KOMMISSIONENS BESLUT av den 14 oktober 1998 om ett förfarande enligt artikel 85 i EG-fördraget (Ärende nr IV/F-3/33.708 - British Sugar plc, ärende nr IV/F-3/33.709 - Tate & Lyle plc, ärende nr IV/F-3/33.710 - Napier Brown & Company Ltd, ärende nr IV/F-3/33.711 - James Budgett Sugars Ltd) (delgivet med nr K(1998) 3061) (Endast den engelska texten är giltig) (1999/210/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning nr 17 (1), Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86, senast ändrad genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige, särskilt artikel 15.2 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 4 maj 1992 om att inleda ett förfarande i detta ärende,

sedan de berörda företagen fått tillfälle att yttra sig över kommissionens anmärkningar, enligt artikel 19.1 i förordning nr 17 och kommissionens förordning nr 99/63/EEG (2) av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17,

efter att ha rådgjort med Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, och

av följande skäl:

I. INLEDNING OCH FÖRFARANDE

1. Detta beslut gäller samordningen av prispolitiken i Storbritannien vad gäller vitt strösocker avsett för industrin mellan Storbritanniens två sockerproducenter, nämligen British Sugar Plc (nedan British Sugar (3)) och Tate & Lyle Plc (nedan kallat Tate & Lyle (4)), och två sockergrossister, nämligen Napier Brown & Company Ltd (nedan kallat) Napier Brown och James Budgett Sugars Ltd (nedan kallat James Budgett). Det gäller även de två sockerproducenternas samordning av prispolitiken i Storbritannien för vitt strösocker avsett för detaljhandeln. Överträdelsen ägde rum mellan den 20 juni 1986 och den 2 juli 1990 (nedan kallat den relevanta perioden) i fråga om British Sugar och Tate & Lyle, och från slutet av 1986 till den 2 juli 1990 när det gäller Napier Brown och James Budgett.

2. Utgångspunkten för kommissionens förfarande i detta ärende, liksom för ett parallellt förfarande hos Office of Fair Trading (OFT) (5) (ung. konsumentverket i Förenade kungariket), är två skrivelser från Tate & Lyle till OFT av den 16 juli och den 29 augusti 1990, i vilka företaget delvis medger vissa omständigheter. Den 4 maj 1992 inledde kommissionen förfaranden mot de fyra parter som anges ovan, liksom mot andra europeiska sockerproducenter, och den 12 juni 1992 skickade kommissionen ett meddelande om invändningar till var och en av dem. Detta första meddelande om invändningar gällde flera fall av konkurrensbegränsande beteenden i samband med sockerhandeln i Förenade kungariket, vilka utgjorde överträdelser mot artikel 85.1 och artikel 86 i EG-fördraget. Mot bakgrund av parternas skriftliga svar samt de svar som lämnades vid förhöret i samband med det första meddelandet om invändningar, beslutade kommissionen att ändra undersökningens inriktning och koncentrera sig på den överträdelse för vilken bevisföringen kunde uppfylla de höga krav som ställs enligt Europeiska gemenskapernas domstols rättspraxis. Den 18 augusti 1995 sändes därför ett reviderat meddelande om invändningar, som ersatte det första meddelandet, till parterna. I detta beslut beaktas såväl parternas skriftliga svar på de reviderade meddelandet om invändningar, deras uttalanden vid förhöret den 18 19 april 1996 och vid senare tillfällen, som deras svar på det första meddelandet om invändingar och deras uttalanden vid det därpå följande förhöret i den mån dessa är relevanta för påståendena i det reviderade meddelandet om invändningar.

II. SAKFÖRHÅLLANDEN

A. PRODUKTEN

3. Den relevanta produkten i detta ärende är vitt strösocker.

Socker framställs av sockerbetor eller sockerrör. Med undantag av mycket små områden i södra Spanien och av de franska utomeuropeiska departementen odlas sockerrör inte i Europeiska gemenskapen (EG). För detta besluts syften (6) kan socker delas in i tre huvudsorter: vitt strösocker, flytande socker och specialsocker.

Vitt strösocker, vilket ofta helt enkelt kallas vitsocker, är den slutprodukt som erhålls efter förädling och raffinering av sockerbetor eller sockerrör. I EG:s förordningar definieras olika kvaliteter (7). Standardkvaliteten är EG II-socker. Vitt strösocker utgör den överlägset största delen av produktionen och konsumtionen av socker i såväl gemenskapen som helhet som i Förenade kungariket och i Storbritannien (8). Det säljs till industrin (nedan kallat industrisocker) och till detaljhandeln (nedan kallat detaljsocker).

Flytande socker används främst inom livsmedelsindustrin. Den högsta kvaliteten får man genom att lösa upp vitt strösocker. Lägre kvaliteter framställs endast ur sockerrör och erhålls genom att man blandar sockersafter som bildas på olika stadier av den raffineringsprocess sockerrören genomgår.

Specialsocker är alla torra sockersorter utom vitt strösocker. Denna grupp omfattar råsocker från i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS) avsett för direkt förbrukning, farinsocker, finare strösocker, florsocker och andra sorters malt socker och även olika sorters sirap och melass (9).

B. ORDNINGEN FÖR SOCKER INOM DEN GEMENSAMMA JORDBRUKSPOLITIKEN

4. Marknadsordningen för socker inom den gemensamma jordbrukspolitiken har utformats till stöd och skydd för sockerproduktionen i gemenskapen. Produktionen av socker av sockerbetor och sockerrör som odlas i gemenskapen begränsas med hjälp av nationella kvoter (A- och B-kvoter), vilka fastställs av rådet. Dessa kvoter har varit i stort sett oförändrade sedan 1981. Regeringen i varje land fördelar den kvot landet tilldelas på de nationella sockerproducenterna.

Det finns ett system med prisstöd, men detta gäller endast för A- och B-socker. Allt socker utöver deras A- och B-kvoter som företag inom gemenskapen framställer kallas C-socker om måste säljas på världsmarknaden, dvs. till ett icke-medlemsland, utan stöd, eller lagras i minst tolv månader för att sedan ingå som en del av följande års A- och B-socker.

5. Förutom prisstöd till A- och B-socker ger gemenskapen också stöd till en begränsad mängd socker importerad enligt Lomé-konventionen (10). Under tiden 1986 1990 var förmånsimporten fastställd till 1 305 000 ton. Nästan allt förmånssocker importeras (och importerades under den relevanta perioden) av Tate & Lyle i form av delvis raffinerat rörsocker, som sedan raffineras ytterligare till färdiga sockerprodukter. Företag som importerar eller förädlar rörsocker från AVS-länderna får en marginal (den s.k. institutionella marginalen) för denna verksamhet. Raffineringsmarginalen beräknas inte på samma sätt som förädlingsmarginalen för betsocker, på grund av det speciella raffineringsförfarandet. Under den relevanta perioden var den institutionella marginalen för rörsocker lägre än marginalen för framställning av betsocker. Följaktligen hade de raffinaderier som förädlade förmånsrörsocker en strukturell nackdel vad gäller dessa marginaler jämfört med de företag som förädlade sockerbetor i EG (11).

6. Varje år fastställer rådet ett antal institutionella priser för inköp, förädling och försäljning av sockerbetor, varav det viktigaste är interventionspriset, dvs. det pris till vilket varje producent kan sälja sitt A- eller B-socker till nationella interventionsorgan. Företag som säljer till interventionsorgan får interventionspriset för sitt förädlade socker. På senare år har emellertid inget socker sålts till interventionsorgan. För att säkerställa att ordningen för marknaden för socker är självfinansierande (12) tillämpas bland annat en enhetlig lagringsavgift på allt A- och B-socker som inte säljs till interventionsorgan. Interventionspriset plus lagringsavgiften utgör därför det garanterade minimipriset för A/B-socker. Detta kallas det effektiva stödpriset. Förmånssocker som importerats enligt Lomé-konventionen omfattas inte av systemet för återbetalning av lagringsavgifter, varför ingen lagringsavgift tas ut för sådant socker.

Under den relevanta perioden fastställde rådet även ett tröskelpris. Det var det pris till vilket okvoterat socker kunde importeras från tredje land. För sådan import måste en avgift betalas som motsvarade skillnaden mellan världsmarknadspriset och tröskelpriset. Sedan den 1 juli 1995 (genomförandet av Uruguay-rundan), har den rörliga avgiften först ersatts med en fast avgift och sedan med en tilläggsavgift som en skyddsmekanism vid mycket låga världsmarknadspriser.

Genom gemenskapens förordningar fastställs därför minimipriser (interventionspriset plus lagringsavgiften) för socker för försäljning inom EG.

Rådet fastställer även minimipriser som förädlingsföretagen måste betala betodlarna för sockerbetorna.

7. Företag som förädlar betsocker kan sälja A- och B-socker fritt inom EG. Om de inte kan sälja allt sitt A- eller B-socker på detta sätt kan de antingen sälja till interventionsorganet, eller exportera till världsmarknaden. Om de väljer att exportera får de ett exportbidrag som beräknas på grundval av ett anbudsförfarande. Vanligtvis är det förmånligare att sälja med exportbidrag än att sälja till interventionsorgan (13).

C. DE BERÖRDA FÖRETAGEN OCH DERAS STÄLLNING I FÖRENADE KUNGARIKET OCH SÄRSKILT I STORBRITANNIEN

1. Sockerproducenterna i Förenade kungariket

1.1 British Sugar

8. British Sugar är det enda företag i Förenade kungariket som förädlar sockerbetor. Företaget har tilldelats hela Förenade kungarikets årliga kvot av A- och B-socker på runt 1,144 miljoner ton. Det räkenskapsår som slutade den 30 september 1989 var British Sugars omsättning i hela världen totalt för samtliga produkter 677,6 miljoner pund sterling. Mellan 1982 och 1990 var British Sugar dotterbolag till S & W Berisford Plc (14). Företaget förvärvades av Associated British Foods Plc (15) i december 1990/januri 1991.

1.2 Tate & Lyle

9. Sedan början av den relevanta perioden och fram till i dag har koncernen Tate & Lyle inte förändrats till strukturen. Tate & Lyle Plc är moderbolag i koncernen, vars företag är verksamma över hela världen inom olika ekonomiska sektorer. Inom denna koncern är Tate & Lyle Industries Ltd, ett dotterbolag rakt under Tate & Lyle Plc, ansvarigt för sockerraffineringen i Förenade kungariket. Denna utförs av företagets operativa division, Tate & Lyle Sugars (TLS). Den övervägande delen av gemenskapsimporten av förmånsrörråsocker raffineras vid Tate & Lyles raffinaderier i Storbritannien. För att garantera försörjningen med rörråsocker har Tate & Lyle slutit femåriga leveransavtal, vilka förlängs automatiskt, med ett antal producenter i AVS-länderna. Företaget hade två raffinaderier i Storbritannien, varav ett i London (Silvertown) och ett i Skottland (Greenock). Raffinaderiet i Skottland har senare lagts ned. Båda raffinaderierna har drivits med full eller nästan full kapacitet sedan räkenskapsåret 1982 1983. Tate & Lyle bedriver inte bara sockerraffinering i Förenade kungariket, utan även i andra länder såsom Portugal, USA, Kanada, Australien och Zimbabwe. Företaget sysslar även med sötningsmedel för spannmålsprodukter och stärkelseframställning i Europa och Nordamerika. Det räkenskapsår som slutade den 30 september 1989 var koncernen Tate & Lyles totala omsättning i hela världen för samtliga produkter 3 359,9 miljoner pund.

2. Sockergrossisterna

10. Under den relevanta perioden utfördes distributionen av socker i Storbritannien av British Sugar och Tate & Lyle, av en dansk sockerproducent (De Danske Sukkerfabrikker) genom en exklusiv agent (Czarnikow Ltd), samt av oberoende grossister. De största grossisterna i Storbritannien var Napier Brown, James Budgett, Billington och J.M. Thomas.

11. Grossisterna bedriver sin verksamhet på två sätt, nämligen antingen som "agenter" eller "i eget namn". Grossisterna fungerar som agenter för de två producenterna i Förenade kungariket (British Sugar och Tate & Lyle), vilka betalar dem en fast provision eller avgift. I sin roll som agenter sköter grossisterna orderhantering, fakturering och inkassering. Prisförhandlingarna sker däremot direkt mellan producenten och kunden (16). Även om denna verksamhet vanligtvis inte är särskilt lönsam, ger den marknadsandel och därmed möjlighet att sälja socker på andra, mer lönsamma villkor i eget namn (17). Grossisten köper då socker för egen räkning, säljer det i eget namn och fastställer själv villkoren och därmed sin egen vinst. Inköpskällorna utgörs av Förenade kungarikets två producenter samt import. Grossisterna importerar för egen räkning och i eget namn (18). Under den relevanta perioden importerade Napier Brown och James Budgett socker från kontinenten. James Budgett importerade också EG-socker från Irland.

2.1 Napier Brown

12. Napier Brown är den största av fyra sockergrossister i Storbritannien. Dess agentverksamhet för British Sugar och Tate & Lyle har gradvis minskat från runt 33 % till 23 % av dess sammanlagda strösockerverksamhet. Den verksamhet som bedrivs i eget namn har varierat mellan och 67 % och 77 %. Sedan det räkenskapsår som slutade den 31 mars 1990 har Napier Brown varit ett helägt dotterbolag till Napier Brown Holding Ltd, vars verksamhet består i handel, förädling och förpackning av socker, torkade frukter, nötter och kylda livsmedel. Det räkenskapsår som slutade den 31 mars 1990 uppnådde Napier Brown en omsättning i hela världen för samtliga produkter på 258,2 miljoner pund.

2.2 James Budgett

13. James Budgett är den näst största sockergrossisten i Storbritannien. Dess agentverksamhet för Tate & Lyle och British Sugar minskade från ca 70 % av des totala strösockerverksamhet år 1986 till runt 50 % år 1990. Den verksamhet företaget bedriver i eget namn med socker från de två producenterna i Förenade kungariket har under samma tid ökat från runt 20 % till ungefär 40 %. Importen tredubblades mellan 1986 och 1990, då den utgjorde runt 10 % av sockerverksamheten. Sedan det räkenskapsår som slutade den 31 mars 1990 har majoritetsaktieägaren varit ED & F Man Ltd, världens största sockergrossist, som 1994 bytte namn till ED & F Man Group plc. Den 17 maj 1989 förvärvade Irish Sugar 33,3 % av aktierna i James Budgett. Samma dag blev James Budgett exklusiv distributör för Irish Sugar i Storbritannien. Den 10 augusti 1992 bytte James Budgett namn från James Budgett & Son Ltd till James Budgett Sugars Ltd. Det räkenskapsår som slutade den 31 mars 1990 var James Budgetts världsomspännande omsättning för samtliga produkter 163,8 miljoner pund.

D. PRODUKTION OCH UTBUD AV SOCKER I FÖRENADE KUNGARIKET OCH I STORBRITANNIEN

1. Marknadsandelar

14. När det gäller socker är utbud och efterfrågan väl balanserade i Förenade kungariket, vilket även var fallet under den relevanta perioden. Det framgår av följande tabell (19):

>Plats för tabell>

Siffrorna i tabellen avser "vitsockerekvivalenter", vilka täcker alla sockersorter och särskilt de tre huvudkategorierna vitt strösocker, flytande socker och specialsocker (20). För andra sockersorter än vitt strösocker tillämpas en omräkningsfaktor. Vad gäller siffrorna för import från andra EG-medlemsstater, vilka är viktiga i detta ärende, råder enighet om att större delen av denna import når Förenade kungariket som vitt strösocker i bulk, femtiokilossäckar eller detaljhandelsförpackningar.

15. Under den relevanta perioden framställde British Sugar och Tate & Lyle tillsammans mer än 90 % av sockerutbudet i Förenade kungariket. Marknadsandelarna i Förenade kungariket var stabila under den relevanta perioden (21). Om man ser till strösockermarknaden som helhet, hade British Sugar en andel på mellan 51 % och 54 % mellan 1986/1987 och 1989/1990, Tate & Lyle hade mellan 38 % och 40 %, Napier Browns försäljning till detaljistledet utgjorde [struken affärshemlighet] av marknaden totalt sett, medan importen stod för mellan 6 % och 8 % (22). Importen kom huvudsakligen från Danmark, Frankrike och Irland. Från samtliga dessa länder, och särskilt från Danmark, ökade importen mellan 1986/87 och 1989/90 (23).

2. Import frå andra medlemsstater till Förenade kungariket och särskilt till Storbritannien

16. British Sugar har bekräftat (24) att man under den relevanta perioden hade som strategi att försöka sätta sina priser strax under den nivå som sockerproducenter på kontinenten höll när de exporterade större kvantiteter socker till Förenade kungariket och därmed äventyrade företagets möjligheter att sälja hela dess A/B-sockerkvot i Förenade kungariket. Detta uttalande godtas av samtliga övriga parter i detta förfarande och överensstämmer med vad kommissionen kunde konstatera i sitt beslut om Napier Brown (25) samt med slutsatserna i MMC:s andra och tredje rapport (26). Även om de flesta av dessa källor anger Förenade kungariket, gäller resultaten i synnerhet Storbritannien. Det faktum att förhållandena till viss del är annorlunda i Nordirland (27), hindrar inte att dessa resultat tillämpas på marknaden i Storbritannien. Sockerpriset där är något högre än det aktuella priset på marknader i angränsande medlemsstater. Detta beror på kostnaderna för att transportera sockret över Engelska kanalen. Det beror också på det faktum att det, för att säkerställa en betydande import, krävs ett betydligt högre pris i Storbritannien än på kontinenten, eftersom potentiella exportörer kräver en väsentlig premie för att motiveras att exportera stora mängder socker till Storbritannien eftersom de i sin tur fruktar att brittiska producenter svarar med att exportera (28).

17. Under den relevanta perioden tillämpade Tate & Lyle en aktiv strategi för att försöka avvärja import (29). Företaget kontaktade samtliga större sockerproducenter på kontinenten som tidigare hade sålt betydande kvantiteter socker i Storbritannien, nämligen Béghin-Say (Frankrike), Irish Sugar och De Danske Sukkerfabrikker, och meddelade dem att om de valde att exportera större mängder socker till Förenade kungariket än de hittills hade gjort, skulle Tate & Lyle svara med att sälja större kvantiteter på deras hemmamarknader (30). Skälet för denna strategi var att Tate & Lyle förstod att man på British Sugar avsåg att sälja hela sin A/B-kvot på marknaden i Förenade kungariket (31), och att man var villig och i stånd att sänka sina priser i detta syfte, vilket priskriget 1984 86 hade visat. Produktion och konsumtion var i stort sett i balans i Förenade kungariket under den relevanta perioden, vilket innebar att om importerat A- och B-socker från kontinenten salufördes med framgång i Förenade kungariket, skulle en kvantitet motsvarande importen behöva exporteras av en av landets två producenter till andra EG-medlemsstater, till världsmarknaden med exportbidrag eller till interventionsorgan (32). Om båda producenterna i Förenade kungariket (British Sugar och Tate & Lyle) i ett nytt priskrig skulle ha försökt sälja sina brukliga kvantiteter på den inhemska marknaden trots importen, skulle Tate & Lyle ha haft en svagare ställning än British Sugar. I fråvaro av ett sådant priskrig var det dessutom lönsammare för båda företagen att sälja i Förenade kungariket än att exportera till andra medlemsstater, till världsmarknaden med exportbidrag eller till interventionsorgan. Under dessa omständigheter var det särskilt viktigt för Tate & Lyle att förhindra så stor del som möjligt av importen.

Liksom i skäl 16 gäller den beskrivning och analys som gjorts i fråga om Förenade kungariket i förhållande till övriga medlemsstater även Storbritannien i förhållande till andra medlemsstater.

18. Ett antal faktorer bidrog under den relevanta perioden, och gör det fortfarande, till att begränsa importen av socker till Förenade kungariket i allmänhet och till Storbritannien i synnerhet. Många kunder kräver såväl täta och snabba (just-in-time) (33), som garanterade och regelbundna leveranser (34). Det är inte sannolikt att en leverantör på kontinenten har möjlighet att uppfylla sådana krav. De producenter på kontinenten som är villiga att möta sådana krav skulle därför behöva investera i en distributionsorganisation i Storbritannien (35).

19. Vanligtvis utgör importen till Förenade kungariket ungefär 4 10 % av den nationella konsumtionen. Detta beror på att många av de större kunderna vill ha en leverantör bland EG-producenterna på kontinenten (36) dels för att ha ett påtryckningsmedel vid prisförhandlingar med de inhemska brittiska producenterna, dels för att de därigenom lättare kan få leveranser om det skulle bli brist på inhemskt socker vid t. ex. missväxt (37). Vid import beställer företaget i fråga antingen direkt från producenten på kontinenten eller av en grossist. Grossisterna köper därför socker på kontinenten av detta skäl och även för att kunna förhandla med inhemska leverantörer om priserna på sådant socker som de vill köpa för den grossistverksamhet de bedriver i eget namn. För den verksamheten är de i stor utsträckning beroende av de inhemska leverantörerna. Dessutom importerar grossisterna socker under de perioder då socker från kontinenten är billigare än inhemskt socker, vilket kan hända under kortare perioder i synnerhet på grund av växelkursfluktuationer (38).

20. Under sockerodlingssäsongerna (1 oktober 30 september) under den relevanta perioden ökade sockerimporten från EG-medlemsstater till Förenade kungariket från 88 000 ton 1986/1987 till 110 000 1987/1988, vidare till 132 200 ton 1988/1989 och slutligen till 153 000 ton 1989/1990. Detta är en ökning med 73,9 %, vilket innebär en ökning av importandelen av den totala nationella konsumtionen från 3,9 % år 1986/1987 till 6,7 % år 1989/1990 (39). År 1985/1986 importerades 137 000 ton. Ökningen mellan 1985/1986 och 1989/1990 är 11,7 %. Den allra största delen av det socker som importerades till Förenade kungariket från de övriga EG-medlemsstaterna var vitt strösocker.

21. Under kalenderåren från 1986 till och med 1990, ökade Napier Browns import av vitsocker till Förenade kungariket med 60 % (40)). Under kalenderåren från den 1 januari 1986 till den 31 december 1990 nästan tredubblades James Budgetts import av socker till Förenade kungariket (41).

E. FÖRHÅLLANDET MELLAN BRITISH SUGAR,TATE & LYLE, NAPIER BROWN OCH JAMES BUDGETT UR KONKURRENSHÄNSEENDE

22. På grund av den gemensamma jordbrukspolitikens (42) utformning åtnjöt British Sugar i egenskap av sockerbetsförädlande företag en inbyggd fördel under den relevanta perioden jämfört med Tate & Lyle, som använde sockerrör, eftersom man fått en högre marginal för det socker man framställt och sålt. Följaktligen är den allmänna, och även kommissionens, uppfattning (43) att British Sugar under den relevanta perioden var prisledande på marknaderna för socker (inbegripet vitt strösocker) i Storbritannien, och att Tate & Lyle prismässigt anpassade sig till British Sugar på denna marknad. Det faktum att British Sugar hade ett avgörande inflytande på prisnivån framkom även tydligt under priskriget 1984 1986 (44). Det kommer emellertid att visas att British Sugars ställning som prisledare inte uteslöt konkurrens från Tate & Lyle på marknaderna för industrisocker och detaljsocker i Storbritannien, som är de marknader som är relevanta för detta beslut vad gäller förhållandet mellan de två företagen (45).

23. Napier Brown och James Budgett anpassade sig också prismässigt till British Sugar (46) på sockermarknaderna (inbegripet marknaden för vitt strösocker) i Storbritannien under den relevanta perioden. British Sugar har bekräftat att man under den relevanta perioden hade som strategi att försöka sätta sina priser strax under den nivå vid vilken sockerproducenter på kontinenten skulle exportera större kvantiteter socker till Förenade kungariket och därmed äventyra företagets möjligheter att sälja hela dess A/B-sockerkvot i Förenade kungariket (47). Under sådana omständigheter var Napier Brown och James Budgett beroende av de två sockerproducenterna i Förenade kungariket (British Sugar och Tate & Lyle) för en väsentlig del av det socker de sålde, antingen i eget namn eller i egenskap av agenter, även om importen gav dem en viss marginal som kunde ha använts som påtryckningsmedel (48). Därför var de i valet av prissättningsstrategi i stor utsträckning beroende av sina viktigaste leverantörers prissättningsbeslut, även i fråga om vitt strösocker. Det faktum att British Sugar var prisledare hindrade inte, som kommer att visas, Napier Brown och James Budgett från att konkurrera med British Sugar eller Tate & Lyle på marknaden för industrisocker i Storbritannien, vilken är den marknad som är relevant i detta ärende vad gäller förhållandet mellan alla fyra parterna (49).

F. SAKFÖRHÅLLANDEN SOM LIGGER TILL GRUND FÖR ÖVERTRÄDELSEN AV KONKURRENSREGLERNA

1. Bakgrundsinformation

24. Mellan 1984 och 1986 rådde priskrig på sockermarknaden i Storbritannien, inbegripet marknaden för vitt strösocker (50). Detta berodde till stor del på British Sugars aggressiva prissättning, vars syfte var att maximera företagets sockerförsäljning i Storbritannien. Följden blev att priserna pressades till mycket låga nivåer.

25. År 1988 fattade kommissionen till följd av ett formellt klagomål ett beslut (51) i enlighet med artikel 86 i EG-fördraget, i vilket den konstaterade att British Sugar hade missbrukat sin dominerande ställning på marknaderna för industrisocker och detaljsocker i Storbritannien. British Sugars förfarande, som befanns utgöra en överträdelse av artikel 86, omfattade ett flertal åtgärder avsedda att undanröja Napier Brown från marknaden för vitt strösocker avsett för detaljhandeln. Detta beslut föregicks av ett meddelande om invändningar, vari angavs att interimistiska åtgärder begärts och övervägdes. Meddelandet översändes till British Sugar den 8 juli 1986 och syftade till att få överträdelsen av artikel 86 att upphöra.

26. Den 5 augusti 1986 skrev British Sugar till kommissionen och erbjöd åtaganden avsedda att få de förfaranden att upphöra som kommissionen i det ovan nämnda meddelandet om invändningar hade ansett utgöra överträdelser av gemenskapens konkurrensregler. Kommissionen godtog åtagandena i en skrivelse av den 7 augusti 1986. Följande åtagande är särskilt viktigt för det här förfarandet:

"(C) British Sugar godtar att sockergrossister behövs och anser att de fyller en viktig funktion på marknaden i Förenade kungariket. British Sugar har inte för avsikt att vare sig nu eller i framtiden tillämpa en prissättning, som på något som helst sätt skulle kunna hota sockergrossisternas fortsatta existens.

British Sugar åtar sig gentemot kommissionen att tillämpa normal och rimlig prissättning som inte på något sätt kan uppfattas som underprissättning. British Sugar erkänner kommissionens farhågor om att otillräcklig skillnad mellan företagets industrisockerpris och dess detaljsockerpris kan anses utgöra oskälig prissättning." (52)

27. I oktober 1986 underrättade British Sugar kommissionen om att man avsåg att anta ett program för säkerställande av verksamhetens förenlighet med EG:s konkurrensregler. Detta program, som antogs i december 1986, beskriver ett dominerande företags särskilda ansvar, men ger även en noggrann beskrivning av de skyldigheter som följer av artikel 85.1. Av särskild betydelse för det här förfarandet är följande avsnitt ur programmet:

"Artikel 85.1 Konkurrensbegränsande avtal

. . . Exempelvis är avtal eller samordnade förfaranden som innebär prisöverenskommelser, begränsningar av produktion eller marknader, uppdelning av marknader, kollektiva bojkotter av befintliga eller potentiella kunder eller leverantörer samt avtal med kopplingsförbehåll förbjudna.

. . . Artikel 85.1 förbjuder även avtal eller samordnade förfaranden för utbyte av information mellan konkurrenter om priser, handelsvillkor, finansiering, rabatter osv., och kan till och med vara tillämplig när sådan information ges ensidigt.

. . . I överensstämmelse med dess policy att följa alla tillämpliga lagar är Företaget därför angeläget att följa konkurrensreglerna i EEG och kommer att vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att detta sker. Företaget har även som policy att inte endast iaktta lagen, utan att gå längre än en strikt bokstavstolkning och försöka undvika beteenden som kan ge upphov till tvivel om huruvida företaget har handlat på ett lagligt satt." (53)

28. Kommissionen beaktade i sitt beslut om Napier Brown 1988 (54) åtagandena och programmet för säkerställande av verksamhetens förenlighet med konkurrensreglerna som förmildrande omständigheter vid fastställandet av böterna, vilka uppgick till 3 miljoner ecu.

2. Konkurrensbegränsande beteenden

2.1 Sammanfattning

29. De fakta och bevis som kommissionen samlat in visar följande:

a) När det gäller industrisocker underrättade British Sugar vid ett möte den 20 juni 1986 Tate & Lyle, och även Napier Brown och James Budgett vid ett senare möte under 1986, om sin avsikt att avsluta priskriget vad gäller socker och upphöra med lågprisstrategin, vars syfte hade varit att öka marknadsandelen, och om sin avsikt att höja prisnivån i Storbritannien. Tate & Lyle bekräftade att man avsåg att följa denna prissättningsstrategi. Efter det bilaterala mötet den 20 juni 1986 ägde 18 möten om industrisocker rum mellan samtliga fyra parter. Mötena hölls regelbundet under den relevanta perioden fram till den 13 juni 1990. Vid dessa möten underrättade British Sugar företagen Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett om de prishöjningar man avsåg att försöka genomföra i fråga om industrisocker. Man hänvisade till en "prismatris" som visade British Sugars planerade priser för olika försäljningsvolymer. På grund av sin struktur angav matrisen oundvikligen även prisskillnaderna vid köp av mindre eller större kvantiteter industrisocker. Åtminstone vid ett tillfälle fick Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett var sin kopia av matrisen av British Sugar, och vid andra möten lämnade British Sugar upplysningar liknande dem som matrisen innehöll till de tre parterna. Dessutom finns det bevis på att British Sugar också antydde för de tre andra företagen att man avsåg att ändra vissa av, eller samtliga, sina listpriser. Ibland gjordes detta så lång tid som nio månader före själva ändringen.

b) När det gäller detaljsocker, meddelade British Sugar vid mötet den 20 juni 1986 Tate & Lyle om att man även inom denna verksamhet tänkte upphöra med den lågprisstrategi som varit avsedd att öka företagets marknadsandel, och om att man nu avsåg att höja prisnivån i Storbritannien. Mellan den 25 februari 1987 och den 9 maj 1990 höll de två företagen sedan åtta möten om detaljsocker. Vid minst två av dessa möten gav British Sugar Tate & Lyle en kopia av sin nya prislista för detaljsocker några dagar innan listan distribuerades officiellt inom branschen. Vid mötena diskuterade de två företagen även sina respektive strategier vad gällde rabatter till större detaljistkunder. Det finns dock inga bevis för att British Sugar underrättade Tate & Lyle om vilka priser eller rabatter som tillämpades på enskilda kunder. Vidare informerade British Sugar Tate & Lyle om höjningar av priserna på detaljistprislistan minst 2 3 veckor innan den nya prislistan hade tryckts och distribuerats inom branschen.

2.2 Utförlig beskrivning

30. Den 17 och 18 juni 1986, nästan två månader innan han skrev till kommissionen för att presentera de åtaganden företaget var berett att göra, ringde styrelseordförden i S & W Berisford styrelseordföranden i Tate & Lyle och upplyste honom om att en förändring inom ledningen för British Sugar var omedelbart förestående och föreslog ett möte med Tate & Lyle för att presentera British Sugars nya ledningsgrupp (55). Ett möte mellan de två företagsledningarna hölls den 20 juni 1986. Vid mötet informerade British Sugar Tate & Lyle om sitt beslut att avsluta sockerpriskriget, vilket hade grundats på viljan att uppnå en större marknadsandel genom låga priser. Nedan återges en del av en skrivelse från en styrelseledamot på Tate & Lyle till Office of Fair Trading av den 29 augusti 1990, som kommissionen fick en kopia av och som beskriver hur företaget uppfattade hur mötet avlöpte (56):

"Företrädarna för Tate & Lyle lämnade mötet med det intrycket att det priskrig som pågått i ungefär två år skulle upphöra. De uppfattade också att de marknadsandelar som Tate & Lyle och British Sugar hade på detaljhandelsmarknaderna skulle förbli oförändrade och att ingendera parten skulle ägna sig åt aggressiv prissättning. Tate & Lyle godtog också att British Sugar inte kunde hindras från att sälja hela sin A+B-kvot på ca 1 144 000 ton på markanden i Förenade kungariket. Innebörden av dessa diskussioner, så som den uppfattades av Tate & Lyle, var att British Sugar inte skulle störa jämvikten på marknaden genom att importera socker därför att det skulle leda till ett nytt priskrig, eftersom marknaden var i balans. För att omsätta detta i praktiken gav hr Pepler på Tate & Lyle Sugars sina medarbetare beskedet att de inte skulle sänka priserna för att försöka vinna marknadsandelar från British Sugar.

Detta möte var betydelsefullt i och med att det fastställde de principer som skulle ligga till grund för samtliga senare diskussioner." (57)

31. Enligt både British Sugar och Tate & Lyle innebär detta uttalande varken att företagen var överens om att gemensamt fastställa priser eller marknadsandelar, eller att de var överens om att inta en gemensam ståndpunkt i fråga om import. I ett gemensamt memorandum som både British Sugar och Tate & Lyle lämnat till Office of Fair Trading (58) gav parterna sin gemensamma syn på vad som hände. I den relevanta delen av memorandumet anges i följande:

"4. British Sugar meddelade vid ett möte den 20 juni 1986 att det priskrig skulle upphöra som vid den tiden fördes på sockermarknaden i Förenade kungariket som en följd av BS dåvarande affärsstrategi. Mot bakgrund av EEG-kommissionens utredning av BS verksamhet i samband med beslutet om Napier Brown, var företaget angeläget att säkerställa att man inte tillämpade en prissättningsstrategi som skulle kunna ge upphov till klagomål till kommissionen eller OFT om underprissättning eller liknande missbruk av dominerande ställning. Både TLS och British Sugar ansåg att British Sugars ensidiga beslut att avsluta priskriget skulle innebära att

a) marknadsandelarna på detaljhandelsmarknaden skulle förbli på ungefär den nivå parterna menade att de var när British Sugar meddelade sitt beslut, och att

b) British Sugar därför inte skulle tillämpa aggressiv prissättning, vilket skulle innebära att TLS inte skulle göra det heller, även om det fortfarande skulle finnas en viss toleransmarginal vad gällde deras respektive marknadsnadelar.

Så länge arrangemanget gällde underrättades TLS av British Sugar om förändringar i prislistan och företagets rabattpolicy innan kunderna underrättades, även om TLS inte fick några uppgifter om vilka priser eller rabatter som skulle beviljas någon enskild kund. Innan TLS fick någon sådan information torde British Sugars större kunder ha känt till företagets avsikter i stort vad gäller prishöjningarnas omfattning under den relevanta perioden. Ibland tog parterna kontakt med varandra för att höra om deras andelar av detaljhandelsmarknaden var inom toleransmarginalerna." (59)

32. Efter mötet mellan British Sugar och Tate & Lyle den 20 juni 1986, höll British Sugar en rad möten fram till och med den 13 juni 1990 med Tate & Lyle och i vissa fall var även Napier Brown och James Budgett närvarande. Tate & Lyle har tillhandahållit kommissionen en förteckning över de möten som man känner till (60). Förteckningen sammanställdes på grundval av de anställdas almanacksanteckningar, och anger datum, deltagare samt vilket företag de företräder, mötesplatsen och ämnet för varje möte.

33. Sammanlagt tas 40 möten upp i den förteckning Tate & Lyle lämnat in. British Sugar, Napier Brown och James Budgett erkänner att dessa möten ägt rum och även att de ägde rum i enlighet med den detaljerade redogörelsen i Tate & Lyles förteckning (61). I förteckningen har Tate & Lyle angivit att det är osäkert om huruvida det verkligen hölls ett möte den 5 november 1987. Utöver mötesplatsen innehåller förteckningen följande uppgifter:

>Plats för tabell>

34. Fördelningen på ämnesområden är

>Plats för tabell>

35. Förteckningen visar att förutom det första bilaterala mötet mellan British Sugar och Tate & Lyle den 20 juni 1986 hölls 18 möten om industrisocker i vilka samtliga fyra parter deltog, nämligen 17 möten om "industri" och ett om "industri/ändringar av institutionella priser". Vad gäller det första fyrpartsmötet (mellan British Sugar, Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett) om industrisocker anges det i förteckningen att det ägde rum i slutet av 1986, dvs. efter den 16 september 1986 och före slutet av 1986. Inga invändningar görs mot detta.

Förutom det första bilaterala mötet den 20 juni 1986 hölls åtta möten om detaljsocker mellan British Sugar och Tate & Lyle, nämligen sju möten om "detaljhandel" och ett om "allmänt/detaljhandel".

De övriga möten som förtecknas är inte relevanta för detta ärende.

36. I en skrivelse av den 16 juil 1990 (62) till Office of Fair Trading från styrelseordföranden i Tate & Lyle, som kommissionen fått en kopia av, ger Tate & Lyle sin bild av mötena:

"Vissa möten ägde rum, vid vilka British Sugar antydde att det av kommersiella och politiska skäl var av största vikt att företaget fick sälja allt sitt A- och B-kvotsocker i Förenade kungariket. De önskade även en höjning av prisnivån i Förenade kungariket från den låga nivå priserna vid den tiden hade nått och ville återinföra rimligare och mer logiska skillnader mellan priserna för kunder som köpte olika stora kvantiteter. På grund av det svåra läget för rörsockerverksamheten hade Tate & Lyle få affärsmässigt rimliga alaternativ till att följa British Sugars nya prissättningsstrategi.

Företagen utbytte åsikter om de minimipriser som British Sugar ville uppnå på industrimarknaderna och detaljhandelsmarknaderna och i vilken takt höjningarna skulle kunna ske. Tate & Lyle betonade att dess affärsstrategi dels gick ut på att följa prisledande British Sugar, dels på att försvara den marknadsandel man då hade på runt en tredjedel av detaljhandelsmarknaden. British Sugar höjde därefter priserna på industrisocker och detaljsocker i Förenade kungariket under sommaren 1986, och Tate & Lyle följde efter med i stort sett motsvarande höjningar. Tate & Lyle insåg att man inte skulle kunna hindra British Sugar från att sälja hela företagets A- och B-kvoter i Förenade kungariket, och att British Sugar inte skulle importera socker.

Vad gäller försäljningen av socker på industrimarknaden förefaller möten sedan dess ha ägt rum två till tre gånger om året mellan företrädare för British Sugar och Tate & Lyle. Vid vissa av dessa möten angav British Sugar de lägsta nettopriser inom olika volymsegment som man önskade uppnå under det kommande året. Denna matris samt annat material om priser, har varit föremål för kontakter mellan företagen och även med Napier Brown och Budgetts. Även tidpunkten för förändringar av listpriserna och förändringarnas art har meddelats, liksom kvantiteter för leverans, kunders kreditvärdighet m. m. Ibland utbytte företagen även upplysningar om vilka mängdrabatter som tillämpades på enskilda kunder.

(. . .)

Även detaljhandelspriserna har varit föremål för kontakter mellan företagen, vid vilka British Sugar har angivit när man kommer att höja priserna i detaljistprislistan. I samband med kundförhandlingar utväxlades upplysningar om ändringar av de rabatter man avsåg att erbjuda några av de större kunderna (som köpte in från båda företagen). Tate & Lyle har hela tiden förklarat att man avsåg att försvara sin tredjedel av detaljhandelsmarknaden, och har gjort allt för att hindra British Sugar från att ta över andelar. Tate & Lyle har inte haft något affärsmässigt intresse av att angripa British Sugars marknadsställning, eller att försvåra för British Sugar att uppnå sitt syfte, nämligen förbättrade intäkter från sockermarknaden i Förenade kungariket." (63)

2.2.1 Priserna på industrisocker, särskilt matrisen

37. I bilagan till den ovannämnda skrivelsen av den 16 juli 1990 bifogade Tate & Lyle en kopia av den prismatris som man fått av British Sugar vid ett möte 1989. Matrisen, som enbart gällde industrisocker, angav de priser British Sugar planerade för varje kvartal under kalenderåret 1990 och var uppdelad i tio kolumner för olika försäljningskvantiteter.

38. Även om British Sugar anser att matrisen endast överlämnades vid ett enda möte godtar man (64), att "vid alla andra tillfällen, tror jag vi kan medge, jag tror inte vi har något att frukta, diskuterades matrisen i allmänna termer, men så vitt vi vet har ingen annan tryckt eller utskriven matris överlämnats till Tate & Lyle eller grossisterna vid något annat tillfälle". (65) När undersökningar genomfördes hos British Sugar angav en företrädare för företaget (66) att vid de tillfällen då British Sugar inte överlämnade någon matris "meddelade vi vanligtvis bara att vi eftersträvade att förskjuta 50 000-tonsintervallet med ett visst belopp och sedan höja priserna för nedre delen av matrisen så att det kanske blev 2/2,5/3 pund sterling och så vidare." (67). James Budgett hävdar också att matrisen endast överlämnades vid ett enda tillfälle. (68) Å andra sidan framhöll en företrädare för Tate & Lyle i samband med undersökningarna hos det företaget att British Sugars matris överlämnades till Tate & Lyle "två eller möjligen tre gånger" (twice or three times possibly). (69) När en av kommissionens tjänstemän frågade vilken typ av information som tillhandahölls Tate & Lyle vid de tillfällen då ingen matris överlämnades, angav en företrädare för företaget (70) att ". . . poängen var egentligen att de lade fram ett papper som de sa visade hur de avsåg att förskjuta marknadspriset (. . .) Det var inte så att det visades varje gång. Det gällde deras avsikter för en kommande period, om ett år. (71)" I sitt skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar (72), vidhöll Tate & Lyle att dess företrädare, när denne hänvisade till att "ett papper" (a piece of paper) visades, avsåg matrisen vid de tillfällen då den överlämnades. Tate & Lyle hävdar (73) att "förutom vid det enda tillfälle, eller möjligen de två eller tre tillfällen, när matrisen överlämnades till TL och grossisterna, överlämnades ingen skriftlig eller tryckt prisinformation till TL. TL håller därför med BS om att inga andra tryckta eller skriftliga dokument än matrisen överlämnades till TL." (74)

Ingen av parterna har dock ifrågasatt det reviderade meddelandet om invändningar vad gäller det sätt - vilket beskrivs i detta beslut (75) - på vilket British Sugars minnen av vad som hände när matrisen inte överlämnades återges, dvs. att matrisen diskuterades i allmänna termer (in general terms) och att British Sugar angav med hur mycket man avsåg att förskjuta de olika volymintervallen. En jämförelse visar att den information som British Sugar tillhandahöll vid dessa tillfällen liknade den som tillhandahölls genom att matrisen faktiskt överlämnades till de andra partnera. Napier Brown är uttryckligen (76) enig med kommissionen om dess beskrivning av sakförhållandena, så som de läggs fram i det reviderade meddelandet om invändningar (77) och upprepas i detta beslut (78). "Åtminstone vid ett tillfälle fick Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett var sin kopia av matrisen, och vid andra möten lämnade British Sugar upplysningar liknande dem som matrisen innehöll till de övriga tre parterna. . ." (79)

39. I sitt på det första meddelandet om invändningar (80) anger Tate & Lyle att "även om matriserna diskuterades vid mötena, utgjorde de inte "förslag" från BSC som stod till diskussion för ändring, utan utgjorde BSC:s ensidiga beslut." (81) Man säger vidare (82) att `matrisen` var ett internt BSC-dokument som företaget av interna skäl valde att då och då (dock inte alltid) visa Tate & Lyle och de två grossisterna." (83)

40. Följande förklaringar ger ytterligare klarhet vad matrisen beträffar. Vid förhören i detta ärende beskrev British Sugar (84) matrisen som "ett internt dokument, man skulle kunna säga att det är ett vertikalt dokument, inom British Sugar." (85) Den angav de priser under vilka British Sugars säljare inte fick sälja industrisocker utan uttryckligt tillstånd av den administrativa chef som ansvarade för industrisocker (86). British Sugar påpekade emellertid också att i många fall såldes industrisocker till priser under priserna i matrisen.

James Budgett betonade i sitt skriftliga svar på det första meddelandet om invändningar (87) att man aldrig "såg den volym/prismatris som British Sugar visade som något annat än en vägledning till de priser British Sugar ville att deras säljare skulle försöka få ut. Informationen var inte hemlig (den stod till förfogande för de industrikunder som bad att få den)." (88) I sitt skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar, beskrev James Budgett (89) att det var "underförstått att matrisen endast utgjorde en intern guide för British Sugars försäljare som de kunde avvika från (efter att först ha inhämtat ledningens godkännande)" (90), vilket därmed gav en "intern övervakningsmekanism" (an internal monitoring mechanism) (91).

Tate & Lyle angav i samband med undersökningar (92) att de [British Sugar] visade ett papper som de sa visade hur de avsåg att förskjuta marknadspriset (. . .) de visade detta för att det skulle vara till nytta för de andra så att vi skulle veta vad de avsåg att göra. (93)

41. British Sugar har underrättat kommissionen om att matrisen inte gavs till kunder förutom vid de möten mellan parterna som granskas i detta förfarande (94). Dokumentet var därför inte tillgängligt för alla. Vad gäller händelsernas kronologiska ordning anger British Sugar att långt innan matrisen avslöjades för andra, hade företaget redan inlett förhandlingar och även slutit några större avtal om industrisocker. Enligt British Sugar kände dess konkurrenter redan till företagets aktiviteter på marknaden för industrisocker när matrisen avslöjades. Matrisen bjöd inte på några överraskningar och minskade ingen ovisshet om British Sugars priser (95). Beträffande den tidpunkt då Tate & Lyle fick informationen i matrisen av British Sugar, förklarade Tate & Lyle i samband med undersökningen (96) att "i allmänhet" (in general) fick man informationen "i ett tidigt skede" (at the early stages) av de årliga förhandlingarna med industrikunder, när "vi kanske redan hade inlett förhandlingar med vissa, men kanske inte med andra." (97) Tate & Lyle vidhöll att om British Sugar inte hade tillhandahållit matrisen, hade man i viss utsträckning kunnat få de upplysningarna på marknaden, genom att prata med köpare (98). Vid samma tillfälle bekräftade Tate & Lyle (99) emellertid att den information som matrisen gav var användbar, genom att ange att "det hade varit dumt att säga att vi inte hade användning av den, det hade vi (. . .) om vi hade en hänvisning om deras avsikter kunde det kanske påverka vår inställning. Vi anpassar oss." (100)

42. Dessutom finns det bevis för att British Sugar inte bara överlämnade prismatriser eller motsvarande upplysningar om industrisocker till Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett, utan att British Sugar också i god tid, innan detaljerade primatriser hade utarbetats, underrättade dessa företag om sina avsikter att höja priser. I ett skriftligt svar av den 15 januari 1991 (101) på frågor som kommissionen ställt beträffande industrisocker, angav Tate & Lyle att även om företaget aldrig fick utkast till listprisändringar av British Sugar, så "antyddes ibland avsikter att ändra vissa eller samtliga listpriser så långt i förväg som nio månader. Notera dock att större delen av försäljningen av industrisocker inte sker till listpriser." (102)

43. I fråga om kommissionens slutsats att Tate & Lyle i samband med undersökningarna den 27 maj 1994 hade bekräftat att informationen ökade vissheten och meddelades på förhand, framhöll Tate & Lyle i sitt skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar följande (103): "Inom industrisektorn är prislistor av mycket liten betydelse för de priser som enskilda kunder faktiskt betalar. Den information som BS gav var betydligt mer relevant för grossisterna och gav dem en utgångspunkt för deras egna priser. För TL var sådan information av litet värde i konkurrensen med BS om enskilda kunder. Den var snarare användbar därför att den gav en hänvisning om BS avsikter, och inte därför att den skulle ge någon visshet." (104) I fråga om det faktum att informationen lämnades på förhand, hävdade Tate & Lyle (105): "Även om själva matrisen inte gavs till kunder, så var information i matrisen tillgänglig för kunderna samtidigt som TL tog emot den. Följaktligen hade TL redan börjat snappa upp upplysningarna på marknaden eller åtminstone skulle man ha fått informationen mycket snart därefter. TL fick därför inte information om BS framtida priser före dess kunder (se även punkterna 152 och 160 i BS svar på det första meddelandet om invändningar)." (106)

44. Dessutom står det klart att under mötena om industrisocker angavs de skillnader som skulle bibehållas eller införas mellan de priser som togs ut av kunder som köpte stora respektive små kvantiteter industrisocker. Tate & Lyle anger i sin skrivelse av den 16 juli 1990 till Office of Fair Trading (107), att British Sugar under mötena angav att "[de] även önskade den höjning av prisnivån i Förenade kungariket från de låga nivåer priserna vid den tiden hade nått, och ville återinföra rimligare och mer logiska skillnader mellan priserna för kunder som köpte olika stora kvantiteter." (108)

Det faktum att British Sugar lade fram sin prismatris vid åtminstone några av dessa möten, och att denna matris angav deras planerade minimipriser för kunder enligt storleken på deras inköp, innebar att skillnaderna oundvikligen togs upp vid dessa möten. British Sugar bekräftar detta. I samband med undersökningarna angav man (109) att "visningen av matrisen . . . var avsedd att få dem att förstå att ett visst förhållande mellan pris och kvantitet skulle bibehållas" (110), och i sitt svar på det första meddelandet om invändningar (111) angav man att man vid sådana möten "diskuterade prisskillnader vid köp av olika stora sockerkvantiteter" (112). Detta bekräftades även i Tate & Lyles skrivelse till Office of Fair Trading av den 29 augusti 1990 (113), i vilket det anges att vid mötena om industrisocker "diskuterades bland annat prisändringar, prisskillnader, leveransvillkor, kreditvillkor, problem med minskande volymer och, i vissa fall, situationen beträffande enskilda kunder." (114)

45. Napier Brown och James Budgett har låtit förstå att de, i egenskap av grossister, hade ett särskilt intresse av att återinföra och upprätthålla märkbara prisskillnader för köp av större respektive mindre mängder industrisocker. Detta beror framför allt på det faktum att när det gällde industrisocker var det i första hand British Sugars kunder som köpte större kvantiteter, medan grossisternas stamkunder köpte mindre mängder. Napier Brown klargjorde i sitt skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar (115) att man genom mötena fick visshet om att British Sugar i fråga om priserna på industrisocker inte längre skulle behålla den "orealistiskt `platta` struktur som hade utvecklats under priskriget" (116) på grund av "British Sugars sätt att drastiskt minska skillnaderna mellan de priser som togs ut av kunder som köpte stora kvantiteter (ofta British Sugars befintliga kunder) och kunder som köpte mindre kvantiteter, nämligen grossisternas stamkunder." (117)

James Budgett förklarade i skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar (118) att "Budgett nyligen hade lidit, inte av den faktiska prisnivån för industrisocker, utan snarare av att British Sugar inte differentierade priserna i förhållande till kundernas storlek (. . .) Ur Budgetts synvinkel var borttagandet av prisskillnaderna helt klart det grövsta inslaget i British Sugars illojala prissättning, och det som hade åsamkat Budgett väsentlig skada (. . .) Ur Budgetts synvinkel gav mötena visshet om att engagemanget på ledningsnivå i British Sugar för att undvika sådan illojal prissättning som skadade grossisterna också styrdes av någon sorts intern mekanism som gällde den dagliga verksamheten för British Sugars försäljare". (119)

2.2.2 Detaljsockerpriser

46. Vad gäller mötena om detaljsocker anmodades Tate & Lyle i samband med undersökningarna den 27 maj 1994 att kommentera påståendena om att British Sugar delade ut ett antal prislistor vid flera tillfällen innan de slutliga priserna blev allmänt tillgängliga och att British Sugar förvarnade Tate & Lyle inför höjningar av listpriserna. På frågan om vad företaget hade fått, vid vilken tidpunkt samt hur långt i förväg svarade en företrädare för Tate & Lyle följande (120):"Vanligtvis var det tre eller fyra veckor, tror jag, före prislistans officiella datum och det var faktiskt bara för att förmedla informationen, så att vi inte skulle vara helt ovetande, och så att de [British Sugar] kunde försäkra sig om att vi skulle anpassa oss. Vi hade alltid anpassat oss och de utgick alltid i från att vi skulle göra det igen. Och det var bara för att de skulle kunna försäkra sig om att vi skulle anpassa oss den gången också." (121) Tate & Lyle bekräftade (122) att dess priser skulle ändras en kort tid därefter och "i stort sett samma höjning per ton införas" (go the same increase per tonne in general) Tate & Lyle erkände också (123) att de upplysningar British Sugar lämnade utgjorde en "säkerhetsfaktor" (safety factor).

47. I en kommentar till den försäkran och förhandsinformation som British Sugar erbjöd i fråga om detaljsockerpriser, framhöll Tate & Lyle i sitt skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar (124) att "TL endast fick BS prislistor vid tre tillfällen under perioden i fråga, varav den ena gången fem dagar och den andra gången två dagar innan prislistorna distribuerades officiellt till företagen i branschen. TL fick vid det tredje tillfället en prislista fyra dagar efter det att den hade distribuerats officiellt inom branschen. BS hade alltid talat med sina kunder innan man talade med TL och torde framför allt ha antytt för kunderna två till tre veckor i förväg att priserna skulle komma att höjas. TL fick därför inte någon hemlig information. Eventuell information som lämnades "på förhand", lämnades endast före det officiella datumet, men inte innan BS kunder fått vetskap om nya priser." (125)

48. Det finns dock bevis för att den information som British Sugar lämnade till Tate & Lyle om detaljsocker inte enbart omfattade prislistor. British Sugar förvarnade även Tate & Lyle i mycket god tid inför höjningar av detaljsockerpriserna, innan prislistorna hade tryckts. I ett skriftligt uttalande av den 12 december 1990 (126), vilket lämnats till kommissionen, angav chefen för den inhemska försäljningen av detaljsocker vid Tate & Lyle följande beträffande detaljsocker: "Sedan mitt första möte med BS i februari 1987 kan jag inte komma ihåg att någon prishöjning skulle ha genomförts utan att den antytts för mig minst 2 till 3 veckor innan prislistan distribuerades till de övriga företagen i branschen." (127) I samband med undersökningarna hos Tate & Lyle den 27 maj 1994, bekräftade en företrädare för företaget (128) att "antytts" innebar att British Sugar "faktiskt nämnde med vilket belopp priserna skulle höjas" (would actually say the amount of the price intended listings) och att detta gjordes med utgångspunkt i en standardprislista. Vad beträffar detaljsocker ställde kommissionen också en fråga vid ett annat tillfälle under loppet av samma undersökning om de prislistor och den information som British Sugar lämnade på förhand, på vilken en företrädare för Tate & Lyle gav ett kort svar (129): "Jag tror det brukade röra sig om tre eller fyra veckor före prishöjningens officiella datum". (130)

2.2.3 Tillgången till och värdet av informationen om sockerpriserna

49. Vad gäller tillgången till och värdet av den information om sockerpriserna som British Sugar lämnade ut vid mötena, konstaterar kommissionen att tekniskt sett är det alltid svårare och mer betungande att få brottstycken av information om en konkurrents prismässiga avsikter genom att tala med några av dennes potentiella kunder, än genom att få dessa upplysningar direkt och i sin helhet från konkurrenten själv på möten. Dessutom är det allmänt känt att andrahandsinformation från ett antal tredje parter (i detta fall British Sugars potentiella kunder) är mindre tillförlitlig och exakt än förstahandsinformation direkt från källan (i detta fall British Sugar). Detta bekräftas av Tate & Lyle i dess skrivelse till Office of Fair Trading av den 16 juli 1990 (131), i vilken man anger att "information mellan kunder och tillverkare är ofta inte tillförlitlig och kan vara direkt vilseledande. Detta har i hög grad varit fallet på sockermarknaden under de senaste åren." (132) I denna skrivelse angav Tate & Lyle även att uttalanden som görs av en konkurrent till en annan inte behöver vara tillförlitliga. Tate & Lyle bekräftade emellertid senare att man hade haft nytta av de upplysningar British Sugar lämnat (133). Den slusatsen kan även dras av det faktum att Tate & Lyle fortsatte att regelbundet delta i mötena.

James Budgett framhöll i sitt svar på det första meddelandet om invändningar (134) att "informationskällor på marknaden gav mycket tillförlitliga och snabba upplysningar om allmänna prisnivåer, även om de kanske inte lämnade perfekt och omedelbar information om vilka priser enskilda kunder betalade (t. ex. kunde enskilda köpare ange felaktiga inköpspriser från tredje part). Den unika marknadsstrukturen var utmärkt lämpad för detta." (135) Företaget angav också (136) att "informationen om BS matris var korrekt och spreds snabbt via marknaden (framför allt via kunder) till åtminstone samtliga större aktörer." (137) Napier Brown är av samma åsikt som James Budgett (138). British Sugar anser också (139) att grossisterna kunde ha fått tag på uppgifterna på marknaden och att den information som lämnades enbart "syftade till att ge grossisterna en viss grad av visshet." (140)

2.2.4 Fler beskrivningar av mötena

50. I skrivelsen till Office of Fair Trading av den 29 augusti 1990 (141) förklarar Tate & Lyle mer om vad man kommer ihåg diskuterades vid mötena.

"2. Försäljningen av industrisocker

(. . .)

Hr Smith minns att vid det första av dessa möten med de fyra företrädarna godtogs ett lägsta pris på runt 370 pund sterling per ton för industrisocker. Vid senare möten var det underförstått att detta minimipris höjdes i takt med den övergripande höjning av priserna som framgick av den `matris` som sammanställdes av British Sugar och som angav minimipriser netto för vissa volymintervaller. Man diskuterade bland annat prisändringar, prisskillnader, leveransvillkor, kreditvillkor, problem med minskande volymer och, i vissa fall, situationen beträffande enskilda kunder. I början såg Tate & Lyle mötena som tillfällen att förbättra relationerna mellan British Sugar och grossisterna. Under priskriget hade grossisterna förlorat stora volymer i form av småkunder och British Sugar började gradvis lämna tillbaka de mindre kunderna. Tate & Lyle berördes inte av detta eftersom företaget aldrig hade haft särskilt många småkunder.

(. . .)

3. Försäljningen av detaljsocker

Mötena mellan de personer på British Sugar och Tate & Lyle som var ansvariga för marknadsföringen av detaljsocker, nämligen hr [struken affärshemlighet] respektive hr [struken affärshemlighet], hölls i två olika slags situationer: För det första när British Sugar behövde underrätta Tate & Lyle om förestående prishöjningar, och för det andra vid särskilda tillfällen då en av sockerproducenterna ansåg sig ha skäl att misstänka att den andra försökte ta över dess kunder genom att erbjuda lägre priser. Vid prisändringsmöten brukade British Sugar överlämna sin prislista några dagar innan den publicerades och upplysa Tate & Lyle om vilken rabattsats man skulle erbjuda detaljhandelskedjorna för att säkerställa att vinstmarginalen på dessa kunder inte minskades. Tate & Lyle fick emellertid inte veta något om exakt vilka priser som skulle gälla för enskilda kunder." (142)

51. I en skrivelse till Office of Fair Trading av den 7 augusti 1990 (143) kommenterade British Sugar Tate & Lyle skrivelse till OFT av den 16 juli 1990 (144) och beskrev sina egna minnen av mötena i fråga. Både Napier Brown och James Budgett stödjer denna skildring (145).

"Punkt 3 på sidan 4 i hr Shaws skrivelse (146) gäller försäljningen av industrisocker, och möten och kontakter mellan de två företagen och de större sockergrossisterna Napier Brown och Budgetts. Vid de första mötena var grossisterna närvarande. Ett av de klagomål som Napier Brown framförde gällde att British Sugar hade sänkt sina priser för detaljsocker och industrisocker. Kommissionen höll med om att detta utgjorde en överträdelse av artikel 86. Det ursprungliga syftet med mötena och med British Sugars bekräftelse av sådant som grossisterna (som även var kunder till British Sugar) ändå skulle ha fått höra på marknaden, var att försäkra grossisterna om att problemet inte skulle återkomma. Senare vid dessa möten meddelade British Sugar sina avsikter vad gällde prissättning. Mötena med Tate & Lyle började hållas i slutet av 1987 (147). British Sugars företrädare vid dessa möten meddelade vilka priser British Sugar skulle eftersträva under kommande kvartal. Såsom brukligt i dylika situationer utarbetades en prismatris med utgångspunkt i olika kvantiteter som en vägledning för British Sugars egna försäljare - så att de skulle veta hur låga priser de kunde erbjuda utan att behöva tillstånd av ledningen. Både kunder och konkurrenter kände till förekomsten av denna matris - det var till och med tal om att publicera den. Matrisen utarbetades i samband med British Sugars årliga planering och var ett av huvudinslagen i företagets vinstmix. Den utgjorde också ett medvetet försök att tillmötesgå Europeiska kommissionens påpekande om att företaget borde ha en kostnadsrelaterad prisstruktur. Det måste därför betonas att det som meddelades de övriga företagen var innehållet i affärsmässiga beslut som British Sugar redan hade fattat. Inte vid något tillfälle träffades överenskommelser om vilka priser som skulle tas ut av enskilda kunder. Parterna kom inte heller överens om vilka priser som skulle offereras. Informationen gällde främst vilka prishöjningar British Sugar tänkte tillämpa på olika kunder som köpte olika kvantiteter. Dessa upplysningar skulle emellertid också ha varit tillgängliga för var och en av British Sugars industrikunder samtidigt som de lämnades till Tate & Lyle och grossisterna. Även om det förekom diskussioner ändrade British Sugar aldrig sina beslut och följaktligen inte sin verksamhetsplan. Andra diskussioner gällde marknadsfrågor, såsom kundernas kreditvärdighet. Tate & Lyle och grossisterna hade alltid möjlighet att fatta egna beslut om priser och gjorde det också.

(146) Dvs. Tate & Lyles skrivelse till OFT av den 16 juli 1990.

(147) Detta uttalande är oförenligt med samtliga British Sugars övriga uttalanden. Varken i sitt skriftliga svar på det första meddelandet om invändningar, i sitt skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar, eller vid något av de två förhören ifrågasatte British Sugar kommissionens slutsats att British Sugars möten med Tate & Lyle började hållas den 20 juni 1986." (146)

I fråga om detaljsocker framhöll British Sugar i samma skrivelse av den 7 augusti 1990 att "det har hänt att British Sugar meddelat Tate & Lyle när höjningar av dess listpriser för detaljistkunder skulle genomföras. Återigen förefaller informationsflödet ha varit helt och hållet ensidigt. Vi försäkrar att inget informationsutbyte har skett vad gäller specifika rabattsatser för enskilda kunder. Oftast var de upplysningar om när prishöjningarna skulle genomföras som lämnades till kunder allmänt kända inom branschen. Priserna höjs årligen med verkan från och med den 1 juli, för att återge förändringar i gemenskapens prisstruktur. Den 11 maj i år underrättade British Sugar sina kunder om de prishöjningar som skulle komma att gälla från och med den 1 juli. Tate & Lyle fick informationen den 9 maj. Om en enskild kund skulle fråga British Sugar om man avser att höja priserna under någon annan del av året, kommer kunden att informeras om British Sugars planer för tillfället och, om möjligt, hur stora eventuella prishöjningar kommer att bli." (147)

2.2.5 Parternas uppfattning om marknadsläget under den relevanta perioden

52. Av ett antal andra dokument framgår parternas uppfattning av marknadsläget under den relevanta perioden.

53. I ett dokument kallat "James Budgett & Son Limited - Affärsstrategi 1987 1990" (James Budgett & Son Limited - Business strategy 1987 1990) (148) konstateras följande i det första avsnittet kallat "Handel, distribution och förädling av socker" (Sugar Dealing, Distribution and Processing): "Det är nu i British Sugars intresse att övergå till en högprisstrategi, eftersom volymen inte ökar och de behöver bygga upp sitt marknadsvärde igen. För att uppnå detta behöver de, och försöker för närvarande, samarbeta med grossisterna, eftersom en aggressiv marknadsföring av importerat socker kan omintetgöra deras ambitioner. Ordningen håller på att återställas på marknaden. Förhandlingar pågår om raffinaderiernas provisoner och vinstmarginalerna förbättras inom handeln." (149)

54. I en marknadsrapport som lämnats till James Budgetts styrelse inför ett styrelsemöte den 2 augusti 1990 (150) anges att "enskilda diskussioner med British Sugar och Tate & Lyle nyligen tyder på att British Sugar kommer att eftersträva en prishöjning på minst 3 4 pund sterling per ton och att Tate & Lyle utan tvekan kommer att anpassa sig." (151)

55. I protokollet från ett möte mellan De Danske Sukkerfabrikkers direktör och ledningen för British Sugar den 26 juni 1987 (152) anges att "TL och BSC håller på att förhandla för att försöka samordna utvecklingen på marknaden, men BSC vill inte ta några risker. PJ (155) hävdar att TL alltid bryter sina avtal, medan BSC alltid håller fast vid sina minimipriser, inte beviljar specialrabatter under bordet, osv.

(155) Peter Jacobs, dåvarande VD för British Sugar." (153)

56. I ett internt memorandum på Tate & Lyle, som bl. a. riktar sig till försäljnings- och marknadsföringschefen för industrisocker (154) framhålls följande: "BS har tillkännagivit att deras slutliga förlust till följd av en femprocentig nedskärning av stödnivåerna skulle uppgå till i storleksordningen 9 miljoner pund sterling. De föreslår att vi meddelar företagen i branschen (industriföretagen) att prisnivåerna, med verkan från och med januari 1990, måste höjas med 20 pund sterling per ton för att de skall kunna återfå en ställning som gör det möjligt för dem att bibehålla den nödvändiga nivån av investeringar- för framtiden!! De har naturligtvis diskuterat detta med Ridgwell (158) som ringde upp mig för att säga detta.

(158) Hr Ridgell är ordförande och en av de verkställande direktörerna på Napier Brown." (155)

2.2.6 Gapet mellan de institutionella prishöjningarna och British Sugars prishöjningar

57. Slutligen fastställs att British Sugar under den relevanta perioden höjde priserna på såväl industrisocker som detaljsocker mer än de institutionella priserna höjdes, så att gapet mellan de institutionella priserna och British Sugars priser på marknaden ökade. Under förhöret konstaterade kommissionen att en jämförelse av kommissionens siffror för institutionella priser (dvs. interventionspriset plus lagringsavgiften, som tillsammans utgör det garanterade minimipriset för A- och B-socker (156) mellan januari 1986 och december 1990 med British Sugars siffror (157) för de marknadspriser företaget tillämpade på större kunder under samma tid visade att den högsta andel med vilken British Sugars priser översteg de institutionella priserna hade fördubblats mellan januari 1986 och december 1990. British Sugar invände inte mot kommissionens uträkningar och inte heller mot att gapet hade ökat så mycket som kommissionen angav. British Sugar ansåg dock att denna ökning var obetydlig och påpekade att företaget bara hade följt sin allmänt kända strategi, nämligen att försöka få marknadspriserna att öka mer än de institutionella priserna (158).

G. PARALLELLT FÖRFARANDE VID OFFICE OF FAIR TRADING I FÖRENADE KUNGARIKET

58. Vid Office of Fair Trading i Förenade kungariket (OFT) har ett parallellt förfarande mot British Sugar och Tate & Lyle om samma sak pågått sedan 1990. Det nämndes i punkt 2 att Tate & Lyle i juli och augusti 1990 skrev två skrivelser till OFT, i vilka företaget delvis medgav vissa omständigheter. Den 15 april 1991 lämnade Tate & Lyle och British Sugar ett memorandum till OFT som beskrev de överenskommelser som gällde mellan de två företagen under perioden 20 juni 1986 till 2 juli 1990 (159). I juni 1991 infördes detta memorandum i Register of Restrictive Trading Agreements (registret över konkurensbegränsande handelsöverenskommelser). En tid efter det att kommissionen i juni 1992 hade utfärdat sitt första meddelande om invändningar i det pågående förfarandet, ansökte British Sugar till Restrictive Practices Court (ung. marknadsdomstolen i Förenade kungariket) om att få memorandumet borttaget ur registret. British Sugars argument var för det första att memorandumet inte återgav överenskommelserna mellan British Sugar och Tate & Lyle på ett riktigt sätt, och för det andra att även om beskriviningen var riktig avslöjade den inte något konkurrensbegränsande avtal. Tate & Lyle gjorde ingen ansökan. I en dom av den 21 augusti 1996 avfärdade Restrictive Practices Court båda British Sugars argument. Domstolen beslutade att memorandumet återgav överenskommelserna på ett riktigt sätt och avslöjade förekomsten av ett konkurrensbegränsande avtal mellan British Sugar och Tate & Lyle under perioden 20 juni 1986 till 2 juli 1990. British Sugar överklagade inte domen inom den tid som fastställts, varför denna blev slutgiltig. Den 10 december 1996 åtog sig British Sugar och Tate & Lyle gentemot Restrictive Practices Court att inte tillämpa konkurrensbegränsande prisöverenskommelser, att inte träffa liknande överenskommelser i framtiden och att inte verkställa andra avtal som skulle kunna registreras, men vars innehåll inte anmälts till OFT i tid. Åtagandena gäller båda företagens fullständiga verksamhet (160).

III. RÄTTSLIG BEDÖMNING

A. DEFINITION AV DEN RELEVANTA MARKNADEN

1. Den relevanta produktmarknaden

59. Den relevanta produktmarknaden är vitt strösocker. Denna marknad är indelad i två undermarknader, nämligen en för socker för försäljning till detaljhandeln (detaljsocker) och en för socker för försäljning till industrikunder (industrisocker).

Specialsocker och flytande socker används inte för samma ändamål som vitt strösocker och uppfyller inte samma krav. Dessa sorter ingår inte i den relevanta produktmarknaden, eftersom de ur kundens synvinkel inte är utbytbara med vitt strösocker.

Industriellt framställda sockersubstitut som sackarin, cyklamat eller aspartam konkurrerar bara med naturligt socker inom några få användningsområden, såsom dietprodukter, och ingår därför inte i samma relevanta produktmarknad som vitt strösocker (161).

2. Den relevanta geografiska marknaden

60. Enligt ordningen för marknaden för socker inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (162) får var och en av medlemsstaterna en fastställd sockerkvot. Dessa nationella sockerkvoter fördelas sedan på de företag som förädlar sockerbetor i respektive medlemsstat. Alltsedan den relevanta perioden har British Sugar varit det enda företag som förädlat sockerbetor i Förenade kungariket och företaget har haft hela Förenade kungarikets kvot av A- och B-socker (163). EG-domstolen har erkänt att den gemensamma organisationen av marknaden för socker har stor inverkan på produktionen och försäljningen av socker i gemenskapen och att den bidrar till att befästa en uppdelning i nationella marknader:

"Det råder inget tvivel om att det ovannämnda systemet med nationella kvoter medförde en minskning av de kvantiteter som producenterna kunde sälja på den gemensamma marknaden, eftersom det förhindrade att produktionen gradvis flyttades till områden som lämpade sig särskilt väl för sockerbetsodling och dessutom förhindrade att produktionen ökade i någon större utsträckning." (164)

"Denna begränsning tillsammans med de relativt höga transportkostnaderna kan väntas ha en icke oväsentlig inverkan på ett av de nödvändiga inslagen i konkurrens, nämligen utbudet, och följaktligen på volymen och handeln mellan medlemsstater." (165)

"Oavsett vilken kritik som kan framföras mot ett system som är avsett att befästa en uppdelning i nationella marknader med hjälp av nationella kvoter, vars effekter granskas senare, kvarstår det faktum att ett konkurrensutsatt restområde fortfarande finns kvar och omfattas av konkurrensreglerna." (166)

61. British Sugar och Tate & Lyle raffinerar sammanlagt tillräckligt mycket socker i Förenade kungariket för att täcka nästan hela den inhemska efterfrågan på alla olika sorters socker.

62. Emellertid importeras socker till Förenade kungariket, eftersom kunderna vill ha en ytterligare leverantör utanför Förenade kungariket för att undvika avbrott i leveranserna och framför allt för att skydda sig mot risken för att det uppstår sockerbrist, vilket hände under säsongen 1974/75, samt för att de två producenterna i Förenade kungariket skall få ytterligare konkurrens (167).

Dessutom importerar grossisterna socker när villkoren är gynnsamma. Största delen av sockerimporten till Förenade kungariket från andra medlemsstater har alltid utgjorts av vitt strösocker.

63. Under de senaste åren har importen från andra EG-medlemsstater till Förenade kungariket utgjort ungefär 4 10 % av den totala sockerkonsumtionen i landet. Andelen förefaller i stor utsträckning återspegla en strukturell begränsning av importen, och kan inte väntas öka (168). Detta beror huvudsakligen på att den brittiska sockermarknaden har vissa egenskaper som gör att den skiljer sig från angränsande marknader:

i) På grund av det naturliga hinder som Engelska kanalen utgör, och som orsakar ytterligare transportkostnader, kan brittiska sockerproducenter ta ut ett högre pris än sockerproducenter på kontinenten. De brittiska priserna motsvarar oftast British Sugars priser. Det har fastställts att British Sugar under den relevanta perioden (169) försökte sätta sina priser nära det tak vid vilket man väntade sig att importen till den inhemska marknaden skulle bli omfattande och därmed hota företagets möjligheter att sälja hela sin A/B-sockerkvot på den marknaden.

ii) Om de kunder som kräver stora, täta och snabba leveranser på beställning skulle försörjas via import, skulle lager för det importerade sockret behöva byggas och drivas i Storbritannien. Det skulle medföra extra kostnader.

iii) För att säkerställa en väsentlig import skulle priset i Storbritannien behöva vara högre än på kontinenten, vilket MMC påpekade i sin andra rapport (170). Potentiella exportörer skulle eventuellt begära en hög premie för att exportera stora mängder socker till Storbritannien, av rädsla för att de brittiska producenterna svarar med att själva exportera (171).

64. Den enda del av Förenade kungariket där förhållandena är annorlunda är Nordirland, som inte ingår i den relevanta geografiska marknaden i detta ärende (172).

Både Tate & Lyle och British Sugar levererar socker i Nordirland, men ingen av dem har raffinaderier i Nordirland och inget socker framställs där. På grund av transportkostnaderna importeras det mesta från Republiken Irland av Irish Sugar, som har 60 70 % av sockermarknaden i Nordirland. British Sugar och Tate & Lyle levererar återstoden av Nordirlands sockerbehov. Båda företagen tillämpar ett fast pristillägg för de ytterligare kostnaderna för sjötransporten till Nordirland (173).

65. Kommissionen drar därför slutsatsen att den relevanta marknaden i detta ärende är den för vitt strösocker avsett för såväl detaljhandeln som industrin i Storbritannien, som är en väsentlig del av den gemensamma marknaden.

Av den information som står till kommissionens förfogande framgår att British Sugar, Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett tillsammans stod för över 90 % av marknaden för industrisocker i Storbritannien under den relevanta perioden. British Sugar och Tate & Lyle hade tillsammans en andel på ungefär 89 % av marknaden för detaljsocker i Storbritannien. Mot denna bakgrund anser kommissionen att båda marknaderna var starkt oligopolistiska.

B. AVTAL OCH/ELLER SAMORDNADE FÖRFARANDEN MELLAN FÖRETAG SOM HAR TILL SYFTE ELLER RESULTAT ATT MÄRKBART BEGRÄNSA KONKURRENSEN

1. Kommissionens bedömning

1.1 Avtal och/eller samordnade förfaranden mellan företag

66. Det framgår av rättspraxis från Europeiska gemenskapernas domstol och förstainstansrätten att ett sådant avtal som avses i artikel 85.1 kan anses föreligga när parterna har kommit överens, även om det bara är i stora drag, om grundprinciperna för hur de gemensamt skall agera, eller avstå från att agera, på marknaden. Det kan gälla gemensamt beslutsfattande och engagemang för en gemensam ordning. Det räcker att de berörda företagen har gett uttryck för sina avsikter att gemensamt agera på ett visst sätt på marknaden (174). Avtalet måste inte ingås formellt eller skriftligen och det behöver inte innehålla bestämmelser om konkreta sanktioner eller tillämpningsåtgärder.

67. För att ett sådant samordnat förfarande som avses i artikel 85.1 skall föreligga, å andra sidan, krävs inte att deltagarna har kommit överens om exakt vad var och en skall eller inte skall göra på marknaden. Syftet med att inte bara inbegripa begreppet avtal i EG-fördraget, utan även begreppet samordnat förfarande, var att förhindra att företag undgår förbudet i artikel 85.1 genom att tillämpa en form av samordning, som utan att ha nått det skede då ett egentligt avtal enligt beskrivningen ovan har ingåtts, medvetet ersätter den fria konkurrensens risker med inbördes praktiskt samarbete (175). I punkterna 65 67 i domen i målet ICI mot kommissionen (176), anförde domstolen att ett samordnat förfarande bl. a. kan vara resultatet av en samordning mellan parterna. Även om ett parallellt uppträdande inte i sig kan likställas med ett samordnat förfarande, kan det dock utgöra ett starkt indicium för detta, då det, med hänsyn till varornas beskaffenhet, företagens storlek och antal samt omfattningen av marknaden i fråga, leder till konkurrensvillkor som inte överensstämmer med de normala villkoren för marknaden i fråga. Domstolen menade att detta särskilt är fallet då det parallella uppträdandet kan göra det möjligt för parterna att försöka uppnå prisstabilitet på en annan nivå än den som skulle ha uppstått genom konkurrens och befästa den marknadsställning som uppnåtts till skada för en verkligt fri rörlighet för varor inom den gemensamma marknaden och för konsumenternas frihet att välja leverantörer.

68. I sin dom av den 16 december 1975 (177181) anförde domstolen att det kriterium för samordning och samarbete som fastställs i dess rättspraxis och enligt vilket det inte på något sätt krävs att en egentlig plan utarbetats, måste ses mot bakgrund av den princip som ligger till grund för konkurrensreglerna i EG-fördraget, nämligen att varje ekonomisk aktör själv måste fastställa den affärsstrategi som denne avser att följa på den gemensamma marknaden. Detta krav på oberoende tog inte ifrån företagen rätten att på ett intelligent sätt anpassa sig till konkurrenternas dåvarande eller förväntade beteende, men det förbjöd helt och hållet alla sådana direkta eller indirekta kontakter mellan dem som hade till syfte eller resultat att antingen påverka en potentiell eller befintlig konkurrents beteende på marknaden, eller att för en sådan konkurrent avslöja på vilket sätt de själva hade beslutat att uppträda eller planerade att uppträda på marknaden.

69. Ett beteende kan följaktligen anses utgöra ett samordnat förfarande enligt artikel 85.1 även om parterna inte på förhand har kommit överens om eller beslutat hur var och en skall uppträda på marknaden, utan enbart medvetet antar eller handlar enligt ett hemligt arrangemang som uppmuntrar eller underlättar samordningen av deras affärsmässiga beteende.

70. Förstainstansrätten har i olika domar (178) klargjort att kommissionen inte behöver karakterisera en överträdelse som antingen ett avtal eller ett samordnat förfarande, eller dela upp den i olika överträdelser. Detta gäller särskilt långvariga och komplexa överträdelser. Det kan hända att det inte ens är möjligt eller realistiskt att göra sådana åtskillnader, eftersom överträdelsen i sin helhet kan uppvisa egenskaper som finns hos båda slagen av förbjudet beteende. Samtidigt kan det vara mer korrekt att beskriva enskilda uttryck för överträdelsen som den ena sortens överträdelse snarare än den andra. Det skulle framför allt vara onaturligt att dela in ett varaktigt beteende med ett enda övergripande syfte i flera olika överträdelser. I sina domar godkände förstainstansrätten därför kommissionens beskrivning av den enda överträdelsen som dels ett avtal, dels ett samordnat förfarande. Den angav vidare att detta inte skulle förstås som att det därmed samtidigt och kumulativt skall bevisas att vart och ett av de faktiska inslagen i det varaktiga beteendet har de kännetecken som är en förutsättning för att det skall föreligga både ett avtal och ett samordnat förfarande, utan snarare som att det gäller en komplex helhet som omfattar ett antal faktiska inslag, varav några sedda var för sig skulle kunna klassificeras som avtal, medan andra skulle kunna anses utgöra samordnade förfaranden.

71. Kommissionen anser att de sakförhållanden som beskrivs ovan tyder på en långvarig och komplex överträdelse (179), i vilken British Sugar, Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett deltog och vilken under den relevanta perioden omfattade inslag som sedda var för sig skulle kunna betecknas antingen som avtal eller som samordnade förfaranden. Även om man inte godtar att vissa, eller ens några, av dessa inslag skulle kunna anses utgöra avtal (180), skulle alla de inslag i den komplexa överträdelsen som inte utgör avtal åtminstone ingå i kategorin samordnade förfaranden (181). Det skulle emellertid vara onaturligt att dela in detta långvariga och komplexa beteende i olika överträdelser, eftersom det var ett varaktigt gemensamt arrangemang som sett som en helhet hade ett enda syfte, vilket närmare beskrivs i skälen 72 76. I samband med denna bedömning enligt artikel 85.1 betecknas beteendet därför som ett avtal och/eller samordnat förfarande.

1.2 Syfte med eller resultat av att märkbart begränsa konkurrensen

1.2.1 Samordnade priser

72. Den 20 juni 1986 kom British Sugar och Tate & Lyle överens om att höja prisnivån för vitt strösocker i Storbritannien och om att avstå från att öka sina marknadsandelar genom att sänka priserna. Även om British Sugar i egenskap av prisledare låg bakom beslutet att upphöra med priskriget och anta en ny prispolitik, fattades beslutet i samförstånd med Tate & Lyle. På ovannämnda möte försäkrade Tate & Lyle British Sugar om att företaget skulle följa samma prispolitik. Napier Brown och James Budgett underrättades om den nya prispolitiken vid ett senare möte, efter den 20 juni 1986. Bevisen för parternas samverkan utgörs dels av det faktum att samtliga fyra parter systematiskt var närvarande vid de möten som regelbundet hölls under längre tid efter mötet den 20 juni 1986, dels av att samtliga fyra parter vid dessa möten utbytte information om industrisockerpriser och att British Sugar och Tate & Lyle utbytte information om detaljsockerpriser. Detta gav deltagarna den nödvändiga vissheten om att de kände till varandras avsikter i fråga om framtida prissättning, och även om de kanske inte underrättade varandra om sina exakta priser, kunde de åtminstone lita på att de skulle fortsätta att gemensamt eftersträva högre priser. Denna ömsesidiga försäkran låg i samtliga deltagares intresse, särskilt doch inte enbart i fråga om prisnivån över den kritiska punkten, där det fortfarande var lönsamt och därför möjligt för dem att konkurrera. Dessutom, vilket framgick ovan (182), var grossisterna Napier Brown och James Budgett alltid särskilt intresserade av prisskillnaderna mellan olika industrisockervolymer enligt matrisen. Slutligen hade British Sugar och Tate & Lyle det ytterligare skälet att vilja ha med Napier Brown och James Budgett i samverkan därför att grossisterna, genom att de sedan länge haft förbindelser med sockerproducenterna på kontinenten, skulle ha kunnat importera socker och därmed ha satt käppar i hjulen för British Sugars och Tate & Lyles gemensamma strategi för att höja priserna på vitt strösocker i Storbritannien.

73. Parternas beteende bör ses som ett avtal och/eller samordnat förfarande, som har till syfte att begränsa konkurrensen genom en samordning av prispolitiken på marknaden för industrisocker i Storbritannien vad gäller samtliga fyra parter, och på marknaden för detaljsocker i Storbritannien vad gäller British Sugar och Tate & Lyle. Framför allt var syftet med avtalet och/eller det samordnade förfarandet att höja priserna på industrisocker och detaljsocker i Storbritannien genom en samordnad prispolitik, och att avstå från aggressiva prissänkningar i syfte att vinna marknadsandelar. Vad gäller industrisocker var syftet med avtalet och/eller det samordnade förfarandet dessutom att föra en samordnad politik beträffande de prisskillnader som skulle återinföras och bibehållas mellan stora kunder och mindre kunder. Sammanfattningsvis var syftet med parternas samverkan att begränsa priskonkurrensen på marknaderna för industrisocker och detaljsocker i Storbritannien. Dessa marknader kännetecknades redan av en tendens till minskande konkurrens på grund av koncentrationen på marknaden och de höga inträdeshindren.

74. Det faktum att Tate & Lyle, James Budgett och Napier Brown under den relevanta perioden anpassade sina priser till British Sugars, minskar inte betydelsen av det faktum att deras beteende ledde till en konkurrensbegränsande samordning av priserna. Detta framgår vid en närmare granskning av de återkommande mötenas funktion och av det utrymme för konkurrens som trots allt finns även på en marknad som kännetecknas av prisledarskap. Mötena gav samtliga fyra parter i fråga om industrisocker, och British Sugar och Tate & Lyle även i fråga om detaljsocker, visshet om att konkurrenterna tänkte fortsätta att tillämpa en högprisstrategi. Därför kunde vart och ett av de företag som deltog i mötena (inbegripet British Sugar) agera på ett annat sätt än om de hade varit tvungna att förlita sig på sin egen uppfattning av marknaden. Vart och ett av företagen kunde bedöma marknadsläget, och dess framtida utveckling, med större säkerhet än de annars skulle ha kunnat. Det faktum att de alla (inbegripet British Sugar) vid mötena kunde förvissa sig om att de övriga företagen också kände till British Sugars prisstrategi, och dessutom om att samtliga tre "medlöpare" även i framtiden avsåg att ligga nära British Sugars strategi, innebar att de alla (inbegripet British Sugar) kunde genomföra prishöjningar, väl medvetna om att de andra inte avsiktligt eller kanske på grund av bristande information eller feltolkning av de signaler beträffande British Sugars prispolitik som kunde uppfattas på marknaden genom att bara övervaka den skulle fortsätta med lägre priser, börja bjuda under konkurrenternas priser eller inte följa British Sugars priser lika nära som tidigare (183). Vitt strösocker är en homogen produkt och priset är därför helt klart den viktigaste konkurrensfaktorn. Kunderna är mycket priskänsliga och byter leverantör redan vid små prisskillnader. Osäkerhet om konkurrenternas prispolitik kan därför väntas öka konkurrensen, genom att leda till att de olika sockerföretagen sätter allt lägre priser. Då mötena i så stor utsträckning undanröjde denna osäkerhet, hade parterna det konkurrensbegränsande syftet att begränsa priskonkurrensen mellan sig. Trots att British Sugar var prisledare var sådan priskonkurrens möjlig, framför allt men inte enbart på de prisnivåer som låg över den kritiska punkten, eftersom det där fortfarande var lönsamt och därför möjligt för samtliga fyra parter att konkurrera.

75. Med stöd av domstolens rättspraxis (184) anser kommissionen att det, när det väl har fastställts att parterna hade ett konkurrensbegränsande syfte med sitt beteende, inte längre är nödvändigt att beakta de eventuella verkningarna av avtalet och/eller det samordnade förfarandet.

76. Deltagandet i avtalet och/eller det samordnade förfarandet inleddes för British Sugars och Tate & Lyles del i och med deras första bilaterala möte den 20 juni 1986, och för Napier Browns och James Budgetts del i och med det första fyrpartsmötet i slutet av 1986. Alla fyra parterna slutade delta i avtalet och/eller det samordnade förfarandet den 2 juli 1990, när styrelseordföranden och verkställande direktören i Tate & Lyle gav order om att samtliga kontakter med konkurrenter av det slag som granskas i detta förfarande skulle upphöra (185). Den förteckning som Tate & Lyle tillhandahöll (186) visar att såväl mötena om industrisocker som de om detaljsocker hölls regelbundet med en till tre månaders mellanrum under hela den relevanta perioden. Eftersom det sista bilaterala mötet om detaljsocker hölls den 9 maj 1990, och det sista fyrpartsmötet om industrisocker hölls den 13 juni 1990, har kommissionen ingen anledning att tro att någon av de fyra parterna slutade delta i avtalet och/eller det samordnade förfarandet före de 2 juli 1990.

1.2.2 Märkbara konkurrensbegränsningar

77. Med tanke på de berörda företagens marknadsandelar, och särskilt på det faktum att de fyra företagen tillsammans under den relevanta perioden representerade nästan hela marknaden för vitt strösocker i Storbritannien, var de konkurrensbegränsningar som deras avtal och/eller samordnade förfarande syftade till märkbara.

1.3 Slutsats

78. Sammanfattningsvis gör de sakförhållanden som beskrivits ovan det möjligt att fastställa att det förelåg ett avtal och/eller samordnat förfarande som hade till syfte att begränsa konkurrensen på det sätt som avses i artikel 85.1, eftersom det innebar att samtliga fyra parter samordnade sina priser på marknaden för industrisocker i Storbritannien, samt att British Sugar och Tate & Lyle även samordnade sina priser på marknaden för detaljsocker i Storbritannien.

2. Parternas argument och kommissionens svar

2.1 Inget avtal, inget samordnat förfarande, British Sugars prisledarskap

2.1.1 British Sugars argument

79. British Sugar hävdar att det inte kan ha haft någon märkbar inverkan på företagens beteende att British Sugar sammankallade ett möte med Tate & Lyle den 20 juni 1986 och senare även träffade Napier Brown och James Budgett för att meddela att priskriget var över och för att försäkra dem om att man inte avsåg att på nytt inleda någon aggressiv lågpris-strategi, utan snarare att höja priserna. British Sugar hade redan beslutat sig för att avsluta priskriget. Eftersom Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett vanligtvis anpassade sig, hade de inget annat val än att anpassa sig även till detta, och det skulle de ha gjort oavsett om de fått kännedom om British Sugars avsikter direkt, på marknaden eller via pressen. British Sugar hävdar (187) därför att det var överflödigt och irrelevant att de andra företagen samtyckte till British Sugars ensidiga beslut, och att det därför inte rörde sig om ett avtal på det sätt som avses i artikel 85.1.

80. I sitt svar på det reviderade meddelandet om invändningar (188) citerar British Sugar Tate & Lyles bekräftelse av att British Sugar fastställde sina prisändringar ensidigt och att det inte vid något tillfälle under den relevanta perioden förelåg något avtal över huvudtaget. British Sugar godtar att det juridiska begreppet "avtal" måste tolkas på ett flexibelt sätt, men betonar att det måste finnas bevis på samförstånd om gemensamt framtida beteende. Enligt British Sugar pekar alla bevis på att parterna inte kommit överens om att bete sig på ett särskilt sätt. Dessutom framhåller British Sugar vad gäller klassificeringen av ett arrangemang, att skillnaden mellan avtal och samordnat förfarande blir irrelevant först när det finns bevis för att båda har förekommit.

81. British Sugar fortsätter enligt samma linje och argumenterar (189) att det inte heller förekommit något samordnat förfarande, eftersom kommissionen inte kan visa att mötena påverkat marknaden. Enligt British Sugar är den jämförelse med förstainstansrättens dom i målet Rhône-Poulenc mot kommissionen (190) som kommissionen gör i sitt reviderade meddelande om invändningar både orättvis och skadlig. Enligt British Sugar följde förstainstansrätten inte kommissionens teori, enligt vilken ett samordnat förfarande föreligger så snart ett samordnat handlande har till syfte att begränsa företagens inbördes oberoende, även om ingen egentlig påverkan på marknaden har kunnat fastställas. British Sugar menar att förstainstansrätten i det målet fattade sitt beslut på grundval av rikliga bevis för att parternas beteende haft en inverkan på marknaden och klassificerade det som förekommit som ett "avtal". British Sugar påstår att förstainstansrätten fastställde att det inte framgick av gemenskapens konkurrensregler huruvida ett samordnat förfarande kunde föreligga utan att ha några verkningar, men av det faktum att förstainstansrätten sedan gick vidare och analyserade de verkningar som resulterat i det målet drar British Sugar slutsatsen att det är nödvändigt att identifiera en konkurrensbegränsande verkan.

2.1.2 Tate & Lyles argument

82. I sitt skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar (191) hävdar Tate & Lyle att det inte krävdes någon överenskommelse eller samarbetsstrategi i fråga om priser, eftersom British Sugar var så dominerande att företaget ensamt kunde sätta priser som Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett var tvungna att anpassa sig till. Tate & Lyle menar också att British Sugar aldrig behövde försäkra sig om en fortsatt högprisstrategi, eftersom det var de som ensamma fastställde priserna. Den "säkerhet" och "visshet" om att Tate & Lyle, Napier Brown och James Budgett skulle anpassa sig till British Sugars priser hade varit, och var fortfarande, en följd av sockermarknadens egenskaper i Förenade kungariket och berodde på ordningen för marknaden för socker inom gemenskapen och inte på att parterna deltog i mötena.

83. Dessa uttalanden överensstämmer inte med Tate & Lyles svar på det första meddelandet om invändningar, i vilket företaget erkände (192) att "kontakterna ledde till ett arrangemang som, i den mån dess påverkan på handeln mellan medlemsstaterna var märkbar, omfattades av förbudet i artikel 85." (193) I sitt svar på det reviderade meddelandet om invändningar fortsätter Tate & Lyle dessutom att erkänna (194) att "man deltog i arrangemang som, i den mån deras påverkan på handeln mellan stater var märkbar, utgjorde en överträdelse av artikel 85.1. Under sådana omständigheter och med hänsyn till att omfattningen av anklagelserna i meddelandet om invändningar begränsats, är T & L och kommissionen överens i väsentlig utsträckning." (195) Även om Tate & Lyle hävdar att man skulle ha följt British Sugar i en prishöjning när de beslutade att avsluta priskriget, oavsett om man informerats direkt om detta faktum av British Sugar, godtar Tate & Lyle (196) att "de kontakter som ägde rum kan ha lett till att priskriget upphörde tidigare, men de kan inte ha påverkat slutresultatet." (197) Tate & Lyle erkänner att arrangemangen i fråga hade konkurrensbegränsande verkningar, men menar att dessa verkningar var "minimala" (minimal) (198) eller "mycket begränsade" (very limited) (199).

2.1.3 Napier Browns argument

84. Napier Brown anger i sitt skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar (200) att en "samordning" av prispolitiken, som innebar ett samförstånd mellan olika leverantörer, var meningslös i de fall då politiken dikterades av en dominerande leverantör som alla övriga leverantörer var tvungna att anpassa sig till.

2.1.4 James Budgetts argument

85. James Budgett påpekade i sitt skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar (201) att bortsett från att företaget av marknadsskäl var tvunget att bibehålla en del av den olönsamma agentverksamheten, var Budgetts resultat vad gäller den verksamhet som bedrevs i eget namn också i stor utsträckning beroende av de två raffinaderierna i Förenade kungariket (British Sugar, framför allt, och Tate & Lyle). Deras inställning kunde i praktiken avgöra lönsamheten för Budgetts verksamhet i eget namn. Dessutom kritiserar Budgett (202) det faktum att kommissionen felaktigt antog att alla arrangemang eller samförstånd mellan British Sugar och Tate & Lyle "utökades" (extended) till att omfatta Napier Brown och James Budgett.

2.1.5 Kommissionens svar

a) British Sugars prisledarskap

86. Vad gäller British Sugars prisledarskap lägger kommissionen märke till flera inkonsekvenser i parternas argumentation. Det väsentliga är huruvida British Sugars prisledarskap på marknaderna för industrisocker och detaljsocker i Storbritannien under den relevanta perioden lämnade något utrymme kvar för konkurrens från de övriga tre företagen. Å ena sidan verkar parterna mena att det inte fanns något sådant utrymme, när de betonar att de andra tre företagen på grund av British Sugars styrka på dessa marknader inte behövde samordna sin prispolitik med det företagets, eftersom de inte hade någon annan möjlighet än att anpassa sig till British Sugars prisändringar. Detta står i skarp kontrast till samtliga parters bekräftelser, återgivna i deras skriftliga svar på det reviderade meddelandet om invändningar (203), att det fanns utrymme för konkurrens mellan dem alla fyra och att de faktiskt också konkurrerade. Eftersom vitt strösocker är en homogen handelsvara, består konkurrensen på såväl industrimarknaden som marknaden för försäljning till detaljhandeln i första hand av priskonkurrens. Framför allt Tate & Lyle, med en andel på ca 38 40 % av marknaden för vitt strösocker i Förenade kungariket under den relevanta perioden, var en stark konkurrent till British Sugar, som hade en marknadsandel på ca 51 54 % av den marknaden under den tiden. Även om Tate & Lyle hade en nackdel vad gäller marginalen jämfört med British Sugar, och även om det är riktigt att Napier Brown och James Budgett var beroende av de två producenterna i Förenade kungariket (British Sugar och Tate & Lyle) för en stor del av sina inköp, är det inte korrekt att påstå att dessa företag under den relevanta perioden inte hade någon möjlighet att konkurrera med British Sugar och med varandra vad gäller de relevanta produkterna. Tate & Lyles beteende under priskriget då företaget försökte konkurrera med British Sugar i fråga om ett flertal kunder är ett tydligt exempel på detta, liksom British Sugars egna bevis på att man försökt överta Tate & Lyles detaljistkunder. Samma sak gäller grossisternas uprrepade ansträngningar att importera billigt vitt strösocker och, slutligen, den möjlighet de hade att köpa socker i bulk från de två producenterna i Förenade kungariket och sedan sälja detta vidare i mindre kvantiteter och till högre priser inom ramen för deras verksamhet i eget namn. Framför allt har parterna inte visat att det, om British Sugar hade höjt priserna på vitt strösocker på den brittiska marknaden, inte hade funnits något utrymme för de andra tre parterna att tillämp