Meddelande från kommissionen

Status för tal över Internet enligt gemenskapslagstiftningen och särskilt i direktiv 90/388/EEG

Tillägg till kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet om status och genomförande av direktiv 90/388/EEG om konkurrens på marknaderna för teletjänster

(2000/C 369/03)

Den 10 januari 1998 offentliggjorde kommissionen ett tillkännagivande(1) med en redogörelse för statusen för tal över Internet enligt direktiv 90/388/EEG. Detta tillkännagivande (nedan kallat 1998 års tillkännagivande) är ett tillägg till kommissionens meddelande av den 20 oktober 1995 till Europaparlamentet och rådet om status och genomförande av direktiv 90/388/EEG om konkurrens på marknaderna för teletjänster(2). I detta meddelande identifieras och klargörs centrala frågor som uppstått i samband med genomförandet av direktiv 90/388/EEG(3) (hädanefter direktivet om teletjänster).

I direktivet om teletjänster definieras begreppet taltelefoni. Enligt artikel 1.1, sjunde strecksatsen i direktivet om teletjänster innebär taltelefoni "det kommersiella tillhandahållandet till allmänheten av direktöverföring och koppling av tal i realtid mellan det allmänt tillgängliga nätets anslutningspunkter som möjliggör för varje användare att använda utrustning ansluten till en sådan nätanslutningspunkt för att kommunicera med en annan anslutningspunkt."

I detta avseende var slutsatsen i 1998 års tillkännagivande att taltjänster över Internet vid den tidpunkten i princip inte kunde likställas med taltelefoni, eftersom tjänsterna då inte kunde anses samtidigt uppfylla samtliga fyra kriterier för definitionen av taltelefoni enligt direktivet om teletjänster, nämligen att

- taltelefoni måste vara föremål för ett kommersiellt tillhandahållande,

- den måste tillhandahållas allmänheten,

- den måste tillhandahållas till och från allmänt tillgängliga kopplade näts nätanslutningspunkter, och

- den måste innefatta direkt överföring och koppling av tal i realtid, särskilt med samma tillförlitlighet och talkvalitet som produceras av de allmänt tillgängliga telenäten (PSTN).

De nya direktiv som för närvarande diskuteras i ljuset av 1999 års översyn av den rättsliga ramen för teletjänster kommer att innebära att man slutar skilja mellan taltelefoni och andra teletjänster. Alla tjänster inom elektronisk kommunikation, oavsett kommersiella särdrag, kommer att omfattas av en och samma rättsordning.

Fram till dess att dessa direktiv har genomförts kommer den definition av taltelefoni som ingår i direktivet om teletjänster trots allt att förbli av avgörande betydelse, eftersom det är nödvändigt att avgöra vilka företag som skall omfattas av den rättsordning som tillämpas för taltelefonioperatörer, inbegripet kravet på tillståndsinnehav(4) samt det möjliga kravet på att tillhandahålla eller bidra till samhällsomfattande tjänster(5).

I 1998 års tillkännagivande anges att dess innehåll skall ses över före 2000 mot bakgrund av den tekniska utvecklingen och förändringar på marknaden. Kommissionen genomförde i detta syfte ett offentligt samråd under sommaren 2000(6).

Övergripande bedömning

Mot bakgrund av det offentliga samrådet drar kommissionen slutsatsen att det inom den rättsliga ram som tillhandahålls genom direktivet om teletjänster inte finns någon anledning att genomföra några genomgripande förändringar av 1998 års tillkännagivande.

Kommissionen anser att Internettelefoni i allmänhet fortfarande faller utanför definitionen av taltelefoni, utom i de fall Internettelefonin uppfyller samtliga de villkor som föreskrivs i direktivet på det sätt som dessa återges i 1998 års tillkännagivande.

Detta innebär att medlemsstaterna, förutom i mycket speciella fall där de ovannämnda villkoren uppfylls, normalt skall fortsätta tillåta Internetleverantörer erbjuda tal över Internet inom sina allmänna tillstånd att tillhandahålla dataöverföringstjänster och att inga obligatoriska krav på individuella tillstånd är berättigade. Talkommunikationstjänster som uppfyller de fyra villkor som ingår i direktivet och därför utgör substitut för traditionella taltelefonitjänster, skall däremot anses vara taltelefoni och omfattas av motsvarande rättsordning, med beaktande av principen om neutralitet mellan olika tekniska lösningar.

Nödvändiga klargöranden

Genom det offentliga samrådet visade det sig att det behövs ett antal klarlägganden av 1998 års tillkånnagivande mot bakgrund av den senaste tekniska utvecklingen.

Tal genom Internetprotokoll och tal över Internet

Man måste skilja mellan "tal genom Internetprotokoll" (VoIP) och "tal över Internet". Det förstnämnda begreppet omfattar alla former av talöverföring som använder Internetprotokollet som styrnings- och överföringsteknik. Det sistnämnda begreppet är en underkategori till det förstnämnda och omfattar enbart sådana taltjänster som tillhandahålls via det allmänt tillgängliga Internet, vilket definieras som ett nätverk av nätverk.

Teleoperatörer använder allt oftare Internetprotokollet (IP) som en överföringsteknik för taltjänster i kärnan av det allmänt tillgängliga telenätet, som ett alternativ till eller ett substitut för andra överföringsmod (ATM) eller synkron digital hierarki (SDH). Det är i sådana fall inte möjligt för slutförbrukaren att konstatera att Internetprotokoll används på ett privatägt eller internt nätverk. Dessutom saluförs tjänsten som taltelefoni och är därigenom föremål för ett kommersiellt tillhandahållande enligt tolkningen i 1998 års tillkännagivande.

1998 års tillkännagivande skall inte tolkas som att alla IP-baserade taltjänster faller utanför taltelefoniområdet. Det är i stället så att om man använder eller migrerar till IP-teknik inom kärnan av de allmänt tillgängliga telenäten så påverkar inte detta den rättsliga statusen för de berörda företagen och det ger heller inte upphov till några förändringar av de tillstånd eller de auktoriseringar under vilka de arbetar.

Kategorier av Internettelefoni

I tillkännagivandet från 1998 beskrivs tre tydliga kategorier av taltjänster genom Internet, nämligen

- taltjänster mellan datorer,

- taltjänster mellan dator och telefon och

- taltjänster mellan telefoner.

I 1998 års tillkännagivande framställdes inte dessa kategorier för att förklara några direkta rättsliga konsekvenser utan för beskrivande syften. Bedömningen av den rättsliga situationen för taltjänster över Internet är inte avhängig av dessa kategorier utan av huruvida de fyra villkoren som anges i artikel 1.1, sjunde strecksatsen i direktivet om teletjänster är uppfyllda.

Dessa kategorier är fortfarande i stort sett tillämpliga men de blir gradvis mer sammanlänkade genom den tekniska konvergensen mellan terminalutrustningar, samtidigt som leverantörernas kreativitet underminerar alla försök att dela in tjänsterna ytterligare i kategorier eftersom tal blandas med data. Att klassificera de tjänster som behandlas mellan de olika kategorier som identifieras i 1998 års tillkännagivande bör inte betraktas som avgörande när det gäller att slå fast vilken rättsordning som skall tillämpas.

Kvalitet och tillförlitlighet

I 1998 års tillkännagivande förklaras villkoret om "direkt överföring och koppling av tal i realtid". Den slutsats som redovisas är att taltjänster via Internet (vilket i detta sammanhang skall tydas som det Internet som är allmänt tillgängligt), innebär en risk för överbelastning, "vilket gör det svårt eller omöjligt att garantera samma tillförlitlighet och talkvalitet som i de allmänt tillgängliga telenäten". Det konstateras vidare i 1998 års tillkännagivande att dessa tjänster för närvarande inte kan betraktas som taltelefoni i den mening som avses i direktivet om teletjänster.

De genomsnittliga väntetiderna har minskat dramatiskt sedan 1998, främst tack vare förbättringar i tekniken. Det sätt som Internet drivs på gör det dock fortfarande svårt att helt utesluta alla risker för överbelastning som kan påverka överföringen av talsignalerna. Slutsatsen i 1998 års meddelande är därför fortfarande riktig beträffande taltjänster över Internet.

Villkoret om "direkt överföring och koppling av tal i realtid" kan dock anses vara uppfyllt när en taltjänst tack vare sina egenskaper, särskilt med avseende på kvalitet och tillförlitlighet, av konsumenten allmänt betraktas och används som ett substitut för kretskopplade taltjänster via det allmänt tillgängliga telenätet. Detta villkor skall också anses vara uppfyllt när den som tillhandahåller tjänsten garanterar sina kunder kvalitet och tillförlitlighet på samma nivå som för tal via det allmänt tillgängliga telenätet.

Integrerade Internettjänster

I 1998 års tillkännagivande framhålls att telefonitjänsten över Internet i de flesta fall "endast utgör en del av en integrerad Internettjänst som tillhandahålls kunden och där den är underordnad andra delar av Internettjänsten". I dessa fall anses tjänsten inte vara "föremål för ett kommersiellt tillhandahållande" i den mening som avses enligt den rättsliga defintionen av taltelefoni.

I avsnittet om framtiden med avseende på de rättsliga konsekvenserna anges i 1998 års tillkännagivande att telefonifunktionen via Internet i vissa fall kan vara "ett avgörande motiv för Internetabonnemang". Det är emellertid svårt att avgöra vilken komponent som spelar den avgörande rollen i beslutet om ett abonnemang. Det kan variera i mycket stor utsträckning från en användare till en annan. Därför bör mer objektiva kriterier tillämpas när man analyserar huruvida en taltjänst som är kopplad till andra tjänster skall anses vara föremål för ett separat kommersiellt tillhandahållande.

I ett sådant fall skall villkoret anses vara uppfyllt om talkomponenten marknadsför som taltelefoni eller faktureras separat, eller om liknande paket med tjänster marknadsförs av samma företag utan denna talkomponent.

Sådana indikatorer kan dock vara till begränsad hjälp i motsatta situationer, där taltjänster och andra tjänstekomponenter marknadsförs som ett paket eller faktureras gemensamt.

I sådana fall ger begreppet "integrerad Internettjänst", som nämns i 1998 års tillkännagivande, god vägledning. Det hänför sig till sådana fall där telefonitjänsten inte kan särskiljas från övriga delar av Internettjänsten, vilket exempelvis är fallet med videotelefoni. I sådana fall kan taltjänsterna inte anses vara föremål för ett kommersiellt tillhandahållande. När operatörerna däremot marknadsför en kombination av telefonitjänster och datatjänster som ingår i ett och samma kommersiella paket även om de är tydligt åtskiljbara, skulle kommissionen anse att detta paket består av två kommersiella tillhandahållanden. En taltjänst kan anses vara avskiljbar från en datatjänst, även om de oftast tillhandahålls gemensamt för kommersiellt bruk.

(1) EGT C 6, 10.1.1998, s. 4.

(2) EGT C 275, 20.10.1995, s. 2.

(3) EGT L 192, 24.7.1990, s. 10 senast ändrat genom direktiv 1999/64/EG (EGT L 175, 10.7.1999, s. 39).

(4) Enligt direktiv 90/388/EEG och direktiv 97/13/EG (artikel 7.2).

(5) Enligt direktiv 97/33/EG (artikel 5.1).

(6) EGT C 177, 27.6.2000, s. 4.