MEMORANDUM FRÅN EUROPEISKA KOL- OCH STÅLGEMENSKAPENS RÅDGIVANDE KOMMITTÉ om sociala aspekter i samband med att EKSG-fördraget löper ut år 2002 (96/C 334/03)

(Enhälligt antaget vid det 331:a sammanträdet den 10 oktober 1996)

EUROPEISKA KOL- OCH STÅLGEMENSKAPENS RÅDGIVANDE KOMMITTÉ

- erinrar om sina tidigare ståndpunkter vad gäller utgången av EKSG-fördraget och i synnerhet sitt memorandum som antagits den 28 juni 1995 om de olika aspekterna i samband med att EKSG-fördraget löper ut år 2002 (1),

- står fortfarande förbehållslöst bakom uttalandena i ovannämnda memorandum, men önskar ändå göra några preciseringar beträffande de sociala aspekterna, som behandlades under punkt 2.7,

- välkomnar det positiva mottagande som ståndpunkterna i ovannämnda memorandum har fått hos de behöriga europeiska institutionerna,

- har beaktat de dokument som sedan dess har publicerats inom detta område. Detta gäller i synnerhet följande:

- Revisionsrättens årsrapport för EKSG avseende budgetåret 1994 (2).

- Europaparlamentets rapport om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet beträffande nya stimulansmetoder vid omstruktureringen av gemenskapens järn- och stålindustri (Caudron-rapporten) (3).

I sitt memorandum av den 28 juni 1995 har rådgivande kommittén gjort en detaljerad granskning av de institutionella bestämmelserna i fördraget och lämnat specifika rekommendationer i samband med att det löper ut. Kommittén har också föreslagit (punkt 2.9.5) "att återstående saldon på de reserver som skall lösas upp fram till år 2002 och som inte skall användas för finansiering av driftbudgeten [. . .] samt de reserver som senare kommer att lösas upp i samband med den successiva minskningen, och därefter upphörandet av den ekonomiska verksamhet som ligger till grund för dem, skall användas till en finansiell mekanism (t.ex. en stiftelse) i en form som skall fastställas senare. Kommissionen skall delta i förvaltningen av denna mekanism och i övervägandena om hur den skall användas." Rådgivande kommittén tänkte här i första hand på den tekniska och sociala forskning som har visat sig värdefull och inte har någon tillfredsställande motsvarighet i EEG-fördraget.

Utöver de generella överväganden som hittills har gjorts, bör man också särskilt beakta fördragets sociala aspekter. Detta skall ske utan att man för den skull avviker från den väg som redan har fastställts.

I. Sociala åtgärder inom ramen för artikel 56 i EKSG-fördraget

Åtgärderna enligt artikel 56.2 är och förblir av särskild praktisk betydelse. Där förutses sociala åtgärder i händelse av djupgående förändringar i avsättningsförhållandena inom kol- och stålindustrierna, vilka inte är direkt förbundna med upprättandet av den gemensamma marknaden, och tvingar vissa företag att slutgiltigt upphöra med, begränsa eller ställa om sin verksamhet. Följande åtgärder kan beviljas stöd utan återbetalningsskyldighet:

a) Bidrag under en övergångstid i avvaktan på återanställning eller förtidspensionering.

b) Genom penningbidrag till företagen garantera företagens personal avlöning i händelse av tillfällig permittering, vilken blir nödvändig till följd av omställning av verksamheten.

c) Tilldelning av penningbidrag till arbetstagare för kostnader i samband med ny anställning.

d) Omskolning av arbetstagare som måste byta verksamhet.

Kommissionen beviljar sådana bidrag utan återbetalningsskyldighet på villkor att den berörda medlemsstaten betalar ut ett särskilt bidrag, som uppgår till minst samma belopp.

II. Anpassningsstödens räckvidd och effektivitet

Rådgivande kommittén har noterat att kommissionen i sitt arbetsdokument om EKSG-fördragets framtid, SEK(91) 407 slutlig av den 15 mars 1991, vilket ingick i förberedelsesarbetet för ett beslut om EKSG:s framtid, har jämfört dessa sociala åtgärder inom ramen för EKSG-fördraget med de åtgärder som nämns i EEG-fördraget. Kommissionen framhöll där följande:

- Att EKSG har gjort värdefulla erfarenheter om de olika sektorerna som vid upprepade tillfällen har visat att dessa åtgärder är mycket effektiva.

- Att i synnerhet företagens och medlemsstaternas delade ansvar för finansieringen av dessa åtgärder utgör ett slags solidaritet mellan den offentliga och den privata sektorn.

Rådgivande kommittén framhåller att anpassningsstöden inom ramen för artikel 56 utgör ett sektoriellt instrument, som är oskiljaktigt förbundet med EKSG:s industripolitik. Grundtanken bakom denna åtgärd är att de anpassningsåtgärder som har blivit nödvändiga på grund av positiva strukturförändringar inom industrin skall vara socialt acceptabla i den mån de drabbar arbetstagarna.

Rådgivande kommittén erinrar om att enbart sedan 1980 har ca 900 000 EKSG-arbetstagare kunnat ta del av åtgärder som har finansierats inom ramen för artikel 56 och som har haft till uppgift att förhindra att arbetstillfällen går förlorade eller åtminstone mildra de sociala följderna. Särskilt betydelsesfulla har här varit åtgärderna inom ramen för artikel 56.2 b, medan åtgärderna inom ramen för artikel 56.1 c är avsedda för de fall då arbetstillfällen går förlorade genom nya tekniska metoder och produktionsmedel. Dessa har endast tillämpats sedan 1989 och har under senare tid fått minskad betydelse.

EKSG-åtgärderna är generellt sett begränsade till ett maximibelopp per sektor och medlemsstat. Enstaka åtgärder kan däremot avvika från denna princip. På så sätt kan man tillämpa ett flexibelt och målinriktat tillvägagångssätt med utgångspunkt från de speciella förutsättningarna inom enskilda problemområden. Samtidigt kan man utifrån ett harmoniserat ramverk också välja olika strategier i de enskilda medlemsstaterna för att hantera de sociala följderna av strukturanpassningen.

Under de senaste åren har EKSG:s anpassningsstöd till kol- och stålsektorn haft oförminskat stor betydelse. Förtidspensioneringen är fortfarande en mycket ändamålsenlig och socialt acceptabel åtgärd, där äldre arbetstagare frigör arbetstillfällen för yngre arbetstagare. Den förändrade åldersstrukturen bland de anställda inom kol- och stålindustrin har emellertid gjort det nödvändigt att förskjuta tyngdpunkten från enstaka åtgärder. I många medlemsstater har man därför under de senaste åren också genomfört betydande åtgärder för att främja yrkesutbildning och ny sysselsättning.

III. Utvecklingen fram till år 2002

Den successiva minskningen av avgifterna och det fullständiga bortfallet efter år 1998 innebär en betydlig nedgång i EKSG:s budgetmedel. Kommissionen har förklarat att man avser att ge de sociala åtgärderna hög prioritet inom ramen för de minskade budgetmedlen.

EKSG:s rådgivande kommitté

- anmodar därför kommissionen att regelbundet lämna detaljerad information om åtagandena av utgifter när det gäller sociala åtgärder för varje år fram till år 2002,

- räknar med att kommissionen liksom tidigare kommer att höra den rådgivande kommittén innan driftbudgeten utarbetas samt i möjligaste mån beakta dess rekommendationer,

- erinrar om uttalandet i det memorandum av den 28 juni 1995 (punkt 2.9.2) där men fastslår nödvändigheten av "att tillräckliga medel anslås i EKSG:s driftbudget fram till dess fördraget löper ut år 2002 för finansiering av de önskade sociala åtgärderna [. . .] samt av stöd till den tekniska och sociala forskningen",

- räknar därför med att kommissionen vid det årliga upprättandet av budgeten är flexibel och i full utsträckning beaktar behovet av anslag när det gäller anpassningsstöd,

- har med besvikelse noterat att i två konkreta fall, nämligen når det gäller omskolningsbidrag och subventionerade bostäder, har EKSG-åtgärderna dragits in utan att man har tillgodosett att de förs över till den allmänna budgeten. En sådan successiv avveckling av dessa sociala åtgärder är kontraproduktiv och innebär ett talande exempel - det finns redan idag ett överhängande behov av åtgärder.

I det ovan citerade dokumentet SEK(91) 407 slutlig framhöll kommissionen att EKSG:s erfarenheter av kompletterande sociala åtgärder var till gagn för gemenskapspolitiken inom olika sektorer samt för stärkandet av den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Sedan dess har emellertid ingenting gjorts för att kontrollera vilka föreskrifter som kan komma i fråga för ett successivt införande och på vilket sätt detta skulle kunna ske.

I detta sammanhang bör också Paul Finet-stiftelsen nämnas, som grundades genom ett beslut av dåvarande Höga myndigheten den 22 juni 1965 efter en följd av flera svåra gruvolyckor. Denna stiftelse har till uppgift att dela ut stipendier till barnen till de arbetstagare som fallit offer för arbetsolyckor eller yrkessjukdomar inom EKSG-sektorn. Åtgärder måste vidtas för att säkerställa stiftelsens fortlevnad.

IV. Reflexioner för tiden efter år 2002

EKSG:s rådgivande kommitté välkomnar

- de europeiska institutionernas strävanden för att finna lösningar på vår tids sociala utmaningar,

- förslagen till sysselsättningspolitiska mål, som lades fram i kommissionens vitbok "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning - utmaningarna och vägarna in i 2000-talet" (4),

- Europeiska kommissionens förslag till en förtroendepakt för sysselsättningen.

Rådgivande kommittén rekommenderar att man låter den sektoriella indelningen som har tillämpats för EKSG:s anpassingsåtgärder utgöra ett element i gemenskapens sysselsättningsstrategi, eftersom dess effektivitet och genomslagskraft ifrågasätts lika lite som deras positiva inverkan på det sociala klimatet i gruvregionerna.

Detta instrument behöver inte införas generellt, utan skulle - under själva omställningsperioden - kunna användas för sådana industrier som har likartade omställningsproblem som kol- och stålindustrin. I sådana fall skulle ett finansiellt bidrag från de berörda företagen vara välkommet.

Rådgivande kommittén räknar därför med att kommissionen så snart som möjligt lämnar konkreta förslag när det gäller de fortsatta sociala åtgärderna. Dessa förslag skall i synnerhet inriktas på

- att med gemenskapslagstiftningen införliva EKSG:s beprövade sociala instrument, då också kommissionen har framhållit deras värde,

- att tillhandahålla tillräckliga medel för de sociala åtgärder enligt EKSG-modell som i fortsättningen skall täckas av den allmänna budgeten,

- att lägga till en sektoriell dimension när strukturfonderna revideras den 31 december 1999, både för kol- och stålindustrin och för alla andra industrier med jämförbara omställningsproblem,

- att säkerställa Paul Finet-stiftelsen framtid,

- att på lämpligt vis fortsätta med programmet för subventionerade bostäder och samtidigt förbättra bostadsområdenas sociokulturella miljö.

Rådgivande kommittén är övertygad om att dessa åtgärder kan utgöra en del av en europeisk strategi för att övervinna de sociala problemen i Europeiska gemenskapens länder och samtidigt vara en modell för omstruktureringen i de central- och östeuropeiska länder som önskar inträda i gemenskapen.

(1) EGT nr C 206, 11.8.1995, s. 7.

(2) EGT nr C 329, 7.12.1995.

(3) PE 214.031/slutlig.

(4) Bilaga 6/93 till Europeiska gemenskapernas bulletin.