KOMMISSIONENS BESLUT av den 21 oktober 1997 om stöd som regionen Sardinien (Italien) beviljat sjöfartsnäringen på Sardinien (Endast den italienska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (98/95/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93.2 första stycket i detta,

med beaktande av Avtalet om ett Europeiskt ekonomiskt samarbetsområde, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att ha gett de berörda parterna tillfälle att yttra sig (1), i enlighet med ovan nämnda artiklar, och

med beaktande av följande:

I

I en skrivelse av den 24 juni 1996 (2) underrättade kommissionen de italienska myndigheterna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 93.2 i fördraget med avseende på en olaglig stödordning som inrättats av regionen Sardinien till förmån för sjöfartsnäringen.

I den skrivelse som inledde förfarandet uttryckte kommissionen, på grundval av information som den förfogar över, allvarliga tvivel beträffande stödets förenlighet med den gemensamma marknaden av följande skäl:

- Stödordningen innehöll föreskrifter som medförde särbehandling på grundval av nationalitet eftersom de stödmottagande rederiföretagen enligt stödvillkoren bland annat måste använda sardinska sjömän på sina fartyg.

- Ordningen stod i strid med principen om etableringsfrihet eftersom ett av stödvillkoren var att de stödmottagande rederiföretagen hade sina bolagssäten på Sardinien.

- Ordningen omfattade stöd för att uppmuntra investeringar i fartyg på ett sätt som riskerade att bryta mot gemenskapens regler.

II

Efter inledningen av förfarandet gav den italienska regeringen sina kommentarer till kommissionen i en skrivelse av den 31 oktober 1996. Myndigheterna i regionen Sardinien inlämnade sina kommentarer i skrivelsen av den 11 oktober 1996 och den 22 januari 1997.

Inga kommentarer inlämnades av andra medlemsstater eller tredje parter inom den fastställa tidsfristen på en månad efter offentliggörandet av beslutet att inleda förfarandet. Det bör dock noteras att ett tredje parter inlämnade sina kommentarer efter denna tidsfrist.

De italienska och sardinska myndigheterna bestred inte kommissionens invändningar i sina kommentarer. Myndigheterna översände till och med texten till vissa ändringar av stödordningen vilka enligt dem var ägnade att avhjälpa kommissionens invändningar. Den viktigaste ändringen är regional lag nr 9 av den 15 februari 1996 för regionen Sardinien. Det bör påpekas att dessa ändringar, inbegripet 1996 års lag, inte är föremål för detta beslut och kommer att behandlas separat.

III

Kommissionen fick kännedom om den berörda stödordningen genom ett klagomål beträffande ett enskilt fall av tillämpning av ordningen.

Stödordningen upprättades genom regional lag nr 20 av den 15 maj 1951 för regionen Sardinien vilken sedermera ändrades genom regionala lagar nr 15 av den 11 juli 1954 och nr 11 av den 4 juni 1988.

I lag nr 20/1951, ändrad genom lag nr 15/1954, (i fortsättningen kallad "lag nr 20/1951") föreskrivs det att en fond skall upprättas för beviljande av lån till redare som avser att bygga, köpa, bygga om eller reparera fartyg. Dessa lån skulle endast beviljas åt redare vars säte, beskattningsort och registreringshamn låg inom regionen Sardinien territorium. Lånen fick inte överstiga 20 % av investeringskostnaderna vad beträffar nybyggnad, ombyggnad eller reparationer av fartyg om den sökande redan hade fått stöd för sådant arbete i enlighet med den nationella lagstiftning som då var i kraft. Om inget sådant stöd i enlighet med den nationella lagstiftningen hade erhållits fick lånen inte överstiga 60 % av investeringskostnaderna.

Enligt lag nr 20/1951 fick ränta, provision och andra avgifter i samband med lånet inte överstiga 4,5 % per år av lånet om stöd också mottagits inom ramen för nationell lagstiftning och 3,5 % om inget sådant stöd hade erhållits (en genomsnittlig räntesubvention på 10-12 procentenheter). Beloppet skulle återbetalas med högst tolv årliga avbetalningar från och med det tredje året efter det att det fartyg för vilket lånet beviljats hade tagits i bruk.

I den regionala lagen nr 11/1988 infördes omfattande ändringar av den stödordning som infördes genom lag nr 20/1951. Den italienska regeringen underlät att anmäla dessa ändringar till kommissionen i enlighet med artikel 93.3 i fördraget och den sålunda ändrade stödordningen (i fortsättningen kallad "stödordningen") utgör därför ett icke anmält stöd, vilket kommissionen noterade i sitt beslut att inleda förfarandet enligt artikel 93.2. De italienska myndigheterna bestred i sina kommentarer inte kommissionens slutsats.

Enligt stödordningen gjordes beviljandet av stöd föremål för följande krav på de stödmottagande företagen:

"a) Företaget skall permanent ha sitt verkliga bolagssäte, sitt huvudkontor och sin sjöfartsaffärsverksamhet samt, där så är tillämpligt, sina huvudsakliga lager, förråd och åtföljande utrustning i en av hamnarna i regionen.

b) Alla fartyg som ägs av företaget skall vara registrerade i en av hamnarna.

c) Företaget skall använda regionens hamnar som nav för sin sjöfart och använda dem som normala anlöpningshamnar som ett led i sin verksamhet, och om reguljära linjer drivs skall dessa ha linjeterminal i eller regelbundet anlöpa dessa hamnar.

d) Företaget skall förbinda sig att utföra reparationsarbete inför omklassning i dessa hamnar i regionen, förutsatt att varvens kapacitet räcker och det inte finns några hinder på grund av force majeure, oundvikliga leasingkrav eller uppenbara ekonomiska eller tidsmässiga skäl.

e) Vad beträffar besättningen på fartyg med ett bruttotonnage på mer än 250 ton, skall företaget upprätta en särskild rulla som omfattar alla de sjömänskategorier som behövs för att bemanna det fartyg som man begär stöd för, varvid endast besättningsmedlemmar som är registrerade i den allmänna tjänstgöringslistan i registreringshamnen används, och företaget skall från dessa listor, den allmänna och den särskilda, ta all besättning som krävs, varvid de enda restriktionerna skall vara de nationella reglerna för anställning av sjömän. . . "

Genom stödordningen infördes dessutom en möjlighet för Sardiniens myndigheter att bevilja ett bidrag för kostnaderna för ett leasingavtal om redaren valde leasing i stället för lån. Bidraget är lika med skillnaden mellan den verkliga räntekostnaden på ett lån beräknad på årsbasis med hjälp av den kommersiella referensräntan för redare i Italien, och räntekostnaden för att låna samma summa beräknad på grundval av en ränta på 5 % (en genomsnittligt räntesubvention på cirka 10 procentenheter). När kontraktet löper ut får de fartyg för vilka ett bidrag har betalats förvärvas av hyrestagaren för ett belopp som motsvarar 1 % av inköpspriset.

Enligt uppgifter som tillhandahållits av de sardinska myndigheterna har stödordningen sedan den trädde i kraft använts för att tillhandahålla lån/leasingbidrag till ett sammanlagt belopp av 12 697 450 000 italienska lire.

IV

Stödordningen utgör statligt stöd enligt artikel 92.1 i fördraget eftersom

a) de företag som erhåller stöd befrias från en ekonomisk börda som de normalt sett skulle ha haft (vanlig kommersiell ränta och andra avgifter på lån/leasing),

b) denna börda täcks av statliga resurser (som tillhandahålls av de sardinska myndigheterna),

c) stödet är selektivt (det är förbehållet sjöfartssektorn),

d) stödet påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

Vad beträffar punkt d ovan noterade kommissionen i sitt beslut om inledningen av förfarandet att över 90 % av varorna från medlemsstaterna transporteras till Sardinien sjövägen och att över 90 % av varorna med ursprung på Sardinien transporteras till medlemsstaterna samma väg. Dessutom noterade man att 65 % av turisttrafiken (passagerare och fordon) mellan medlemsstaterna och Sardinien sköts av rederibolag. De italienska myndigheterna bestred i sina kommentarer varken dessa uppgifter eller att stödordningen betecknades som statligt stöd enligt artikel 92.1.

V

Stödordningen är olaglig eftersom lag nr 20/1951 ändrades väsentligt genom lag nr 11/1988, det vill säga efter det att Romfördraget trädde i kraft, utan att de italienska myndigheterna i förväg anmälde denna ändring till kommissionen i enlighet med artikel 93.3.

VI

Enligt artikel 92.1 i fördraget är stöd som uppfyller kriterierna i den artikeln i princip oförenligt med den gemensamma marknaden.

I föreliggande fall kan de undantag som avses i artikel 92.2 i fördraget inte tillämpas eftersom stödet står i strid med grundläggande principer i gemenskapens lagstiftning: etableringsfrihet enligt artikel 52 i fördraget och förbud mot diskriminering på grund av nationalitet enligt artikel 6 och artikel 48.2 i fördraget.

Vad beträffar etableringsfriheten krävs det i stödordningen inte bara att stödmottagaren är etablerad på Sardinien utan exempelvis också att stödmottagarens bolagssäte ligger på Sardinien. Dessutom krävs det att alla fartyg som tillhör det stödmottagande företaget - inte bara de för vilka stöd ges inom ramen för denna ordning - är registrerade på Sardinien. Dessa krav är i sig tillräckliga för att utgöra ett brott mot artikel 52 i fördraget eftersom företag som är etablerade på Sardinien, men som har sitt säte annorstädes eller vars fartyg är registrerade annorstädes, automatiskt utestängs från stöd.

Vad beträffar förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet, krävs det i stödordningen för fartyg över 250 ton att företaget anställer ett minsta antal sjömän som är registrerade i den allmänna tjänstgöringslistan i fartygets (sardinska) registreringshamn. Detta krav innebär i själva verket att det stödmottagande företaget förpliktar sig att anställa en kvot lokalt baserade sjömän som i praktiken är sardinier, även om andra sjömän objektivt sett är lika eller mer lämpade för de uppgifter som skall utföras.

Det bör påpekas att de italienska myndigheterna i sina kommentarer inte bestred kommissionens argument ovan beträffande brott mot artiklarna 6, 48.2 och 52 i fördraget.

Även om stödet inte stred mot grundläggande principer i gemenskapens lagstiftning skulle det ändå vara oförenligt med den gemensamma marknaden av nedan angivna skäl.

I föreliggande fall är de undantag som avses i artikel 92.2 i fördraget inte tillämpliga eftersom stödet inte är inriktat på att något av målen i den punkten uppnås. Inte heller har något sådant undantag begärts av de italienska myndigheterna.

I artikel 92.3 förtecknas stöd som kan anses förenliga med den gemensamma marknaden. Frågan om förenlighet med fördraget skall avgöras med avseende på gemenskapen som helhet och inte med avseende på en enskild medlemsstat. För att se till att den gemensamma marknaden fungerar på ett lämpligt sätt, och med beaktande av principen i artikel 3 g i fördraget, måste undantagen i artikel 92.3 tolkas snävt när en stödordning eller ett individuellt stöd granskas. De får bara åberopas när det kan visas för kommissionen att marknadskrafterna ensamma, utan stödet, inte skulle räcka till för att förmå mottagarna att iaktta ett beteende som är ägnat att uppnå något av målen i de nämnda undantagen.

Att tillämpa undantagen på stöd som inte bidrar till att ett sådant mål uppnås eller i fall där stödet inte behövs i det syftet, skulle vara detsamma som att ge omotiverade fördelar till branscher eller företag i vissa medlemsstater vars ekonomiska ställning skulle stärkas på ett konstgjort sätt, att påverka handeln mellan medlemsstaterna och att snedvrida konkurrensen utan att detta kan motiveras på grundval av det gemensamma intresse som krävs i artikel 92.3 i fördraget.

I artikel 92.3 a undantas stöd som främjar den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning. Sardinien är visserligen berättigat till regionalt stöd enligt artikel 92.3 a, men stödet i fråga beviljades inte inom ramen för en stödordning som främst är till för att främja regional utveckling eftersom det begränsas till sjöfartsnäringen. I alla händelser är artikel 92.3 a inte tillämplig för stödordningar som, likt denna, strider mot gemenskapens riktlinjer för stöd till sådana särskilda känsliga sektorer som sjöfartsnäringen.

Vad beträffar de undantag som föreskrivs i artikel 92.3 b är det berörda stödet varken avsett att främja genomförandet av något viktigt projekt av gemensamt intresse eller för att avhjälpa någon allvarlig störning i den italienska ekonomin. Det innehåller inte heller något av de kännetecken som är utmärkande för sådana projekt. Vidare har de italienska myndigheterna inte begärt undantag av dessa skäl i sina kommenterar till kommissionen.

Vad beträffar de undantag som avses i artikel 92.3 c om stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter påverkar stödordningen handeln i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset eftersom

- det både i 1989 års riktlinjer för statligt stöd till redare av den 3 augusti 1989 (3) och i gemenskapens riktlinjer från 1997 (4) om statligt stöd till sjötransport krävs att stöd som ges till redare för att bygga, bygga om eller reparera fartyg (som i föreliggande fall) redovisas på ett öppet sätt i syfte att tillämpa gemenskapens bestämmelser om stöd till skeppsbyggnad som är relaterat till avtal till förmån för gemenskapens varv (rådets förordning (EG) nr 3094/95 (5), ändrad genom förordning (EG) nr 1904/96 (6), detta krav gäller också om stöd, som i föreliggande fall, beviljas i en region som omfattas av artikel 92.3 a; i den aktuella stödordningen innehåller ingen mekanism som säkerställer att den är förenlig med ovan nämnda gemenskapsbestämmelser,

- vad beträffar stöd för leasing av fartyg utgör sådant stöd driftsstöd av den typ som är förbjudet enligt såväl 1989 års riktlinjer som 1997 års riktlinjer.

VII

Slutsatsen är att den ifrågavarande stödordningen är olaglig och oförenlig med den gemensamma marknaden.

Enligt de italienska myndigheterna har man redan vidtagit åtgärder för att göra stödordningen förenlig med den gemensamma marknaden, bland annat genom att man antagit den regionala lagen nr 9 av den 15 februari 1996 för regionen Sardinien. Dessa nya åtgärder omfattas inte av detta beslut.

Icke desto mindre har lån/leasingavtal på totalt 12 697 450 000 italienska lire beviljats med förmånliga villkor under hela perioden mellan antagandet av den regionala lagen nr 11/1988 och lagen nr 9/1996.

Stöddelen i dessa lån/leasingavtal måste återbetalas av stödmottagarna enligt förfaranden och föreskrifter i italiensk lag, med ränta från och med den dag det olagliga stödet beviljades. Räntan skall beräknas med hjälp av referensräntan för regionalt stöd.

Kommissionen har inte fått möjlighet att beräkna storleken på den stöddel som skall krävas in från varje stödmottagare eller den totala stödsumma som skall krävas in från alla stödmottagare. När de italienska myndigheterna antar de åtgärder som krävs för efterlevnad av detta beslut måste de därför beräkna och meddela kommissionen det belopp som skall krävas in från varje stödmottagare.

Detta beslut påverkar inte kommissionens bedömning av de åtgärder som Italien meddelat kommissionen i syfte att göra den aktuella stödordningen förenlig med gemenskapens lagstiftning, och i synnerhet regional lag nr 9/1996. Dessa åtgärder kommer att granskas separat.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De förmånliga lån/leasingavtal på totalt 12 697 450 000 italienska lire som har beviljats till företag i sjöfartsnäringen i enlighet med regional lag nr 20 av den 15 maj 1951 för regionen Sardinien, ändrad genom de regionala lagarna nr 15 av den 11 juli 1954 och nr 11 av den 4 juni 1988, innehåller delar som utgör statligt stöd enligt artikel 92.1 och är olagliga eftersom de har beviljats i strid med artikel 93.3 i fördraget.

De ovan nämnda lånen/leasingsavtalen är oförenliga med den gemensamma marknaden eftersom de inte uppfyller de krav för undantag från artikel 92.1 i fördraget som anges i artikel 92.2 och 92.3.

Artikel 2

De italienska myndigheterna skall från var och en av mottagarna av de lån/leasingavtal som avses i artikel 1 återkräva ett belopp som motsvarar skillnaden mellan, å ena sidan, summan av den ränta och/eller de andra avgifter som mottagaren i fråga skulle ha betalat för lånet/leasingavtalet enligt de normala marknadsvillkor som rådde den dag som lånet togs/leasingsavtalet ingicks och, å andra sidan, summan av den ränta och/eller de andra avgifter som stödmottagaren faktiskt har betalat för lånet/leasingavtalet.

Om ett lånebelopp/leasingavgifter fortfarande är utestående den dag detta beslut delges skall de italienska myndigheterna säkerställa att återstoden av lånet/leasingavtalet betalas av låntagaren/hyrestagaren enligt normala marknadsvillkor. Utöver återvinning av beloppet enligt första stycket skall de italienska myndigheterna kräva ränta på detta belopp från och med den dag lånet/leasingavtalet beviljades. Räntan skall beräknas med hjälp av den referensränta som kommissionen använder för regionalt stöd.

Artikel 3

Italien skall inom två månader efter det att detta beslut har delgivits meddela kommissionen de åtgärder som vidtagits för att följa det.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 21 oktober 1997.

På kommissionens vägnar

Neil KINNOCK

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 368, 6.12.1996, s. 2.

(2) Se fotnot 1.

(3) SEK(89) 921 slutlig.

(4) EGT C 205, 5.7.1997, s. 5.

(5) EGT L 332, 30.12.1995, s. 1.

(6) EGT L 251, 3.10.1996, s. 5.