KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2019/244

av den 11 februari 2019

om införande av en slutgiltig utjämningstull på import av biodiesel med ursprung i Argentina

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1037 av den 8 juni 2016 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen (nedan kallad grundförordningen) (1), särskilt artikel 15, och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

1.1 Inledande

(1) Den 31 januari 2018 inledde Europeiska kommissionen (nedan kallad kommissionen) en antidumpningsundersökning vad gäller import till unionen av biodiesel med ursprung i Argentina (nedan kallat det berörda landet) på grundval av artikel 10 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1037 av den 8 juni 2016 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar av Europeiska unionen (nedan kallad grundförordningen). Kommissionen offentliggjorde ett tillkännagivande om inledande i Europeiska unionens officiella tidning (2) (nedan kallat tillkännagivandet om inledande).

(2) Kommissionen inledde undersökningen till följd av ett klagomål som ingavs den 18 december 2017 av European Biodiesel Board (nedan kallad EBB eller klaganden) såsom företrädare för tillverkare. Klaganden står för omkring 70 % av unionens sammanlagda produktion av biodiesel. Klagomålet innehöll bevisning för subventionering och en därav följande risk för skada som var tillräcklig för att motivera inledandet av en undersökning.

(3) Innan antisubventionsundersökningen inleddes underrättade kommissionen de argentinska myndigheterna (3) om att kommissionen hade mottagit ett vederbörligen underbyggt klagomål och uppmanade dem att inleda samråd i enlighet med artikel 10.7 i grundförordningen. De argentinska myndigheterna godtog erbjudandet om samråd och ett sådant hölls den 24 januari 2018. De synpunkter som de argentinska myndigheterna lämnade under samrådet och vid de efterföljande skriftväxlingarna beaktades. Man fann emellertid ingen lösning som kunde godtas av båda parter.

(4) Efter tillkännagivandet om inledande tog kommissionen emot kommentarer om inledandet från den argentinska kammaren för biobränslen (Cámara Argentina de Biocombustibles, nedan kallad CARBIO). I sina kommentarer angav CARBIO att den argentinska biodieselindustrin inte subventioneras och att importen av argentinsk biodiesel inte innebär någon risk för väsentlig skada för unionsindustrin.

(5) Angående bevisen på subventionering i det inledande skedet gjorde kommissionen den öppna versionen av klagomålet tillgänglig och lämnade sin analys av den tillgängliga bevisningen i det skedet i promemorian om bevisningens tillräcklighet, som låg till grund för att inleda undersökningen.

(6) När det gäller bevisningen om risk för skada hävdade CARBIO att klaganden inte hade lämnat tillräcklig bevisning avseende kriteriet i artikel 8.8 i grundförordningen, särskilt i fråga om en betydande ökning av import, fritt tillgänglig kapacitet i Argentina samt priseffekt av import från Argentina. CARBIO:s argumentation baserades dock till stor del på överdrivet pessimistiska uppskattningar av den argentinska exportens utveckling under 2018. Enligt CARBIO:s beräkning skulle den uppgå till 480 000 ton för helåret 2018 till alla länder i världen, men det lämnades inga belägg för den låga siffran, som var 70 % lägre än motsvarande siffra för 2016 och 2017 (4). CARBIO hävdade att med så låga nivåer skulle den argentinska importen inte innebära någon risk för skada för unionsindustrin. Kommissionen beaktade de bevis som lämnats i klagomålet (som baserades på verklig import fram till augusti 2017 och uppskattningar för 2018 baserat på produktionssiffror i GAIN-rapporten (5)) som pekade på en mycket högre beräknad import. När det gäller produktionskapaciteten i Argentina bekräftade CARBIO att den överstiger den inhemska konsumtionen kraftigt, med mer än 3 miljoner ton.

(7) Dessa påståenden avvisades således.

1.2 Registrering av import

(8) Den 21 februari 2018 lämnade klaganden in en begäran om registrering av import av biodiesel med ursprung i Argentina i enlighet med artikel 24.5 i grundförordningen. Den 24 maj 2018 offentliggjorde kommissionen genomförandeförordning (EU) 2018/756 (nedan kallad registreringsförordningen) (6) enligt vilken import av biodiesel med ursprung i Argentina görs till föremål för registrering från och med den 25 maj 2018.

(9) Berörda parter lämnade synpunkter till följd av begäran om registrering, vilka behandlades av kommissionen i registreringsförordningen. Kommissionen hade tillgång till tillräcklig bevisning för att motivera behovet av att registrera importen.

(10) Enligt artikel 24.5 i grundförordningen ska importen av den berörda produkten göras till föremål för registrering så att tullar, om de nödvändiga villkoren är uppfyllda, kan tas ut retroaktivt på den registrerade importen i enlighet med tillämpliga rättsliga bestämmelser, om undersökningen leder till att utjämningstullar införs.

(11) Efter offentliggörandet av registreringsförordningen tog kommissionen emot synpunkter på den från de argentinska myndigheterna och CARBIO.

(12) De argentinska myndigheternas synpunkter gällde påståendet om att kommissionen inte hade lagt fram tillräcklig bevisning för subventionen och inte hade kunnat visa att skadan för unionsindustrin orsakades av mycket stor import av argentinsk biodiesel på förhållandevis kort tid.

(13) Som förklaras i skälen 5–7 ansåg kommissionen att den hade tillräckliga bevis på subventioneringen och risken för skada när undersökningen inleddes. I skäl 14 i registreringsförordningen lämnade kommissionen dessutom bevis på en massiv ökning av importen av argentinsk biodiesel i absoluta tal och i termer av marknadsandelar under perioden mellan augusti 2017 och mars 2018, vilket skulle kunna visa förekomsten av väsentlig skada i slutet av undersökningsperioden. Dessa påståenden avvisades således.

1.3 Undersökningsperiod och skadeundersökningsperiod

(14) Undersökningen av subventionering och skada omfattade perioden den 1 januari 2017 till den 31 december 2017 (nedan kallad undersökningsperioden). Undersökningen av de utvecklingstendenser som är relevanta för bedömningen av skada omfattar perioden från och med den 1 januari 2014 till och med utgången av undersökningsperioden (nedan kallad skadeundersökningsperioden).

1.4 Berörda parter

(15) I tillkännagivandet om inledande uppmanades berörda parter att kontakta kommissionen för att delta i undersökningen. Dessutom underrättade kommissionen klaganden, andra kända unionstillverkare, kända exporterande tillverkare, de argentinska myndigheterna, kända importörer, leverantörer och användare, handlare samt intresseorganisationer som såvitt känt var berörda om inledandet av undersökningen och uppmanade dem att delta.

(16) Berörda parter gavs möjlighet att lämna synpunkter på inledandet av undersökningen och att begära att bli hörda av kommissionen och/eller förhörsombudet för handelspolitiska förfaranden.

1.5 Stickprovsförfarande

(17) I sitt meddelande om inledande meddelade kommissionen att den övervägde att utföra stickprov av de berörda parterna i enlighet med artikel 27 i grundförordningen.

1.5.1 Stickprovsförfarande avseende unionstillverkare

(18) I tillkännagivandet om inledande meddelade kommissionen att den hade gjort ett preliminärt urval av unionstillverkare. Kommissionen baserade urvalet för stickprovsundersökningen på den största representativa tillverkning som rimligen kunde undersökas inom den tid som stod till förfogande.

(19) Det preliminära urvalet bestod av tre unionstillverkare och representerade en bred geografisk spridning. De unionstillverkare som ingick i urvalet svarade för 19 % av unionsindustrins sammanlagda tillverkning. Kommissionen uppmanade berörda parter att lämna synpunkter på det preliminära urvalet.

(20) Kommissionen mottog underbyggda synpunkter på det preliminära urvalet från CARBIO, Greenergy Fuels Limited och från klaganden. En mer detaljerad analys av dessa synpunkter återfinns i skälen 310–313.

(21) Som en följd av synpunkterna ersatte kommissionen en av unionstillverkarna i det preliminära urvalet med en annan. Det slutliga urvalet bestod av tre unionstillverkare från tre olika medlemsstater. Dessa unionstillverkare svarade för mer än 23 % av tillverkningen i unionen.

1.5.2 Stickprovsförfarande avseende importörer

(22) För att kunna avgöra om ett stickprovsförfarande var nödvändigt och i så fall göra ett urval, bad kommissionen icke-närstående importörer att lämna de uppgifter som anges i tillkännagivandet om inledande.

(23) Två icke-närstående importörer lämnade den begärda informationen och samtyckte till att ingå i urvalet. Med hänsyn till det låga antalet icke-närstående importörer beslutade kommissionen att det inte var nödvändigt med något stickprovsförfarande.

1.5.3 Stickprovsförfarande avseende exporterande tillverkare i Argentina

(24) För att kunna avgöra om ett stickprovsförfarande var nödvändigt och i så fall göra ett urval, bad kommissionen alla exporterande tillverkare i Argentina att lämna de upplysningar som angavs i tillkännagivandet om inledande. Dessutom bad kommissionen de argentinska myndigheterna att identifiera och/eller kontakta andra eventuella exporterande tillverkare som kunde vara intresserade av att delta i undersökningen.

(25) Nio exporterande tillverkare i det berörda landet lämnade den begärda informationen och samtyckte till att ingå i urvalet. Kommissionen uteslöt ett företag från stickprovet eftersom det inte exporterade biodiesel till unionen under undersökningsperioden. De återstående åtta företagen eller företagsgrupperna stod för 100 % av exporten till unionen under undersökningsperioden. I enlighet med artikel 27.1 b i grundförordningen gjorde kommissionen följande urval bestående av tre grupper av exporterande tillverkare på grundval av den största representativa exportvolym till unionen som rimligen kunde undersökas inom den tid som stod till förfogande: — Renovagruppen (Molinos Agro SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFIyA, Vicentin SAIC), Argentina — T6-gruppen (Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA), Argentina — Louis Dreyfus Commodities (nedan kallat LDC) Argentina SA, Argentina.

(26) Grupperna av exporterande tillverkare i urvalet motsvarade 84 % av den sammanlagda exporten till unionen av den berörda produkten under undersökningsperioden.

(27) I enlighet med artikel 27.2 i grundförordningen genomförde kommissionen ett samråd om urvalet med alla berörda kända exporterande tillverkare och med de argentinska myndigheterna. Kommissionen mottog inga synpunkter på det föreslagna urvalet.

1.5.4 Enskild undersökning

(28) Inga av de exporterande tillverkare som inte ingick i urvalet begärde en enskild undersökning i enlighet med artikel 27.3 i grundförordningen.

1.6 Svar på frågeformulär och kontrollbesök

(29) Kommissionen skickade frågeformulär till de argentinska myndigheterna, till de tre grupperna av exporterande tillverkare som ingick i urvalet, till de tre unionstillverkare som ingick i urvalet och till de två icke-närstående importörer som gett sig till känna.

(30) Kommissionen tog emot besvarade frågeformulär från de argentinska myndigheterna, samtliga grupper av exporterande tillverkare i urvalet, samtliga unionstillverkare som ingick i urvalet, men endast ett från de två samarbetsvilliga icke-närstående importörerna.

(31) Kommissionen inhämtade och kontrollerade alla uppgifter som den ansåg vara nödvändiga för ett fastställande av subventionering, därav följande risk för skada och unionens intresse. Ett kontrollbesök genomfördes på plats hos det argentinska jordbruksministeriet, utrikesministeriet, näringsministeriet och skatteministeriet, under vilket även tjänstemän från andra berörda ministerier närvarade. Kontrollbesök genomfördes också på plats hos Banco de Córdoba, Banco de la Provincia de Buenos Aires, Banco de la Ciudad de Buenos Aires, Banco Central de la República Argentina och Banco de la Nación Argentina.

(32) Kontrollbesök enligt artikel 26 i grundförordningen genomfördes på plats hos EBB och följande företag: Unionstillverkare: — Masol Iberia Biofuel, S.L.U., El Grao (Castellón) och Barcelona, Spanien. — Saipol, Grand-Couronne, Frankrike. — Verbio Vereinigte BioEnergie AG, Leipzig, Tyskland. Exporterande tillverkare i Argentina som ingick i urvalet: — Renovagruppen: — Molinos Agro SA, Buenos Aires. — Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFIyA, Buenos Aires. — Vicentin SAIC, Buenos Aires. — T6-gruppen:. — Aceitera General Deheza SA, Buenos Aires — Bunge Argentina SA, Buenos Aires. — LDC Argentina SA, Buenos Aires.

1.7 Undantag från införandet av provisoriska åtgärder och efterföljande förfarande

(33) Eftersom kommissionen ansåg att det var nödvändigt att samla in ytterligare information om utvecklingen efter undersökningsperioden som kunde bekräfta kommissionens preliminära slutsatser och kasta nytt ljus över unionsintresset, beslutade kommissionen att inte vidta provisoriska åtgärder i detta fall.

(34) Den 21 september 2018 informerade kommissionen genom ett informationsdokument om sina preliminära slutsatser alla berörda parter om att det inte skulle införas någon preliminär utjämningstull på import till unionen av biodiesel med ursprung i Argentina. Den 8 oktober 2018 begärde sex medlemsstater (Frankrike, Spanien, Bulgarien, Polen, Portugal och Rumänien) att kommissionen skulle införa preliminär utjämningstull i detta fall. Genom en skrivelse av den 10 oktober 2018 bekräftade kommissionen att undersökningen pågick och att ytterligare uppgifter om sakförhållanden skulle beaktas (särskilt om utvecklingen direkt efter undersökningsperioden).

(35) Flera berörda parter lämnade skriftliga synpunkter på informationsdokumentet. Parter som så begärde gavs tillfälle att bli hörda, även av förhörsombudet.

(36) Efter utlämnandet av informationsdokumentet togs synpunkter emot från de argentinska myndigheterna, CARBIO, samtliga grupper av exporterande tillverkare i urvalet, samt EBB.

(37) Kommissionen fortsatte att inhämta och kontrollera alla uppgifter som den ansåg nödvändiga för de slutgiltiga undersökningsresultaten. Informationen omfattade framför allt, men inte enbart, de kompletterande svaren på frågeformulären som togs emot från EBB och de unionstillverkare som ingick i urvalet i fråga om utvecklingen efter undersökningsperioden, uppgifter om import av biodiesel till unionen efter undersökningsperioden och uppgifter från berörda parter efter utlämnandet av informationsdokumentet.

(38) Den 3 december 2018 informerade kommissionen alla parter om de viktigaste omständigheter och överväganden på grundval av vilka den avsåg att införa en slutgiltig utjämningstull på import till unionen av den berörda produkten. Alla parter beviljades även en tidsfrist inom vilken de kunde lämna synpunkter på det slutgiltiga meddelandet av uppgifter.

(39) Efter det slutgiltiga utlämnandet välkomnade EBB, Copa (Organisationen för jordbrukets näringslivsorganisationer i Europeiska unionen), Cogeca (Organisationen för lantbrukskooperativ i Europeiska unionen) samt European Oilseed Alliance kommissionens avsikt att införa en slutgiltig utjämningstull på import av den berörda produkten till unionen.

2. BERÖRD PRODUKT OCH LIKADAN PRODUKT

2.1 Berörd produkt

(40) Den produkt som omfattas av denna undersökning (nedan kallad berörd produkt) är fettsyramonoalkylestrar och/eller paraffiniska gasoljor framställda genom syntes och/eller vätebehandling, av icke-fossilt ursprung, vanligtvis kallad biodiesel, i ren form eller i en blandning.

(41) Undersökningen visade att biodiesel tillverkad i Argentina uteslutande utgörs av sojabönsmetylestrar (SME) framställda av sojaolja, medan biodiesel tillverkad i unionen främst utgörs av rapsmetylestrar (RME) men även framställs av andra råvaror som avfallsoljor och jungfruoljor.

(42) SME och RME tillhör båda kategorin fettsyrametylestrar (FAME). Termen ester hänför sig till resultatet från transförestring av växtoljor, dvs. blandning av en olja med en alkohol, vilket producerar biodiesel och som en biprodukt också glycerin. Termen metyl hänför sig till metanol, som är den mest använda alkoholen i denna process.

(43) SME-biodiesel kan användas i sin rena form, men brukar i allmänhet blandas innan den används i unionen. Orsaken till att man blandar är att SME i sin rena form inte uppfyller den europeiska standarden EN 14214 vad gäller jod- och cetantal. Orsaken till att man blandar SME med RME är att SME har högre filtrerbarhetstemperatur (Cold Filter Plugging Point, CFPP) än RME och att den därför inte är lämplig att använda i sin rena form under vintermånaderna i kalla regioner inom Europeiska unionen.

(44) Blandningarna av biodiesel och mineraldiesel får sin slutanvändning inom transportsektorn som dieselmotorbränsle i landsvägsfordon (bilar, lastbilar och bussar) och även i tåg. Biodiesel i ren form eller blandad med mineraldiesel kan också användas som bränsle i värmepannor för hemmabruk, kommersiellt bruk eller industribruk och som bränsle i elgeneratorer. Det pågår försök med att införa biodiesel för flygtransporter i syfte att minska luftfartens koldioxidutsläpp.

(45) Den berörda produkten klassificeras för närvarande enligt KN-nummer ex 1516 20 98 (Taric-nummer 1516209821, 1516209829 och 1516209830), ex 1518 00 91 (Taric-nummer 1518009121, 1518009129 och 1518009130), ex 1518 00 95 (Taric-nummer 1518009510), ex 1518 00 99 (Taric-nummer 1518009921, 1518009929 och 1518009930), ex 2710 19 43 (Taric-nummer 2710194321, 2710194329 och 2710194330), ex 2710 19 46 (Taric-nummer 2710194621, 2710194629 och 2710194630), ex 2710 19 47 (Taric-nummer 2710194721, 2710194729 och 2710194730), 2710 20 11, 2710 20 15, 2710 20 17, ex 3824 99 92 (Taric-nummer 3824999210, 3824999212 och 3824999220), 3826 00 10 och ex 3826 00 90 (Taric-nummer 3826009011, 3826009019 och 3826009030).

2.2 Likadan produkt

(46) Undersökningen visade att följande produkter har samma grundläggande fysiska, kemiska och tekniska egenskaper och samma grundläggande användningsområden: a) Den berörda produkten. b) Den produkt som tillverkas och säljs på hemmamarknaden i Argentina. c) Den produkt som tillverkas och säljs i unionen av unionsindustrin.

(47) Kommissionen beslutade därför att dessa produkter är likadana produkter i den mening som avses i artikel 2 c i grundförordningen.

2.3 Invändningar gällande produktdefinitionen

(48) Kommissionen mottog inga invändningar gällande produktdefinitionen.

3. SUBVENTIONERING

3.1 Subventioner och subventionsprogram inom ramen för den aktuella undersökningen

(49) På grundval av tillgänglig information, bl.a. uppgifterna i klagomålet, tillkännagivandet om inledande och svaren på kommissionens frågeformulär, undersökte kommissionen den påstådda subventioneringen från de argentinska myndigheterna i form av följande subventionsprogram: 1. Offentligt stöd till biodieselindustrin genom bl.a. tillhandahållande av sojabönor mot för låg ersättning. 2. Statligt ålagda köp av biodiesel mot för hög ersättning (leveransavtal för biodiesel). 3. Tillhandahållande av lån och exportfinansiering på förmånliga villkor och förmånliga lån från Argentinas centralbank (Banco de la Nación Argentina, BNA). 4. Efterskänkta eller ej indrivna offentliga intäkter, t.ex. snabbare avskrivning för biodieseltillverkare enligt 2006 års lag om biobränslen, befrielse från och anstånd med den förväntade minimiinkomstskatten för biodieseltillverkare enligt 2006 års lag om biobränslen. 5. Befrielse från regionala och kommunala skatter: a) Befrielse från regionala skatter i provinsen Córdoba. b) Befrielse från regionala skatter i provinsen Buenos Aires. c) Systemet för industrifrämjande och industriutveckling i provinsen Santiago del Estero – regional lag nr 6.750 d) Överenskommelse om kommunala skatter mellan Louis Dreyfus Argentina och kommunen General Lagos. e) Minskad skattesats enligt ”Pacto Fiscal” (dekret nr 14/1994) f) Undantag för fast egendom enligt industrilagen i Santa Fe: undantag från fastighetsskatt enligt regional lag nr 8.478/1979 (artikel 4), för att främja industrin. g) Befrielse från regionala skatter i provinsen Santa Fe. h) Befrielse från stämpelskatt i Santa Fe enligt artikel 183.29. i) Befrielse från omsättningsskatt i Santa Fe för exportförsäljning enligt artikel 127.

3.2 Statligt stöd till biodieselindustrin, bl.a. genom tillhandahållande av sojabönor mot för låg ersättning

3.2.1 Tillämpning av bestämmelserna i artikel 28.1 i grundförordningen

(50) Kommissionen underrättade de argentinska myndigheterna om att den skulle kunna komma att använda sig av tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 28.1 i grundförordningen för sin prövning av förekomsten och omfattningen av det påstådda stödet till biodieselindustrin i form av tillhandahållande av sojabönor mot för låg ersättning.

(51) I det inledande skedet uppmanade kommissionen de argentinska myndigheterna att lämna kontaktuppgifter (namn, adresser och e-postadresser) till alla företag som levererade den viktigaste insatsvaran (sojabönor) för tillverkning av den berörda produkten. De argentinska myndigheterna lämnade inte dessa kontaktuppgifter.

(52) Eftersom den frågan inte besvarades skickades en begäran om kompletterande upplysningar till de argentinska myndigheterna den 17 april 2018 i fråga om de största producenterna/leverantörerna av sojabönor som hade tillhandahållit insatsvaror till de argentinska biodieseltillverkarna.

(53) Med tanke på det stora antalet företag som tillhandahåller den viktigaste insatsvaran för den berörda produkten och för att främja gott samarbete och få in åtminstone några relevanta uppgifter för utredningen, begränsade kommissionen sin begäran till uppgifter för endast de tio största producenterna/leverantörerna av sojabönor.

(54) Kommissionen fick inte in några fullständiga uppgifter för flertalet av dessa producenter/leverantörer av insatsvaror för tillverkningen av den berörda produkten. I själva verket fick kommissionen endast information från biodieseltillverkare som själva producerade sojaolja (inte sojabönor). Inga uppgifter lämnades av de tio största sojabönsproducenterna, så som begärts. I avsaknad av dessa uppgifter ansåg kommissionen att den inte fått avgörande information som var relevant för denna aspekt av undersökningen.

(55) Dessutom begärde kommissionen all tillgänglig information som efterfrågades i det föregående skälet för de leverantörer av sojabönor under åren 2014, 2015 och 2016 och för undersökningsperioden som de argentinska myndigheterna inte har något aktieinnehav i eller för vilka de inte är de största aktieinnehavarna. Denna information var nödvändig för att bedöma om sojabönsleverantören och biodieseltillverkaren var icke-närstående, närstående eller delar av samma enhet. Kommissionen begärde bevis på att de argentinska myndigheterna försökte kontakta dessa leverantörer eller att de skulle ange för kommissionen hur dessa uppgifter gick att få fram (t.ex. genom relevanta organisationer). De argentinska myndigheterna lämnade inte de efterfrågade upplysningarna eller några bevis för att de ens hade försökt kontakta dessa leverantörer.

(56) I de argentinska myndigheternas svar av den 15 februari 2018 angavs att de uppgifter som kommissionen begärt om sojabönsodlarna kunde lämnas av fyra organ, däribland ACSOJA (Asociación de la Cadena de la Soja Argentina) och CARBIO. Kommissionens avdelningar träffade båda organisationerna under kontrollbesöket i Argentina men fick inga uppgifter om sojabönsleverantörerna. De två andra organisationerna (7) inspekterades inte på grund av tidsbrist. ACSOJA och CARBIO valdes ut för inspektion eftersom det var mest sannolikt att dessa skulle kunna bistå i undersökningen.

(57) Under mötet med ACSOJA ställde kommissionens företrädare en rad frågor om marknadssituationen för sojabönor i Argentina, om deras leverantörsförhållande till biodieseltillverkarna och om hur exportavgiften påverkar deras verksamhet. Företrädaren för ACSOJA lämnade inga meningsfulla svar på de frågorna och lämnade inga särskilda uppgifter eller bevis som gick att använda i undersökningen. Det var uppenbart att ACSOJA bara var en företrädare för andra sammanslutningar inom värdekedjan för sojabönor och inte kunde svara på detaljerade förfrågningar eller ge kommissionen den information om sojabönsproduktionen som efterfrågades i frågeformuläret.

(58) ACSOJA åtog sig under kontrollbesöket också att skicka pressmeddelanden om exportavgiften på sojabönor och om produktionen i senare led. Kommissionen mottog aldrig dessa pressmeddelanden.

(59) Eftersom CARBIO är en sammanslutning av biodieseltillverkare kunde den inte ge kommissionen de uppgifter som krävdes om sojabönsproducenterna.

(60) När det gäller det påstådda statliga tillhandahållandet av sojabönor mot för låg ersättning lämnade de argentinska myndigheterna inte den information som krävdes och de bevis som kommissionen begärde i sitt frågeformulär, vare sig i skrivelsen av den 17 april 2018 eller under kontrollbesöket.

(61) Bristen på samarbete i tillräcklig utsträckning innebar att kommissionen inte kunde samla in alla uppgifter som den betraktar som relevanta för bedömningen i denna undersökning. Framför allt fick kommissionen inte in några uppgifter eller data om marknaden för sojabönsproducenter, de statliga åtgärdernas (t.ex. exportskatten på sojabönor) inverkan på deras beteende samt leveranserna av sojabönor till biodieseltillverkarna.

(62) Informationen gällde bl.a. sojabönsproducenternas beteende och beslut före och efter införandet och de olika ändringarna av exportskatter och liknande begränsande åtgärder, deras produktionsstrategier och möjligheter att byta till andra grödor, tillgången till odlingsbar mark, marknadens egenskaper och utveckling i fråga om skillnaden mellan stora respektive små och medelstora företag, försäljnings- och marknadsföringskanalerna och strategierna för deras inhemska marknader och exportmarknader, priserna och prissättningspolitiken på deras inhemska marknader och exportmarknader, de internationella prisernas inverkan på deras prissättningspolicy, konkurrensläget inom landet och på exportmarknaderna, deras lönsamhet under åren, effekten av eventuell överkapacitet och lagringsstrategier, import och export hos deras viktigaste kunder inom landet och på exportmarknaderna, inbegripet sojabönspressningsindustrins roll och det mervärde som pressningsindustrin skapade samt konkurrensläget för pressningsindustrin i Argentina och på internationella marknader.

(63) I motsats till vad de argentinska myndigheterna hävdade i sitt svar på frågeformuläret framkom det dessutom under kommissionens avdelningars kontrollbesök att de argentinska myndigheterna ägde en leverantör av sojabönor till biodieselindustrin, nämligen YPF (8). Eftersom YPF bara är en av hundratals leverantörer av sojabönor till biodieselindustrin kan de uppgifter som denna leverantör har lämnat inte användas för att fastställa agerandet för övriga leverantörer av sojabönor till biodieselindustrin. Framför allt odlar YPF inte sojabönor, utan tar emot sojabönor som betalning för gödningsmedel och bränsle och säljer sedan sojabönorna vidare på den argentinska inhemska marknaden. Företaget är därför inte representativt för de sojabönsodlare som är leverantörer till biodieselindustrin.

(64) I avsaknad av information som tydde på motsatsen från de argentinska myndigheterna har kommissionen delvis förlitat sig på tillgängliga fakta för sina slutsatser om dessa aspekter av undersökningen, i enlighet med artikel 28 i grundförordningen.

(65) Efter utlämnandet av informationsdokumentet bestred de argentinska myndigheterna återigen påståendet om att de inte hade samarbetat fullt ut när det gällde de begärda uppgifterna från sojabönsodlare och hänvisade till sin skrivelse av den 20 juli 2018. Även CARBIO hävdade att kommissionen felaktigt hade uppgett att de argentinska myndigheterna inte varit samarbetsvilliga.

(66) Kommissionen upprepade att de argentinska myndigheterna inte hade lämnat några kontaktuppgifter för sojabönsodlare och hade lämnat ofullständiga uppgifter om producenter av sojaolja. ACSOJA och CARBIO lämnade inte de uppgifter som kommissionen hade efterfrågat, vare sig i frågeformuläret eller vid mötena med dem. Under mötena visade det sig dessutom att företrädaren för ACSOJA inte kunde besvara detaljerade tekniska frågor och att CARBIO var en sammanslutning för biodieselproducenter, inte sojabönsproducenter.

(67) Kommissionen konstaterade att när det gäller de argentinska myndigheternas påstådda stöd till biodieselindustrin, framför allt genom olika åtgärder som t.ex. tillhandahållande av sojabönor mot för låg ersättning, lämnade de argentinska myndigheterna inte den information som krävdes och de bevis som kommissionen begärde i sitt frågeformulär, vare sig i skrivelsen av den 17 april 2018 eller under kontrollbesöket. Därför tvingades kommissionen att förlita sig på tillgängliga fakta om den delen av undersökningen.

(68) I brist på uppgifter från de argentinska myndigheterna om de argentinska sojabönsodlarnas försäljning, utgick kommissionen från de uppgifter om inhemska sojabönspriser som hade lämnats av de exporterande tillverkarna i urvalet. Dessutom utgick kommissionen från offentligt tillgänglig information om de argentinska myndigheternas anförtroende eller åläggande av funktioner gentemot sojabönsodlarna för att de skulle sälja sojabönor inom landet mot för låg ersättning och om de argentinska myndigheternas avsikt att stödja biodieselindustrin genom dessa och andra åtgärder.

(69) Efter utlämnandet av det slutgiltiga informationsdokumentet uttryckte GOA och CARBIO återigen invändningar mot kommissionens användning av tillgängliga fakta i enlighet med artikel 28 i grundförordningen. De hävdade att användning av tillgängliga fakta endast är motiverad om en berörd part unerlåter att tillhandahålla ”nödvändig information” som är oundgänglig för att nå ett specifikt avgörande. Enligt GOA och CARBIO bevisade kommissionen aldrig hur den begärda information var oundgänglig för att nå ett specifikt avgörande i detta fall, och förbisåg det faktum att den begärda informationen antingen var otillgänglig för GOA, eller omfattades av strikt skattesekretess.

(70) Kommissionen förklarade utförligt i sitt meddelande till GOA skälen till att den behövde ytterligare information om sojabönsodlare och tillverkare av sojaolja. GOA:s och CARBIO:s påstående att GOA inte vara i stånd att tillhandahålla denna information stöddes inte av någon bevisning för att så var fallet, eller att kommissionen hade andra rimliga sätt att erhålla sådan information. Den begärda informationen var av sådan art att kommissionen kunde anta att den antingen var i GOA:s och/eller CARBIO:s ägo, eller åtminstone att GOA hade befogenhet att begära denna information från sojabönsodlare och tillverkare av sojaolja. Kommissionen förväntade sig också bättre samarbete från sojabönsodlare och tillverkare av sojaolja, om dessa kontaktades direkt av GOA och/eller i nära samarbete med kommissionen.

3.2.2 Analys

(71) Klaganden hävdade att de argentinska myndigheterna gav stöd till biodieselindustrin genom olika åtgärder. Klaganden hävdade i synnerhet att de argentinska myndigheterna hade genomfört en politik med höga exportavgifter och andra regleringar för sojabönor och sojaolja, som är den viktigaste råvaran i tillverkningen av biodiesel i Argentina. Enligt klaganden innebar detta att de argentinska myndigheterna säkerställde ett råvarupris för tillverkning av biodiesel som var betydligt lägre än de globala priserna.

(72) Som anges i kommissionens promemoria om bevisningens tillräcklighet (9) ansåg kommissionen att exportbeskattningen verkade vara ett av de verktyg som de argentinska myndigheterna hade utformat för att ålägga sojabönsodlare och sojaoljeproducenter att bistå den argentinska biodieselindustrin. I denna undersökning har kommissionen granskat den uppsättning åtgärder som de argentinska myndigheterna har antagit för att stödja den argentinska biodieselindustrin på artificiell väg.

(73) För att kunna fastställa att det rör sig om en utjämningsbar subvention måste tre faktorer föreligga, nämligen a) ett finansiellt bidrag eller inkomst-/prisstöd, b) en förmån, och c) selektivitet (artikel 3 i grundförordningen) (10).

(74) För att komma fram till en slutsats om den första faktorn undersökte kommissionen om den uppsättning åtgärder som antagits av de argentinska myndigheterna leder till ett finansiellt bidrag i form av att de offentliga myndigheterna tillhandahåller sojabönor mot för låg ersättning till de argentinska exporterande biodieseltillverkarna, i enlighet med artikel 3.1 a i grundförordningen, och/eller om den uppsättning åtgärder som antagits av de argentinska myndigheterna faller inom kategorin inkomst-/prisstöd till biodieselindustrin, i enlighet med artikel 3.1 b i grundförordningen.

3.2.2.1 Finansiellt bidrag

(75) Kommissionen konstaterade inledningsvis att alla företag i urvalet för stickprovsförfarandet köpte sojabönor på den inhemska marknaden från antingen närstående eller icke-närstående företag för bearbetning till sojaolja och sedan till biodiesel. Att de exporterande tillverkarna i urvalet inte köpte sojaolja för vidarebearbetning till biodiesel berodde på att de själva utvann sojaolja från sojabönorna som ett mellansteg i tillverkningen av biodiesel. Analysen i de följande underavsnitten inriktar sig därför på frågan om huruvida de argentinska myndigheterna tillhandahöll sojabönor (snarare än sojaolja) mot för låg ersättning.

(76) I artikel 3.1 a iv andra strecksatsen i grundförordningen anges att ett finansiellt bidrag förekommer om de offentliga myndigheterna ”anförtror åt eller ålägger ett privat organ att utföra en eller flera av de funktioner som räknas upp i leden i, ii och iii och som normalt ligger inom deras kompetens och rent faktiskt inte skiljer sig från de offentliga myndigheternas normala praxis”. Den typ av funktioner som anges i artikel 3.1 a iii i grundförordningen föreligger när ”offentliga myndigheter tillhandahåller andra varor eller tjänster än sådana som rör allmän infrastruktur, eller köper varor”. Dessa bestämmelser återspeglar leden iii och iv i artikel 1.1 a 1 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder (nedan kallat subventionsavtalet) och bör tolkas och tillämpas mot bakgrund av WTO:s relevanta rättspraxis.

(77) WTO-panelen om amerikanska exportbegränsningar slog fast att de två begreppen ”entrust” (anförtro) och ”direct” (ålägga) i artikel 1.1 a 1 iv i subventionsavtalet enligt gängse betydelse kräver att myndigheternas agerande måste omfatta en delegering (när det gäller anförtroende) eller order (när det gäller åläggande) (11). Förenta staternas argument om ”orsak och verkan” avvisades därmed och ett uttryckligt och bekräftande agerande i form av en delegering eller order förutsätts (12).

(78) I ett senare ärende ansåg dock överprövningsorganet att det är alltför stelbent att som standard ersätta orden ”anförtro” och ”ålägga” med ”delegering” och ”order” (13). Enligt överprövningsorganet förekommer ”anförtroende” när myndigheterna överlåter ansvar på ett privat organ och ”åläggande” avser situationer där myndigheterna utövar sina befogenheter gentemot ett privat organ (14).

(79) I båda fallen använder sig en myndighet av ett privat organ som ett ombud för att genomföra det finansiella bidraget och ”i de flesta fall kan det antas att ett anförtroende eller åläggande av funktioner till ett privat organ omfattar någon form av hot eller incitament” (15). Samtidigt medger artikel 1.1 a 1 iv i subventionsavtalet inte att medlemsstaterna inför utjämningsåtgärder för produkter ”i de fall en myndighet enbart utövar sina allmänna föreskrivande befogenheter” (16) eller när ett statligt ingripande ”i vissa fall men inte i andra kan leda till ett visst resultat uteslutande beroende på de faktiska omständigheterna och marknadsaktörernas utövande av sitt fria val” (17). ”Anförtroende” och ”åläggande” innebär i stället att ”myndigheterna har en mer aktiv roll än att bara inta en stödjande hållning” (18).

(80) WTO ansåg inte heller att det faktum att ”ett privat organ ges eget handlingsutrymme nödvändigtvis står i strid med ett anförtroende eller åläggande av det privata organet […] Det kan visserligen finnas fall där det privata organets eget handlingsutrymme är så pass stort att det blir omöjligt att dra några korrekta slutsatser om huruvida det privata organet har anförtrotts eller ålagts (att utföra en viss uppgift), men detta är något som rör sakförhållanden/bevis, som måste hanteras från fall till fall” (19).

(81) I linje med dessa avgöranden från WTO är inte alla myndighetsåtgärder som kan innebära förmåner lika med ett finansiellt bidrag i enlighet med artikel 3 i grundförordningen och artikel 1.1 a i subventionsavtalet. Det måste finnas bevisning för att myndigheterna har en strategi eller ett program som ska gynna den bransch som undersöks (i det här ärendet biodiesel-/biobränsleindustrin), genom att ålägga offentliga eller privata organ (i detta fall sojabönsodlare) att tillhandahålla sojabönor mot för låg ersättning till biodieselindustrin.

(82) I korthet innebär de relevanta avgörandena i WTO följande: i) Avgörandet av huruvida det förekommer ett ”finansiellt bidrag” enligt artikel 1.1 a 1 i subventionsavtalet bör inriktas på egenskaperna hos de offentliga myndigheternas ingripande, inte på effekterna eller resultatet av de offentliga myndigheternas ingripande (20). Det är med andra ord ett välkänt faktum att myndigheter ingriper på marknaden i rollen som lagstiftare och att de när de gör detta ger upphov till effekter på marknaden och dess aktörer. I detta hänseende kan exempelvis en myndighet lagligen införa exportavgifter för att generera intäkter från en vara som är mycket konkurrenskraftig på de internationella marknaderna. Däremot går det inte att legitimt införa exportbegränsningar när det står klart att användningen av detta instrument tillsammans med andra mekanismer för att behålla råvaror inom landet och tvinga leverantörer att sälja till priser som är lägre än marknadspriserna ingår i en större plan som de offentliga myndigheterna har utformat för att stödja en viss industri eller uppsättning industrier i syfte att stärka deras konkurrenskraft. Typen av myndighetsåtgärd, inbegripet dess sammanhang, mål och syfte, är därför relevant för bedömningen av komponenten ”finansiellt bidrag”. ii) ”Anförtroende” eller ”åläggande” skulle omfatta ett uttryckligt och bekräftande agerande riktat mot en viss part i förhållande till en viss uppgift eller skyldighet, vilket är något helt annat än en situation där offentliga myndigheter ingriper på marknaden på ett sätt som kanske eller kanske inte får ett visst resultat med tanke på sakförhållandena och aktörernas utövande av sitt fria val på den marknaden. Den avgörande frågan bakom begreppen ”anförtroende” eller ”åläggande” är huruvida det berörda beteendet, dvs. det finansiella bidraget i form av tillhandahållande av varor mot för låg ersättning, kan hänföras till de offentliga myndigheterna eller fortfarande är de privata aktörernas fria val med hänsyn till marknaden, t.ex. i fråga om lagstadgade begränsningar (21). iii) Artikel 1.1 a 1 iv i subventionsavtalet är i princip en bestämmelse mot kringgående. För att det ska föreligga anförtroende eller åläggande måste de offentliga myndigheterna därför överlåta ansvaret på ett privat organ eller utöva sina befogenheter gentemot ett privat organ för att åstadkomma ett finansiellt bidrag. I de flesta fall kan det antas att ett anförtroende eller åläggande av funktioner till ett privat organ omfattar någon form av hot eller incitament, vilket i sin tur är ett bevis på anförtroende eller åläggande (22). Det är dock sannolikt att offentliga myndigheter har andra möjligheter att utöva befogenheter gentemot ett privat organ, varav en del kan vara ”mer subtila” än en order och de kanske inte har samma grad av tvång (23). iv) Det måste finnas ett ”påvisbart samband” mellan de offentliga myndigheternas agerande och det privata organets beteende (24). Det finns ingen anledning till att ett fall av anförtroende eller åläggande från de offentliga myndigheternas sida inte skulle kunna förutsättas med hjälp av indirekta bevis (t.ex. underförstådda och informella fall av delegering eller order), förutsatt att den bevisningen har bevisvärde och är övertygande (25). I detta avseende kan bevis för de offentliga myndigheternas avsikt att stödja industrin i senare marknadsled (t.ex. genom offentligt tillkännagiven politik eller statliga beslut, eller genom andra offentliga åtgärder), eller förekomsten av andra offentliga åtgärder som säkerställer ett visst resultat på marknaden (t.ex. en exportbegränsning tillsammans med en offentlig åtgärd som hindrar aktörer som omfattas av de begränsningarna från att lagra sina produkter), vara relevanta för att fastställa huruvida det rör sig om ett finansiellt bidrag enligt artikel 1.1 a 1 iv i subventionsavtalet (särskilt som en indirekt metod för de offentliga myndigheterna att tillhandahålla varor, i enlighet med led iii). Under vissa omständigheter kan offentliga myndigheters ”vägledning” utgöra ett åläggande (26). Förekomsten av vissa effekter på marknaden (t.ex. minskade priser) kan också vara en faktor som behöver tas med i beräkningen tillsammans med all övrig tillgänglig bevisning, inbegripet möjligheten att förutse dessa effekter i ett visst sammanhang. Slutligen kan ett privat organ, beroende på omständigheterna, besluta sig för att inte utföra en funktion som den har anförtrotts eller ålagts, trots eventuella negativa följder. Detta bevisar dock inte i sig att det privata organet inte har varit föremål för ett anförtroende eller åläggande (27).

(83) I linje med denna rättspraxis har kommissionen mycket noggrant granskat vilken typ av ingripanden det handlar om från de argentinska myndigheternas sida (gäller de argentinska myndigheternas ingripanden anförtroende eller åläggande för sojabönsodlare?) vilken typ av organ åläggandena gäller (är sojabönsodlare privata organ i den mening som avses i artikel 3.1 a iv i grundförordningen?) och vilka åtgärder det handlar om för dessa organ (har dessa sojabönsodlare tillhandahållit sojabönor till den argentinska biodieselindustrin mot för låg ersättning och därmed agerat som ombud för de argentinska myndigheterna?). Kommissionen har vidare undersökt om den funktion som utförts normalt skulle ligga inom myndigheternas kompetens (är tillhandahållandet av sojabönor mot för låg ersättning till företag som producerar sojaolja i Argentina en normal verksamhet för myndigheterna?) och om denna funktion rent faktiskt inte skiljer sig från myndigheternas normala praxis (skiljer sig själva tillhandahållandet av sojabönor från odlarna rent faktiskt från vad myndigheterna skulle ha gjort själva?).

3.2.2.2 Anförtroende åt eller åläggande för sojabönsodlarna från de argentinska myndigheternas sida

(84) Mot bakgrund av den rättspraxis från WTO som avses i skälen 77–82, undersökte kommissionen först om de argentinska myndigheternas stöd till den argentinska biodieselindustrin faktiskt är ett mål för en politik från myndigheternas sida och inte bara en ”sidoeffekt” av utövandet av allmänna föreskrivande befogenheter. Kommissionen undersökte särskilt om den snedvridning av priserna som konstaterats var en del av myndigheternas mål eller om de lägre priserna på sojabönor snarare var en ”oavsiktlig” biprodukt av myndigheternas allmänna föreskrivande verksamhet. I enlighet med slutsatserna i skäl 64 beslutade sig kommissionen för att delvis utgå från tillgängliga fakta för att avgöra om de argentinska myndigheterna hade utfärdat något anförtroende eller åläggande av funktioner för sojabönsodlarna.

(85) Flera dokument visar att de argentinska myndigheterna uttryckligen hade som ett politiskt mål att försöka stödja och utveckla biodieselindustrin, särskilt genom att försöka minska de inhemska priserna på insatsvarorna (sojabönor) och därigenom tillhandahålla ett finansiellt bidrag till tillverkningen av biodiesel.

(86) Detta stöd åstadkoms genom flera åtgärder som kan hänföras till de argentinska myndigheterna (däribland exportskatt på sojabönor, subventioner till sojabönsproducenter för att de ska fortsätta producera och sälja inom landet till biodieseltillverkare, motåtgärder mot produktion av annan spannmål, t.ex. genom införande av exportkvoter och offentliga uttalanden för att uppmuntra sojabönsproducenter att inte upphöra med sin produktion och att fortsätta sälja inom landet) (28). Dessa åtgärder har visserligen ändrats vid flera tillfällen sedan de infördes 1994, (29) men de har tillämpats kontinuerligt i syfte att, vilket de argentinska myndigheterna själva har angett i lagstiftningen (se skälen 89–100), sänka det inhemska priset på sojabönor samtidigt som världsmarknadspriserna stiger och för att gynna utvecklingen av förädlingskedjan i Argentina, som bl.a. omfattar biodieselindustrin.

(87) Exportskatten på sojabönor är ett viktigt verktyg som används av de argentinska myndigheterna för att stödja biodieselindustrin. Enligt OECD tar de argentinska myndigheterna framför allt genom exportavgifter ut ”högre avgifter på råvaror eller från producenter av insatsvaror medan lägre avgifter tas ut på slutprodukter”. ”[…] Den prisfördel som den inhemska industrin i senare marknadsled får av detta kan snedvrida och minska konkurrensen på såväl de inhemska som de utländska marknaderna” (30). Dessutom angav International Renewable Energy Agency (Irena) i en rapport om Argentina att ”särskilda exportskatter för biobränslen jämfört med andra produkter från samma råvara främjade exporten av biobränslen, särskilt biodiesel” (31). Världsbanken konstaterade att de argentinska myndigheterna tar ut höga exportskatter som ”sänker de inhemska råvarukostnaderna och uppmuntrar export av biodiesel” (32).

(88) De argentinska myndigheterna hävdade att inga av publikationerna från OECD, Irena och Världsbanken hänvisade till att de argentinska myndigheterna uttryckligen hade som mål att stödja den argentinska biodieselindustrin. De argentinska myndigheterna ifrågasatte dock inte riktigheten i de citat som kommissionen hade hittat. I motsats till de argentinska myndigheterna ansåg kommissionen att analyserna i dessa publikationer stöder kommissionens slutsats om att de argentinska myndigheterna uttryckligen stöder den argentinska biodieselindustrin.

(89) Argentina har haft en exportavgift på sojabönor sedan 1994, som legat fast på 3,5 %. Som framgår av alla de ändringar i lagstiftningen som anges i skälen 91–100 visar de åtgärder som använts för att justera exportskatten efter den ursprungliga skattesatsen att de argentinska myndigheterna uttryckligen har som mål att sänka de inhemska priserna samtidigt som världsmarknadspriserna stiger. Under undersökningen hävdade de argentinska myndigheterna att exportavgiften på sojabönor och sojaolja införts för att öka intäkterna. Trots flera förfrågningar från kommissionen om att tillhandahålla dokumentation som stöder påståendet har de argentinska myndigheterna inte lämnat någon sådan dokumentation.

(90) Höjda intäkter anges inte heller som ett skäl till exportskattens nivå i någon av rättsakterna sedan 2002 om justeringar av exportskatten på sojabönor, sojaolja eller biodiesel. Som förklaras i skälen 91–100 anges i stället i dessa rättsakter att syftet med exportskatten är att motivera sojabönsleverantörer att fortsätta sälja inom landet, till lägre priser än de internationella priserna. I stället för att vara en åtgärd för skatteintäkter använder de argentinska myndigheterna alltså exportskatt på sojabönor som ett verktyg för att stödja den inhemska biodieselindustrins utveckling.

(91) Efter en förklaring om att det rådde ett nödläge (33) höjdes exportskatten 2002 från 3,5 % till 13,5 % genom resolution 11/2002 (34). Resolutionen innehöll följande påstående: ”effekterna av en eventuellt avsevärd förändring i de internationella priserna på jordbruksprodukter måste också beaktas” (fetstil tillagd), vilket visar att syftet med åtgärden var att påverka det inhemska marknadspriset på sojabönor jämfört med världsmarknadspriset.

(92) Skatten höjdes ytterligare samma år, från 13,5 % till 23,5 % genom resolution 35/2002 (35). Där anges att ”enligt lag nr 22.415 får import av konsumtionsvaror beskattas i syfte att stabilisera de inhemska priserna tills de når en lämplig nivå och upprätthåller en tillgång som tillgodoser behoven på den inhemska marknaden”. Enligt lagtexten var åtgärderna av övergångskaraktär och infördes tillfälligt så länge den aktuella allmänna ekonomiska situationen varade. Denna exportskatt tillämpas dock fortfarande och ligger på ungefär samma nivå som vid nödläget, medan exportskatten på annan spannmål har fastställts till 0 % (36).

(93) År 2007 inledde de första storskaliga biodieseltillverkarna i Argentina sin verksamhet. Det året offentliggjorde de argentinska myndigheterna två resolutioner om att höja exportskatten på sojabönor från 23,5 % till 27,5 % (37) och därefter till 35 % (38). Båda resolutionerna angav som skäl för den ytterligare höjningen av exportavgiften att förutom en ökad inhemsk och internationell efterfrågan på dessa produkter så utnyttjades de produkter som omfattades av resolutionerna (övervägande produkter relaterade till sojabönor) för nya produktionsändamål, av vilka biobränslen nämndes som ett uttryckligt exempel.

(94) I resolution 10/2007 (39) angavs dessutom uttryckligen att ”de internationella spannmålspriserna har ökat kraftigt […] varför det anses lämpligt att införa ytterligare exporttullar på ett antal av de tidigare nämnda varorna” (fetstil tillagd).

(95) I resolution 369/2007 (40) konstaterades också att exportskatten behövde höjas för att ”sänka de inhemska priserna, befästa förbättringarna i inkomstfördelning och stimulera förädling” (fetstil tillagd).

(96) År 2008 inrättade de argentinska myndigheterna genom resolution 125/2008 (41) en formel för att beräkna ett fast belopp för exportskatten, beroende på nivån på det officiella fob-pris som fastställs dagligen av regeringen (ministeriet för jordbruksindustrin).

(97) I resolution nr 125/2008 angavs följande politiska mål: ”De internationella priserna på spannmål och oljeväxter har ökat betydligt under senare år, med stora prisvariationer från år till år. Om denna situation skulle fortsätta skulle det kunna få negativa följder för ekonomin som helhet, såsom högre inhemska priser, en mindre rättvis välståndsfördelning och större osäkerhet när det gäller beslut om investeringar i jordbruks- och boskapsnäringen. Den föreslagna ändringen av systemet med exportavgifter för en viktig undergrupp av spannmål och oljeväxter är ett lämpligt verktyg för att lösa de nämnda problemen.” (Fetstil tillagd.)

(98) Samma år ändrade de argentinska myndigheterna genom resolution 64/2008 (42) formeln för beräkningen av exportskatten och uttryckte återigen sitt politiska mål: ”Syftet med systemet med rörliga exportavgifter är att mildra effekten på de inhemska priserna av ökade internationella priser på spannmål och oljeväxter och deras biprodukter samt att bidra till en förbättrad välståndsfördelning.” (Fetstil tillagd.)

(99) År 2012 offentliggjorde de argentinska myndigheterna en gemensam resolution enligt vilken Argentina hade antagit ett antal politiska beslut för att stärka den inhemska biodieselindustrin, framför allt efter antagandet av lag nr 26.093. I den gemensamma resolutionen konstaterades också att exporttullarna på biodiesel och blandningar av den stämde överens med de exporttullar som tillämpades på andra biprodukter från oljefrösektorn, med hänsyn till de olika produktionskostnaderna och med en bibehållen skillnad för att den effektiva skatten på biodiesel var lägre än för dess viktigaste insatsvara, för att på så sätt främja förädling i Argentina och bidra till att stärka utvecklingen inom biodieselindustrin (43).

(100) Trots att den nyvalda argentinska regeringen i slutet av 2015 avskaffade exportavgiften på annan spannmål och andra oljeväxter behölls en hög exportavgift på sojabönor. I dekret nr 133/2015 (44) om avskaffande av exportskatt på vete och justering av skattesatsen för sojabönor till 30 % angavs följande politiska mål: ”När det gäller sojabönor och deras biprodukter har ökningen av odlad areal och den förra säsongens rekordskörd inte förhindrat en försämring av konkurrenskraften och lönsamheten i hela den relaterade värdekedjan” (fetstil tillagd). Värdekedjan rör i detta sammanhang bl.a. biodieselindustrin.

(101) Efter utlämnandet av informationsdokumentet upprepade de argentinska myndigheterna och CARBIO sitt påstående om att eventuella effekter på biodieseltillverkningen av de exportskatter som tillämpades på sojabönor, om det över huvud taget finns en sådan effekt, uppenbart i bästa fall är en sidoeffekt av en åtgärd för uppbörd av intäkter.

(102) Kommissionen höll inte med om detta påstående. De dekret som citeras i skälen 91–100 kan inte anses vara ”enbart politiska uttalanden”. Dessa lagar avspeglar gång på gång de argentinska myndigheternas avsikt att stödja biodieselindustrin, samtidigt som det, i motsats till vad de argentinska myndigheterna hävdar, inte anges i dekreten att uppbörd av statliga intäkter är ett syfte med exportskatten på sojabönor. Inga av de lagar som de argentinska myndigheterna nämner i sin inlaga hänvisar till någon intäktshöjande funktion hos exportskatten på sojabönor.

(103) Genom att införa exportskatter på sojabönor försätter de argentinska myndigheterna de argentinska sojabönsodlarna i en ekonomiskt irrationell situation som tvingar dem att sälja sina varor inom landet till ett lägre pris än vad de hade kunnat få utan dessa exportskatter. De berövas därför möjligheten att göra ett rationellt val och uppmuntras att följa den politiska målsättningen bakom exportavgiften.

(104) Denna irrationella situation förstärktes genom andra exportbegränsningar såsom exportkvoter på andra jordbruksprodukter än sojabönor under perioden 2006–2015, vilket motverkade export av andra grödor och styrde odlarna till att fortsätta produktionen av sojabönor (i stället för annan spannmål eller andra oljeväxter) och sänkte det inhemska priset ytterligare. Sojabönsodlare fortsatte också att producera och sälja sin produktion lokalt eftersom lagring inte är lämpligt för denna jordbruksprodukt, som inte kan bevaras på medellång till lång sikt.

(105) Efter utlämnandet av informationsdokumentet hävdade de argentinska myndigheterna att det inte hade funnits några exportkvoter på majs och vete på tio år. Kommissionen konstaterade emellertid att detta påstående var felaktigt. I resolution 543/2008 (45) reglerades uttryckligen fastställandet av högsta tillåtna exportkvantiteter av bl.a. vete och majs. Denna åtgärd var i kraft fram till slutet av 2015 (46).

(106) År 2009 införde de argentinska myndigheterna därtill ett tillfälligt importförbud för sojabönor och fastställde att användning av inhemska råvaror skulle främjas framför importerade, för att på så sätt skapa mervärde för den argentinska produkten på den internationella marknaden och att den tillfälliga importen av lokalt producerade insatsvaror hotade detta mål (47). År 2012 inrättade de argentinska myndigheterna ett register över godkända sojaaktörer och hävde importförbudet (48). Det var dock fortfarande mycket svårt att importera sojabönor till Argentina tills registret ändrades år 2016 (49). Importförbudet i kombination med exportskatten på sojabönor bekräftar att de argentinska myndigheternas politiska mål var att stärka utvecklingen av en fullständigt inhemsk biodieselindustri, med lokalt innehåll i försörjningskedjan. Detta skapar en artificiell, offentligt driven produktion av sojabönor i Argentina för inhemsk förbrukning som säkerställer att lokal efterfrågan på sojabönor tillgodoses genom en lokal försörjning som är inriktad på att uppnå de fastställda politiska målen.

(107) Dessutom har en lång period av exportbegränsningar för andra grödor lett till en kraftig ökning i produktionen av sojabönor – den s.k. sojización (50) av det argentinska jordbruket. Inte ens efter det att exportkvoterna avskaffades 2015 (51) skedde någon betydande minskning av produktionen av sojabönor jämfört med andra grödor, och den har varit förhållandevis stabil. Se diagram 1: Diagram 1 Argentinsk produktion av sojabönor, majs och vete per skördeår Soja Majs Vete Produktion i miljoner ton 2000/01 2001/02 2002/03 2003/04 2004/05 2005/06 2006/07 2007/08 2008/09 2009/10 2010/11 2011/12 2012/13 2013/14 2014/15 2015/16 2016/17 2017/18 Källa: http://datosestimaciones.magyp.gob.ar/

(108) Dessutom offentliggjorde de argentinska myndigheterna 2017 en resolution om en stimulansordning för sojabönsodlare (52) som ett led i Belgranoplanen (53). Belgranoplanen inrättades 2016 som en infrastruktur- och industriutvecklingsplan i tio av Argentinas nordliga provinser, som historiskt sett har varit mindre utvecklade än resten av landet. Denna resolution gav ekonomiska incitament för sojabönsodlare i de tio mest underutvecklade provinserna i Argentina (54) den 1 mars till den 31 augusti 2017 och styrde därmed odlarna ännu kraftigare mot produktion av sojabönor och ökade den inhemska tillgången på sojabönor ytterligare, vilket gynnade utvecklingen av biodieselindustrin.

(109) Kommissionen ansåg mot bakgrund av den tillgängliga bevisningen att de argentinska myndigheterna spelade ”en mer aktiv roll än att bara inta en stödjande hållning”, vilket överprövningsorganet kräver (55). De åtgärder som vidtogs av de argentinska myndigheterna begränsar sojabönsodlarnas handlingsfrihet genom att i praktiken begränsa deras affärsbeslut om var och till vilket pris de ska sälja sin produkt.

(110) De hindras från att skapa den största möjliga inkomst som de hade kunnat få utan exportskatten på sojabönor (t.ex. genom att exportera sin produktion för att kunna ta del av högre priser eller genom att höja de inhemska priserna) och andra liknande begränsande åtgärder.

(111) Detta bekräftas ytterligare genom dekret nr 133/2015 och dekret nr 640/2016 där de argentinska myndigheterna vidtar särskilda åtgärder för att hjälpa sojabönsindustrin och tillhörande värdekedja att vända den uppkomna nedgången i konkurrenskraft och lönsamhet i hela den anslutna värdekedjan. Sojabönsodlarna uppmuntras och styrs således av de argentinska myndigheterna till att upprätthålla produktionen för att försörja den inhemska marknaden, trots att en rationell leverantör skulle anpassa sin produktion och sina priser i en situation där exporten har motverkats.

(112) Genom dessa åtgärder förmår de argentinska myndigheterna sojabönsodlarna att behålla sojabönorna i Argentina, eftersom de inte kan sälja till bättre priser som skulle råda i Argentina utan dessa åtgärder.

(113) I denna bemärkelse ”anförtror” eller ”ålägger” de argentinska myndigheterna producenterna av insatsvarorna funktionen att tillhandahålla varor till de inhemska användarna av sojabönor, dvs. biodieseltillverkarna, mot för låg ersättning. Sojabönsodlarna ges ansvaret för att skapa en artificiell, fragmenterad, inhemsk lågprismarknad i Argentina.

(114) När de argentinska myndigheterna tillämpar denna uppsättning åtgärder vet de med andra ord hur sojabönsodlarna kommer att reagera på åtgärderna och vilka effekterna kommer att bli. Sojabönsodlarna kan visserligen sänka sin inhemska produktion något som reaktion på exportskatterna och andra restriktiva åtgärder, men bevisen visar att produktionen inte upphörde och inte heller minskade avsevärt (se tabell 1 och en närmare förklaring i skäl 139). Kommissionen drog slutsatsen att detta är ett resultat av att de argentinska myndigheterna anförtror och ålägger sojabönsodlarna att fortsätta sin produktion och export.

(115) Som förklarats tidigare kommer anpassningen av produktionen att bli måttlig inom sektorn för sojabönsodling, vilket leder till lägre inhemska priser. I detta avseende är effekterna fastställda på förhand och inte i efterhand och är därför inte ”oavsiktliga”. Det finns ett tydligt ”påvisbart samband” mellan politiken och de privata berörda organens agerande, som i egenskap av ombud för de argentinska myndigheterna genomför deras politik att tillhandahålla sojabönor mot för låg ersättning till biodieselindustrin.

(116) De argentinska myndigheterna har själva medgett att åtgärderna varit framgångsrika när det gäller att uppnå det uttalade politiska målet att stödja biodieselindustrin. I den gemensamma resolution som anges nedan och som de argentinska myndigheterna offentliggjorde 2012, konstateras att den offentliga politik som antagits omfattade en rad mekanismer för att främja biodieselindustrin. Dessutom konstaterades att detta är en förklaring till framgångarna inom denna produktiva sektor, vars bruttomarginaler för de viktigaste insatsvarorna i bearbetningsstadiet var högre än 25 % (56). Marginalerna tycks främst vara resultatet av differentieringen av exportavgifterna för biodiesel respektive sojabönor.

(117) Sammanfattningsvis konstaterade kommissionen att de argentinska myndigheterna hade anförtrott eller ålagt sojabönsodlarna att genomföra deras politik i syfte att skapa en uppdelad inhemsk marknad och att tillhandahålla den inhemska biodieselindustrin sojabönor mot för låg ersättning.

(118) Efter utlämnandet av informationsdokumentet hävdade de argentinska myndigheterna att kommissionen hade utökat omfattningen av anförtroende och åläggande, med betoning av begreppen ”förmå” och ”vägleda”, medan WTO:s krav innebär att fördelningen av ansvar måste ske i form av ett uttryckligt och bekräftande agerande, vara riktad till en viss part och avse en viss uppgift eller skyldighet. Enbart politiska förklaringar från en regering kan inte betraktas som en order och den påstådda ordern eller anförtroendet kan inte vara oavsiktliga eller en ren sidoeffekt av offentlig reglering.

(119) Kommissionen höll inte med. Som anges i skäl 117 konstaterade kommissionen med hänsyn till den rättspraxis från WTO som avses i skäl 93 att det fanns starka belägg för att de argentinska myndigheterna hade agerat uttryckligt och bekräftande för att anförtro eller ålägga sojabönsodlarna att sälja sina sojabönor mot för låg ersättning till biodieselindustrin. Det finns ett ”påvisbart samband” mellan de offentliga myndigheternas åtgärder och sojabönsodlarnas beteende, vilket innebär att deras agerande kan hänföras till de argentinska myndigheterna. De argentinska myndigheterna styrkte inte sitt påstående om att de bevis som kommissionen hade tagit fram enbart kunde betraktas som rena politiska förklaringar från de argentinska myndigheterna. Framför allt ifrågasatte de argentinska myndigheterna inte förekomsten av de fastställda politiska målen, så som de framkommer av dessa förklaringar. Inte heller förnekade myndigheterna de uttalanden som hyllade begränsningsåtgärdernas framgångar med att uppnå de politiska målen att stödja den argentinska biodieselindustrin. Påståendet avvisades därför.

(120) Dessutom hävdade de argentinska myndigheterna att kommissionens slutsats att förekomsten av olika mekanismer inom ramen för ett mer omfattande system som de argentinska myndigheterna hade utformat för att ge stöd till en viss industri är relevant för att fastställa åtgärdens egenskaper uppenbart är felaktig, eftersom exportskatter inte ingår i artikel 3 i–iii i grundförordningen (eller i subventionsavtalet) och inte omfattas av artikel 3 iv i grundförordningen.

(121) Att exportskatter som sådana inte uttryckligen anges i artikel 3.1 a i grundförordningen innebär inte att de i sig är uteslutna från att kunna utgöra ett finansiellt bidrag och kan därför omfattas av definitionen av en subvention enligt grundförordningen och subventionsavtalet. Kommissionen lämnade en mängd bevis på att exportskatten på sojabönor användes som ett verktyg tillsammans med andra instrument för att förmå sojabönsodlare att följa de fastställda politiska målen på ett sätt som tillsammans bildar en utjämningsbar subvention i enlighet med artikel 3.1 a i grundförordningen. Eftersom de argentinska myndigheterna inte styrkte sitt påstående om varför exportskatten på sojabönor inte kan betraktas som en utjämningsbar subvention avvisade kommissionen påståendet.

(122) Efter det slutgiltiga utlämnandet av informationsdokumentet invände GOA mot kommissionens konstaterande i skäl 121 att GOA inte motiverade sitt påstående om varför exportavgiften på sojabönor inte kunde betraktas som en utjämningsbar subvention.

(123) Även om GOA under undersökningens gång hävdade att införandet av exportavgifter syftade till att generera inkomster, misslyckades GOA med att bevisa detta vad gäller de rättsakter som inför eller ändrar nivån på exportavgiften på sojabönor. På grundval av tillgänglig bevisning ansåg kommissionen att exportavgifterna faktiskt är ett verktyg bland andra som GOA använde för att stödja biodieselindustrins utveckling. Kommissionen drog följaktligen en annan slutsats som förklaras i skälen 89 och 90, och avvisade GOA:s ursprungliga påstående.

(124) CARBIO hävdade att kommissionen struntade i de höga krav som ställs för att kunna bevisa anförtroende eller åläggande. Sojabönsodlare är fria att bestämma om de ska producera, sälja och exportera sina sojabönor. Det finns inget inslag i exportskatten på sojabönor som anförtror eller ålägger sojabönsodlare att fatta något av dessa beslut.

(125) Kommissionen höll inte med om att kraven vad gäller anförtroende eller åläggande, som beskrivs i skäl 82, inte uppfylls i detta fall. Dessutom är CARBIO:s påstående att sojabönsodlarna fritt kan sätta priset på sojabönor felaktigt. Vid kontrollbesöket förklarade de argentinska myndigheterna hur fob-priset på sojabönor för export fastställs av regeringen. Eftersom såväl exportpriset som det inhemska priset på sojabönor ligger långt under världsmarknadspriset är sojabönsodlarnas frihet att sätta priser begränsad. Slutligen bortser CARBIO från att exportskatten inte är det enda verktyg som de argentinska myndigheterna använder för att styra sojabönsodlarna. Påståendet avvisades därför.

(126) CARBIO ifrågasatte också kommissionens slutsats i skäl 112 att sojabönsodlare inte kan sälja till bättre priser som skulle råda i Argentina utan dessa åtgärder. Som stöd för detta påstående hänvisar CARBIO till en undersökning av Internal Trade Commission där det anges att avskaffandet av exportskatten på sojabönor skulle leda till en ökning av de inhemska priserna på sojabönor med endast 1,2 % (57).

(127) Kommissionen konstaterade dock att enligt en undersökning som offentliggjordes i American Journal of Agricultural Economics (58) skulle det inhemska priset på sojabönor utan en exportskatt kunna bli mycket högre, med upp till 26,0 %. Den undersökning som CARBIO hänvisar till visade dessutom att avskaffandet av exportskatten på sojabönor skulle leda till att världsmarknadspriset på sojabönor skulle minska med 18 %. Det betyder att ett teoretiskt avskaffande av en exportskatt på 23,5 % skulle innebära att skillnaden mellan det argentinska priset och världsmarknadspriset i stort sett skulle försvinna.

(128) Därför upprepade kommissionen slutsatsen att sojabönsodlarna förmås att fortsätta odla och sälja sojabönor i Argentina utan att de ges möjlighet att sälja till bättre priser som skulle råda i Argentina utan dessa åtgärder.

(129) Efter det slutgiltiga utlämnandet av informationsdokumentet upprepade GOA och CARBIO sina påståenden enligt följande: — Det finns inga åtgärder som ger inhemska sojabönsodlare att sälja sojabönor lokalt mot för låg ersättning. — Sojabönsodlare kan fritt sätta priset på sina sojabönor. — Inget ekonomiskt bidrag uppstår genom exportavgifter på sojabönor. Den enda eventuella effekten av exportavgifter på sojabönor för tillverkningen av biodiesel utgör på sin höjd en sidoeffekt av en inkomstbringande åtgärd. — Exportavgifternas art och inkomstbringande syfte har ingenting att göra med det påstådda anförtroendet eller åläggandet. — Följaktligen uppstår därigenom inga förmåner.

(130) Vidare höll GOA och CARBIO inte med om kommissionens rättsliga tolkning av begreppen ”anförtro” och ”ålägga”. GOA hävdade att kommissionens bedömning av det ekonomiska bidraget uppvisar stora likheter med den så kallade effektbaserade strategin, vilken uttryckligen och kategoriskt har avvisats av WTO:s rättspraxis.

(131) CARBIO hävdade vidare att rådande världsmarknadspriser på sojabönor inte återspeglar det som skulle vara det inhemska priset på sojabönor i Argentina i frånvaro av exportavgifter.

(132) Eftersom GOA och CARBIO endast upprepade tidigare argument som de misslyckades med att underbygga, avvisade kommisionen dem.

3.2.2.3 Anförtroende åt eller åläggande för ett privat organ i den mening som avses i artikel 3.1 a iv i grundförordningen

(133) Därefter bedömde kommissionen om sojabönsodlarna i Argentina är privata organ som anförtros eller åläggs en funktion av de argentinska myndigheterna i den mening som avses i artikel 3.1 a iv i grundförordningen.

(134) De argentinska exporterande tillverkarna i urvalet köpte alla sojabönor som användes i biodieseltillverkningen från inhemska källor. De köptes från privata sojabönsodlingar, bortsett från mindre volymer sojabönor, som kom från det statligt ägda företaget YPF.

(135) På grundval av den tillgängliga informationen ansåg kommissionen därför att alla sojabönsodlare är privata organ som i den mening som avses i artikel 3.1 a iv i grundförordningen har anförtrotts av de argentinska myndigheterna att tillhandahålla sojabönor mot för låg ersättning.

3.2.2.4 Sojabönsodlarnas tillhandahållande av sojabönor mot för låg ersättning

(136) I nästa steg kontrollerade kommissionen om sojabönsodlarna verkligen genomförde den argentinska statliga politiken att tillhandahålla sojabönor mot för låg ersättning. Detta krävde en noggrann analys av marknadsutvecklingen i Argentina mot ett lämpligt riktmärke. I enlighet med slutsatserna i skäl 64 beslutade kommissionen att delvis utgå från tillgängliga fakta för att avgöra huruvida sojabönsodlarna hade tillhandahållit sojabönor mot för låg ersättning.

(137) Genom den uppsättning åtgärder som beskrivs i skälen 84–116 gav GOA sojabönsodlare incitament att sälja till lägre priser lokalt än annorstädes (dvs. i avsaknad av dessa åtgärder skulle sojabönsodlarna ha exporterat sojabönor till det mycket högre världsmarknadspriset, eller helt enkelt anpassat sitt utbud till marknadens villkor). I stället gjorde sojabönsodlarna inte så på grund av GOA:s strategi för att stödja utvecklingen av biodieselindustrin i senare led.

(138) Som framgår av tabell 1 vidarebearbetas praktiskt taget alla sojabönor som konsumeras på hemmamarknaden till sojaolja genom pressning. Nedan redovisas uppgifter om produktion, export, import och inhemsk pressning av sojabönor under olika år. Tabell 1 Produktion av sojabönor, sojaolja och biodiesel i Argentina Produktion av sojabönor (i ton) Export av sojabönor (i ton) Import av sojabönor (i ton) Pressning av sojabönor (i ton) Produktion av sojaolja (i ton) Inhemsk konsumtion av sojaolja (i ton) Produktion av biodiesel (i ton) 2007 47 482 787 11 843 248 2 245 391 36 268 044 6 962 206 474 078 2008 46 238 890 11 733 588 2 891 771 31 709 219 6 024 101 1 078 022 711 864 2009 30 989 474 4 292 321 823 924 30 285 623 5 772 026 1 348 922 1 179 103 2010 52 676 218 13 616 012 189 36 824 921 7 000 075 2 118 336 1 820 385 2011 48 878 774 10 420 216 12 862 37 339 854 7 113 681 2 996 512 2 429 964 2012 40 100 197 6 158 407 1 428 33 333 313 6 353 359 2 841 121 2 456 578 2013 49 306 202 7 784 236 1 615 34 040 869 6 432 942 2 448 560 1 997 809 2014 53 397 720 7 360 901 2 227 37 936 186 7 096 392 3 184 146 2 584 290 2015 61 446 556 11 509 272 566 40 940 319 7 895 905 2 407 954 1 810 659 2016 58 799 258 8 910 323 853 849 44 482 510 8 670 493 3 137 953 2 659 275 2017 54 971 626 7 369 126 1 897 833 41 824 091 8 065 602 3 264 784 2 871 435 Källa: Inlaga från de argentinska myndigheterna med uppgifter hämtade från olika offentligt tillgängliga argentinska databaser.

(139) Som framgår av tabell 1 ökade produktionen av sojabönor från 26,7 miljoner ton 2001 till 40,5 miljoner ton 2006 (59). Höjningen av exportavgiften på sojabönor ledde inte till någon minskning av sojabönsproduktionen utan till en ekonomiskt sett irrationell ökning. Utan de påtryckningar som skapats av de argentinska myndigheternas olika åtgärder skulle leverantörer som omfattades av exportbegränsningar anpassa sig efter marknadsförhållandena. I stället för att minska sin produktion gynnas sojabönsodlarna emellertid i detta fall också av det politiska målet att stärka och utveckla en konkurrenskraftig biodieselindustri, vilket i sin tur krävde att sojabönor gjordes tillgängliga för biodieseltillverkarna till priser som var lägre än de internationella priserna.

(140) Utvecklingstrenden framgår av diagram 2 (i ton). Diagram 2 Bearbetning av sojabönor i Argentina Pressning av sojabönor Import av sojabönor Export av sojabönor Produktion av sojabönor 2017 2016 2015 2014 2013 2012 2011 2010 2009 2008 2007 Källa: Uppgifter som lämnats i tabellen i skäl 138.

(141) I tabell 1 och diagram 2 visas att så gott som hela den sojabönsproduktion som förbrukades inom landet gick till pressning och att den inhemska förbrukningen av den sojaolja som producerades till övervägande del används för tillverkning av biodiesel.

(142) Efter det slutgiltiga informationsdokumentet hävdade CARBIO att kommissionen hävdade att hela den inhemska försäljningen av sojabönor användes för att framställa biodiesel Kommissionen angav att detta inte var fallet. Som anges i skäl 141 säljs sojaböner på den inhemska marknaden för att omvandlas till sojaolja och sojamjöl. Sojaoljan används för att framställa biodiesel, eftersom det inte finns någon betydande inhemsk marknad för sojaolja i Argentina. Sojaolja och sojamjöl exporteras i någon omfattning.

(143) Dessutom sker export av sojabönor endast när den inhemska förbrukningen för såväl pressning av sojabönor som tillverkning av biodiesel är helt och hållet tillgodosedd. Tabell 1 och diagram 2 visar också den obefintliga eller mycket begränsade import av sojabönor som ägt rum under de år då exportbegränsningarna har tillämpats. Detta bekräftas också av de affärsmodeller som observerades hos de exporterande tillverkarna i urvalet för stickprovsförfarandet. Ingen av dem importerade sojabönor för tillverkning av biodiesel. De sojabönor som importerades användes i stället uteslutande i deras pressningsanläggningar, och all den sojaolja och det sojamjöl som producerades exporterades till marknader utanför Argentina.

(144) Det primära målet för de argentinska myndigheternas åtgärder har därmed uppnåtts: inhemskt producerade sojabönor har helt och hållet uppfyllt den inhemska efterfrågan på en insatsvara för inhemsk biodieseltillverkning, till skada för sojabönsodlarna som hellre skulle optimera sina vinster och antingen exportera hela sin produktion eller sälja inom landet till högre priser, om det inte vore för exportbegränsningarna.

(145) Enligt gällande rättspraxis för WTO, som framför allt förklaras i skäl 78, bör det i de flesta fall finnas någon form av hot eller incitament från de offentliga myndigheterna gentemot leverantörerna av insatsvaror för att visa att det föreligger anförtroende och åläggande. Att det lämnas utrymme för en egen bedömning ogiltiggör inte per automatik denna slutsats. Analysen måste göras från fall till fall på grundval av tillgänglig bevisning. I detta fall är det anmärkningsvärt att exporten är ganska begränsad på en mycket internationell råvarumarknad där Argentina är en av de ledande sojabönsproducenterna i världen, särskilt med tanke på att priset på de internationella marknaderna är betydligt högre än det inhemska priset i Argentina (se diagram 3 i skäl 158).

(146) De bevis som finns i den argentinska lagstiftningen (se skälen 91–99) visar att de argentinska myndigheternas politiska mål är att utveckla och främja industrierna med högre mervärde i senare led, däribland biodiesel. Dessutom uppgav de argentinska myndigheterna tydligt att deras mål var att skydda industrier i senare led från den internationella prisuppgången.

(147) Efter utlämnandet av informationsdokumentet hävdade CARBIO att kommissionen hade underlåtit att lägga fram några bevis för påståendet att sojabönsproducenterna hellre skulle optimera sina vinster.

(148) Eftersom kommissionen inte fick någon direkt information från sojabönsodlarna, vilket förklaras i skälen 61–64, antog kommissionen att sojabönsodlare är rationella ekonomiska aktörer i en marknadsekonomi som skulle optimera sina vinster när så är möjligt. Därför anses det vara ett irrationellt beslut att öka produktionen av sojabönor när priserna sänks på grund av en höjd exportskatt. Att sojabönsodlare fortsätter att leverera sojabönor trots de olika begränsningar som införts av de argentinska myndigheterna är ett resultat av de argentinska myndigheternas åtgärder för att förmå sojabönsodlare att uppfylla de fastställda politiska målen för att stödja biodieselindustrin. Påståendet avvisades därför.

(149) De argentinska myndigheterna hävdade att det inte hade lagts fram några bevis på att bearbetningen av sojabönor i Argentina hade förändrats på något sätt till följd av exportskatten på sojabönor.

(150) Kommissionen höll inte med. Till att börja med påminner kommissionen om att de argentinska myndigheterna inte hjälpte kommissionen att få fram den nödvändiga informationen från sojabönsodlarna för att kunna bedöma deras beteende bättre. Därför ansåg kommissionen på grundval av den tillgängliga informationen att de argentinska myndigheternas åtgärder (däribland exportskatten) förändrade sojabönsodlarnas beteende för att uppnå den effekt som de argentinska myndigheterna eftersträvade. Som framgår av tabell 1 ökade produktionen av sojabönor kraftigt 2007, dvs. när den storskaliga tillverkningen av biodiesel inleddes, trots att exportskatten höjdes samma år. Dessutom har exporten av sojaolja till stor del ersatts av export av biodiesel under samma period, vilket visar att de argentinska myndigheternas åtgärder har skapat incitament för en strukturell förändring i syfte att öka biodieselindustrins konkurrenskraft. Påståendet avvisades därför.

(151) Det står också klart att de oräkneliga små sojabönsodlarna (ungefär 64 000) visserligen inte formellt hindras av de argentinska myndigheterna från att exportera sina produkter, men förmås av denna politik att sälja nästan hela sin produktion inom landet, till lägre priser än vad de annars skulle ha fått på de internationella marknaderna. Det finns inga bevis i ärendet på att de argentinska myndigheterna försöker uppmuntra och/eller aktivt ge direkt eller indirekt stöd till en ökad export och därmed skapa största möjliga vinster för sojabönsodlarna, trots att det är känt att små odlare har svårt att hitta kunder utomlands, kommunicera på ett främmande språk och hantera de betungande administrativa formaliteterna för export.

(152) I brist på andra bevis på motsatsen och med hänsyn till de argentinska myndigheternas bristande samarbetsvilja när det gäller att lämna relevanta belägg och upplysningar i detta avseende, konstaterade kommissionen att dessa bevis visar att sojabönsodlare förmås att sälja sin produktion inhemskt till förmån för industrier i senare led (däribland biodieselproducenter) i stället för att maximera sin avkastning, t.ex. genom att hitta andra lösningar, som att anpassa sin produktionstakt eller byta till andra typer av produktion (t.ex. andra spannmål).

(153) Det faktum att sojabönsodlarna har ett visst utrymme att själva besluta om de ska sälja utomlands, åtminstone formellt, och att det ändå har förekommit en mycket begränsad export, undergräver inte den övergripande slutsatsen att det förekommer anförtroende och åläggande i enlighet med WTO:s rättspraxis i DRAMS (60).

(154) Kommissionen undersökte även om och i vilken utsträckning det inhemska priset på sojabönor i Argentina påverkats av utbudet av sojabönor till följd av de argentinska myndigheternas åtgärder.

(155) Kommissionen använde sig av det genomsnittliga inhemska priset på sojabönor i Argentina, som baseras på månatliga uppgifter från spannmålsbörsen i Buenos Aires för Rosario, Bahía Blanca och Quequén och som tillhandahålls på nationell nivå av jordbruks- och livsmedelsministeriet.

(156) De exporterande tillverkarna i urvalet för stickprovsförfarandet importerade faktiskt en viss mängd sojabönor. Även om företagen inte använde denna import för produktion av biodiesel – importen användes för att framställa sojaolja som sedan exporterades – kan priset på denna import betraktas som representativ, eftersom sojabönorna importerades för att pressas och därefter återexporteras som sojaolja och priset på dem avspeglade världsmarknadspriset på sojabönor.

(157) Det inhemska priset jämfördes med det genomsnittliga fob-importpriset på sojabönor för de exporterande tillverkare som ingick i urvalet på månadsbasis.

(158) Diagram 3 nedan visar prisförändringarna under skadeundersökningsperioden och prisskillnaderna i procent mellan priset på hemmamarknaden i Argentina och världsmarknadspriset. Diagram 3 Hemmamarknadspriset i Argentina jämfört med världsmarknadspriset Prisskillnad (%) Världsmarknadspris (ARS/ton) Pris på den argentinska hemmamarknaden (ARS/ton) 2017M11 2017M09 2017M07 2017M05 2017M03 2017M01 2016M11 2016M09 2016M07 2016M05 2016M03 2016M01 2015M11 2015M09 2015M07 2015M05 2015M03 2015M01 Källa: Bloomberg och inlagan från de argentinska myndigheterna baserad på offentligt tillgängliga uppgifter.

(159) I diagram 3 visas en prisskillnad mellan det argentinska inhemska priset och världsmarknadspriset som i huvudsak kan förklaras av exportskatten på sojabönor. Den politiska styrningen från de argentinska myndigheternas sida förhindrar sojabönsodlarna från att skapa vinster baserade på världsmarknadspriset. Sojabönsodlarna fråntas i praktiken möjligheten att göra det rationella valet att sälja sina produkter på den internationella marknaden till betydligt högre priser.

(160) I stället uppnår de jämförbara vinster på både hemmamarknaden och den internationella marknaden genom att minska de inhemska priserna med beloppet för exportavgiften. De argentinska myndigheterna förhindrar på så sätt inhemska prisökningar till förmån för den inhemska bearbetningsindustrin.

(161) De argentinska myndigheterna utövar sin styrning genom att förhindra sojabönsodlarna att göra ett rationellt val. Av diagrammet framgår också att skillnaden mellan de inhemska priserna och de internationella priserna inte bara har legat kvar på en hög nivå, utan att den även har skyddat biodieselindustrin och alla andra industrier i senare led (t.ex. pressningsverksamheten, som i huvudsak finns integrerad hos biodieseltillverkarna) från de största prisökningarna på den internationella marknaden.

(162) Det förutbestämda målet för de argentinska myndigheternas åtgärder har därmed uppnåtts, nämligen att minska de inhemska priserna i samband med stigande internationella priser för att gynna den inhemska förädlingsindustrin, däribland biodieselindustrin.

(163) Därför konstaterade kommissionen att sojabönsodlarna i Argentina anförtroddes eller ålades att tillhandahålla sojabönor till den inhemska biodieselindustrin mot för låg ersättning.

3.2.2.5 En funktion som normalt ligger inom myndigheternas kompetens och rent faktiskt inte skiljer sig från de offentliga myndigheternas normala praxis

(164) När det gäller kriteriet om funktioner som ”normalt ligger inom myndigheternas kompetens”, som ännu inte hade förtydligats ytterligare av panelen (61), ansåg kommissionen att tillhandahållandet av råvaror som finns i ett land till nationella bolag är en funktion som normalt ligger inom myndigheternas kompetens. Enligt allmän internationell rätt har stater suveränitet över sina egna naturresurser. De kan i stor utsträckning själva välja hur de organiserar utnyttjandet av sina naturresurser, men suveräniteten tar sig vanligen uttryck i att en reglerande myndighet sköter detta. I detta avseende är det irrelevant om en offentlig myndighet normalt skulle sköta denna funktion (62). Kommissionen konstaterade därför att tillhandahållande av sojabönor som finns på argentinsk jord till den argentinska biodieselindustrin är en funktion som normalt ligger inom myndigheternas kompetens.

(165) Efter utlämnandet av informationsdokumentet invände CARBIO mot kommissionens beslut om att en stat måste hållas ansvarig för beslut som fattats av privatägda leverantörer av sojabönor som odlats i den staten. För att uppfylla kriteriet om att ”normalt ligga inom myndigheternas kompetens” hävdade CARBIO att alla beslut som rörde sojabönor måste fattas i ett offentligt syfte. Men precis som CARBIO konstaterade i sin inlaga ”får en stat välja att vidta åtgärder i fråga om sina naturresurser”. Detta bekräftar kommissionens ståndpunkt om att en sådan suveränitet i normala fall omsätts i lagstadgade befogenheter för de offentliga myndigheterna att organisera utnyttjandet av statens naturresurser. Därför är det inte nödvändigt att alla beslut i fråga om sojabönor fattas i ett offentligt syfte för att uppfylla kriteriet om vad som ”normalt ligger i myndigheters kompetens”. I annat fall skulle dessa enheter kunna betraktas som ”offentliga organ” och hänföra sitt agerande till staten, vilket inte är fallet i scenariot med anförtroende eller åläggande. I det senare fallet krävs inte att alla åtgärder som vidtas av privata organ kan hänföras till staten, utan endast den specifika åtgärd som granskas (dvs. tillhandahållande av insatsvaror mot för låg ersättning). Därför avvisade kommissionen påståendet och konstaterade att tillhandahållandet av råvaror, t.ex. sojabönor, för att uppnå mål som ligger i det allmänna intresset (t.ex. utveckling av biodieselindustrin) är en funktion som normalt ligger i de offentliga myndigheternas kompetens.

(166) När det gäller kriteriet ”rent faktiskt inte skiljer sig” konstaterade kommissionen att denna formulering hade sitt ursprung i panelens rapport från 1960 om översyn i enlighet med artikel XVI.5, där liknande formuleringar användes för producentfinansierade avgifter som inte ansågs skilja sig åt, i egentlig mening, från myndigheters praxis för beskattning och subventionering (63). Mot denna bakgrund krävs det för detta kriterium ett konstaterande som bekräftar att tillhandahållandet av varor av privata organ som anförtrotts denna funktion rent faktiskt inte skiljer sig från hypotesen att myndigheterna själva hade tillhandahållit sådana varor. Kommissionen anser att så är fallet. I stället för att själva direkt tillhandahålla biodieselindustrin insatsvarorna i syfte att uppnå de argentinska myndigheternas politiska mål att främja och utveckla biodieselindustrin, inbegripet dess exportpotential, uppmuntrade de argentinska myndigheterna genom en rad åtgärder privata organ att göra detta på myndigheternas vägnar.

(167) Efter det slutgiltiga utlämnandet hävdade GOA och CARBIO att kommissionen inte framlagt någon bevisning för att beslut som fattats av privata leverantörer om produktion och försäljning av sojabönar som odlats på privat mark i Argentina, återspeglar en uppgift som normalt ska utföras av GOA.

(168) Som kommissionen anger i skäl 164 anser den att tillhandahållandet av råvaror i ett land till statliga företag är en uppgift som normalt åligger staten. GOA och CARBIO anförde inga underbyggda argument eller bevisning mot denna slutsats, och påståendet avvisades därför. GOA använder sig av sojabönsodlare för att uppnå ett särskilt politiskt mål som inte skiljer sig från en situation där GOA självt skulle odla sojabönor.?

3.2.2.6 Slutsats

(169) Genom en rad åtgärder, såsom exportavgifter, kvantitativa begränsningar, subventioner till inhemska producenter och offentliga politiska uttalanden, uppmuntrade de argentinska myndigheterna de inhemska sojabönsodlarna att sälja lokalt och ”anförtrodde åt” eller ”ålade” dem att tillhandahålla denna råvara i Argentina mot för låg ersättning. Åtgärderna i fråga uppnådde den önskade effekten att snedvrida den inhemska marknaden för sojabönor i Argentina och att pressa ned priserna till en artificiellt låg nivå till förmån för biodieselindustrin. Funktionen att tillhandahålla sojabönor mot för låg ersättning ligger normalt i de offentliga myndigheternas kompetens med hänsyn till det offentliga målet att stödja biodieselindustrin. Att det är sojabönsodlarnas produktionsföretag som utför funktionen skiljer sig inte rent faktiskt från de offentliga myndigheternas normala praxis när de strävar efter liknande politiska mål genom andra former av stöd (t.ex. bidrag eller uteblivna intäkter).

(170) Kommissionen drog därför slutsatsen att de argentinska myndigheterna tillhandahöll ett indirekt finansiellt bidrag i den mening som avses i artikel 3.1 a iv och iii i grundförordningen, såsom den tolkas och tillämpas i överensstämmelse med relevanta WTO-normer enligt artikel 1.1 a iv och iii i subventionsavtalet.

3.2.2.7 Pris- eller inkomststöd

(171) Kommissionen anser att kategorierna ”finansiellt bidrag” och ”inkomst- eller prisstöd” inte utesluter varandra. Överprövningsorganet har bekräftat att ”omfattningen av offentliga åtgärder som kan ge subventioner [inom ramen för ‘finansiellt bidrag’] har breddats ytterligare med begreppet ‘inkomst- eller prisstöd’ i artikel 1.1 a 2” (64). Denna tolkning stämmer också överens med målet och syftet för subventionsavtalet, vilket är ”att utöka och förbättra Gattavtalets olika delar i fråga om användning av subventioner och utjämningsåtgärder” (65).

(172) Artikel XVI i Gatt 1994 omfattar ”alla subventioner, inbegripet varje form av inkomst- eller prisstöd, som direkt eller indirekt har till verkan att öka exporten av en vara från eller minska importen av en vara till dess område”.

(173) Orden ”varje form” anger bredden i kategorins omfattning i så måtto att den omfattar varje form som direkt eller indirekt tillhandahåller inkomst- eller prisstöd. I denna bemärkelse avser ordboksbetydelsen av ”form””ett av de olika tillstånd i vilket ett föremål existerar eller manifesterar sig; en art, en sort eller ett slag” och även ”ett sätt, en metod, en väg” (66). Följaktligen omfattar ”varje form” varje sätt eller beteende varigenom myndigheterna tillhandahåller någon inkomst- eller prisstöd.

(174) Med ”stöd” avses ”åtgärden att bidra till att något lyckas eller till att upprätthålla värdet på något” (67). Begreppet ”stöd” används ofta i samband med jordbruk, och syftar därvid på offentliga stödprogram (68). I det här fallet syftar betydelsen av ”stöd” i artikel 1.1 a 2 i subventionsavtalet på det agerande från statens sida som bidrar till framgången för eller upprätthållandet av värdet av priser eller den inkomst som någon erhåller.

(175) Slutligen inbegriper formuleringen ”enligt artikel XVI i Gatt 1994” varje form av inkomst- eller prisstöd som direkt eller indirekt ökar exporten av ”en vara” från en WTO-medlems område eller minskar importen av denna vara till dess område. Denna potentiella eller faktiska verkan anges uttryckligen i artikel XVI.1 i Gatt 1994: ”… inbegripet varje form av inkomst- eller prisstöd, som direkt eller indirekt har till verkan att öka exporten av en vara från eller minska importen av en vara till dess område.”

(176) Sammanfattningsvis omfattar artikel 3.1 b i grundförordningen offentliga åtgärder i alla former som direkt eller indirekt ger inkomst- eller prisstöd till någon och vars effekter potentiellt eller faktiskt (69) leder till ökad export av en produkt från en WTO-medlems territorium eller minskar importen av den produkten till medlemmens territorium. Denna tolkning stämmer också överens med målet och syftet för subventionsavtalet, vilket är ”att utöka och förbättra Gattavtalets olika delar i fråga om användning av subventioner och utjämningsåtgärder” (70).

(177) Utöver undersökningen av huruvida de argentinska myndigheternas åtgärder kunde betraktas som ”finansiella bidrag” genom att tillhandahålla varor mot för låg ersättning, undersökte kommissionen också i linje med denna tolkning huruvida de argentinska myndigheternas åtgärder även kunde betraktas som inkomst- eller prisstöd enligt artikel 3.1 b i grundförordningen. För det första undersökte kommissionen om de argentinska myndigheterna har för avsikt att stödja bildandet och utvecklingen av biodieselindustrin, för det andra vilken typ av åtgärder som de argentinska myndigheterna hade vidtagit för att stödja biodieselindustrin och för det tredje om dessa åtgärder kunde betraktas som ”någon form av inkomst-/prisstöd” i den mening som avses i artikel XVI i Gatt 1994.

(178) Efter utlämnandet av informationsdokumentet hävdade de argentinska myndigheterna och CARBIO att kommissionen utgick från en oacceptabelt vid tolkning av begreppet ”någon form av inkomst- eller prisstöd” så som det används i artikel 3.1 b i grundförordningen genom att göra gällande att det omfattar ”alla former som direkt eller indirekt ger inkomst- eller prisstöd” och ”alla former som direkt eller indirekt ger inkomst- eller prisstöd till någon”.

(179) Kommissionen avvisade detta påstående. Kommissionen gjorde sitt fastställande i enlighet med WTO:s rättspraxis och tolkning av ”inkomst- eller prisstöd”. Som beskrivs i skälen 186–195 tittade kommissionen inte enbart på effekterna av de åtgärder som vidtagits av de argentinska myndigheterna utan gjorde också en noggrann analys av de politiska målen för de åtgärder som vidtagits av de argentinska myndigheterna, samt deras egenskaper och utformning. Detta ledde till slutsatsen att priset på biodiesel och sojabönor på den argentinska inhemska marknaden ”omfattar ett direkt statligt ingripande på marknaden i avsikt att hålla priset på en vara på en viss nivå” (71). Som ett resultat av de argentinska myndigheternas politiska mål fastställs de inhemska priserna på biodiesel, jämfört med priset på exporterad biodiesel, på en artificiellt hög nivå, till stöd för den inhemska biodieselindustrin (se skälen 189 och 195). Samtidigt fastställs priset på sojabönor på en artificiellt låg nivå genom en exportskatt på sojabönor som också stöder den inhemska biodieselindustrin.

(180) Efter det slutgiltiga utlämnandet invände GOA mot kommissionens tolkning att begreppen ”ekonomiskt bidrag”/”inkomst- eller prisstöd” inte utesluter varandra, på grund av konjunktionen ”eller” i artikel 1.1. a 2 i subventionsavtalet.

(181) Kommissionen förklarade i skäl 171 varför den inte ansåg att dessa kategorier utesluter varandra. Den språkliga förklaringen av ordet ”eller” i subventionsavtalet ändrade inte kommissionens resonemang och påståendet avvisades följaktligen.

(182) GOA upprepade sitt påstående att kommissionens slutsatser är otillbörligt grundade på en oacceptabelt bred tolkning av uttrycket ”någon annan form av inkomst- eller prisstöd” enligt artikel 1.1. a 2 i subventionsavtalet, och att kommissionen tillämpar en effektbaserad strategi för att exportavgiftssystemet ska överensstämma med bestämmelserna i artikel 1.1 a 2, vilket är oförenligt med WTO:s rättspraxis.

(183) Eftersom GOA inte lyckades motbevisa kommissionens slutsatser, avvisade kommissionen påståendena.

(184) Efter det slutgiltiga inlämnandet ifrågasatte också CARBIO kommissionens slutsatser om inkomst- och prisstöd, och hänvisade som stöd till en annan del av panelrapporten China–GOES (72). Enligt CARBIO omfattar inkomst- och prisstöd inte situationer där ”en prisvariation är en indirekt följd av en annan form av statligt ingripande” (73).

(185) Kommissionen ansåg att CARBIO:s hänvisning till rättspraxis i målet China–GOES inte är relevant i föreliggande fall, där slutsatserna om inkomst- och prisstöd inte grundas på de indirekta priseffekterna, men på åtgärder som kan tillskrivas GOA, som är utformade och syftar till priseffekter som understödjer biodieselindustrin. Påståendet avvisades därför.

3.2.2.8 De argentinska myndigheternas avsikt att stödja den inhemska biodieselindustrin

(186) De rättsakter som det hänvisas till i skälen 89–100 visar att de argentinska myndigheterna uttryckligen driver en politik för att stödja bildandet och utvecklingen av den inhemska biodieselindustrin. Framför allt införde de argentinska myndigheterna genom lag 26.093 av den 12 maj 2006 (74) en ordning för att främja den inhemska produktionen och användningen av biobränsle, däribland biodiesel. Genom den lagen inrättades en tillsynsmyndighet med uppdrag att främja och kontrollera en hållbar produktion och användning av biobränsle (75). I lagen föreskrivs också att departementet för jordbruk, tamdjur, fiske och livsmedel ska främja grödor avsedda för produktion av biobränsle som uppmuntrar en diversifiering av produktionen inom jordbrukssektorn, att departementet för små och medelstora företag ska främja små och medelstora företags förvärv av kapitaltillgångar avsedda för biobränsleproduktion, och att departementet för vetenskap, teknik och produktiv innovation ska främja forskning, samarbete och tekniköverföring mellan små och medelstora företag och relevanta institutioner inom det offentliga nationella systemet för vetenskap, teknik och innovation (76).

(187) De argentinska myndigheterna har tillhandahållit uttryckligt stöd sedan 2001 då dekret 1396 (77) trädde i kraft. Genom det dekretet inrättades konkurrenskraftsplanen för biodiesel, som innebar att producenterna befriades från skatt ”i syfte att främja utvecklingen av biodiesel”, och det angavs att ”skattekomponenten i flytande bränslen och naturgas är ett avgörande verktyg för att skicka ekonomiska signaler” (fetstil tillagd). Planen fick stöd av den biträdande ministern för bränslen 2001, som försäkrade initiativtagarna till projekt för biodieselproduktion att biodiesel skulle fortsätta vara ett skattebefriat bränsle och bekräftade de argentinska myndigheternas roll genom att lova att det skulle inrättas ett stabilt regelverk och att biodieselprojekt skulle ta del av fördelarna med ordningen för att främja industrin och krediter. Dessutom förklarade han att utvecklingen av biodiesel måste ha jordbruksproducenter som förkämpar (78).

(188) Främjandet av inhemsk biodiesel befästes genom resolution nr 1156 år 2004, då det nationella biobränsleprogrammet inrättades (79). Det skulle främja den tekniska utvecklingen av inhemsk biodiesel genom ministeriet för ekonomi och produktion (80). De argentinska myndigheterna betraktade uttryckligen främjande av den inhemska biodieselindustrin som en del av den argentinska makroekonomiska modellen (81).

(189) Centro de Economía Internacional uppgav 2011 (82) att utvecklingen av inhemsk biodiesel syftade till att skapa största möjliga mervärde av soja, snarare än att minska användningen av fossila bränslen. Enligt detta forskningsorgan var skälen till utvecklingen av biodieselindustrin bl.a. den växande möjligheten att tillgodose behovet hos externa marknader och skillnaderna i termer av exporttullar, som uppmuntrade produktion med högre mervärde än basprodukter som sojabönor (83).

(190) I en undersökning som genomfördes av en statlig enhet, det nationella institutet för jordbruksteknik (”Instituto Nacional de Tecnología Agropecuaria”, INTA) 2011 (84) konstaterades också att ”det är vanligt att biodieselmarknaden stimuleras av staten av olika skäl genom olika policyer”, ”[d]vs., det är sannolikt att marknaden stimuleras på artificiell väg och att den tappar i ekonomisk relevans utan statlig närvaro”, samt att ”den uppenbara slutsatsen är att biodiesel inte verkar driva fram produktionen av sojabönor,