Rådets yttrande

av den 27 november 2000

om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för perioden 2000-2004

(2000/C 374/03)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken(1), särskilt artikel 5.3 i denna,

med beaktande av kommissionens rekommendation, och

efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.

Den 27 november 2000 granskade rådet Finlands uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar perioden 2000-2004. Rådet konstaterar med tillfredsställelse att det överskott i den offentliga sektorns finanser i Finland som registrerades 1998, ökade under 1999 och förväntas överstiga 4 % av BNP under hela perioden 2000-2004, samtidigt som den offentliga skulden i förhållande till BNP beräknas fortsätta att sjunka. Rådet bedömer att det uppdaterade programmet är förenligt med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

Rådet välkomnar den övergripande redogörelsen för genomförandet av 1999 års uppdaterade stabilitetsprogram, men noterar att både den ökning av det offentliga överskottet som faktiskt åstadkoms 1999 och minskningen av den offentliga skulden inte riktigt nådde upp till de dåvarande prognoserna, och att alla tre delar av den offentliga sektorn bidrog till att det totala överskottet inte blev så stort som väntat, med lägre inkomster än väntat. Till detta kommer att inflationstryck har uppstått. Ökningen av den inhemskt genererade inflationen verkar vara knuten till en motsvarande inflationsökning inom tjänstesektorn.

Det makroekonomiska scenariot i den senaste uppdateringen av stabilitetsprogrammet inbegriper en stark ekonomisk tillväxt under 2000 tack vare fortsatt stark intern och extern efterfrågan. Därefter förväntas BNP försvagas från och med 2001 och under resten av perioden. Det huvudsakliga antagandet om att tillväxten avtar på medellång sikt verkar rimligt, med tanke på den finska ekonomins snabba tillväxt på senare tid och den kapacitetsbegränsning som redan är tydlig på vissa områden. Risken kvarstår för en överhettning av ekonomin och för att en alltför stor efterfrågan kan öka inflationstrycket. Rådet anser därför att en måttlig löneutveckling är av stor vikt.

Som redan nämnts i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2000 anser rådet också att en åtstramning av finanspolitiken i Finland är nödvändig för att bemästra risken för överhettning. Med förbehåll för detta finner rådet den finanspolitiska strategi som anges i det uppdaterade stabiliseringsprogrammet föredömlig. Strategin bygger vidare på föregående program och syftar till att åstadkomma ett överskott på ungefär 4,5 % av BNP genom en minskning av de offentliga utgifterna i förhållande till BNP, samtidigt som skattetrycket minskas.

Det underliggande saldot för de offentliga finanserna motsvarar det förväntade överskottet för 2000 på 4,5 % och gör att Finland fortsätter att uppfylla kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Rådet anser att den fortsatt strama finanspolitik som förordas i det uppdaterade programmet är motiverad med tanke på de framtida konsekvenserna av en större andel äldre i befolkningen för pensioner och utgifter för hälso- och sjukvård, där Finland är särskilt utsatt.

Rådet välkomnar det uppdaterade programmets inriktning på fortsatta strukturreformer. Reformerna är särskilt viktiga för att främja regeringens viktigaste mål, att öka sysselsättningen, och samtidigt värna om prisstabiliteten. Skattereformer som innebär en minskning av det fortfarande höga allmänna skattetrycket och de höga sociala avgifterna på arbete kan förstärka denna potential. Farhågorna kvarstår för att pensionssystemets struktur avskräcker äldre arbetstagare från att stanna kvar på arbetsmarknaden och att finansieringen av pensionssystemet kan komma att behöva förstärkas med tanke på den snabbt ökande andelen äldre i befolkningen. Både de minskningar av offentliga utgifter och intäkter i förhållande till BNP som förväntas i programmet och de fortsatta strukturreformerna bör bidra till att öka sysselsättningen.

(1) EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.