammanhang om att EG-domstolen i sin dom av den 28 april 1993 i mål C-364/90 (Italien mot kommissionen) (15) fastställde att "den medlemsstat som ansöker om befogenhet att bevilja stöd i strid mot bestämmelserna i fördraget är skyldig att samarbeta med kommissionen. Denna förpliktelse innebär främst att den skall lämna alla uppgifter som tillåter detta organ att pröva om förutsättningarna för den ansökta undantagsbefogenheten föreligger".

Kommissionen anser att de problem som Västberlin för närvarande har att lösa inte står i ett orsakssamband med Tysklands delning efter 1945.

21. Därför anser kommissionen inte att någon av de undantagsbestämmelser som har prövats i denna punkt är tillämplig.

III.2.D Nödvändigheten av stöd för särskilda avskrivningar för år 1995

22.1 Såsom det redan redogjordes för i punkt 6 kan de särskilda avskrivningar som Tyskland år 1995 på nytt införde för Västberlin göras under investeringsåret och under de fyra därpå följande åren - tidigast år 1996 och senast år 2002. Således kan särskilda avskrivningar göras för investeringar som avslutats före 1996 och särskilt för investeringar under år 1995, som inte var stödberättigade enligt ordningen för investeringar mellan juli 1991 och slutet av 1994.

22.2 De särskilda avskrivningar som godkänns av den utvidgning som här granskas kan inte utgöra incitament för investeringar under 1995. Följaktligen krävs det inga särskilda avskrivningar för investeringar gjorda 1995 för att uppnå den högre investeringsnivå som eftersträvas, och de särskilda avskrivningarna är inte bundna till nyinvesteringar. De leder endast till en förbättring av företagets ekonomiska situation och skall därmed jämställas med driftsstöd.

Såsom redan nämnts (punkt 17.4) godkänner kommissionen endast i undantagsfall och på särskilda villkor driftsstöd i de regioner som omfattas av artikel 92.3 a. Västberlin är inte berättigat till denna status och därför kan särskilda avskrivningar för investeringar under 1995 inte anses vara förenliga med den gemensamma marknaden även om de görs för nyinvesteringar.

22.3 Avslutningsvis bör det påpekas att en ändring av den bestämmelse som utesluter särskilda avskrivningar för investeringar under 1995 tydligen verkar vara tekniskt genomförbar.

III.2.E De nuvarande ordningarnas förenlighet med den gemensamma marknaden

23. Med hänsyn till ovanstående kan man dra slutsatsen att inlemmande av Västberlin i de två ordningarna i den utformning som Tyskland tänkt sig inte kan anses vara förenligt med den gemensamma marknaden. Ingen av undantagsbestämmelserna i artikel 92 är tillämplig.

Framför allt omfattar båda bestämmelser om driftsstöd som enligt kommissionen inte är förenliga med gemensamma marknaden utanför de stödområden som omfattas av artikel 92.3 a. Bestämmelserna gör det dessutom möjligt att utanför stödområdena bevilja stöd till storföretagens investeringar, vilket kommissionen anser vara oförenligt med den gemensamma marknaden i områden som inte omfattas av artikel 92.3 a eller 92.3 c. Även om stöd utanför stödområdena endast beviljas till små och medelstora företag, kan stödtaket i riktlinjerna för statligt stöd till små och medelstora företag överskridas vad gäller den skattemässiga investeringspremien; dessutom kan kumuleringstaket som föreskrivs i riktlinjerna för statligt stöd till små och medelstora företag överskridas vid kumulering av stöd.

IV. MÖJLIGHETER ATT UTFORMA DEN PLANERADE ÅTGÄRDEN TILL ATT VARA FÖRENLIG MED DEN GEMENSAMMA MARKNADEN

24. Det skall granskas i vilken utsträckning ett villkorligt beslut kan göra utvidgningen av de två ordningarna förenlig med den gemensamma marknaden. I detta sammanhang skall följande beaktas:

24.1 Vad beträffar ordningen med särskilda avskrivningar i och utanför stödområdena för investeringar under 1995 finns det inga möjligheter att göra den förenlig med den gemensamma marknaden. Investeringar under 1995 skall således strykas ur ordningen. Detta verkar vara tekniskt genomförbart.

24.2 I den mån ersättningsinvesteringar är stödberättigade är tillämpningen av de två ordningarna inom och utanför Västberlins stödområden inte förenliga. Därför bör stöden begränsas till nyinvesteringar och stöden för ersättningsinvesteringar strykas. Kommissionen bedömer att en sådan strykning inte är tekniskt omöjlig men medger att den i samband med ett skattemässigt stöd som administreras av skattemyndigheterna emellertid medför administrativa problem. Kommissionen anser därför att de administrativa problemen kan leda till att ifrågavarande stöd kommer att prioriteras vid handläggningen, när en medlemsstats myndigheter medvetet beslutar att följa vissa rutiner vid beviljandet av stöd som inte skiljer sig från beslutar att följa vissa rutiner vid beviljandet av stöd som inte skiljer sig från rutinerna vid den normala handläggningen av stöd under andra administrativa villkor.

24.3 Tillämpningen av de två ordningarna på de investeringar som stora företag gjorde utanför stödområdena under 1996 är oförenlig med den gemensamma marknaden. Följaktligen skall tillämpningen av de två ordningarna för investeringar utanför stödområdena under 1996 begränsas till små och medelstora företags investeringar. Detta betyder framför allt att de stora företagen enligt den granskade ordningen inte kan göra särskilda avskrivningar under de följande åren för investeringar som genomfördes under 1996.

Kommissionen noterar att en begränsning av stödet till små och medelstora företag beträffande den skattemässiga investeringspremien enligt Tysklands åsikt är möjlig, men inte för ordningen med särskild avskrivning.

Detta betyder att utvidgningen av de särskilda avskrivningarna till att gälla i de delar av Västberlin som inte utgör stödområde måste förklaras som oförenlig med den gemensamma marknaden.

24.4 Tillämpningen av den skattemässiga investeringspremien på de medelstora företagens investeringar utanför stödområdena under 1996 är oförenlig med den gemensamma marknaden om dessa företag är berättigade till en stödnivå (inklusive kumuleringen) på drygt 7,5 % (brutto). Kommissionen noterar att skattemyndigheterna inte kan garantera att detta tröskelvärde på 7,5 % (brutto) iakttas, då den 10-procentiga skattemässiga investeringspremien (på utrustning) i vissa fall kan uppnå en stödnivå på 10 %. Därför skall tillämpningen av den skattemässiga investeringspremien för investeringar utanför stödområdena under 1996 begränsas till de investeringar som görs av små företag, enligt definitionen i riktlinjerna för statligt stöd till små och medelstora företag, för vilka en stödnivå (även i händelse av kumulering) på maximalt 15 % är tillåten.

Kommissionen noterar att Tyskland anser det vara möjligt att bevilja endast den skattemässiga investeringspremien till små företag.

24.5 Därför kan man, efter det att ordningen för särskilda avskrivningar förbjudits, få tillämpningen av den skattemässiga investeringspremien utanför stödområdena att överensstämma med den gemensamma marknaden.

25. Därmed kan följande förklaras vara förenligt med den gemensamma marknaden:

a) För investeringar som påbörjas efter den 31 december 1995 i ett område som vid tiden för investeringen tillhör stödområdena:

- Den skattemässiga investeringspremien för förvärv/produktion av utrustning för nyinvesteringar.

- De särskilda avskrivningarna på förvärv/produktion av utrustning och byggutrustning för påbörjade nyinvesteringar.

b) För investeringar som påbörjas efter den 31 december 1995 i ett område som vid tiden för investeringen inte tillhör stödområdena:

- Den skattemässiga investeringspremien på förvärv/produktion av utrustning för nyinvesteringar i små företag.

26. De två ordningarna kan anses vara förenliga med den gemensamma marknaden om de vanliga kumuleringsbestämmelserna och de branschmässiga bestämmelserna iakttas.

I detta sammanhang påpekar kommissionen att bestämmelserna om kumulering av statliga stöd skall tillämpas på tillämpningen av de två ordningarna i de fall då det handlar om kumulering av statliga stöd med olika syfte (16) eller samma syfte som grundar sig på ordningar på samma eller olika nivåer (centrala, regionala och/eller kommunala).

Kommissionen har förvissat sig om att stödet vid kumulering varken överskrider den nivå på 15 % brutto för investeringar utanför stödområdena eller den för Västberlin maximalt tillåtna nivån för regionalt stöd på 35 % brutto för stora företag och 45 % brutto (i varje fall inte mer än 30 % netto) för små och mellanstora företag för investeringar inom stödområdet.

Kommissionen påpekar också att de gällande gemenskapsbestämmelserna för vissa näringsgrenar, t.ex. dem som omfattas av EKSG-fördraget, transporter, fiske och jordbruk, skall iakttas vid tillämpningen av denna ordning.

V. YTTERLIGARE ASPEKTER

27. Återbetalning av olagligen utbetalda stöd

Såsom redan nämndes i punkt 10.6 har Tyskland genom en skrivelse från finansministeriet av den 2 januari 1996 tillfälligt inställt tillämpningen av de två ordningar som här granskas.

Därför verkar det vara uteslutet att stöd, förutom då det rör sig om ett administrativt misstag, redan utbetalats på grundval av dessa ordningar.

Med hänsyn till eventuella fall då stöd som i enlighet med detta beslut anses oförenliga med den gemensamma marknaden kan ha utbetalats anser kommissionen det vara rimligt att dessa stöd återkrävs.

Kommissionen kräver i vanliga fall - utom i välgrundade undantagsfall - att de olagligen mottagna, oförenliga stöden återbetalas. I föreliggande fall känner kommissionen inte till några skäl som talar till förmån för ett annat förfarande.

28. Beslutets ikraftträdande

De föreliggande stödordningarna trädde i kraft den 1 januari 1996. Genom en rundskrivelse av den 2 januari 1996 inställdes tillämpningen tillfälligt. Kommissionen skall i enlighet med sin fasta beslutspraxis garantera att de stöd som är oförenliga med den gemensamma marknaden inte får någon effekt respektive att alla de fördelar som dessa eventuellt medfört upphävs.

Detta betyder att de stödordningar som här granskas kan förklaras vara förenliga med den gemensamma marknaden endast om de villkor som är förbundna med detta beslut gäller från och med den dag då de båda utvidgningsordningarna trädde i kraft, dvs. från och med den 1 januari 1996.

I händelse av ett villkorligt beslut skall kommissionen bevilja medlemsstaten en rimlig tidsfrist för att utverka de ifrågavarande stödens förenlighet med den gemensamma marknaden. Denna tidsfrist måste vara längre för en stödordning än för ett enstaka stöd eftersom det ofta krävs ändringar i nationella föreskrifter. I detta fall anser kommissionen en tidsfrist på sex månader vara tillräcklig för detta syfte.

Kommissionen anser även att de utvidgningsordningar som här granskas skall upphävas inom samma tidsfrist, om det inte går att få dessa att överensstämma med detta beslut.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Utvidgningen av ordningen med den skattemässiga investeringspremien till att gälla i Västberlin och utvidgningen av ordningen med särskilda avskrivningar till att gälla i Västberlin utgör olagliga statliga stöd såtillvida att de har satts i kraft i strid med bestämmelserna i artikel 93.3.

2. Utvidgningen av den skattemässiga investeringspremien till att gälla i Västberlin och utvidgningen av ordningen med särskilda avskrivningar till att gälla i Västberlin är, såvida dessa ordningar inte gäller inom sektorn för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, förenliga med den gemensamma marknaden på följande villkor:

a) Den skattemässiga investeringspremien beviljas endast till utrustning för nyinvesteringar som påbörjas efter den 31 december 1995.

b) Den skattemässiga investeringspremien beviljas endast till små företag i enlighet med definitionen i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag såvida det rör sig om investeringar som genomförs i en region som vid tiden för investeringens påbörjande inte är ett stödområde.

c) De särskilda avskrivningarna begränsas till utrustning och byggutrustning för nyinvesteringar som påbörjas efter den 31 december 1995.

d) De särskilda avskrivningarna begränsas till investeringar som genomförs i ett område som vid investeringens påbörjande tillhör stödområdena.

e) Tillämpningen av dessa ordningar är underställd bestämmelserna om kumulering av statliga stöd, då det rör sig om kumulering av stöd med olika eller samma syfte inom ordningar som antagits antingen på samma nivå eller på olika nivåer (central, regional och/eller kommunal). Stödet får vid kumulering inte överskrida vare sig den nivå på 15 % brutto för investeringar utanför stödområdena eller för investeringar inom stödområdet den för Västberlin maximalt tillåtna nivån för regionalt stöd på 35 % brutto för stora företag och 45 % brutto (inte mer än 30 % netto) för små och mellanstora företag.

f) Vid tillämpningen av stödordningarna skall gemenskapsbestämmelserna för vissa näringsgrenar, t.ex. de näringsgrenar som omfattas av EKSG-fördraget, transporter, fiske och jordbruk, iakttas.

g) Tyskland skall inkomma med en årlig rapport om tillämpningen av ordningarna.

Artikel 2

1. Tyskland skall inom sex månader från delgivningen av detta beslut ändra ordningarna för utvidgningen av de skattemässiga investeringspremierna och de särskilda avskrivningarna till att gälla i Västberlin, såvida de inte gäller för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, så att de överensstämmer med verkan från den 1 januari 1996.

2. Om Tyskland inte anser sig kunna ändra ordningarna för utvidgningen av de skattemässiga investeringspremierna och de särskilda avskrivningarna till att gälla i Västberlin så, att de överensstämmer med detta beslut med verkan från den 1 januari 1996, skall Tyskland upphäva dessa ordningar med verkan från den 1 januari 1996.

Artikel 3

I de eventuella fall då den skattskyldige i enlighet med de ifrågavarande två utvidgningsordningarna har åtnjutit en tillfällig eller slutgiltig skattemässig fördel på villkor som inte är förenliga med den gemensamma marknaden, eftersom de inte överensstämmer med artikel 1 respektive artikel 2 i detta beslut, skall Tyskland, såvida det inte gäller bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, inom åtta månader från delgivningen av detta beslut svara för att de utfärdade skattebeskeden upphävs och att de eventuella fördelar inklusive ränta som därigenom uppkommit förlorar hela sin verkan.

Artikel 4

Tyskland skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om de åtgärder som skall vidtas för att följa detta beslut.

Tyskland skall inom åtta månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om de åtgärder som Tyskland vidtagit för att följa detta beslut.

Artikel 5

Detta beslut riktar sig till Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 12 februari 1997.

På kommissionens vägnar

Karel VAN MIERT

Ledamot av kommissionen

(1) EGT nr C 194, 5.7.1996, s. 10.

(2) EGT nr C 111, 4.11.1971, s. 1.

(3) EGT nr C 150, 24.5.1996, s. 11.

(4) EGT nr C 373, 29.12.1994, s. 3.

(5) Stöd nr N 613/96, ännu inte offentliggjort.

(6) EGT nr C 213, 23.7.1996, s. 4.

(7) EGT nr C 29, 2.2.1996, s. 4.

(8) Stöd nr C 25/96, ännu inte offentliggjort.

(9) Bundessteuerblatt (BStBl) 1996, del I, nr 1, s. 2.

(10) EGT nr C 212, 12.8.1988, s. 2.

(11) EGT nr C 163, 4.7.1990, s. 6.

(12) EGT nr C 291, 4.10.1996, s. 4.

(13) EGT nr C 31, 3.2.1979, s. 9.

(14) EGT nr C 68, 6.3.1996, s. 9.

(15) Rec. 1993 s. I-2097.

(16) EGT nr C 3, 5.1.1985, s. 2.