Rådets beslut

av den 13 mars 2000

om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för år 2000

(2000/228/EG)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 128.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2),

med beaktande av Regionkommitténs yttrande(3),

med beaktande av yttrandet från kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad, och

av följande skäl:

(1) Sysselsättning förblir högsta prioritet för Europeiska unionen. Samordnade åtgärder måste oavbrutet fortsätta för att bekämpa arbetslösheten och höja de nuvarande sysselsättningsnivåerna på en hållbar grund.

(2) Luxemburgprocessen som bygger på genomförandet av den samordnade europeiska sysselsättningsstrategin sattes igång vid Europeiska rådets extra möte om sysselsättning den 20-21 november 1997. Rådets resolution av den 15 december 1997 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1998(4), som bekräftades av Europeiska rådet, har satt igång en mycket synlig process, präglad av ett starkt politiskt engagemang och bred enighet bland alla berörda parter.

(3) Rådets resolution av den 22 februari 1999 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1999(5), har gjort en konsolidering av Luxemburgprocessen möjlig genom att riktlinjer följs.

(4) Bidragen från arbetsmarknadens parter inom ramen för Ständiga kommittén för sysselsättning, den sociala dialogen och de kontakter som upprättats mellan stats- och regeringscheferna och kommissionen bör beaktas.

(5) Yttrandet från kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad har utarbetats tillsammans med kommittén för ekonomisk politik.

(6) Den gemensamma rapporten om sysselsättningen 1999, som utarbetats av rådet och kommissionen, beskriver sysselsättningssituationen i gemenskapen och granskar de åtgärder som medlemsstaterna vidtagit för att genomföra sin sysselsättningspolitik i enlighet med riktlinjerna för sysselsättningen under 1999.

(7) Den 14 februari 2000 antog rådet rekommendationer om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

(8) Europeiska rådet tog i Köln den 3-4 juni 1999 initiativet till en europeisk sysselsättningspakt som utgör grunden för en varaktig och omfattande strategi för högre tillväxt och ökad sysselsättning och har lagt till den makroekonomiska dialogen (Kölnprocessen), som en tredje pelare till den samordnade sysselsättningsstrategin (Luxemburgprocessen) och de ekonomiska reformerna (Cardiffprocessen).

(9) Konsekvens och samverkan mellan riktlinjerna för sysselsättningen och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken måste säkerställas.

(10) Europeiska rådet antog i Helsingfors den 10-11 december 1999 slutsatserna om riktlinjerna för sysselsättningen år 2000, med ett begränsat antal ändringar för att ytterligare skärpa riktlinjernas inriktning och mål.

(11) De förebyggande och aktiva åtgärder som skall genomföras bör uppmuntra en effektiv integrering på arbetsmarknaden.

(12) Kunskaperna i informationsteknik behöver utvecklas och skolorna måste ges datorutrustning och tillgång till Internet.

(13) Det är nödvändigt att arbetsmarknadens parter på alla nivåer, men också de regionala och lokala myndigheterna, görs delaktiga i genomförandet av riktlinjerna så att de inom sina respektive ansvarsområden kan bidra till att främja en hög sysselsättningsnivå.

(14) De offentliga arbetsförmedlingarna bör ha en viktig roll när det gäller att ordna förebyggande och aktiverande åtgärder och att fastställa möjligheter till sysselsättning på lokal nivå för att arbetsmarknaden skall fungera bättre.

(15) Genomförandet av riktlinjerna kan variera beroende på deras art, till vem de riktar sig liksom på de olika förhållandena i medlemsstaterna. De bör vara förenliga med subsidiaritetsprincipen och medlemsstaternas ansvar när det gäller sysselsättning.

(16) Vid genomförandet av riktlinjerna om sysselsättning bör medlemsstaterna i enlighet med subsidiaritetsprincipen beakta regionala förhållanden samtidigt som de fullständigt respekterar de nationella mål som skall uppnås och en lika behandling av samtliga medborgare.

(17) Direktiv 1999/85/EG(6), som gör det möjligt att på försök tillämpa en reducerad mervärdesskattesats på arbetsintensiva tjänster bör följas upp för att utvärdera särskilt vilka effekter de nationella initiativen har på sysselsättningsmöjligheterna.

(18) Genomförandet av riktlinjerna för sysselsättningen skulle kunna spela en positiv roll i hanteringen av problemet med icke uppgivet arbete.

(19) Kommissionen och medlemsstaterna har enats om att fortsätta och påskynda arbetet med indikatorer och system för insamling av jämförbara uppgifter, vilket kommer att göra det möjligt att bedöma genomförande och inverkan av de bifogade riktlinjerna och att ytterligare precisera gemenskapens och de nationella målen som finns i dessa riktlinjer.

(20) Det är lämpligt att efter halva tiden, år 2000, se över riktlinjerna för sysselsättningen, för att rationalisera och konsolidera dem inom ramen för de fyra befintliga pelarna.

(21) Ändamålsenliga nationella rapporter, som bygger på indikatorer, kommer att göra det möjligt för de andra medlemsstaterna och kommissionen att bedöma de framsteg som har gjorts i varje medlemsstat vid genomförandet av riktlinjerna.

(22) Europeiska socialfondens bidrag till den europeiska sysselsättningsstrategin bör betonas under den nya programplaneringsperioden.

(23) Principerna om en hållbar utveckling och integrering av miljöfrågor i gemenskapens andra politikområden godkändes av Europeiska rådet i Amsterdam. Medlemsstaterna uppmanas därför att låta denna integrering komma till uttryck i sina nationella sysselsättningsstrategier genom att främja skapandet av nya arbetstillfällen på miljöområdet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Enda artikel

Härmed antas bifogade riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för år 2000. De skall beaktas av medlemsstaterna i deras sysselsättningspolitik.

Utfärdat i Bryssel den 13 mars 2000.

På rådets vägnar

E. Ferro Rodrigues

Ordförande

(1) Yttrandet avgivet den 4 november 1999 (ännu ej offentliggjort i EGT).

(2) EGT C 368, 20.12.1999, s. 31.

(3) EGT C 57, 29.2.2000, s. 17.

(4) EGT C 30, 28.1.1998, s. 1.

(5) EGT C 69, 12.3.1999, s. 2.

(6) EGT L 277, 28.10.1999, s. 34.

BILAGA

RIKTLINJER FÖR SYSSELSÄTTNINGEN ÅR 2000

I. ATT FÖRBÄTTRA ANSTÄLLBARHETEN

Att angripa ungdomsarbetslösheten och förebygga långtidsarbetslösheten

För att vända utvecklingen av ungdoms- och långtidsarbetslösheten kommer medlemsstaterna att intensifiera sina ansträngningar för att utarbeta förebyggande strategier som är inriktade på anställbarhet och som grundar sig på en tidig identifiering av individuella behov. Inom en tidsfrist som varje medlemsstat själv skall fastställa och som inte får överskrida tre år - en tidsfrist som kan vara längre i de medlemsstater där arbetslösheten är särskilt hög - skall medlemsstaterna se till att

1. alla ungdomar, innan de varit arbetslösa sex månader, erbjuds en ny start i form av utbildning, omskolning, arbetslivserfarenhet, anställning eller andra åtgärder som främjar deras anställbarhet för att effektivt integreras i arbetslivet,

2. arbetslösa vuxna, innan de varit arbetslösa i tolv månader, också får erbjudande om en ny start genom någon av de ovan nämnda åtgärderna eller, mer allmänt, genom individuell yrkesvägledning för att effektivt integreras i arbetslivet.

Dessa förebyggande åtgärder och åtgärderna för anställbarhet bör kombineras med åtgärder för de långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden. I detta sammanhang bör medlemsstaterna fortsätta att modernisera sina offentliga arbetsförmedlingar så att de klarar strategin att förebygga och aktivera så effektivt som möjligt.

Från passiva till aktiva åtgärder

Systemen för bidrag, beskattning och utbildning bör - där detta visar sig nödvändigt - ses över och anpassas så att de aktivt främjar anställbarhet. Dessutom bör dessa system samverka för att öka incitamentet att återgå till arbetsmarknaden. Därför kommer varje medlemsstat att

3. anstränga sig att avsevärt öka antalet personer som är föremål för aktiva åtgärder som kan underlätta deras anställbarhet för att effektivt integreras i arbetslivet. För att öka andelen arbetslösa som erbjuds utbildning eller varje annan jämförbar åtgärd kommer varje medlemsstat att utifrån sina förutsättningar lägga fast en målsättning om att gradvis närma sig genomsnittet för de tre medlemsstater som har nått de bästa resultaten och minst 20 %,

4. se över och vid behov ge sina skatte- och bidragssystem en ny inriktning

- för att ge incitament till arbetslösa eller icke-yrkesverksamma personer att söka och påbörja arbete eller åtgärder som ökar deras anställbarhet och till arbetsgivarna att skapa nya arbetstillfällen, och

- dessutom är det viktigt att utarbeta en strategi för aktivt åldrande som omfattar lämpliga åtgärder såsom bibehållande av arbetsförmågan, livslångt lärande och andra flexibla arbetsformer, så att även äldre arbetstagare kan stanna kvar och delta aktivt i arbetslivet.

Att uppmuntra utvecklingen av en metod för partnerskap

En insats från medlemsstaternas sida är inte i sig tillräckligt för att nå önskat resultat när det gäller anställbarhet. Följaktligen

5. uppmanas arbetsmarknadens parter enträget att på sina olika ansvars- och verksamhetsnivåer skyndsamt sluta avtal som ökar möjligheterna till utbildning, yrkeserfarenhet, praktik eller andra åtgärder som kan förbättra ungdomars och vuxna arbetslösas anställbarhet och underlätta inträdet på arbetsmarknaden,

6. kommer både medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter, för att stödja utvecklingen av en kompetent och anpassningsbar arbetskraft, att anstränga sig att utveckla möjligheterna till livslångt lärande, särskilt när det gäller informations- och kommunikationsteknik, och varje medlemsstat kommer att fastställa ett mål, beroende på nationella förhållanden, för deltagare i sådana åtgärder. Särskild vikt skall fästas vid att underlätta möjligheterna till utbildning för äldre arbetstagare.

Att underlätta övergången från skola till arbete

Utsikterna till anställning är små för de ungdomar som lämnar skolan utan att ha inhämtat nödvändiga kunskaper för att få tillträde till arbetsmarknaden. Därför kommer medlemsstaterna att

7. förbättra skolsystemets kvalitet för att avsevärt minska antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid. Ungdomar med inlärningssvårigheter skall också ägnas särskild uppmärksamhet,

8. se till att ungdomarna får bättre förutsättningar att anpassa sig till de tekniska och ekonomiska förändringarna samt kvalifikationer som motsvarar arbetsmarknadens behov. Medlemsstaterna skall särskilt lägga sig vinn om att utveckla och modernisera sina lärlings- och yrkesutbildningssystem, när så är lämpligt i samarbete med arbetsmarknadens parter, att utarbeta lämplig utbildning i informationsteknik för studerande och lärare och att utrusta skolor med datorer och underlätta studerandes tillgång till Internet före slutet av 2002.

Att främja en arbetsmarknad för alla

Många grupper och individer möter särskilda svårigheter när det gäller att skaffa sig relevanta färdigheter och att komma in och bli kvar på arbetsmarknaden. Det behövs enhetliga åtgärder som främjar integreringen av sådana grupper och individer i arbetslivet och som bekämpar diskriminering. Varje medlemsstat kommer därför att

9. fästa särskild vikt vid behov hos funktionshindrade, etniska minoriteter och andra grupper och individer som kan vara missgynnade, samt utarbeta lämpliga förebyggande och aktiva politiska åtgärder som främjar deras integrering i arbetslivet.

II. ATT UTVECKLA FÖRETAGARANDAN

Att göra det lättare att starta och driva företag

För att skapa arbetstillfällen och öka möjligheterna till utbildning för ungdomar är det väsentligt att det bildas nya företag och att små och medelstora företag kan växa. Detta måste främjas genom medlemsstaternas uppmuntran till ökad medvetenhet om företagande i samhället och i läroplanerna, genom att införa klara, stabila och tillförlitliga bestämmelser och genom att förbättra villkoren för utveckling av och tillgång till riskkapitalmarknaderna. Medlemsstaterna bör även minska och förenkla de administrativa och skattemässiga bördorna för de små och medelstora företagen. Denna politik kommer också att stödja medlemsstaternas strävan att hantera svart arbete. Medlemsstaterna kommer därför att

10. fästa särskild vikt vid att väsentligt minska de allmänna omkostnaderna och den administrativa bördan för företagen, i synnerhet för de små och medelstora företagen, särskilt när företag startas och när ytterligare arbetskraft anställs,

11. uppmuntra initiativ till egenföretagande genom att undersöka - i syfte att minska eventuella hinder, särskilt inom skattesystemen och de sociala trygghetssystemen, för övergång till egenföretagande eller bildande av småföretag samt genom att främja utbildning som förbereder för företagande och stödtjänster som riktas till företagare och blivande företagare.

Att utnyttja nya möjligheter att skapa arbetstillfällen

Om Europeiska unionen framgångsrikt vill ta itu med den utmaning som sysselsättningen utgör måste alla potentiella källor till sysselsättning, liksom ny teknik och innovationer, utnyttjas effektivt. Därför kommer medlemsstaterna att

12. främja åtgärder för att fullständigt utnyttja de möjligheter som erbjuds genom att arbetstillfällen skapas på lokal nivå och i den sociala ekonomin, särskilt inom de nya verksamheter som är kopplade till de behov som marknaden ännu inte har tillfredsställt, och att - i syfte att minska dem - undersöka eventuella hinder för dessa åtgärder. I detta sammanhang bör den särskilda roll och det särskilda ansvar som lokala och regionala myndigheter, andra parter på regional och lokal nivå samt arbetsmarknadens parter har erkännas och understödjas mer allmänt. Dessutom bör de offentliga arbetsförmedlingarnas uppgift att finna lokala sysselsättningsmöjligheter och förbättra den lokala arbetsmarknadens funktion utnyttjas till fullo,

13. utarbeta ramvillkor för att i full omfattning utnyttja sysselsättningspotentialen inom tjänstesektorn och företagsrelaterade tjänster, till exempel genom att utnyttja den sysselsättningspotential som informationssamhället och miljösektorn erbjuder för att skapa fler och bättre arbetstillfällen.

Att göra skattesystemet gynnsammare för sysselsättningen

och vända den långvariga tendensen till allt högre skattetryck och allt högre obligatoriska avgifter på arbete (en ökning från 35 % 1980 till mer än 42 % 1995). Varje medlemsstat kommer därför att

14. i mån av behov och med hänsyn till sin nuvarande nivå fastställa ett mål för en gradvis minskning av den totala skattebördan och, där så är lämpligt, ett mål för en gradvis minskning av skattetrycket på arbete och av lönebikostnaderna - särskilt för okvalificerat och lågavlönat arbete - utan att äventyra saneringen av de offentliga finanserna och den finansiella jämvikten i de sociala trygghetssystemen. De kommer att, om så är lämpligt, undersöka om det är ändamålsenligt att införa en energiskatt eller en skatt på förorenande utsläpp eller någon annan skattemässig åtgärd.

III. ATT UPPMUNTRA FÖRETAGENS OCH DE ANSTÄLLDAS ANPASSNINGSFÖRMÅGA

Att modernisera arbetsorganisationen

För att främja en modernisering av arbetsorganisationen och arbetsformerna bör starka partnerskap utvecklas på alla lämpliga nivåer (Europa, medlemsstaterna, sektorer, lokal nivå och företag) och därför

15. uppmanas arbetsmarknadens parter att på alla lämpliga nivåer förhandla fram och genomföra överenskommelser om att modernisera arbetsorganisationen, däribland flexibla arbetsformer, för att göra företagen produktiva och konkurrenskraftiga och för att uppnå en nödvändig jämvikt mellan flexibilitet och trygghet. Frågor som behandlas kan till exempel vara utbildning och omskolning, införande av ny teknik, nya arbetsformer och arbetstidsfrågor som till exempel arbetstid på årsbasis, minskning av arbetstiden, minskning av övertiden, utveckling av deltidsarbete samt möjlighet att erhålla utbildning och göra avbrott i yrkeslivet,

16. kommer varje medlemsstat å sin sida att undersöka möjligheten att i sin lagstiftning införa typer av kontrakt som är mer anpassningsbara, för att ta hänsyn till att sysselsättningen antar allt mer skilda former. Personer som har arbetskontrakt av detta slag bör samtidigt komma i åtnjutande av tillräcklig trygghet och bättre anställningsvillkor, som är förenliga med företagens behov.

Att stödja företagens anpassningsförmåga

För att höja kompetensnivån inom företagen kommer medlemsstaterna

17. att på nytt undersöka och när så är lämpligt avlägsna de hinder, särskilt skattemässiga, som kan stå i vägen för en investering i mänskliga resurser och de kommer i förekommande fall att planera skattemässiga eller andra incitament för ökad utbildning inom företagen. De skall även granska alla nya bestämmelser och se över det befintliga regelverket för att säkerställa att de bidrar till att reducera de hinder som finns för sysselsättningen samt till att öka arbetsmarknadens förmåga att anpassa sig till strukturella förändringar i ekonomin.

IV. ATT STÄRKA JÄMSTÄLLDHETSPOLITIKEN

Integrering av jämställdhetsperspektivet

Kvinnor har fortfarande särskilda problem med att få tillträde till arbetsmarknaden, med yrkeskarriären, med inkomsterna från förvärvsarbete och med att förena yrkesliv och familjeliv. Det är därför viktigt att bland annat

- se till att aktiva arbetsmarknadsåtgärder görs tillgängliga för kvinnor i en omfattning som motsvarar deras andel av de arbetslösa,

- minska negativa incitament i skatte- och bidragssystemet när sådana kan påvisas, eftersom de har negativa effekter på kvinnors deltagande i arbetslivet,

- ägna särskild uppmärksamhet åt svårigheter som hindrar kvinnor från att starta nya företag eller bli egenföretagare,

- se till att kvinnor kan få ett positivt utbyte av flexibla arbetsorganisationsformer på frivillig basis. Därför kommer medlemsstaterna att

18. integrera jämställdhetsperspektivet i genomförandet av riktlinjerna inom alla fyra pelarna. För en meningsfull utvärdering av denna integrering måste medlemsstaterna se till att det finns adekvata system och förfaranden för insamling av uppgifter.

Att bekämpa klyftan mellan könen

Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter bör ge konkret uttryck för sin vilja att främja jämställdheten genom att öka kvinnornas sysselsättningsgrad. De bör också vara uppmärksamma på att kvinnor och män är ojämnt representerade i vissa verksamhetssektorer och i vissa yrken samt förbättra kvinnors karriärmöjligheter. Medlemsstaterna kommer därför att

19. sträva efter att minska skillnaden mellan kvinnors och mäns arbetslöshetsnivåer genom att aktivt stödja en ökning av sysselsättningen för kvinnor och vidta åtgärder för att åstadkomma en jämvikt mellan kvinnors och mäns representation inom alla verksamhetssektorer och yrken. De kommer också att införa positiva åtgärder för att främja lika lön för lika eller likvärdigt arbete och för att minska inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män. För att minska klyftan mellan könen kommer medlemsstaterna även att överväga att i större utsträckning vidta åtgärder för att främja kvinnors ställning.

Att förena yrkesliv och familjeliv

Den politik som rör avbrott i yrkeslivet, föräldraledighet och deltidsarbete samt flexibla arbetsformer som gynnar både arbetsgivare och arbetstagare är av stor vikt för kvinnor och män. Genomförandet av olika direktiv och avtal mellan arbetsmarknadens parter om dessa frågor bör påskyndas och regelbundet följas upp. Det måste finnas tillräckligt många högkvalitativa tjänster för barnomsorg och vård av anhöriga för att kvinnor och män lättare skall kunna komma in och stanna kvar på arbetsmarknaden. En rättvis fördelning av familjeansvaret är av avgörande betydelse i detta sammanhang. För att stärka jämställdheten kommer medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att

20. utforma, genomföra och främja en familjevänlig politik, bland annat prismässigt överkomliga, lättillgängliga och högkvalitativa vårdtjänster för barn och andra anhöriga samt föräldraledighet och andra tjänstledighetsmöjligheter.

Att underlätta återinträde på arbetsmarknaden

De som återvänder till arbetslivet efter en frånvaro kan ha föråldrade kunskaper och svårt att få tillgång till utbildning. Medlemsstaterna kommer

21. särskilt att uppmärksamma kvinnor och män som önskar återgå till yrkeslivet efter ett uppehåll och kommer därför att undersöka möjligheterna att gradvis avlägsna hindren för detta återinträde.