ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(2)

Under det senaste decenniet låg den årliga BNP-tillväxten i reala termer i Sverige något under 3 % i genomsnitt. Detta tillväxtutfall har kännetecknats av en stark produktivitetsutveckling och ett positivt nettobidrag från exporten. Under de senaste fem åren har emellertid sysselsättningstillväxten varit svag och sysselsättningsgraden sjunkit samtidigt som arbetslösheten ökat. I det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas BNP-tillväxten i reala termer öka från 2,4 % 2005 till 3,1 % 2006 och till i genomsnitt 2,5 % under de följande två åren av programperioden. Under de första två åren av programperioden förutsätter tillväxtutsikterna en förbättring av konjunkturen, och därefter beräknas konjunkturutvecklingen i stort sett förbli neutral. Detta scenario förefaller rimligt med hänvisning till den informationen som i nu är tillgänglig. Inflationsberäkningarna i programmet verkar vara realistiska.
(2)

Efter den ovanligt djupa konjunkturnedgången i början av 1990-talet uppvisade den finländska ekonomin en stark tillväxt under perioden 1995–2004, då den genomsnittliga årliga tillväxten uppgick till 3,6 %. Uppgången i den ekonomiska aktiviteten bidrog också till att öka sysselsättningsgraden, samtidigt som dock inflationen stannade under genomsnittet för euroområdet. Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten minska från 2,7 % 2005–2006 till 2,3 % i genomsnitt under resten av programperioden. Utifrån den övriga information som finns tillgänglig idag förefaller tillväxtscenariot i programmet bygga på tämligen försiktiga antaganden. Inflationsberäkningarna i programmet bedöms vara rimliga.
(2)

Slovakiens reala BNP-tillväxt låg mellan 1994 och 2004 i genomsnitt på 4,3 %, dvs. nästan två procentenheter över genomsnittet för EU-25 på 2,4 %. Trots förbättring under 2005 är situationen på arbetsmarknaden alltjämt landets huvudsakliga problem. Som en följd av den påskyndade företagsomstruktureringen i slutet av 1990-talet steg arbetslösheten från 13,7 % år 1994 till 18,2 % år 2004 medan den totala sysselsättningsgraden sjönk med två procentenheter under samma period. I det makroekonomiska scenariot antas den reala BNP-tillväxten uppgå till i genomsnitt 5,6 % under programperioden vilket, med ett negativt BNP-gap år 2005, innebär en betydande konjunktursvängning. Enligt nu tillgänglig information förefaller detta scenario bygga på rimliga tillväxtantaganden. Programmets inflationsprognoser förefaller också vara realistiska.
(2)

Under det senaste årtiondet har den genomsnittliga BNP-tillväxten legat runt 2 procent, medan inflationen i stort sett har följt inflationen i euroområdet. Sysselsättningstillväxten har ökat under senare år och arbetslösheten är nära sin lägsta nivå på tio år. Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten bli 2,4 % 2006 och 1,6 % i genomsnitt under resten av programperioden. Efter en bedömning på grundval av den information som för närvarande finns tillgänglig, förefaller detta scenario försiktigt, särskilt de tekniska antagandena om tillväxttakten för åren 2007 och 2008. Inflationsberäkningarna i programmet verkar vara realistiska.
(2)

Över den senaste tioårsperioden har Irlands reala BNP per capita och sysselsättningsnivåer ökat i imponerande snabb takt. Under de senaste åren har Irlands ekonomi fortsatt att växa med strax under 5 % om året, vilket är den snabbaste tillväxten i euroområdet, samtidigt som sysselsättningen är på väg upp och inflationen snabbt har konvergerat mot genomsnittet i euroområdet. De offentliga finanserna har i stort sett varit sunda, med ett finansiellt sparande inom den offentliga sektorn som under de senaste tio åren nästan alltid har legat på plus och en snabbt fallande skuldkvot (till under 30 % av BNP 2005).
(6)

I det makroekonomiska scenario som presenteras i uppdateringen av stabilitetsprogrammet beräknas den reala BNP-tillväxten öka under programperioden från 0,5 % 2005 till 1,1 % 2006, 1,8 % 2007 och slutligen till 3 % 2009. Tillväxten antas drivas på av inhemsk efterfrågan och export, även om bidraget från utrikeshandeln i det närmaste förväntas bli neutralt under programperioden. Det negativa produktionsgapet förutses minska från cirka -2,5 % av BNP 2006–2007 till mindre än -1 % vid programtidens utgång. På basis av den information som finns tillgänglig är tillväxtantagandena i programmet gynnsamma, särskilt under programmets sista år. Inflationstrycket förväntas vara fortsatt lågt, även om det finns vissa risker under 2006 och mot slutet av programperioden. Det stora underskottet i utrikeshandeln förväntas förbli oförändrat totalt sett.
(7)

Uppdateringen syftar till att på nytt få de offentliga finanserna i balans och till att minska skuldkvoten till ett värde som ligger under referensvärdet på 60 % 2010. Den anger också att underskottet skall minskas till referensvärdet på 3 % 2005 och till ett värde under referensvärdet från och med 2006. Under programperioden förutses underskottet i de offentliga finanserna att minska med 2 procentenheter av BNP till 1,0 % av BNP 2009. Från och med 2007 kommer primärsaldot åter att uppvisa ett överskott. Liksom i tidigare uppdateringar styrs den planerade konsolideringen främst av utgifterna. Strategin på medellång sikt grundas på fleråriga mål för ökningen av de offentliga utgifterna i reala termer vilket innebär en minskning av de offentliga utgifterna som andel av BNP. Den underskottsminskning som planerades i det förra programmet har skjutits upp i den nya uppdateringen, vilket delvis återspeglar ett mindre gynnsamt makroekonomiskt scenario och framflyttade skatteminskningar. Engångsåtgärder kommer fortfarande att ha en underskottsminskande effekt under 2006, men i mindre utsträckning än under 2005.
(7)

Den uppdaterade strategin för de offentliga finanserna syftar till att senast 2006 få ned underskottet under fördragets tröskelvärde på 3 % av BNP, i enlighet med rådets föreläggande enligt artikel 104.9, samt att fortsätta den finanspolitiska konsolideringen med sikte på en balanserad budget. Tyngdpunkten i den finanspolitiska korrigeringen infaller under 2006. Underskottet beräknas sjunka från 4,3 % av BNP 2005 till 2,6 % 2006 och, därefter, till 1,7 % 2008. Motsvarande utveckling över tiden konstateras för det primära överskottet, som förbättras från 0,9 % till 2,8 % av BNP. Den planerade justeringen uppnås både genom högre skatteintäkter och minskade offentliga utgifter (räntebetalningar och offentlig konsumtion). Under 2006 förväntas engångsintäkter uppgå till motsvarande 0,6 % av BNP. Det gynnsamma makroekonomiska scenariot förklarar delvis att justeringen tidigareläggs i den aktuella uppdateringen i förhållande till vad som var fallet i den tidigare.
(10)

Grundat på det uppskattade budgetutfallet 2005 och med beaktande av hur väl avvägda riskerna är i förhållande till budgetmålen, förefaller programmets finanspolitiska inriktning förenlig med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2005 i enlighet med rådets rekommendation. Den förefaller därutöver ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att förhindra att tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar överskrids efter 2008. Den finanspolitiska inriktningen förefaller också tillräckligt solid för att garantera att målet på medellång sikt skall kunna uppnås 2009 i enlighet med programmet. Under de år som följer på korrigeringen av det alltför stora underskottet är takten i anpassningen till dess mål på medellång sikt som förutses i programmet i stort sett i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att den årliga förbättringen av det strukturella saldot för euroområdet och de länder som deltar i ERM II som riktmärke bör ligga på 0,5 % av BNP och att korrigeringen bör vara större under ekonomiskt goda år och kan vara lägre under perioder av lågkonjunktur.
(2)

Mellan 1995 och 2004 låg Italiens BNP-tillväxt på i genomsnitt 1 % per år, mot 2 % i euroområdet. Under det senaste årtiondet har Italiens produktivitetstillväxt sjunkit markant och konkurrenskraften gradvis urholkats, vilket lett till stadigt minskande exportmarknadsandelar och sedan 2000 en betydande minskning av produktionsverksamheten. Under 1990-talet vidtog Italien betydande åtgärder för att konsolidera budgeten, vilket minskade det offentliga underskottet från nästan 12 % av BNP 1990 till under 2 % i slutet av årtiondet. Åren 2001, 2003 och 2004 ökade dock underskottet igen till över 3 % av BNP och endast tack vare betydande engångsåtgärder låg det kvar nära denna nivå ( 2 ). Det primära överskottet uppgick till 5 % av BNP 1999 men föll till 1,8 % av BNP 2004, medan samtidigt skuldkvotens minskning dämpades avsevärt, efter kulmen på 125 % 1994. Vid utgången av 2004 låg skulden på 106 % av BNP.
(2)

Efter en kraftig ekonomisk tillväxt under andra halvan av nittiotalet, med en genomsnittlig BNP-tillväxt på 3 % per år, som bland annat stöddes av en expanderande bostadsmarknad och en börsuppgång, avstannade tillväxten under åren 2002 och 2003 samt igen i början av 2005. Saldot i den offentliga sektorns finanser uppvisade ett betryggande överskott under 2000, men försämrades kraftigt och vände under 2001 och 2002 till ett underskott som översteg referensvärdet 3 % av BNP under 2003. Den 2 juni 2004 beslutade rådet att det förelåg ett alltför stort underskott i Nederländerna och rekommenderade att denna situation skulle åtgärdas senast 2005. En betydande finanspolitisk konsolidering uppnåddes redan under 2004, vilket minskade underskottet till 2,1 % av BNP 2004. Den 7 juni 2005 fastställde rådet att det alltför stora underskottet i Nederländerna hade korrigerats under 2004 och upphävde därför beslutet om att det förelåg ett alltför stort underskott.
(2)

BNP-tillväxten i Tyskland under de gångna tio åren uppgick till 1,4 % per år, vilket understeg genomsnittet i euroområdet med mer än en halv procentenhet. Tillväxtpotentialen har stadigt sjunkit under hela perioden. Samtidigt som den ekonomiska aktiviteten drevs på av en livaktig export hölls den tillbaka av en svag inhemsk efterfrågan. Från en utdragen stagnation under den första hälften av decenniet tog efterfrågan och real BNP under en kort period fart under 2000 liksom under 2004, men försvagades därefter åter. Eftersom det även gick trögt att skapa nya arbetstillfällen steg arbetslösheten till 9 % av arbetskraften. Underskottet i den offentliga sektorns finanser överskred fördragets referensvärde på 3 % av BNP för fjärde året i rad år 2005. Den offentliga skulden, som år 1991 låg på knappt 40 % av BNP, har sedan 2002 legat över fördragets referensvärde på 60 % av BNP.
(12)

I fråga om de offentliga finansernas hållbarhet, tillsammans med ökade kostnader för en åldrande befolkning, finns det risk för att otillräckliga privata pensionsavsättningar kan öka de offentliga utgifterna, vilket skulle medföra en risk av medelstor omfattning, om det inte vidtas några åtgärder för att förbättra de offentliga finansernas hållbarhet. Under perioden fram till 2050 väntas en tyglad ökning i de offentliga pensionsutgifterna. Ett ökat tryck när det gäller åldersrelaterade utgifter kan dock inte uteslutas då det finns en risk för att de privata pensionsavsättningarna är otillräckliga. Pensionspolitiken håller för närvarande på att ses över och regeringens svar på pensionsutskottets rapport väntas komma under våren. Den för närvarande gynnsamma skuldbördan bidrar till att i viss grad begränsa de framtida effekterna på finanserna av den åldrande befolkningen. Bruttoskulden beräknas dock överstiga referensvärdet på 60 % av BNP under prognosperioden fram till 2050 om det inte företas ytterligare finanspolitiska konsolideringar under programperioden i förhållande till det strukturella saldot under 2005/2006. En förbättring av det strukturella saldot på medellång sikt skulle bidra till att minska riskerna i samband med de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (4).
(9)

Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller den finanspolitiska strategin tillräcklig för att uppnå offentliga finanser i strukturella termer som kan anses lämpliga med hänsyn till pakten under hela programperioden. Dessutom ger inriktningen på finanspolitiken i programmet en tillräcklig säkerhetsmarginal för att hålla underskottet inom gränsvärdet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar under hela programperioden. Med beaktande av att resultatet för 2005 troligen blir bättre än väntat medför ett överskott på bara 0,1 % av BNP 2006 emellertid en risk för procykliska effekter under ”goda tider”.
(2)

Efter en tillfällig konjunkturnedgång i samband med systemskiftet i början av 1990-talet har Sloveniens ekonomi uppvisat en robust BNP-tillväxt på i genomsnitt 4 % per år under den senaste tioårsperioden. I slutet av 2005 har man lyckats tygla inflationstrycket, och konsumentprisökningarna närmade sig EU-genomsnittet. Saldot i de offentliga finanserna försämrades 1997 och har varit negativt sedan dess med ett underskott på i genomsnitt 3 % av BNP (beräknat enligt ENS 95) under perioden 2000–2004.
(2)

Under det senaste årtiondet har Österrikes ekonomi uppvisat en real tillväxt på 2,2 % per år, vilken motsvarar tillväxtnivån för euroområdet som helhet. Även om skapandet av sysselsättning har varit mindre dynamiskt än i övriga euroområdet har Österrike fortfarande en av de lägsta arbetslöshetsnivåerna i hela EU. Landets offentliga finanser uppvisade ett överskott eller ett saldo nära balans under 2001 och 2002. Den senaste utvecklingen har dock karaktäriserats av en återgång till underskott (1,2 % och 1 % av BNP under 2003 respektive 2004).
(7)

Programmet syftar till att få ned det offentliga underskottet till nära balans mot slutet av programperioden och därigenom uppnå målet på medellång sikt på -0,8 % av BNP det året. Utvecklingen över tiden och nivån på primärsaldot är ungefär densamma som för det totala saldot, med en förbättring från ett primärt underskott på -2,1 % av BNP 2005 till ett överskott i det primära saldot på 0,1 % vid periodens slut. Minskningen av underskottet är utgiftsbaserad genom att de totala offentliga utgifterna beräknas minska med 2,5 procentenheter av BNP under perioden medan inkomstkvoten förväntas öka med 0,4 procentenheter av BNP. Budgetstrategin har anpassats sedan den föregående uppdateringen lämnades in för att hantera den oväntade försämringen av de offentliga finansernas saldo 2005. Den föregående uppdateringen grundades på ett mindre optimistiskt makroekonomiskt scenario, enligt vilket underskottet i de offentliga finanserna, efter att ha förbättrats från ett uppskattat underskott på -1,4 % av BNP 2004 till ett beräknat underkott på -1,0 % 2005, förväntades ligga kvar på ungefär samma nivå under 2006 och 2007.
(2)

Under det senaste årtiondet har BNP-tillväxten i Lettland i reala termer i genomsnitt uppgått till över 6 % per år. Tillväxten har kännetecknats av en stark produktivitetsutveckling och på senare tid också av sysselsättningstillväxt. Stora underskott i betalningsbalansen har dock gjort Lettland beroende av kapitalinflöden och den utländska skulden har ökat i förhållande till BNP. Inflationen har ökat sedan mitten av 2003 och fortsätter att ligga på över 6 %, vilket urholkar ekonomins konkurrenskraft i förhållande till omvärlden och utgör ett hot mot tillväxten. Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten minska från 8,4 % 2005 till 7,2 % i genomsnitt under resten av programperioden. Enligt tillgängliga uppgifter förefaller detta scenario bygga på rimliga tillväxtantaganden. Programmets beräkningar av inflationen och underskottet i betalningsbalansen förefaller vara tilltagna i underkant.
(2)

Efter en period av framgång i fråga om ekonomiska reformer och stabilisering under mitten av nittiotalet drabbades Tjeckien av makroekonomiska obalanser som i maj 1997 ledde till en valutakris och ekonomisk nedgång 1997-1999. Omfattande strukturreformer inom finans- och företagssektorerna möjliggjorde en återhämtning av ekonomin från och med 2000. Sedan dess har den genomsnittliga reala BNP-tillväxten legat på cirka 3 % per år, jämfört med en genomsnittlig årlig tillväxt på 1,7 % inom EU. Programmet innehåller tre olika scenarier för de makroekonomiska prognoserna och budgetprognoserna: ett ”optimistiskt scenario”, ett ”huvudscenario” och ett ”pessimistiskt scenario”. ”Huvudscenariot” betraktas som referensscenario vid bedömningen av budgetprognoserna, eftersom det enligt tillgängliga uppgifter tycks utgå från rimliga tillväxtantaganden som dock närmast är optimistiska för slutåret. I detta antas den reala BNP-tillväxten sjunka något, från 4,8 % 2005 till i genomsnitt 4,3 % under resten av programperioden. Konjunkturkomponenten i tillväxten är sannolikt högre än i programmets beräkningar. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller vara tilltagna i underkant.
(7)

Mot bakgrund av denna riskbedömning är det möjligt att den finanspolitiska strategi som redovisas i programmet inte är tillräcklig för att det medelfristiga målet för de offentliga finanserna säkert skall kunna uppnås senast 2009 i enlighet med programmet. Programmet ger dock en tillräcklig säkerhetsmarginal som motverkar riskerna för att referensvärdet för det offentliga underskottet på 3 % av BNP skall överskridas, förutsatt att konjunktursvängningarna ligger inom normala gränser under programperioden. Takten i anpassningen mot programmets medelfristiga mål är otillräcklig och bör ökas för att ligga i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att riktmärket för den årliga förbättringen av det strukturella saldot bör vara 0,5 % av BNP för euroområdet och de medlemsstater som deltar i ERM II, och att anpassningen bör vara större under goda ekonomiska tider och kan vara lägre när dåliga ekonomiska tider råder. Främst väntas goda ekonomiska tider råda under programperioden, men det strukturella saldot förväntas inte förbättras avsevärt förrän under det sista året av programperioden.
(8)

Den offentliga bruttoskulden beräknas ha minskat till 39 % av BNP under 2006, vilket ligger klart under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. I programmet beräknas skuldkvoten minska med 5,5 % under programperioden.
(7)

Utifrån denna riskbedömning är det möjligt att programmets finanspolitiska inriktning inte är tillräckligt ambitiös för att det medelfristiga målet för de offentliga finanserna säkert skall kunna uppnås till 2008 i enlighet med programmet. Programmet förefaller dock ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att under hela programperioden hålla ett underskott inom referensvärdet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar. Enligt programmet skall takten i anpassningen mot programmets medelfristiga mål ligga i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att anpassningen bör vara större under goda ekonomiska tider, men kan vara lägre under sämre ekonomiska tider. Med hänsyn till de risker som anges ovan bör den planerade strukturella anpassningen stärkas genom att den stöds av åtgärder så att den årliga förbättringen av det strukturella saldot ligger på 0,5 % av BNP som riktmärke, vilket krävs för euroområdet och de länder som deltar i ERM II.
(4)

Strategin för de offentliga finanserna i programmet syftar till att korrigera det alltför stora underskottet under 2007 (underskottet väntas minska till 2,8 % av BNP) huvudsakligen med åtgärder av varaktig natur. Därefter väntas saldot i de offentliga finanserna att fortsätta att stadigt förbättras under programperioden, för att sedan vända till ett positivt resultat på 0,1 % av BNP under 2011. Det primära saldot väntas bli bättre och förändras från – 0.9 % av BNP 2006 till 5 % 2011. Fram till 2007 är anpassningen huvudsakligen inkomstbaserad. Efter 2007 begränsas uppgifterna till storleken på den korrigering som krävs för att nå målen för de offentliga finanserna i förhållande till utvecklingen. Jämfört med det föregående programmet är målen från och med 2007 i stort sett oförändrade mot bakgrund av ett något mindre gynnsamt makroekonomiskt scenario men, då underskottet är mycket högre under 2006, blir anpassningen under 2007 också större.
(4)

Programmets finanspolitiska strategi syftar till att korrigera det alltför stora underskottet under 2006. Därefter väntas det offentliga underskottet fortsätta att förbättras under programperioden och hamna på 1,2 % av BNP 2009. Sänkningen av underskottet med 1,5 % av BNP mellan 2006 och 2009 fördelar sig nästan jämnt på inkomstökningar och utgiftsminskningar. På intäktssidan beräknas de samlade intäkterna öka med 0,75 % av BNP, främst tack vare indirekta skatter och sociala avgifter. På utgiftssidan beräknas de samlade utgifterna under samma period sjunka med cirka 0,75 % av BNP, varav 0,5 % avser lägre ränteutgifter. De primära utgifterna beräknas därför bara sjunka med 0,25 %. Sociala transfereringar beräknas öka med 0,5 %, vilket mer än väl täcks av minskningar på 0,75 % inom andra utgiftsslag, främst kollektiv konsumtion. Det primära överskottet väntas öka med cirka 1 procentenhet under programperioden och hamna på knappt 3 % av BNP 2009. Jämfört med det föregående programmet är målen för 2006–2008 i stort sett oförändrade, med samma makroekonomiska scenario. Däremot är korrigeringen under 2006 större, eftersom underskottet 2005 (5,2 % av BNP) är större än vad som beräknades i uppdateringen från december 2005 (4,3 % av BNP).
(7)

Utifrån denna riskbedömning förefaller programmets finanspolitiska inriktning vara tillräckligt ambitiös för att det medelfristiga målet för de offentliga finanserna skall kunna bibehållas under resten av programperioden, så som förutses i programmet. Dessutom ger den finanspolitiska strategin en tillräcklig säkerhetsmarginal mot att tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP kommer att överskridas, förutsatt att konjunktursvängningarna ligger inom normala gränser under samma period. För åren 2008 och 2009 är den finanspolitiska inriktningen i linje med stabilitets- och tillväxtpakten. Under 2007 försämras emellertid det strukturella saldot betydligt, vilket medför en risk för att programmets finanspolitiska inriktning under detta år kan bli konjunkturförstärkande vid en god ekonomisk utveckling – en situation som enligt stabilitets- och tillväxtpakten bör undvikas.
4.

Syftet med den finanspolitiska strategi på medellång sikt som redovisas i programmet är att genom ytterligare finanspolitisk konsolidering möta den utmaning som den åldrande befolkningen innebär. I programmet räknar man med att det offentliga överskottet skall öka från 0,1 % av BNP 2006 till 0,9 % 2009. Det primära överskottet förväntas öka från 2,4 % av BNP 2006 till 2,9 % 2009. Ökningen koncentreras helt och hållet till det sista året av programmet, vilket till stor del beror på förväntningarna om att de bidrag till EU:s egna medel som betalats under perioden 2007–2009 skall betalas tillbaka under 2009. Den nominella justeringen förklaras helt av att de offentliga utgifternas andel av BNP minskat, vilket mer än väl kompenserar för att de offentliga intäkternas andel av BNP minskat med 0,2 procentenheter. Jämfört med den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet är saldot i de offentliga finanserna betydligt bättre under hela programperioden. Det beror främst på större intäkter från gasförsäljning, den förbättrade makroekonomiska situationen 2005 och utsikterna för 2006.