Kommissionens beslut

av den 18 januari 2000

enligt vilket en koncentration förklaras förenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalet

(Ärende COMP/M.1630 - Air Liquide/BOC)

[delgivet med nr K(2000) 62]

(Endast den engelska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2004/269/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 57.2 a i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1310/97(2), särskilt artikel 8.2 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 16 september 1999 om att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha givit de berörda företagen tillfälle att yttra sig om kommissionens invändningar,

med beaktande av yttrandet från Rådgivande kommittén för koncentrationer(3), och

av följande skäl:

(1) Den 16 augusti 1999 mottog kommissionen en anmälan enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 4064/89 (koncentrationsförordningen) av en föreslagen koncentration. Genom den föreslagna koncentrationen förvärvar företaget L'Air Liquide SA (Air Liquide) i den mening som avses i artikel 3.1 b i koncentrationsförordningen kontroll över delar av företaget The BOC Group plc (BOC) genom ett offentligt bud som skall genomföras gemensamt med företaget Air Products and Chemicals Inc. (Air Products), varefter BOC:s verksamheter och tillgångar skall delas upp.

(2) Den 16 september 1999 beslutade kommissionen enligt artikel 6.1 c i koncentrationsförordningen och artikel 57 i EES-avtalet att inleda ett förfarande i detta ärende.

(3) Rådgivande kommittén diskuterade utkastet till detta beslut den 5 januari 2000.

I. PARTERNA

(4) Air Liquide är en internationell koncern som är verksam på området för industrigaser och därmed sammanhängande verksamhet, kombinerad el- och ångproduktion, teknik, material och utrustning för svetsning och skärning, dykutrustning, medicinsk utrustning samt tjänster som har samband med dessa produkter. Företaget tillhandahåller industrigaser till olika industrier, däribland industrierna för järn, stål, raffinering, kemi, glas, elektronik, pappersmassa, metallurgi, livsmedelsframställning, sjukvård och rymdfart. Air Liquide är ur omsättningssynpunkt världens största tillverkare och distributör av industrigaser.

(5) BOC är verksamt inom produktion och distribution av industrigaser och därmed sammanhängande utrustning, distributionstjänster samt vakuumteknik. Företaget producerar och marknadsför de främsta luftgaserna (kväve, syre och argon) samt väte, koldioxid, helium, acetylen, gasol och specialgaser. Ur omsättningssynpunkt är BOC världens näst största tillverkare och distributör av industrigaser.

II. TRANSAKTIONEN OCH KONCENTRATIONEN

A. DET ANMÄLDA FÖRVÄRVET AV DELAR AV BOC

(6) Den 13 juli 1999 tillkännagav Air Liquide och Air Products ett rekommenderat, villkorat kontanterbjudande enligt regel 2.5 i den brittiska lagen om företagsförvärv (UK Takeover Code) avseende alla aktier i BOC. Förvärvet skulle ske genom Bidco, ett företag som bildats för detta ändamål. Efter att ha erhållit de tillstånd som krävs enligt lag, däribland från Europeiska kommissionen, måste företagen lämna ett erbjudande till aktieägarna.

(7) Air Liquide och Air Products har överenskommit att dela upp BOC:s verksamheter och tillgångar när uppköpsbudet har genomförts (avtal av den 2 juli 1999, ändrat den 7 juli 1999, nedan kallat "avtalet"). Enligt den avtalade planen för denna uppdelning, kommer Air Liquide att förvärva BOC:s verksamheter inom EES (i Förenade kungariket och Irland) samt vissa verksamheter utanför EES. BOC:s resterande verksamheter kommer att förvärvas av Air Products. Air Liquide och Air Products avser att ordna det så att båda företagen får lika tillträde till BOC:s immateriella egendom, som består av patenterad och icke-patenterad teknik, däribland programvara (avsnitt 9 i avtalet av den 2 juli 1999).

(8) Den aktuella anmälan berör endast de verksamheter och tillgångar inom BOC som Air Liquide föreslår att förvärva, i synnerhet de tillgångar som finns i Förenade kungariket och Irland.

B. TIDIGARE FÖRVÄRV

(9) I januari 1999 förvärvade Air Liquide BOC:s industrigasverksamheter i Frankrike, Belgien, Nederländerna och Tyskland. Dessa förvärv anmäldes till Bundeskartellamt(4) (den tyska konkurrensmyndigheten) och Conseil de la concurrence(5) (den belgiska konkurrensmyndigheten). Dessa konkurrensmyndigheter godkände förvärvet. Förvärvet anmäldes också till Nederlandse Mededingsautoriteit(6) (den nederländska konkurrensmyndigheten), som avvisade ärendet på grund av att den saknade behörighet.

(10) Med hänsyn till att samtliga ovannämnda transaktioner ägde rum inom en tvåårsperiod mellan samma företag, kommer de enligt artikel 5.2 andra stycket i koncentrationsförordningen att behandlas tillsammans som en och samma koncentration i detta koncentrationsförfarande.

III GEMENSKAPSDIMENSION

(11) Air Liquide och BOC har en sammanlagd omsättning i hela världen på över 5000 miljoner euro(7) (6146 miljoner euro för Air Liquide(8) och cirka 1949 miljoner euro för BOC(9) år 1998). Den sammanlagda omsättningen inom gemenskapen för var och en av parterna överstiger 250 miljoner euro ([...]*(10) miljoner euro för Air Liquide(11) och [...]* miljoner euro för BOC år 1998). Inget av de berörda företagen uppnår mer än två tredjedelar av sin omsättning inom en och samma medlemsstat. Den anmälda koncentrationen har därför en gemenskapsdimension.

IV. BEDÖMNING ENLIGT ARTIKEL 2 I KONCENTRATIONSFÖRORDNINGEN

A. RELEVANTA PRODUKTMARKNADER

1. INDUSTRIGASER

(12) Air Liquides och BOC:s verksamheter överlappar i huvudsak inom produktion och distribution av industrigaser. Industrigaser är alla gaser som används inom tillverkningsprocesser, forskning, sjukvård och därmed sammanhängande användningar. Parterna producerar och distribuerar atmosfäriska gaser (luftgaser) och icke-atmosfäriska gaser (gaser som framställs av annat än luft).

(13) Luftgaser är kväve (cirka 78 % av luften), syre (cirka 21 % av luften) och argon (cirka 0,9 % av luften). Ädelgaserna krypton, neon och xenon utgör tillsammans omkring en tusendel av luften. Produktionen av luftgaser bygger i huvudsak på kryogenisk luftsepareringsteknik, som är en relativt komplex process i flera steg. Luft övergår vid mycket låga temperaturer i flytande form och separeras sedan i sina beståndsdelar, som avlägsnas på olika nivåer i destillationskolonner. Andra luftsepareringsprocesser är pressure swing adsorption (PSA) och vacuum pressure swing adsorption (VPSA). Genom båda processerna framställs antingen syre eller kväve. Membranseparering används främst för kväveframställning.

(14) Väte är rikligt förekommande i kolväten (petroleum och dess biprodukter) och tillverkas främst genom ångreformering av naturgas eller nafta eller med andra kemiska metoder (vanligtvis hydrocracking). Väte tillverkas också av olje- och kemiföretag. Koldioxid framställs ur naturliga brunnar eller från förbränning av kolväten. Industrigasföretag köper därför ofta koldioxid från kemi- och petrokemiföretag. Acetylen är ett gasformigt kolväte som i allmänhet tillverkas genom att kalciumkarbid reagerar med vatten eller också utvinns det från kemiska källor.

(15) Helium utvinns ur naturgas med en heliumhalt på 0,3 % eller mer (heliumrik naturgas). Tillverkningsprocessen innebär att råhelium (som innehåller cirka 65 % helium och 35 % kväve) utvinns och renas (raffineras) för att rent helium (med en renhet på 99,995 % eller mer) skall erhållas. Den anmälande parten menar att det finns en separat marknad för grossistförsäljning av helium. Kommissionens undersökningar har bekräftat att det finns en grossistmarknad för leverans av raffinerat helium till detaljister för återförsäljning.

(16) Parterna i koncentrationen säljer även så kallade specialgaser, som i huvudsak omfattar kylgaser, elektroniska gaser och belysningsgaser. Specialgaser innehåller olika kemiska molekyler som elektronikindustrin behöver i olika led av tillverkningsprocessen för halvledare (specialgaser för elektronikindustrin). Exempelvis används silan (SiH4) för att deponera ett lager av rent silikon eller silikonoxid på waferkortets yta. Arsin (ASH3) och fosfin (PH3) används för dopning (dopämnen tillförs waferkortets yta för att ändra halvledarens egenskaper). Kvävetrifluorid (NF3), hexafluoretan (C2F6) och koltetrafluorid (CF4) används för etsning (för att avlägsna material på waferkortets yta för att skapa det integrerade kretsmönstret). Volframhexafluorid (WF6) används för metalldeponering och hexafluoretan och kvävetrifluorid används som rengöringsmedel.

(17) I tabell 1 visas de främsta användningarna av industrigaser:

Tabell 1

>Plats för tabell>

Källa:

NatWest Securities, "Industrial Gases 2000".

(18) Branschen delar i allmänhet uppfattningen att varje gas utgör en separat produktmarknad. Vissa gaser kan i princip bytas ut mot andra för specifika användningar, t.ex. kan koldioxid ersättas av argon för svetsning. Kunder anser dock generellt inte att ersättning är ett realistiskt alternativ. Svaren på kommissionens enkät tyder på att för de flesta tillämpningar gör prisskillnader och att en viss gas är starkt integrerad i kundens specifika tillämpningsprocesser att ett utbyte mellan gaser i praktiken är uteslutet.

(19) För bedömningen av detta ärende anser kommissionen därför att syre, kväve, argon, väte, koldioxid, acetylen, helium på grossistnivå samt specialgaser för elektronikindustrin utgör separata produktmarknader.

2. LEVERANSMETODER

(20) Industrigaser levereras i olika former (i gasform eller flytande) och via olika distributionskanaler (tonnage, bulk och gasflaskor).

(21) Tonnageförsäljning används när efterfrågan på luftgaser avser stora mängder syre och kväve. Kunderna är i huvudsak industriella användare (t.ex. inom petrokemi- och kemiindustrin samt stål-, raffinerings- och glasindustrin).

(22) Leveranserna äger rum genom kundanpassade produktionsanläggningar som upprättats på kundens anläggning (luftsepareringsenheter "på plats") eller genom rörledningar. I det förstnämnda fallet byggs luftsepareringsenheter på eller nära kundens anläggning och de är speciellt anpassade till den kundens behov(12). Produkterna levereras i gasform direkt från den levererande anläggningen genom ett rör som förbinder denna med kundens industrianläggning. Leverantören äger anläggningarna "på plats" och driver dem på grundval av långfristiga avtal (upp till 15 år). Leverantören tillhandahåller löpande underhåll och stöd. I geografiska områden där kundtätheten gör det ekonomiskt lönsamt att förbinda flera luftsepareringsenheter med varandra kan det byggas ett rörledningsnät (vilket har gjorts i t.ex. norra Frankrike, Belgien och Nederländerna). Varje gas (syre eller kväve) levereras genom en särskild rörledning. Enligt den anmälande parten finns det inget alternativ till dessa leveransmetoder när volymerna ligger på mellan 100 ton/dag, eller 3000 m3/timme, och över 2000 ton/dag, eller 60000 m3/h.

(23) På plats-anläggningar (ibland kryogeniska anläggningar, men vanligtvis inte) används också för att tillgodose efterfrågan på syre och kväve i volymer på mellan 20 och 100 ton/dag, dvs. volymer som också skulle kunna levereras i bulk. Mindre på plats-anläggningar producerar vanligtvis antingen kväve eller syre, medan större anläggningar producerar både och.

(24) Gasmängder som kan levereras i bulk är mindre än i tonnageverksamheten. Förutom väte, som normalt produceras och transporteras i gasform, är de gaser som levereras i bulk generellt producerade i flytande form. Kondenseringsanläggningar kan byggas på samma plats som tonnageanläggningen, så att man inte behöver investera i en rörledning mellan de två anläggningarna. De flytande gaserna transporteras sedan i tankbilar på väg eller järnväg från leverantörens anläggning till kundens, där de lagras innan de används i flytande form eller omvandlas till gasform. Varje gas transporteras och lagras i särskilda utrustningar (i synnerhet luftgaser behöver transporteras i kryotankar vid låg temperatur).

(25) Leverans i gasflaskor används när kunden efterfrågar små mängder, mellan 1 m3/månad och 1000 m3/månad (för större mängder än så är det lämpligast att leverera i bulk). Alla gaser produceras och fylls på flaskor i gasform, med undantag för koldioxid, som levereras i flytande form. Gasflaskor kan fyllas och distribueras från leverantörens produktionsanläggning, eller också kan flytande gaser transporteras i tankbilar till fyllningsstationer för att transformeras till komprimerad gas. Gasflaskor av olika storlek, innehållande gas under tryck, transporteras därifrån antingen direkt till kunden eller till magasin, från vilka leveranserna till detaljistkunder sker. De största kunderna får vanligtvis leveranser direkt från industrigasföretaget medan mindre kunder normalt får sina leveranser från magasinägaren. Även om volymerna som levereras i gasflaskor är begränsade, är de av avsevärd betydelse ur omsättningssynpunkt på grund av att försäljningen via gasflaskor innebär betydligt högre priser och avgifter.

(26) I branschen betraktar man generellt dessa tre olika distributionsmetoder som separata produktmarknader och kommissionen har intagit samma ståndpunkt i tidigare ärenden. Gaspriser, transport- och hyreskostnader och möjliga säkerhets- och andra avgifter är olika höga beroende på vilken leveransform som används.

(27) Kommissionen anser därför att de relevanta produktmarknaderna utgörs av leveranser i tonnage, bulk eller gasflaska av syre och kväve, leveranser i bulk eller gasflaska av argon (även argonblandningar), väte, koldioxid och acetylen, grossistförsäljning av helium samt leveranser av specialgaser för elektronikindustrin. Det bör dock noteras att dessa marknader ändå kan ha samband med varandra. En stark ställning på marknaden för tonnageleveranser ger ofta konkurrensfördelar på marknaden för bulkleveranser och tvärtom.

B. RELEVANTA GEOGRAFISKA MARKNADER

1. TONNAGE

(28) Den anmälande parten hävdar att den relevanta marknaden skall anses vara världsmarknaden. Kommissionen noterar att den anmälande partens inställning inte överensstämmer med dess egna påståenden under förfarandet eller med dess interna bedömning. Under förfarandet har den anmälande parten betonat att ingen av BOC:s verksamheter och transaktioner i Förenta staterna och andra delar av världen, som den anmälande parten planerar att förvärva, påverkar konkurrensen inom EES. Dessa påståenden motsäger klart begreppet världsmarknad. Kommissionen har vidare gått igenom ett internt dokument, i vilket den anmälande parten analyserar de konkurrensrättsliga aspekterna av det planerade förvärvet. I det dokumentet bedöms den planerade transaktionens effekter inom ett referensområde som begränsar sig till Europa. Det talas inte om något större referensområde, som t.ex. en världsmarknad(13). Kommissionen drar slutsatsen att den anmälande partens inställning vid hearingen motsäger kommissionens sedvanliga bedömning av den relevanta geografiska marknaden.

(29) Vid hearingen hävdade den anmälande parten att industrigasföretag har teknisk kapacitet att konstruera separeringsanläggningar på plats var som helst i världen. Den anmälande parten drar av detta slutsatsen att marknaden bör ses som världsomspännande. Endast det faktum att en leverantör har teknisk kapacitet att tillhandahålla vissa varor i hela världen är dock inte i sig tillräckligt för att motivera denna slutsats. På en marknad där det begärs in anbud på långfristiga kontrakt måste en korrekt analys snarare inriktas på huruvida leverantörer faktiskt konkurrerar om sådana kontrakt i samma geografiska område och huruvida de konkurrerar på likartade villkor i olika geografiska områden.

(30) Kommissionens undersökning har bekräftat att en klart avgränsad grupp industrigasföretag, som är etablerade inom EES, regelbundet konkurrerar om kontrakt för tonnageleveranser inom EES. Dessa företag är AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Linde, Messer, Praxair och i begränsad utsträckning mindre företag som SIAD och SOL. Därutöver finns det ett flertal företag som är etablerade i andra delar av världen och som inte är verksamma inom EES. För det första har den anmälande parten uppgett att följande företag har kapacitet (i fråga om teknik och know-how) att konstruera luftsepareringsenheter: Hitachi, Kobe Steel, PSI, Cryogenmash, Kaifeng, Sechuan Air Sep, Hang Yang och Cosmodyne. Kommissionen har inte funnit några tecken på att tonnagekunder inom EES har begärt in anbud från eller får leveranser från något av dessa företag. För det andra finns det vissa stora industrigasleverantörer, som Nippon Sanso och Airgas, som inte konkurrerar aktivt om tonnagekontrakt inom EES. Det kan inte hävdas att tekniska och lagstiftningsmässiga hinder i teorin inte skulle förhindra icke-europeiska företag från att bli aktiva i Europa. Fördelen av en etablerad närvaro och befintliga kundpreferenser gör att detta är högst osannolikt.

(31) Det är inte korrekt att, som den anmälande parten gör, hävda att "budgivningen" för kontrakt för tonnageleveranser sker på världsnivå. Industrigasföretag konkurrerar om sådana kontrakt på grundval av en etablerad närvaro inom EES. Normalt etablerar eller förvärvar industrigasföretag ett lokalt dotterbolag eller samriskföretag i en region där de avser bli aktiva. Sådana lokala dotterbolag är ansvariga för att gå in på den regionala marknaden, genom att sammanställa och lämna anbud och genom att tillhandahålla löpande kundrelationer och tekniskt stöd när ett kontrakt väl tecknats. Flera industrigasföretag har bekräftat att de konkurrerar om kontrakt avseende tonnageleveranser i en viss region endast om de har etablerat en lokal närvaro i regionen. AGA har anfört att företaget inte lämnar bud utanför områden där det har en etablerad marknadsnärvaro (Europa, Mellanvästern i Förenta staterna och Brasilien). Företaget överväger inte fristående verksamheter. Linde har påpekat att man inte kan konkurrera om lokala kontrakt på lång sikt utan att finnas närvarande lokalt genom ett dotterbolag. Messer har bekräftat att företaget vanligtvis investerar i lokala projekt genom ett lokalt dotterbolag eller samriskföretag.

(32) Praxair och Air Products, de enda icke-europeiska industrigasföretag som är verksamma i Europa, har etablerat europeiska huvudkontor, från vilka de driver huvuddelen av sin tonnageverksamhet i Europa. Praxair har uppgett att företaget har ett lokalt ingenjörsteam i EES (i Oevel, Belgien) som ansvarar för att utforma på plats-projekt, erhålla på plats-kontrakt och genomföra dem. Globala anläggningsutformningar anpassas normalt till EES-marknaden för att de skall beakta så många lokala inslag som möjligt. Underhåll av anläggningar, större reparationer vid haverier och uppgraderingar av anläggningar under kontraktstiden utförs av företrädarna i Europa. Personal utanför Europa är sällan inblandad i att förhandla om kontrakt och att underhålla pågående kundrelationer. Air Products har bekräftat att företaget driver sin europeiska tonnageverksamhet på liknande sätt.

(33) Kunder har också bekräftat denna bedömning. Ingen av de kunder som kommissionen har kontaktat har tonnagekontrakt med något annat industrigasföretag än de som är etablerade i Europa. Endast en kund har uppgett sig kontakta även andra företag utöver de ovannämnda vid tilldelningen av sådana kontrakt. Kommissionen drar av detta slutsatsen att ur de europeiska tonnagekundernas synvinkel kommer bara leverantörer med en etablerad närvaro i EES på fråga.

(34) Kommissionens undersökning har dessutom visat att konkurrensvillkoren på tonnagemarknaden är likartade inom EES, men betydligt annorlunda i andra delar av världen. Därför måste EES särskiljas från andra regioner i världen.

(35) För det första bestäms priskonkurrensen för tonnagekontrakt av objektiva faktorer som är olika i olika delar av världen. Genom tonnagekontrakt etableras långfristiga avtalsrelationer på upp till 15 år mellan en leverantör och en kund. Varje kontrakt kräver att leverantören gör en stor kapitalinvestering, som ibland överstiger 200 miljoner euro. Den förväntade avkastningen på det investerade kapitalet är ett avgörande kriterium för hur ett industrigasföretag kan konkurrera med priser i en viss region. Varje leverantör bestämmer den förväntade avkastningen på kapitalet i förhållande till den uppskattade risken i en viss region. Omständigheter som kontraktens långfristiga karaktär, den stora investering som står på spel och valutarisker, men även mera generella överväganden om de ekonomiska och politiska förhållandena i en viss region eller ett visst land, är särskilt viktiga att ta hänsyn till. Industrigasföretag etablerar tröskelvärden för förväntad minsta avkastning på investeringen. Dessa tröskelvärden skiljer sig åt mellan olika geografiska regioner, där gasföretagen konkurrerar om kontrakt. I regioner eller länder där risken uppfattas som större, lägger företagen normalt på en premie på den förväntade minimiavkastningen. Mindre industrigasföretag tvingas dessutom ofta finansiera en del av den inledande investeringen genom att försöka få lån lokalt genom sina lokala dotterbolag. I sådana fall beror det pris de kan erbjuda också på de olika finansieringsvillkoren i olika regioner och länder. Alla dessa omständigheter sammantagna leder till regionala skillnader i prissättningen. Den anmälande parten har betonat att "Europa är en attraktiv, riskfri zon" men medger att de relevanta riskerna varierar starkt i andra delar av världen. Det är uppenbart att valutarisker varierar. Konkurrenter har bekräftat denna bedömning.

(36) För det andra skiljer man inom branschen generellt mellan marknader under utveckling och mogna marknader. När det gäller tonnagemarknaden gjorde den anmälande parten i sin anmälan gällande att "man måste skilja mellan mogna marknader som är starkt industrialiserade och strukturerade, såsom Europeiska unionen, och marknader under utveckling, där den industriella utvecklingen och användningar och tillämpningar av industrigas fortfarande håller på att expandera, t.ex. i Sydostasien". Denna åtskillnad görs också i de av parternas interna dokument som kommissionen har gått igenom. Vid hearingen anförde BOC att företaget kan få betydligt större avkastning på marknader som håller på att utvecklas. Efterfrågevillkoren är också olika i olika regioner av världen. Den anmälande parten uppgav vid hearingen att andelen egenproduktion är 11 % i Förenta staterna, 21 % i Europa och 78 % i Asien.

(37) Kommissionen har slutligen hittills aldrig karakteriserat en marknad med liknande kännetecken som tonnagemarknaden som en världsmarknad. I tidigare beslut har kommissionen funnit att marknaderna för vissa handelsvaror som i huvudsak handlas på varubörser varit världsomspännande(14). Industrigaserna i fråga levereras dock på ett annorlunda sätt, nämligen genom skräddarsydda lokala anläggningar under olika omständigheter och i enlighet med kundspecifika krav. Världsmarknader har också godtagits för stora mekaniska eller högteknologiska produkter som transporteras eller kan transporteras till kunder i hela världen(15). Den nu aktuella produktmarknaden avser dock inte leverans av sådan utrustning. Tonnageleverans av industrigaser på grundval av långfristiga kontrakt bör skiljas från försäljning av luftsepareringsenheter. De senare är enstaka byggprojekt som bygger på en helt annat relation till kunden.

(38) Kommissionen drar därför slutsatsen att den geografiska referensmarknaden för tonnageleverans av industrigaser omfattar EES.

2. BULK- OCH FLASKGASER

(39) Utredningarna i detta ärende och i det parallella ärendet COMP/M.1641 - Linde/AGA, har bekräftat att det normalt inte är ekonomiskt lönsamt att distribuera industrigaser till kunder som befinner sig mer än cirka 200 kilometer från produktionsanläggningen. Detta gäller med undantag för vissa gaser med hög renhet och högt värde (däribland helium och specialgaser för elektronikindustrin) och, i mindre utsträckning, koldioxid. För en enskild produktionsanläggning definieras därför upptagningsområdet som en cirkel med den radien från anläggningen. I de större medlemsstaterna är dessa upptagningsområden dock normalt förbundna med varandra på ett sådant sätt att de överlappar och omfattar hela medlemsstaten utan luckor. Dessutom gör leverantörer ofta bytesaffärer med varandra för att minska transportkostnaderna. Den anmälande parten har gett in en förteckning över bytesavtal, som visar att företaget har ingått sådana avtal för bulk- och flaskgaser i alla EES-länder som det är verksamt i. Konkurrensförhållandet mellan åtminstone de större leverantörerna på bulk- och flaskmarknaderna är därför inte begränsat till de enskilda medlemsstaterna. Det finns olika distributionssystem i de olika medlemsstaterna. Marknadsstrukturen i de angränsande medlemsstaterna är helt annorlunda. Exempelvis har Air Liquide på de olika marknaderna för bulk- och flaskgaser i Frankrike marknadsandelar på [...]* - [...]* %, medan företagets marknadsandelar i Tyskland i huvudsak ligger på runt [...]* %. Vidare visar uppgifter från den anmälande parten att det finns betydande prisskillnader mellan olika medlemsstater. Detta har bekräftats av uppgifter från tredje man. Kommissionen konstaterar därför att marknaderna för bulk- och flaskgaser generellt inte är vidare än nationella (förutom för gaser med hög renhet och högt värde).

3. HELIUM

(40) Helium utvinns ur naturgas, raffineras och kondenseras vid ett begränsat antal anläggningar, som är belägna i Förenta staterna (Kansas, Oklahoma, Texas och Wyoming), Algeriet (Bethouia), Polen (Odolanov) och västra Ryssland (Orenburg). Raffinerat helium transporteras från produktionsanläggningar till återförsäljare och till kunder i detaljistledet. Särskild transportutrustning används (kryocontainrar). Leveranser av helium till EES kommer normalt från källor inom Europa (Polen) eller nära Europa (Algeriet, västra Ryssland).

(41) Helium säljs till EES från alla de källor som nämns ovan. Leverans från källorna i eller nära Europa (Algeriet, Polen, Ryssland) till andra regioner i världen sker emellertid endast i mycket begränsad utsträckning. Kommissionen uppskattar att cirka 75 % av efterfrågan på helium i EES för närvarande levereras från källorna nära eller i Europa. Importen från Förenta staterna varierar över tiden, eftersom den ibland härrör från stora enskilda grossistkontrakt. Om, som den anmälande parten hävdar, en andra källa för raffinerat helium i Algeriet tas i drift på medellång sikt, kan importen från Förenta staterna förväntas minska avsevärt. Algeriet, Polen och Ryssland levererar inte helium till Förenta staterna.

(42) Flytande helium kan tekniskt sett transporteras långa sträckor, men det finns flera faktorer som hindrar långväga transporter (nämligen, förutom enbart transportkostnaderna, till exempel fraktkostnader, kostnader för frakt fritt fabrik, import- och exportkostnader samt containerhyra). Helium är en mycket flyktig produkt. Mycket låga temperaturer (under -269 °C) måste bibehållas under hela transportperioden för att hålla gasen flytande. Ju större volym lasten har, desto mer heliumgas produceras när det flytande heliumet värms. Detta betyder oundvikligen att längre transportsträckor innebär större produktförluster. I en intern studie som ett industrigasföretag givit in anges att en container från Algeriet eller Polen kan ta upp till 40 % mer flytande helium än en container från Förenta staterna, med hänsyn till den kortare transporttiden. Förutom kostnaderna för produktförlusten tillkommer ytterligare kylningskostnader för att minimera värmeläckor vid längre transportsträckor. Sådana kostnader avser särskilt flytande kväve/helium som används för att fylla flytande containerskydd för att hålla produkten kyld. Om containrar har värmts upp på grund av en längre transporttid måste de kylas ned innan de används igen (om de är hyrda uppstår avgifter för avkylning).

(43) Den viktigaste kostnadsfaktorn för heliumtransport är det stora antal kryocontainrar som behövs och den investering som därför måste göras. Den anmälande parten har hävdat att en resa tur och retur för en heliumcontainer från Förenta staterna till Europa tar 40 dagar, från Algeriet 16 dagar och från Östeuropa 18 dagar. Allt eftersom restiden ökar minskar antalet tur och retur-resor som containern kan användas för varje år. På grundval av dessa siffror är utnyttjandegraden för en container som används för import från Förenta staterna [...]* gånger lägre än för Algeriet och [...]* gånger lägre än för Östeuropa. Det behövs därför fler containrar för transporter från Förenta staterna och de fasta kostnaderna ökar avsevärt i förhållande till värdet av den transporterade produkten.

(44) På efterfrågesidan anser grossistkunder (särskilt mindre industrigasföretag) att det är av avgörande betydelse att det finns helium tillgängligt från källor nära marknaden (dvs. det område där efterfrågan finns). Förutom de nackdelar som följer av långväga transporter måste man ta hänsyn till behovet att maximera leveranssäkerheten och minimera risken för störningar. Helium är en nyckelprodukt som industrigasföretag, även mindre företag, betraktar som ett avgörande inslag i sin portfölj. På utbudssidan försöker även leverantörer som har tillgång till raffinerat helium i Förenta staterna ändå i största möjliga mån förse sina europeiska kunder med helium från Algeriet, Polen och Ryssland, även om det innebär att de måste köpa detta helium från konkurrenter. De importerar helium som de tillverkat för egna behov i Förenta staterna endast i den mån de inte kan tillgodose efterfrågan från närmare källor. Om grossisterna kunde konkurrera på likartade villkor i hela världen, skulle större delen av efterfrågan på helium i EES levereras från heliumkällor i Förenta staterna, som står för mer än 80 % av kapaciteten i hela världen. Så är inte fallet.

(45) Undersökningen har inte avslöjat något som tyder på att marknadspriserna för raffinerat helium fastställs på världsnivå. Det finns särskilt inga handelsflöden från Algeriet, Polen eller Ryssland till Förenta staterna (som står för cirka 60 % av den globala heliumkonsumtionen) och handelsflödena från Algeriet till andra delar av världen är begränsade. Utanför Europa konkurrerar helium från dessa källor därför inte (eller endast i begränsad utsträckning) med helium från Förenta staterna. Uppgifter från den största grossistförsäljaren visar att grossistpriserna för helium i EES i genomsnitt har varit mer än 12 % högre än genomsnittspriserna i världen under 1996-1999.

(46) Vissa kännetecken som har lett kommissionen till att godta världsmarknader i tidigare ärenden finns inte i detta ärende. Världsmarknader för handelsvaror, såsom vissa metaller och mineraler, har normalt befunnits föreligga där priserna fastställs på handelsvaru- eller metallbörser eller har anknytning till handel på sådana börser(16). Som tidigare angetts finns det ingen liknande prissättningsmekanism för raffinerat helium. Heliumpriserna fastställs i enskilda grossistavtal och inte som globala marknadspriser.

(47) Dessa aspekter ger vid handen att det finns en referensmarknad som omfattar grossistförsäljning av raffinerat helium till EES, men den slutgiltiga marknadsdefinitionen kan lämnas öppen, eftersom den anmälda transaktionen ger upphov till konkurrensproblem även om grossistmarknaden anses omfatta hela världen.

4. SPECIALGASER FÖR ELEKTRONIKINDUSTRIN

(48) Den anmälande parten hävdar att den relevanta geografiska marknaden för specialgaser som levereras i gasflaskor till elektronikindustrin åtminstone omfattar EES, om inte hela världen. Specialgaser för elektronikindustrin tillverkas av kemiföretag (i vissa fall även av industrigasföretag) och köps in, bearbetas och paketeras av industrigasföretag för att slutligen säljas till kunder inom elektronikindustrin (främst halvledartillverkare). Den anmälande parten hävdar att dess verksamhet på detta område, nämligen fyllning av specialgaser för elektronikindustrin och leveranser av dessa produkter till slutkund, endast är en distributörsverksamhet.

(49) Efter vad som har framgått under kommissionens undersökning bör man skilja mellan gastillverkares leveranser av primära gaser till industrigasföretag och industrigasföretags leveranser av bearbetade gaser och därmed sammanhängande tjänster och produkter till de slutliga kunderna. De större industrigasföretagen, som Air Products, Praxair, Air Liquide och BOC, har en "fyllningsstation" i EES, varifrån de betjänar sina kunder inom EES. Kunderna får vanligtvis inte leveranser från fyllningsstationer utanför EES. "Fyllning" är en beskrivning av produktionen (dvs. rening, blandning och fyllning) av specialgaser för elektronikindustrin enligt detaljerade kundspecifikationer i mycket specialiserade processer. Varje enskild gasspecifikation undergår en särskild certifieringsprocess som kan ta upp till två år. Certifieringen har samband med den specifika produktionsanläggning (fyllningsstation) från vilken den slutliga gasblandningen anskaffas. Vidare måste specialgaser för elektronikindustrin levereras och hanteras i speciella containrar (bl.a. för att behålla renhetsnivån eller för att hantera giftiga gaser). En genomgång av Air Liquides och BOC:s reklambroschyrer bekräftar att sådan speciell paketering utgör en del av deras produkterbjudanden. Den servicen utförs också vid "fyllningsstationerna" inom EES. Mervärdet från produktionen och distributionen av specialgaser för elektronikindustrin uppstår därför på EES-nivå, där gasföretagen bedriver sin "fyllningsverksamhet".

(50) Vikten av att vara närvarande på EES-marknaden genom att upprätta och driva europeisk produktionskapacitet framgår av det faktum att Nippon Sanso, som är en viktig leverantör av specialgaser för elektronikindustrin på världsnivå och som bedriver verksamhet i Förenta staterna, fram till nyligen praktiskt taget inte hade någon verksamhet alls i EES. Endast på senare tid har företaget kunnat gå in på den europeiska marknaden genom att bilda ett samriskföretag med Messer.

(51) Även om det kan vara en fördel att ha kapacitet att handla med ett halvledarföretag på världsnivå, har kommissionens undersökning visat att de slutliga kunderna fortfarande fattar sina inköpsbeslut på mera lokal nivå. Den anmälande parten gör gällande att kunden ofta diskuterar leveranserna av specialgaser till halvledarindustrin på företagsnivå men att de faktiska beställningarna av sådana gaser beslutas, administreras och utfärdas vid den lokala anläggningen, med beaktande av specifika faktorer.

(52) Kommissionen drar därför slutsatsen att marknaden för specialgaser för elektronikindustrin omfattar EES.

C. KONKURRENSBEDÖMNING

1. TONNAGEMARKNADEN FÖR LUFTGASER

a) Marknadsstruktur

Air Liquide/BOC skulle få de absolut största marknadsandelarna på den europeiska tonnagemarknaden för luftgaser

(53) Parternas och konkurrenternas marknadsandelar på den europeiska tonnagemarknaden anges i tabell 2(17):

Tabell 2

Den europeiska tonnagemarknaden för standardluftgaser

>Plats för tabell>

(54) Den föreslagna koncentrationen skulle skapa den absolut största tonnageleverantören av standardluftgaser i Europa. Den sammanslagna enheten skulle ha nästan [...]* tonnagemarknaden för syre och kväve. Dessutom är alla konkurrenter betydligt svagare. På syremarknaden når den största konkurrenten, Linde, inte [...]* av Air Liquide/BOC:s försäljning. På kvävemarknaden är det återstående utbudet ännu mera spritt. Där når ingen konkurrent upp till [...]* av Air Liquide/BOC:s försäljning.

(55) Air Liquide/BOC:s sammanlagda styrka blir ännu mera uppenbar om man tar antalet leverantörskontrakt på plats som kriterium för marknadsställningen, se tabell 3(18):

Tabell 3

Erhållna platskontrakt (senaste fem åren)

>Plats för tabell>

(56) Det bör noteras att siffrorna i tabell 3 endast omfattar kontrakt för gasleverans på plats. Leverantörskontrakt via rörledning har inte räknats med systematiskt. Eftersom Air Liquide är den absolut största rörledningsleverantören i Europa underskattar tabellen förmodligen det företagets erhållna kontrakt.

(57) Air Liquide anför i anmälan att "en producents andel av tonnageförsäljningen helt enkelt är irrelevant" för analysen av marknadsstrukturen, eftersom tonnagemarknaden är en "budgivningsmarknad". Den anmälande parten föreslår i stället att man skall använda antalet aktörer som ett mått på konkurrensen. I det nu aktuella sammanhanget räcker det med att göra följande överväganden. För det första är det rimligt att anta att en leverantörs marknadsandel är ett tecken på dess styrka, om det inte finns särskilda bevis för att det tidigare mönstret inte längre återspeglar den nuvarande situationen. För det andra bekräftas analysen av marknadsandelar av antalet erhållna kontrakt.

Som dominerande leverantör med absolut flest leveransförbindelser skulle den sammanslagna enheten ha en etablerad marknadsposition och ett tydligt övertag över konkurrenterna

(58) Den anmälande parten har under förfarandet betonat att tonnagemarknaden är "utmaningsbar", vilket skulle säkerställa en konkurrens. Uppfattningen att striden om varje kontrakt börjar "på noll" och att även leverantörer som inte har någon försäljning alls kan konkurrera på lika villkor kan inte godtas. Undersökningen har visat att konkurrensen om tonnagekontrakt har en sådan dynamik att den dominerande leverantören har bäst förutsättningar att konkurrera om ett förnyat kontrakt. En etablerad marknadsposition återspeglar därför en leverantörs marknadsstyrka. Kommissionen noterar att om man mäter Air Liquides och BOC:s sammanlagda styrka genom att räkna hur många kontrakt de nyligen erhållit (för att bedöma hur "dominerande" de är), är deras gemensamma ställning ännu starkare än om man går efter omsättning (se tabell 3). Av antalet erhållna kontrakt att döma har ingen konkurrent en tillnärmelsevis jämförbar ställning.

(59) En dominerande kontraktsinnehavares fördelar bygger på följande faktorer.

(60) Tonnageleverans av gaser innebär normalt ett nära arbetsförhållande mellan kunden och dess aktuella leverantör. Den dominerande leverantören vet när det innevarande leveransavtalet löper ut och har därför de bästa förutsättningarna att erbjuda en förlängning på ett tidigt stadium. Tack vare det pågående arbetsförhållandet med kunden är den dominerande leverantören också vanligtvis den som först får reda på en kunds avsikter att förlänga eller ändra ett befintligt leveransavtal. När kunder planerar ett nytt kontrakt eller en ändring av ett befintligt kontrakt söker de i de flesta fall råd från den förhandenvarande leverantören när det gäller att fastställa villkoren för det nya leveransavtalet (t.ex. en ny anläggning på plats, en utbyggnad av kapaciteten osv.). Dominerande leverantörer är därför ofta inblandade i projektets planeringsskede och finns således nästan alltid med bland de industrigasföretag som uppmanas att lämna anbud. Eftersom de har detaljerade kunskaper om kunden har de fördelar när de besvarar en sådan uppmaning och i de därpå följande förhandlingarna. Alla dessa aspekter leder till slutsatsen att en kund inte byter leverantör om inte en konkurrent lämnar ett erbjudande som inte är endast likvärdigt utan fördelaktigare.

(61) Om ett på plats-kontrakt skall förnyas kan en dominerande leverantör vanligtvis erbjuda fördelaktigare ekonomiska villkor (rabatter etc.) för det följande kontraktet, eftersom hans ursprungliga investering i anläggningen på plats i de flesta fall har avskrivits helt. Även om så inte är fallet kan den dominerande leverantören normalt föreslå mera gynnsamma villkor genom att återanvända utrustning som redan installerats på dess befintliga anläggning(19). Den dominerande leverantören är också den som kan lämna det mest ekonomiska anbudet om kundens efterfrågan ändras på ett sådant sätt att på plats-kontraktet måste ändras innan avtalstiden löpt ut. Om det till exempel krävs ytterligare kapacitet kan den dominerande leverantören erbjuda att antingen bygga ut kapaciteten vid den befintliga anläggningen eller att bygga en enda ny anläggning för den samlade kapaciteten. Andra konkurrenter skulle bara kunna erbjuda att bygga en andra anläggning på samma industritomt, vilket är en uppenbart mindre ekonomisk lösning. Även när en kunds efterfrågan är så hög att han behöver en andra anläggning på samma tomt, föredrar han normalt att använda samma leverantör för att minska sina administrativa kostnader och driva de två anläggningarna på ett samordnat, och därmed mera ekonomiskt, sätt.

(62) De flesta kunder som kommissionen har kontaktat har bekräftat de fördelar en dominerande leverantör har. Konkurrenter har också bekräftat att det är mera troligt att de får förlängda eller förnyade kontrakt från befintliga kunder. Samma slutsats kan dras från den budgivningshistorik som industrigasföretag givit in. Listan över förnyelse/förlängning av befintliga kontrakt som BOC erhållit illustrerar t.ex. vikten av den dominerande leverantörens relationer till sina kunder.

(63) En handling från BOC, i vilken BOC:s processystem (BOC Process Systems) på marknaden för anläggningar på plats bedöms, bekräftar analysen ovan. Följande sägs i handlingen(20): "Det kan vara svårt att bryta igenom mogna fästen med traditionella affärsmetoder när det dominerande företaget är starkt [...] Det kommer att bli svårt för BOC att få tillträde till en stor del av den potentiella tillväxten i länder som håller på att utvecklas på grund av uteslutning från det dominerande företaget [...] Att använda befintliga kunder som maktmedel kommer att generera 'naturlig' tillväxt".

Genom den föreslagna koncentrationen skulle en viktig konkurrent försvinna

(64) Genom att förvärva BOC skulle Air Liquide avlägsna den tredje största konkurrenten mätt i marknadsandelar på tonnagemarknaden i EES. Att BOC försvinner som en konkurrenskraft skulle försämra marknadsstrukturen betydligt.

(65) Av BOC:s egna uppgifter kan det konstateras att företaget har konkurrerat aktivt om tonnagekontrakt i hela EES, nämligen förutom i Förenade kungariket i andra nyckelregioner inom industrin i Belgien, Nederländerna, Italien, Frankrike, Tyskland och Spanien. Det bör noteras att BOC hittills främst har lämnat anbud för mycket stora anläggningar på plats (varav vissa med en planerad kapacitet på upp till 120000 m3/h). Endast ett mycket begränsat antal konkurrenter kan planera och genomföra så stora projekt. Den föreslagna koncentrationen skulle leda till att en av dessa få konkurrenter försvinner.

(66) Genom att avlägsna en av de största på plats-leverantörerna skulle den föreslagna koncentrationen minska konkurrenspotentialen på den europeiska tonnagemarknaden. Det är särskilt viktigt att det finns sannolika konkurrenter på en marknad där mycket stora projekt tilldelas, där kontrakten löper på lång tid, där det redan finns endast ett fåtal leverantörer som kan komma i fråga och där kunder förlitar sig på förfarandet för tilldelning av kontrakt som enda medel för att säkerställa rimliga konkurrensvillkor. BOC är en av de ledande tonnageleverantörerna i hela världen och i Europa och har en stark ställning på alla relevanta områden. BOC anses ha en konkurrenskraftig processteknik (kryogenisk luftsepareringsteknik och VSPA-teknik) och är ledande inom vissa tekniker (t.ex. när det gäller teknik för små och medelstora syreanläggningar, dvs. uppsättningen av ICO-generatorer). Med hänsyn till att på plats-leveranser kan vara extremt kapitalintensiva, är BOC en av de få leverantörer som kan finansiera de investeringar som krävs för stora projekt. Branschanalytiker anser att BOC har goda förutsättningar att genomföra projekt avseende stora på plats-anläggningar(21). Sammanfattningsvis kan BOC betraktas som ett av de industrigasföretag som har en stark konkurrenspotential. Att denna potential försvinner på en redan koncentrerad marknad skulle ytterligare minska kundernas valmöjligheter.

Genom den planerade transaktionen skulle en fast förankrad ställning i Förenade kungariket kombineras med en fast förankrad ställning i Frankrike och starka positioner inom andra nyckelområden i Europa

(67) Enligt den anmälande partens siffror, som har bekräftats av kommissionens undersökningar, står BOC för [...]* av tonnageleveranserna av såväl syre som kväve i Förenade kungariket(22).

(68) Enligt egna uppskattningar levererar Air Liquide för närvarande den absolut största andelen tonnagegaser i Frankrike ([...]* av syreleveranserna och [...]* av kväveleveranserna). Företagets ställning i Belgien är lika stark. Air Liquide har en svagare, men ändå betydande, närvaro i andra länder, särskilt i Italien och Spanien.

b) Särskild styrka

(69) Kommissionen godtar att andra parametrar än marknadsandelar kan användas vid bedömningen av en tonnageleverantörs marknadsstyrka. Undersökningen har visat att den sammanslagna enheten på grundval av vilken som helst av sådana andra aspekter skulle vara den absolut starkaste leverantören. Vissa av den sammanslagna enhetens styrkor skulle härröra från Air Liquides redan starka ställning och ökas genom att BOC:s ställning tillkommer. Andra skulle följa av att stora tonnageleverantörer i Europa slås samman, varigenom en leverantör som skulle vara överlägsen alla konkurrenter skapas. Om man beaktar alla dessa aspekter tillsammans, skulle den anmälda transaktionen skapa en marknadsstruktur där den starkaste leverantören - mätt i parternas kombinerade marknadsposition - även skulle vara starkast med hänsyn till andra nyckelparametrar för konkurrensbedömningen. Inför den kombinerande enhetens övergripande styrka skulle de återstående industrigasleverantörerna ha en allvarlig nackdel i konkurrensen om tonnagekontrakt.

Air Liquide/BOC skulle ha en etablerad infrastruktur i hela EES

(70) Air Liquide och BOC har i sina respektive hemländer (Frankrike och Förenade kungariket/Irland) produktionsanläggningar för industrigaser och omfattande infrastrukturer för distributionen av dessa gaser i bulk och gasflaskor (se skälen 165 och 177). Dessa nät ger båda företagen en överlägsen produktionskapacitet och överlägsen tillgång till bulk- och flaskkunder. Genom den planerade transaktionen skulle dessa nät kombineras.

(71) Air Liquide har också en etablerad produktions- och distributionsinfrastruktur i ett antal andra europeiska länder (Benelux, Danmark, Tyskland, Grekland, Italien, Portugal, Spanien och Sverige). Denna paneuropeiska infrastruktur omfattar fristående produktionsanläggningar (anläggningar för flytande gaser), kundanpassade anläggningar (anläggningar som är specifika för en eller flera kunder) med överskottskapacitet för bulk- och flaskmarknaderna, små på plats-anläggningar och fyllningsanläggningar för gasflaskor. I tabell 4 beskrivs Air Liquides europeiska produktions- och distributionsnät i länder utanför Frankrike(23). I vart och ett av de länder som räknas upp i tabellen har Air Liquide etablerat fyllningsanläggningar i linje med marknadens storlek (det enda undantaget är Finland, där det bara finns kundanpassade anläggningar). I flertalet länder omfattar fyllningsnätet hela gassortimentet, inbegripet ett antal anläggningar för fyllning av värdefulla gaser med en större transportradie (argon, argonblandningar och andra gaser, även specialgaser).

(72) Lokala infrastrukturer för produktion och distribution ger konkurrensfördelar. En lokal produktionskapacitet för flytande gaser gör det lättare att tillhandahålla backup till små och medelstora tonnageanläggningar. Om sådan backup kan ges från företagsintern produktion behöver leverantören inte ingå avtal om inköp av flytande gaser på marknaden eller på något annat sätt straffa kunden med extra kostnader. Vart och ett av dessa alternativ skulle kunna medföra extra kostnader och ge tonnageleverantören en konkurrensnackdel. En lokal distributionsinfrastruktur ger en tonnageleverantör möjlighet att bygga en kundanpassad på plats-anläggning för ett tonnagekontrakt med en kapacitet som är större än kundens efterfrågan. Den extra kapaciteten (så kallad "snålskjutsproduktion") kondenseras sedan och säljs på bulk- eller flaskmarknaden. Kostnadsfördelen av tonnageleveranser är stordriftsfördelar i investeringen (samt en ytterligare intäkt från bulk- och flaskförsäljning). Dessa kostnadsfördelar kan endast uppnås om en "väg till marknaden" är säkrad i form av ett företagsinternt distributionsnät. Slutligen underlättar en lokal infrastruktur underhåll av och stöd till på plats-anläggningar samt andra typer av kundservice.

(73) I sitt svar på meddelandet om invändningar ifrågasätter den anmälande parten vikten av en lokal infrastruktur för produktion och distribution för backup och extra försäljning av gas i flytande form. I början av förfarandet betonade emellertid den anmälande parten att det var viktigt att ha en lokal infrastruktur som medger backup och "snålskjutsproduktion" för att etablera en tonnageverksamhet. I en studie som gavs in senare under förfarandet hävdade den anmälande parten att backupförsäljning av gaser i flytande form var relevant endast för kunder med ett behov på 200-500 ton/dag eller mindre. I svaret på meddelandet om invändningar förefaller det som om den anmälande parten gör gällande att backupleveranser i bulk kan vara olämpliga även för kunder som köper mer än 200 ton/dag. Kommissionen anser att det påståendet inte är trovärdigt.

(74) Kommissionen vidhåller att ett finmaskigt nät av produktionsanläggningar för gas i flytande form ger fördelar för att tillhandahålla backup till på plats-anläggningar. Om anläggningar för flytande gas ligger nära en sådan anläggning behövs färre tankbilar för att leverera en viss mängd gas i flytande form. Detta gör backup i nödläge genomförbart, även för större mängder, och billigare. Den anmälande parten har i vart fall i sin anmälan bekräftat att en infrastruktur för backup och service är av vikt även för mindre på plats-anläggningar. Att leverera via sådana anläggningar är mycket lönsamt och det är en företeelse som växer snabbt.

(75) Det är vedertaget att backup även kan ges genom att man samproducerar gaser i flytande form vid anläggningen på plats och lagrar dem i en tank. Denna metod är öppen för alla konkurrenter. I svaret på meddelandet om invändningar presenterade den anmälande parten dock ett alternativt sätt att säkerställa backup som är gynnsamt för en leverantör med en stark marknadsnärvaro. När produktionskapaciteten ökas eller gamla anläggningar moderniseras kan det vara möjligt att behålla gamla anläggningar eller deras delar för att få reservkapacitet. Denna backupmetod lämpar sig för stora kvantiteter. Air Liquides tonnageanläggning i Antwerpen, med en kapacitet på [...]* ton/dag, får backup från en gammal anläggning med en kapacitet på [...]* ton/dag som behållits i reserv. Denna metod gynnar starka dominerande leverantörer som den sammanslagna enheten, som redan har många anläggningar.

(76) Enligt den anmälande parten överskattar kommissionen också betydelsen av samtidig produktion (snålskjutsproduktion) av gaser i flytande form för försäljning på bulkmarknaden. Den anmälande parten har särskilt påpekat att företaget nu har färre tonnagekontrakt som omfattar sådan samtidig produktion. Denna utveckling kan förklaras av Air Liquides stora befintliga bulkkapacitet i en utvidgad produktionsinfrastruktur. Konkurrenter (AGA, Linde, Praxair) fäster större vikt vid samtidig produktion vid tonnageanläggningar än den anmälande parten. Det förefaller som om samtidig produktion av gaser i flytande form kan minska i betydelse under nuvarande marknadsförhållanden, medan samtidig produktion av tonnagegaser och gaser i flytande form fortfarande innebär en betydande kostnadsfördel. Enligt den anmälande parten drivs en kombinerad tonnage- och kondensationsanläggning till [...]* lägre kostnader än kombinationen av en fristående tonnageanläggning och en fristående kondensationsanläggning.

(77) Genom att skapa en enda leverantör med en överlägsen infrastruktur för produktion och distribution kommer den föreslagna koncentrationen att ge Air Liquide/BOC en strukturell fördel i konkurrensen om tonnagekontrakt. På grundval av uppgifter från de andra konkurrenterna kan det konstateras att ingen konkurrents produktions- och distributionsinfrastruktur kommer att ha en motsvarande geografisk täckning. Ingen av Air Liquide/BOC:s konkurrenter skulle därför ha samma fördel.

Den sammanslagna enheten skulle kunna bygga på sin ställning som Europas största operatör av rörledningar

(78) Industrigasföretagens strategi är att i olika stor utsträckning koppla ihop sina egna produktionsanläggningar med sina kunders anläggningar genom rörledningar. Ett sådant tillvägagångssätt används särskilt i regioner där grupper av industrigasanvändare finns samlade, t.ex. ståltillverkare, kemiföretag, pappers- och glastillverkare m.fl. (så kallade industriregioner). Det finns två typer av rörledningar, nämligen "lokala distributionsledningar" och "förbindelseledningar". Lokala distributionsledningar är den primära strukturen. De kopplar samman ett industrigasföretags luftsepareringsanläggning(ar) med gasanvändares (kunders) anläggningar inom en industriregion. Sådana lokala distributionsledningar har vanligtvis en hög överföringskapacitet som är tillräcklig för att tillgodose åtskilliga kunders efterfrågan(24). Deras sammanlagda längd begränsas av hur stor den berörda industriregionen är geografiskt. Förbindelseledningar utgör en sekundär struktur. Sådana rörledningar förbinder lokala rörledningsnät i olika industriregioner. De sträcker sig ibland över betydande avstånd och skapar ett större regionalt nät. Förbindelseledningar har i bland (men inte alltid) en lägre överföringskapacitet än lokala distributionsrör(25).

(79) De största industrigasföretagens europeiska rörledningsnät kan sammanfattas på följande sätt:

Tabell 5

Rörledningar (km)

>Plats för tabell>

(80) Air Liquide kontrollerar ett omfattande nät av lokala distributionsledningar i viktiga industriregioner på den europeiska kontinenten, nämligen regionerna Antwerpen, Liège och Mons-Charleroi (i Belgien/Nederländerna), Dunkerque, Fos-sur-Mer, Metz och Le Havre (i Frankrike) samt Limito och Padova (i Italien). Inga andra industrigasföretag har tillgång till rörledningar i fler än en eller två angränsande regioner (Air Products - Gent/Terneuzen, Messer - Ruhrområdet, Linde - Leuna/Buna och Ruhrområdet samt Praxair - Spanien). Vissa konkurrenters nät är försumbara jämfört med Air Liquides. Dessutom är Air Liquide det enda företaget som kontrollerar omfattande förbindelseledningar (i Nordfrankrike/Belgien). I Förenade kungariket kontrollerar BOC rörledningsnät i viktiga industriregioner (Sheffield, Scunthorpe, Teeside, Grangemouth, Margham och Southampton). Ingen konkurrent har tillgång till rörledningsnät som är jämförbara med Air Liquides.

(81) Kontroll över rörledningsnät ger ägaren strukturella fördelar som konkurrenterna inte har. För det första kan stordriftsfördelar uppnås genom att man kan bygga större luftsepareringsenheter för att mata ett regionalt ledningsnät än vad som hade varit möjligt om man i stället hade byggt separata enheter för varje kund. Air Liquide och BOC har kunnat mata sina rörledningsnät från mycket stora luftsepareringsenheter (air separation units, ASUs), som ibland har en syrekapacitet på över [...]* ton/dag och i Air Liquides fall även upp till [...]* ton/dag. Kapitalavkastningen och produktions- och driftskostnaderna är därför fördelaktigare. För det andra ger förmågan att bygga större anläggningar möjlighet att utveckla en större produktionskapacitet i en viss region. Detta förbättrar också kostnadsbasen för produktionen av bulkgaser (flytande gaser), som utgör en ytterligare inkomstkälla. För det tredje är den extra kapitalinvesteringen för att ansluta en ny kund till en befintlig rörledning begränsad jämfört med investeringen för att bygga en kundanpassad anläggning på kundens industritomt (vilket är konkurrenternas enda alternativ). Att ha rörledningar som täcker en industriregion med många gasanvändare är därför en betydande fördel i konkurrensen om potentiella kunder. För det fjärde ger kontrollen över förbindelseledningar möjlighet att ge delvis backup i fall av ett haveri vid en anläggning, även om förbindelseledningens kapacitet inte är tillräcklig för att tillgodose en lokal kundgrupps efterfrågan helt och hållet. Mot bakgrund av kostnaderna för backup av flytande gaser kan denna fördel vara betydande. Förbindelseledningar gör det också möjligt att balansera produktionen vid de olika anläggningar som matar ett ledningssystem, vilket underlättar ett jämnare kapacitetsutnyttjande.

(82) I sitt svar på meddelandet om invändningar anför den anmälande parten att kommissionen har missförstått rörledningarnas roll på tonnagemarknaden. Den anmälande parten uppger att nyckelfaktorn för tonnageverksamheten är produktionskapaciteten, inte rörledningarnas längd. Som anges i skäl 81 uppstår dock en rörledningsoperatörs särskilda styrka just av det skälet att operatören kan bygga upp en överlägsen kapacitet på grundval av ett rörledningsnät. Air Liquides ställning i industritriangeln Rotterdam-Mons/Charleroi-Liège visar denna fördel. Air Liquides luftsepareringsenheter, som förbinds genom dess regionala rörledningssystem, står för [...]* av hela industrikapaciteten i denna region (siffran blir [...]* om man räknar med Air Liquides luftsepareringsenhet i Dunkerque, som också är sammankopplad med rörledningssystemet). Air Liquide har en större kapacitet än alla konkurrenterna tillsammans, trots att Air Products, Praxair och Linde har gjort stora investeringar i den regionen. Den anmälande parten hävdar vidare att industrigasledningar inte är distributionsledningar. Lokala distributionsledningar, som utgör den primära rörledningsstrukturen, tjänar dock just till att distribuera industrigaser till kunder.

(83) BOC:s interna analys motsäger också den anmälande partens påståenden. I ett BOC-dokument som analyserar BOC Process Systems ställning på marknaden för på plats-produktion räknas Air Liquide som det enda industrigasföretag vars "rörledningsstyrka" är "mycket stor"(26). I detta dokument anges även att rörledningsoperatörer "försöker låsa verksamheten via rörledningsnät" och att "rörledningsnät förblir kraftfulla vinstdrivare".

(84) En rörledningsanslutning kan ge fördelar för en kund, som t.ex. möjlighet att tillgodose toppar i efterfrågan och att lättare få backup. På en konkurrensutsatt marknad skulle ledningsoperatörens lägre kostnader i teorin komma kunderna till godo och leda till lägre priser. Det finns dock en risk för att en stark och exklusiv kontroll över ledningsnät på lång sikt skapar en situation där konkurrenter inte längre kan konkurrera om kunderna och inte heller gör det. I slutändan är detta till nackdel för kunderna, eftersom det inte längre finns en konkurrens som tvingar den dominerande rörledningsleverantören att föra vidare de lägre kostnaderna till kunderna.

(85) För det första skulle den starka strukturella fördel som följer av Air Liquide/BOC:s kontroll över stora rörledningsnät kunna användas som ett maktmedel gentemot konkurrenterna, på så vis att dessa skulle kunna utestängas från att få tonnagekontrakt i de berörda regionerna (avskärmning). En konkurrent som inte har tillträde till rörledningsnätet skulle behöva erbjuda kunden en ny, kundanpassad anläggning på plats. Den dominerande rörledningsleverantören kan bjuda under ett sådant erbjudande, eftersom rörledningsuppkopplingen innebär en mycket mindre investering och lägre kostnader. Det är ekonomiskt rationellt för den dominerande leverantören att göra så för att förhindra andra leverantörer från att få fotfäste i det kontrollerade området. Dessutom skulle det skapas en situation där det inte längre finns en konkurrens som tvingar rörledningsleverantören att föra över en stor del av sina effektivitetsvinster till sina kunder. Denne begränsas endast av avsevärt dyrare erbjudanden om på plats-anläggningar. Kostnadsbesparingar kommer därför att komma kunderna till godo endast om det är nödvändigt för att möta sådana erbjudanden.

(86) För det andra är det så att när kunderna väl har fattat ett beslut till förmån för ett rörledningskontrakt, riskerar de att bli "inlåsta". Genom att en dominerande leverantör har en stark ställning minskas kundernas valmöjlighet när de vill förnya ett kontrakt eller bygga ut sin kapacitet. Varje kund skulle i princip kunna söka erbjudande från alternativa leverantörer, men rörledningskunder har indikerat att deras valmöjlighet i praktiken blir begränsad. När det gäller förnyelse av kontrakt för kortare perioder eller mindre kapacitetsutbyggnad kan alternativa leverantörer helt enkelt anse att deras utsikter till framgång är alltför begränsade för att det skall löna sig att lämna ett anbud. Kundens enda valmöjlighet är därför ofta att falla tillbaka på sin befintliga leverantör. Kundens förhandlingsposition försvagas ytterligare av att all prisgenomsynlighet försvinner. En enskild kund är inte längre i stånd att övervaka en kundanpassad på plats-anläggning, eftersom kunden, tillsammans med andra företag, får sina leveranser genom ett komplext system(27).

(87) Kommissionen drar slutsatsen att den sammanslagna enheten skulle kunna förlita sig på Air Liquides stora rörledningstäckning som ett inslag i dess marknadsinflytande. I detta hänseende skulle den sammanslagna enheten vara överlägsen sina konkurrenter, eftersom den skulle ha exklusiv kontroll över distributionsledningar som är [...]* gånger längre än alla dess konkurrenters tillsammans. Enheten skulle få denna ställning främst tack vare Air Liquides befintliga rörledningsnät, men genom den föreslagna koncentrationen skulle även ledningsnät i industriregioner i Förenade kungariket tillkomma. Den strukturella fördel som Air Liquide/BOC skulle ha i de regioner som täcks av deras rörledningar skulle ge företagen möjlighet att koncentrera sig på andra områden. Inga andra leverantörer skulle kunna konkurrera på ett liknande sätt.

Den sammanslagna enheten skulle kunna använda sin dominerande ställning för att utöva inflytande på bulkmarknaderna i Frankrike, Förenade kungariket och Irland

(88) För en beskrivning av Air Liquides och BOC:s dominerande ställning på marknaderna för gaser i bulk och gasflaskor i Frankrike och Förenade kungariket/Irland hänvisas till skälen 152-183. I skälen 89-91 beskrivs hur denna dominerande ställning kan användas för att utöva inflytande i konkurrensen om tonnagekunder.

(89) En industrigasleverantör som har etablerat en kundrelation för leveranser i bulk är normalt den som är bäst lämpad att bedöma kundens efterfrågan. I gränslinjen mellan tonnage- och bulkmarknaderna kan efterfrågan tillgodoses både genom leveranser på plats och leveranser av flytande gas. Till kunder med en efterfrågan på 20-100 ton/dag levererar parterna mer och mer genom små anläggningar på plats. (För kväve har Air Liquide nästan [...]* sådana kontrakt i Frankrike och BOC har fler än [...]* i Förenade kungariket. När det gäller syre kan PSA-, VPSA- och även kryoanläggningar byggas för runt eller under 100 ton/dag). När detta är fallet eller när en kunds efterfrågan växer kan den dominerande leverantören använda sina befintliga bulkkontrakt som maktmedel för att skaffa sig tonnagekontrakt. Om det kan förutses att kundens efterfrågan kommer att motivera tonnageleveranser när kundens bulkkontrakt löpt ut är den dominerande leverantören nästan alltid först med att föreslå en tonnagelösning, eftersom han känner till kundens behov. Den dominerande leverantören kan bygga på den befintliga relationen till kunden när han utformar och förhandlar sitt erbjudande. Om en kunds efterfrågan rör sig åt tonnagehållet under bulkkontraktets löptid är den dominerande leverantören per definition den enda leverantör som kan erbjuda tonnageleveranser.

(90) Möjligheten att "flytta" vissa bulkkunder till tonnageleveranser ger den dominerande leverantören en logistisk flexibilitet som ger en övergripande kostnadsfördel. När den dominerande leverantören till exempel får en ny tonnagekund, kan han bygga en större på plats-anläggning för att vinna extra kapacitet för bulkmarknaden. Genom att ansluta den nya kunden till en rörledning kan den dominerande leverantören förbättra kapacitetsutnyttjandet för den rörledningen. Om den dominerande leverantören har en begränsad produktionskapacitet för flytande gaser i en viss region, t.ex. på en växande marknad, skulle han å andra sidan kunna lösa denna situation genom att flytta en bulkkund till tonnagemarknaden.

(91) I teorin skulle man kunna hävda att andra industrigasföretag också kan bygga på befintliga avtal om bulkleveranser för att få tonnagekunder. Air Liquide och BOC har dock särskilt goda förutsättningar att använda sina kundrelationer för bulkleveranser som ett maktmedel när de söker tonnagekontrakt, eftersom de har en mycket stark (dominerande) ställning som bulkleverantörer på sina respektive hemmamarknader. På en mera balanserad marknad kan det vara så att många kunder, särskilt stora företag, har fler än en bulkleverantör eller byter bulkleverantörer oftare. Ett företag som dominerar en nationell bulkmarknad är sannolikt den enda valmöjligheten för många kunder. Genom att kombinera en stark ställning på flera viktiga bulkmarknader, skulle den anmälda transaktionen kombinera de fördelar Air Liquide och BOC har till följd av sin dominans.

Den föreslagna transaktionen skulle kombinera två konkurrenter med ledande teknik och kapacitet att genomföra projekt

(92) Det råder enighet i branschen om att teknik är en viktig faktor som ger en leverantör möjlighet att särskilja sig från sina konkurrenter. Inom tonnagesektorn är produktionsteknik (processteknik) en central konkurrensparameter. Att leverera industrigaser från stora anläggningar på plats är starkt kapitalintensivt och en avancerad processteknik kan ge en leverantör kostnadsfördelar, till exempel i fråga om energiförbrukning, minskade utsläpp och kapitalutgifter. Den anmälande parten bekräftade processteknikens betydelse i sitt svar på meddelandet om invändningar.

(93) Air Liquides och BOC:s starka FoU-potential framgår av deras utgifter och anläggningar för FoU. År 1998 hade Air Liquide en total budget för FoU på [...]* miljoner euro. Företaget hade [...]* forskare anställda vid [...]* forskningscentrum, gjorde [...]* uppfinningar och lämnade in [...]* patentansökningar. Air Liquide har [...]* industriella partnerskapsavtal och [...]* internationella samarbetsavtal med universitet. Air Liquides ingenjörsavdelning (med [...]* anställda i hela världen) ritar och bygger gasanläggningar. BOC:s utgifter för forskning och utveckling 1998 var [...]* miljoner euro. Företaget har över [...]* forskare i [...]* större och flera mindre forskningscentrum, som täcker både processystem och nyckelindustrier som elektronikindustrin (BOC Edwards). BOC har också ett stort antal löpande samarbetsavtal avseende FoU med tredje parter. BOC har koncentrerat sin världsomspännande kapacitet för anläggningskonstruktion till affärsområdet processystem.

(94) Air Liquide och BOC har en omfattande och mycket avancerad teknologi för anläggningskonstruktion och, vilket är viktigt, know-how inom ingenjörsvetenskap. Båda företagen är marknadsledare inom exempelvis produktion av gaser med hög renhet för elektronikindustrin. Air Products har bekräftat att BOC är mycket konkurrenskraftigt när det gäller mindre anläggningar, med en kapacitetsnivå på 150-350 ton/dag. Även om kryogenisk produktionsteknik som används för stora anläggningar på plats kanske inte kommer att ändras på ett grundläggande sätt i framtiden, är det en viktig tillgång att ha förmåga att göra och genomföra fortlöpande förbättringar. Air Liquide skulle få obegränsad tillgång till all BOC:s processteknik och know-how avseende anläggningskonstruktion. Kommissionen måste anta att Air Liquide även skulle förvärva BOC:s FoU-centrum i Förenta staterna (förutom forskningscentret i Förenade kungariket, BOC Edwards).

(95) Kapaciteten att planera, leda och genomföra stora projekt på plats är minst lika viktig som att ha en bred portfölj av tekniker. Air Liquide och BOC tillhör den grupp på fyra industrigasföretag som branschanalytiker anser vara ledande i detta hänseende. Exempelvis har [...]* av världens största syreanläggningar (en kapacitet på över [...]* ton/dag) byggts av Air Liquide.

(96) Båda företagen har också ledande icke-kryogenisk teknik, i synnerhet inom avancerad teknik för VPSA-generatorer. Air Liquide är världens största leverantör av små membrangeneratorer som kan producera kväve med en renhet på 99,9 %. Dessa tekniker gör det möjligt att utvidga användningen av på plats-verksamheten till att även avse användare av mindre volymer (under 100 ton/dag), en strategi som Air Liquide har använt med framgång (nästan [...]* små på plats-kontrakt).

(97) Den sammanslagna enheten skulle bli ledande på andra områden, t.ex. för kombinerad produktion av gaser, elektricitet och ånga (så kallat utökat anbud). Den skulle också vara bättre lämpad än konkurrenterna att betjäna kunder inom nyckelindustrier, som elektronikindustrin, där kontrakt avseende mycket stora volymer kan erhållas. Air Liquide har koncentrerat [...]* av sin FoU på denna sektor och är ledande inom branschen när det gäller att erbjuda en omfattande "total gas- och kemikalieförvaltning", som omfattar logistik, upptäckt, övervakning, återvinning och processintegration hos kunden. BOC har kunnat exponera sig avsevärt inom elektroniksektorn genom sitt dotterbolag BOC Edwards. Båda företagen erbjuder elektronikindustrin ett omfattande varusortiment, som täcker på plats-produktion av standardgaser med hög renhet, specialgaser och processutrustning för kunden.

Air Liquide/BOC:s kombinerade starka globala närvaro skulle ge ytterligare fördelar i förhållande till multinationella kunder

(98) Air Liquides strategi är att följa sina stora tonnagekunder (ledande industriföretag) med gasleveranser i hela världen. I Air Liquides årsredovisning för 1998 beskrivs denna strategi: "Air Liquide fortsätter sin globala utveckling att följa och betjäna sina kunder i hela världen". Sådana partnerskap har "möjliggjorts genom Air Liquides globala närvaro". BOC, som har verksamhet i över 50 länder, anses i allmänhet ha den mest omfattande globala täckningen av alla industrigasföretag. Dess globala inriktning har lett till att verksamheten nyligen omorganiserades i fyra globala "affärsområden".

(99) Av kundernas svar framgår att global närvaro inte är en nödvändig förutsättning för att kunna konkurrera om tonnageleveranskontrakt, eftersom de flesta kunder letar efter den bästa leveranslösningen på en viss regional marknad. En global närvaro ger emellertid ett industrigasföretag en konkurrensfördel vad gäller multinationella kunder. Ett industrigasföretag som har etablerat en affärsrelation med en kund och visat sin pålitlighet i en region har en referens i konkurrensen om tonnagekontrakt i en annan region. Ett gasföretag med global täckning har också bättre förutsättningar att erbjuda en kund förmåner (t.ex. rabatter) i ett land i utbyte mot ett nytt kontrakt i ett annat land. Enligt marknadsaktörer är förmågan att arbeta globalt särskilt en fördel i affärerna med kunder i elektronikbranschen. Industrigasföretag med begränsad global närvaro, som Linde, Messer och AGA, har en nackdel i konkurrensen om sådana kunder.

c) Konkurrenternas ställning

Den sammanslagna enhetens styrka skulle avskräcka de återstående kon-kurrenterna från att agera kraftfullt

(100) Air Liquide/BOC skulle bli den starkaste tonnageleverantören i alla relevanta avseenden. Vissa av deras styrkor är av allmän natur (teknik, kapacitet att genomföra projekt, infrastruktur över flera länder). Dessutom kommer den sammanslagna enheten att ha särskilda regionala styrkor (stark regional ställning, kontroll över rörledningsnät, dominans på nationella bulkmarknader).

(101) Ingen av konkurrenterna har en sådan samlad styrka som Air Liquide/BOC. Eftersom konkurrenterna ligger efter på dessa allmänna områden skulle de även få mindre incitament att försöka göra mera betydande inbrytningar i Air Liquide/BOC:s regionala fästen, där de skulle mötas av särskilt starkt motstånd. Att regional styrka och övergripande styrka kombineras i en enhet skulle därför kunna leda till att EES-marknaden i praktiken delas upp i ett stort västeuropeiskt område som helt kontrolleras av Air Liquide/BOC å ena sidan och resten av Europa å den andra.

(102) Att Air Liquide/BOC och dess konkurrenter har kontakter på många marknader är ytterligare en omständighet som hämmar konkurrensen. Var och en av de återstående konkurrenterna konkurrerar med Air Liquide/BOC på nationella bulk- och/eller flaskmarknader där Air Liquide/BOC också är starka (se t.ex. tabell 9). Varje konkurrent skulle därför ha incitament att avstå från aggressiv konkurrens, för att inte utsätta sig för motåtgärder från Air Liquide/BOC.

Marknadsaktörer betraktar flertalet återstående tonnageleverantörer som "andra klassens" konkurrenter

(103) För en generell bedömning av de återstående tonnageleverantörernas konkurrensmässiga styrka lönar det sig att beakta industrigasföretagens egna åsikter. I en intern studie som Air Products har utarbetat och som inte enbart avser tonnagemarknaden(28), skiljer man mellan "första klassens" industrigasföretag och "andra klassens". Air Liquide, BOC, Air Products och Praxair hör till den första gruppen och Linde, AGA och Messer till den andra. Det bör noteras att enligt den analysen ligger Linde, AGA och Messer efter i fråga om bland annat "kapacitet att genomföra stora projekt för anläggningar på plats". Denna bedömning delas av branschanalytiker(29).

(104) Ingen av de återstående konkurrenterna har Air Liquide/BOC:s specifika styrka på tonnagemarknaden (Europaomfattande infrastruktur, kontroll över ett stort rörledningsnät, stark regional ställning och stark ställning på nationella bulkmarknader) i liknande utsträckning.

De kopplingar mellan Air Liquide och Air Products som skapas genom det gemensamma förvärvet och uppdelningen av BOC skulle minska incitamenten att konkurrera ytterligare

(105) Även om Air Products kan betraktas som ett av de ledande företagen när det gäller produktionsteknik och genomförande av projekt för anläggningar på plats, har företaget en begränsad marknadsandel i Europa (5-10 % för syre och 10-15 % för kväve)(30).

(106) De kopplingar mellan Air Liquide och Air Products som skulle skapas genom det gemensamma förvärvet och uppdelningen av BOC gör det troligt att Air Products inte skulle konkurrera aggressivt med Air Liquide/BOC (se skälen 223-243).

Sammanslagningen av Linde och AGA skulle, om den genomförs, inte minska de konkurrenshämmande effekterna av den föreslagna koncentrationen

(107) I fråga om marknadsandelar är Linde den näst viktigaste konkurrenten (15-20 % för syre och 15-20 % för kväve). Om Linde köper AGA kommer marknadsandelen att öka till 25-30 % för syre och 15-20 % för kväve. Skillnaden i marknadsandelar i förhållande till Air Liquide/BOC kommer dock fortfarande att vara betydande, nämligen [...]* för syre och [...]* för kväve.

(108) Linde anses generellt vara ett av de ledande företagen när det gäller produktionsteknik (processteknik) för kryogeniska luftsepareringsanläggningar. Linde har en stor intern bygg- och anläggningskapacitet. På vissa områden saknar företaget dock teknik. Det har t.ex. ingen konkurrenskraftig teknik för membranseparering för kväveproduktion, en lönsam och växande sektor. Sammanslagningen med AGA kommer inte att öka Lindes tekniska kompetens, eftersom AGA inte har någon verklig expertis inom anläggningskonstruktion. AGA använder faktiskt för närvarande Lindes teknik på licens.

(109) I sitt svar på meddelandet om invändningar framhöll den anmälande parten Lindes kapacitet för anläggningskonstruktion och dess verksamhet med anläggningsförsäljning, särskilt vad gäller stora kryogeniska luftsepareringsenheter. Linde AG är ett diversifierat bolag som bedriver sin industrigasverksamhet som en av fyra affärsavdelningar (Werksgruppen). Luftsepareringsenheter på plats byggs inte av Lindes industrigasavdelning (Werksgruppe Technische Gase), som sedan november 1999 är ett separat dotterbolag till Linde AG, utan av Lindes bygg- och anläggningsavdelning (Werksgruppe Anlagenbau). Lindes Werksgruppe Anlagenbau genomför också byggprojekt i en rad sektorer som saknar samband med industrigaser. Företaget har tillhandahållit kryogeniska luftsepareringsenheter till Werksgruppe Technische Gase och till andra industrigasföretag. I det avseendet arbetar Lindes Werksgruppe Anlagenbau som vilket annat byggföretag som helst. Linde anförde vid hearingen att företaget inte kan se varför dess verksamheter inom anläggningsförsäljning skulle stärka dess verksamheter inom gasleveranser.

(110) Det förefaller därför som om Lindes verksamheter med konstruktion och försäljning av anläggningar inte leder till något annat än att de säkerställer att företagets kryoteknik generellt finns tillgänglig för andra industrigasföretag. Linde ökar inte sina egna utsikter att vinna tonnagekontrakt direkt genom att leverera utrustning till andra industrigasföretag. Utrustningsleveranser genom byggkontrakt och gasleveranser enligt långfristiga leveransavtal är två olika produktmarknader, som kräver olika typer av konkurrensstyrka. Linde har t.ex. inte tillgång till några stora rörledningsnät. Detta begränsar företagets utsikter att vinna nya tonnagekunder i viktiga industriområden där andra konkurrenter har rörledningsnät, vilket utgör en strategisk nackdel.

(111) I konkurrensen om tonnagekontrakt är förmågan att planera, genomföra och leda stora projekt på plats minst lika viktig som teknisk expertis. Industrianalytiker anser att Linde i detta hänseende ligger efter "första klassens" industrigasföretag(31). Det faktum att Linde har vunnit och genomfört jämförelsevis få stora kontrakt avseende anläggningar på plats under de senaste fem åren (se tabell 3) förefaller bekräfta den bedömningen(32). Linde har också hittills föredragit att bevilja licenser för sin teknik till andra industrigasföretag eller att bygga anläggningar som underleverantör till andra företag. Detta tyder på att Linde har intagit en relativt försiktig hållning i fråga om att genomföra projekt direkt.

(112) Vid bedömningen av vilket konkurrenstryck Linde/AGA skulle kunna utöva måste man beakta att Linde/AGA skulle ha en viss regional styrka. I likhet med Air Liquide/BOC, men i mycket mindre skala, skulle Linde/AGA få en stark ställning i vissa "hemmaregioner" (Österrike, Skandinavien och vissa regioner i Tyskland). Det finns en risk för att Linde/AGA skulle koncentrera sig på dessa regioner, där enheten har specifika konkurrensfördelar och mindre risker, och därigenom minska den övergripande konkurrensen.

Det är inte troligt att Messer och Praxair kommer att konkurrera effektivt

(113) Varken Messer eller Praxair har Air Liquide/BOC:s särskilda styrka i samma omfattning.

(114) Messer ligger betydligt efter i fråga om marknadsandelar (10-15 % för syre och 5-10 % för kväve) och antal erhållna kontrakt (se tabell 3). Messer har expertis inom anläggningskonstruktion men har strategiska nackdelar i förhållande till Air Liquide/BOC. Att Messer är betydligt mindre än branschledarna Air Liquide/BOC och andra större aktörer (t.ex. Air Products) är en ytterligare nackdel, särskilt i konkurrensen om stora projekt som kräver stora finansiella investeringar. Messer har ökat sin skuldsättningsnivå betydligt under senare år och kan därför sakna den finansiella styrka som krävs för att investera i projekt för leveranser på plats i framtiden. Messer har inte heller någon global verksamhet.

(115) Praxairs ställning i Europa är begränsad (med en marknadsandel på mindre än 5 % för syre och på 5-10 % för kväve). Företaget är främst starkt på de amerikanska marknaderna.

(116) Vid bedömningen av den framtida konkurrensen från Praxair på tonnagemarknaden i EES, måste man bedöma Praxairs ekonomiska incitament att konkurrera aktivt. Praxair anförde vid hearingen att företaget trots sin tekniska kapacitet inte har kunnat förvärva någon större marknadsandel i Europa. Företaget anser sig ha små utsikter att vinna kontrakt i konkurrens med stora dominerande leverantörer. Praxair hävdade att det inte är troligt att företaget gör några större investeringar för att expandera sin europeiska närvaro i framtiden. Det förefaller som om Praxair trots sin tekniska kapacitet anser att det är ekonomiskt rationellt att prioritera investeringar i andra delar av världen, där företagets tillväxtpotential är större. Det är därför inte troligt att Praxair skulle utmana parternas kombinerade ställning på tonnagemarknaden i EES i en utsträckning som skulle avlägsna deras dominerande ställning.

d) Kundernas ställning och tilldelning av kontrakt

Ett starkt koncentrerat utbud ställs mot en mycket mindre koncentrerad efterfrågan

(117) Kunder på den europeiska tonnagemarknaden står redan inför en starkt koncentrerad utbudsstruktur. Det finns för närvarande få (inte fler än sju) tonnageleverantörer på marknaden. Deras antal skulle kunna minska till fem. Av dessa leverantörer är vissa klart mindre kvalificerade än andra.

(118) Den föreslagna koncentrationen skulle minska kundernas valmöjligheter ytterligare. Att BOC försvinner som en självständig konkurrenskraft skulle göra utbudsstrukturen ännu smalare, inte bara för att det blir färre konkurrenter utan främst för att en av de få ledande tonnageleverantörerna skulle försvinna. BOC är ett av de få "första klassens" industrigasföretag som har ledande teknik, stor investeringskapacitet och expertis för genomförande av projekt.

(119) Efterfrågesidan är å andra sidan mindre koncentrerad. En rad branscher behöver syre och kväve i tonnageform, t.ex. branscherna för stål, metall (järnhaltig och icke-järnhaltig), kemi, petrokemi, raffinering, elektronik och glas. I var och en av dessa branscher finns det ett stort antal (potentiella) kunder. Mer än 100 kunder har begärt in anbud om stora anläggningar på plats (med en kapacitet på över 100 ton/dag) under de senaste åren i Europa. Om efterfrågan på mindre (men ändå betydande) anläggningar på plats i gränslinjen mellan bulk- och tonnageleveranser (med en kapacitet på 20-100 ton/dag) skulle räknas med, skulle kunderna vara ännu fler.

(120) I stål- och kemi/petrokemiindustrin finns det stora kunder. Den anmälande parten hävdar att vissa av dessa kunder är större än Air Liquide. Det är dock inte klart hur kundens storlek ökar hans förhandlingsstyrka. Kundernas inflytande bestäms inte av ett företags storlek utan av hur koncentrerat utbudet och efterfrågan är. Ingen enskild kund står för en betydande andel av tonnageleveranserna i EES och inköpssidan är betydligt mindre koncentrerad än utbudssidan.

Det är inte alla kunder som koncentrerar sina inköp till huvudkontorsnivå eller som får förhandlingsstyrka genom att använda inköpta volymer som maktmedel

(121) Air Liquide anför i sin anmälan att tonnagekunderna i huvudsak utgörs av ett fåtal stora företag med verksamhet i hela världen (stål-, kemi- och raffineringsföretag) och att de i allmänhet har centraliserade inköpsfunktioner. Air Liquide hävdar också att kunderna efterfrågar stora volymer gas och att de därför har en mycket stor förhandlingsstyrka gentemot gasleverantörerna.

(122) Kommissionens undersökningar har emellertid inte bekräftat att tonnagekunderna endast utgörs av ett fåtal stora multinationella företag. Dessutom har även företag som gör centraliserade inköp uttryckt att det är motigt att försöka utmana gasleverantörernas inflytande.

(123) Inom vissa branscher utgör kostnaderna för industrigaser en större andel av kundernas produktionskostnader än i andra branscher. Exempelvis levereras mycket stora mängder syre och argon till ett stålverk, vilket utgör en betydande andel av stålverkets rörliga kostnader. De mängder syre och kväve som levereras till ett kemiföretags produktionsanläggning kan vara stora i absoluta tal, men de utgör endast en relativt liten andel av kundernas kostnader. Enligt den anmälande parten utgör syre och kväve normalt cirka 3 % av kostnaderna för de produkter för vilkas produktion de är nödvändiga. I de flesta fall är kundens verksamhet beroende av leverans av en viss fastställd mängd gaser och kostnaderna för eventuella avbrott i leveranserna kan vara mycket höga. Dessa aspekter påvisar att efterfrågan tenderar att vara oelastisk ur prissynpunkt. Enbart det faktum att inköpet avser stora mängder betyder därför inte att kunderna kan utöva inflytande i förhandlingarna med gasleverantörerna.

(124) Införandet av konceptet "utökat erbjudande" eller "utility island", som i huvudsak innebär kombinerad el- och ångproduktion, kommer att medföra lägre kostnader för både industrigasleverantörer och kunder men det kommer även att minska kundens förhandlingsstyrka. Genom att industrigasföretaget inte bara levererar gaser utan även producerar el och ånga kombinerat kan det tillgodose både sina egna behov av elektricitet (för att driva på plats-anläggningen) och kundens behov av ånga (vilket kemiföretag normalt behöver). Air Liquide var föregångare med denna metod och har hittills haft de största framgångarna med den. Ett så omfattande tillhandahållande av nyttigheter har mera gemensamt med ett samriskföretag än med ett traditionellt leveransavtal. Kunderna kan dra nytta av att nyttigheterna tillhandahålls externt, men det blir svårare för dem att bryta den symbiotiska relationen till industrigasföretaget när kontraktet väl löper ut. Kundens förhandlingsstyrka kommer till sist att minska.

De befintliga förfarandena för tilldelning av kontrakt är otillräckliga för att begränsa parternas styrka

(125) Air Liquide påstår i sin anmälan att tonnagemarknaden är en "budgivningsmarknad" och att det därför är tillräckligt att det finns någon annan anbudsgivare (även en enda) för att säkerställa ett konkurrensmässigt resultat. Den anmälande partens definition av "budgivningsmarknad" är dock inte klar. Om detta begrepp är avsett att karakterisera en formell budgivningsprocess är det tydligt att det sedvanliga förfarandet på tonnagemarknaden inte följer en sådan process. I en typisk budgivningssituation, t.ex. på området för offentlig upphandling, publiceras anbudsinfordran på ett sådant sätt att alla konkurrenter informeras. Konkurrenterna kan lämna anbud på grundval av samma information och på samma villkor och beslutet om att tilldela kontraktet fattas efter en utvärdering av dessa anbud.

(126) Kommissionens undersökning har visat att man bör skilja mellan olika förfaranden för tilldelning av stora på plats-kontrakt. Det finns inget standardiserat anbudsförfarande. Kunder och konkurrenter har framhållit de aspekter som anges i skälen 127, 128 och 129 som typiska.

(127) Planering av en på plats-anläggning och utformning av uppdragsbeskrivningen. Air Liquide har själv angett att industrigasföretag (de potentiella leverantörerna) ofta för en dialog med sina (potentiella) kunder på projektets utformningsstadium. Kundföretag söker ofta råd från industrigasföretag när de planerar en tonnagelösning. Så är ofta fallet när stora, kundanpassade på plats-anläggningar behövs, eftersom sådana projekt är komplexa såväl i fråga om teknik som projektplanering och projektledning(33). I sådana fall förlitar sig de flesta kunder på råd från ett kompetent industrigasföretag för att identifiera och specificera den bästa tekniska lösningen för den efterfrågade kapaciteten, renheten och flödestakten, alternativen och parametrarna för utformningen av anläggningen, lämpliga back-up-lösningar, miljöhänsyn m.m. Denna inledande dialog kan pågå under en längre tidsperiod, upp till 18 månader, under vilken möten hålls på expert/ingenjörsnivå och detaljerade tekniska diskussioner äger rum. Processen utmynnar i en kundanpassad lösning för det specifika industriområdet. Åtminstone en potentiell leverantör kommer därför att bidra i betydande mån till att definiera uppdragsbeskrivningen för en stor på plats-anläggning. Denna process ligger nära en gemensam projektutveckling.

(128) Anbudsinfordran. Kunder har bekräftat att anbudsinfordringar för på plats-leveranser normalt inte publiceras. De flesta kunder kontaktar ett eller flera industrigasföretag (främst skriftligen, men även muntligen) och begär in ett anbud. Uppdragsbeskrivningen varierar från en beskrivning i stora drag till en fullt detaljerad beskrivning.

(129) Beslutsfattande och ytterligare förhandlingar. När anbuden väl har kommit in äger ofta ytterligare förhandlingar rum med den dominerande leverantören (på grundval av villkoren i övriga ingivna anbud) eller med andra konkurrenter som har svarat (på grundval av anbuden från den dominerande leverantören och andra leverantörer). På denna grund fattar kunden sitt anskaffningsbeslut.

(130) Kommissionens bedömning av huruvida förfarandena för kontraktstilldelning skulle kunna begränsa parternas marknadsinflytande anges i skälen 131-144. Den bygger på de ovannämnda aspekterna.

(131) Det måste först noteras att de anbudsförfaranden som tonnagekunderna använder med få undantag inte är några objektiva anbudsförfaranden, med objektiva och klart fastställda kriterier för tilldelningen av ett kontrakt (t.ex. lägsta pris), utan helt enkelt förhandlingar som förs i varierande grad med olika leverantörer.

(132) I de flesta förhandlingsförfaranden har konkurrenterna möjlighet att ändra sina anbud och erbjuda olika villkor under förhandlingarnas gång. Den anmälande partens exempel bekräftar detta. Enligt den anmälande parten ger detta kunderna möjlighet att spela ut leverantörer mot varandra för att få en bättre affär. Den möjligheten begränsas emellertid av olika inslag i förhandlingsförfarandet.

(133) För det första väljer kunden ofta att vända sig till den dominerande leverantören för råd rörande specifikationen av den nya anläggningen och uppdragsbeskrivningen, eftersom han har ett etablerat arbetsförhållande med den dominerande leverantören(34). Den vanliga processen för tilldelning av kontrakt involverar därför ofta den dominerande leverantören på ett tidigare stadium än konkurrenterna. Den lösning för på plats-anläggningen som föreslås är ofta den som den dominerande leverantören har varit med om att utforma och som motsvarar dennes kapacitet.

(134) Den dominerande leverantören kan lämna det mest ekonomiska anbudet genom att använda sig av sin befintliga leveransrelation och den inledande investeringen. Detta är fallet både när ett på plats-arrangemang kommer upp för förnyelse och när det krävs förlängningar eller ändringar av befintliga avtal (för en närmare beskrivning, se skäl 58-61). Denna preferens till nackdel för utomstående konkurrenter kan begränsa incitamenten för andra leverantörer att konkurrera så starkt som de skulle göra i ett anbudsförfarande där de kan lämna anbud på lika villkor (eller alls lämna anbud). Detta har bekräftats av svaren från vissa kunder(35).

(135) De flesta kunder som kontaktats har faktiskt svarat att den dominerande leverantören har en fördel vid budgivningen för ett kontrakt för en på plats-anläggning, särskilt när ett befintligt leveransavtal skall förlängas.

(136) I vissa situationer kan preferenserna för den dominerande leverantören vara så uttalade att en kund finner det svårt att få in konkurrerande anbud. Detta tenderar att vara fallet om det kontrakt som skall tilldelas inte är attraktivt nog och utsikterna till framgång alltför begränsade för att motivera investeringen i att lämna ett anbud. En sådan situation uppstår när en kund vill lägga till ytterligare kapacitet till ett befintligt leveransavtal (t.ex. när kunden har ett kontrakt för på plats-leverans med den dominerande leverantören för 1200 ton/dag syre och behöver leveranser av ytterligare 350 ton/dag). När en kund har ett kontrakt för rörledningsleverans är utsikterna att utomstående konkurrenter skall lämna anbud också begränsade (se skälen 85 och 86 för en närmare beskrivning). I sådana situationer kan konkurrenterna helt enkelt anse att det är oattraktivt att lämna ett anbud mot alla odds och kunden har inget annat val än att falla tillbaka på sin nuvarande leverantör. Enskilda kunder har bekräftat dessa farhågor.

(137) För det andra är det så att alla leverantörer som har kapacitet att lämna ett anbud kanske får kännedom om anbudsinfordringar avseende stora på plats-projekt, men så är inte alltid fallet för de många medelstora eller mindre kontraktsmöjligheterna. I sådana fall kan endast ett begränsat antal konkurrenter lämna anbud, eftersom kunderna normalt inte publicerar anbudsinfordringar och ofta inte kontaktar alla potentiella leverantörer. Den dominerande leverantören uppmanas dock normalt att lämna anbud.

(138) För det tredje behöver leverantörer mycket information om kunderna, deras transaktioner och krav för att kunna utarbeta sina anbud. Den anmälande parten har betonat att tonnagekontrakt normalt skräddarsys efter kundens specifika behov. Den kunskapen gör leverantören väl ägnad att bedöma vilka alternativ kunden har (t.ex. att ersätta, förnya eller skjuta upp kontraktet) och vilka kostnader som är förenade med de olika alternativen. Under de påföljande förhandlingarna kan leverantören samla in ytterligare information. Om leverantören har sådan information har han möjlighet att bedöma risken för att ett visst projekt överges, skjuts upp eller förminskas eller att kunden byter till en helt ny anläggning i stället för att förlänga det befintliga avtalet. Denna kunskap ger en leverantör möjlighet att anpassa sitt pris efter omständigheterna. Kunder kan därför ha förhandlingsstyrka endast för marginella projekt.

(139) Det rådande förhandlingsförfarandet på tonnagemarknaden skiljer sig från klassiska anbudsförfaranden med hänsyn till denna insyn i kundernas valmöjligheter och leverantörernas möjligheter att anpassa sig till kundernas beteende. Klassiska anbudsförfaranden är utformade för att undvika en sådan insyn, för att förstärka kundens ställning och säkerställa en effektiv konkurrens mellan leverantörerna på lika villkor.

(140) För det fjärde framgår det av det tidigare förloppet på tonnagemarknaden att det inte är lätt för kunder att byta mellan leverantörer. Det finns inga bevis för att parternas marknadsandelar har varierat i någon större grad. Att de har en stark ställning på regionala marknader motsäger också den anmälande partens inställning. Både Air Liquide och BOC har konsekvent haft mycket stora andelar av tonnageleveranserna på sina "hemmaterritorier" (se skälen 67 och 68). Om resultatet av varje kontraktstilldelning var helt öppet skulle man kunna förvänta sig att parternas marknadspositioner var mycket mer instabila. Så har inte varit fallet.

(141) Den anmälande parten har åberopat flera kommissionsbeslut i koncentrationsärenden till stöd för sin åsikt att användningen av anbudsförfaranden skulle minska de farhågor i fråga om konkurrensen som stora marknadsandelar normalt ger upphov till.

(142) I sitt svar på meddelandet om invändningar hänvisar den anmälande parten till kommissionens beslut av den 12 december 1996 i ärende IV/M.692 - Electrowatt/Landis. De relevanta uttalandena i det ärendet avsåg dock små marknader som karakteriserades av att nya konkurrenter gick in på marknaderna och av att den tekniska innovationen (elektroniska komponenter) låg på en sådan nivå att variationer i marknadsandelar var troliga. Inget av dessa inslag föreligger i detta ärende.

(143) I samma sammanhang hänvisar den anmälande parten till kommissionens beslut av den 23 oktober 1998 i ärende IV/M.1298 - Kodak/Imation. I det beslutet var dock förekomsten av upphandlingsförfaranden endast en av flera faktorer som beaktades vid avgörandet om transaktionen skulle skapa en ensam eller kollektiv dominerande ställning. En mera relevant faktor var att en prisökning sannolikt ledde till att kunderna snabbare bytte till en annan teknik, särskilt till digitala system. I det nu aktuella ärendet finns det ingen konkurrerande teknik som skulle kunna begränsa parterna på ett liknande sätt.

(144) Kommissionen drar slutsatsen att de förfaranden för tilldelning av kontakt som nu används i sig inte är tillräckliga för att säkerställa att varje potentiell leverantör kan lämna anbud på lika villkor och behandlas på samma sätt under förfarandet. Resultatet av sådana förfaranden beror på olika faktorer, såsom leverantörernas styrka på marknaden. Om en leverantör, som den sammanslagna enheten efter den föreslagna koncentrationen, har en mycket starkare ställning än andra ger ett sådant förfarande den dominerande leverantören möjlighet att utnyttja sin ställning för att anpassa sitt anbud till konkurrenternas och därmed försvaga deras ställning ytterligare. Den ökade obalansen till förmån för den sammanslagna enheten Air Liquide/BOC skulle göra de nuvarande förfarandena ännu mindre effektiva. På grundval av dessa överväganden anser kommissionen att de nuvarande förfarandena för kontraktstilldelning inte är tillräckliga för att begränsa parternas marknadsstyrka.

Kunder har begränsad insyn i kostnaderna och tillgriper vanligtvis inte egenproduktion

(145) Den anmälande parten hävdar att kunder alltid har en möjlighet att investera i inköp av en luftsepareringsanläggning och driva den själva. Inköp av gaser och inköp av luftsepareringsanläggningar är därför två likvärdiga och utbytbara vägar för kunderna att tillgodose sina behov. Enligt den anmälande parten har de flesta kunder någon gång ägt och drivit luftsepareringsanläggningar. De har därför mycket goda möjligheter att beräkna produktionskostnaderna, att beräkna referenspriserna för gas och att insistera på och få de lägsta möjliga gaspriserna.

(146) Kommissionens undersökning har inte bekräftat dessa påståenden. När de tillfrågats om de anser att egenproduktion är ett lönsamt alternativ har de flesta kunder svarat nekande. Det finns rimliga skäl för detta. För det första lägger företag i de flesta branscher ut oprioriterad verksamhet på tredje parter. Att göra en stor kapitalinvestering i produktion av ett råmaterial skulle gå emot denna trend(36). För det andra är det få kunder som har tillräcklig expertis och personal för att driva och underhålla stora luftsepareringsenheter, särskilt som den relevanta tekniken hela tiden utvecklas. Kunder kan normalt inte driva på plats-anläggningar lika ekonomiskt som industrigasföretag, eftersom de inte kan dra nytta av försäljningen av överskottsproduktion av flytande gaser. För det tredje skulle kunder inte ha kontroll över konsekvenserna av deras inledande investering. Varje gång kunden skulle behöva bygga ut kapaciteten, öka renheten eller göra andra ändringar i den befintliga anläggningen, skulle han behöva göra en ny investering. Mot bakgrund av dessa omständigheter är ett hot från en kund under avtalsförhandlingarna om att byta till egenproduktion knappast trovärdigt.

(147) Det är i synnerhet inte berättigat att påstå att inköp av anläggningar och gasleveranser i tonnage är "likvärdiga och utbytbara" vägar för en kund att tillgodose sina behov. I sitt svar på meddelandet om invändningar beskriver den anmälande parten hur kunden och leverantören delar (garanterar) risken i samband med den stora investeringen i ett tonnagekontrakt. Om en kund väljer att köpa en anläggning skulle han behöva bära den risken ensam.

(148) Den anmälande partens uppgifter motsäger påståendet om att det i allmänhet är sannolikt att kunder köper in luftsepareringsenheter och byter till