Kommissionens beslut

av den 15 januari 2002

om det statliga stöd som Frankrike genomfört till förmån för Crédit Mutuel

[delgivet med nr K(2001) 3956]

(Endast den franska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2003/216/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(1) och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Genom en skrivelse av den 6 februari 1998 underrättade kommissionen de franska myndigheterna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende de fördelar som staten gett Crédit Mutuel genom sparformen Livret bleu (blå bankboken). De franska myndigheterna gav 1975 Crédit Mutuel ensamrätt att distribuera denna bankbok. Detta förfarande inleddes efter att Association française des banques (AFB), Chambre syndicale des banques populaires (CSBP) och Crédit Agricole inkommit med ett klagomål beträffande det stöd som de franska myndigheterna gett Crédit Mutuel. Kommissionen begärde för första gången in upplysningar om Livret bleu genom en skrivelse av den 27 maj 1991.

(2) De franska myndigheterna överlämnade genom en skrivelse av den 8 april 1998 dokumentation som svar på de frågor som kommissionen ställt i sin skrivelse om beslutet att inleda förfarandet.

(3) Kommissionens beslut att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(2). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.

(4) Crédit Mutuel skickade den 18 juni 1998 en skrivelse till kommissionen där man argumenterade mot att de åtgärder som var föremål för förfarandet skulle klassificeras som statligt stöd. Denna skrivelse innehöll också räkenskaper för Livret bleu. Många olika berörda parter har också inkommit med sina synpunkter till kommissionen (se del III).

(5) Klagandena har skickat kommissionen fyra kompletterande inlagor i skrivelser av den 29 oktober 1999, 16 maj 2000, 16 oktober 2000 och 19 januari 2001.

(6) Mot bakgrund av dokumentationen från Crédit Mutuel, inbegripet räkenskaperna för Livret bleu, där man konstaterar att denna sparform inte innebar någon överkompensation för de kostnader som Crédit Mutuel ådragit sig utan tvärtom innebar en betydande kostnad för Crédit Mutuel, beslutade kommissionen att granska dessa räkenskaper för Livret bleu. I detta syfte har den genom ett anbudsförfarande anlitat det brittiska konsultföretaget Littlejohn Frazer (nedan kallat konsulten), som är specialiserat på redovisning och revision. Konsulten har samarbetat med de två franska revisionsbyråerna Auditec och Scacchi. Revisionen inleddes i november 1998 och pågick fram till den 13 december 1999. Crédit Mutuel skickade den 21 juli 1999 en skrivelse till kommissionen där den bestred konsultens preliminära slutsatser. Konsultens slutrapport lades fram för de franska myndigheterna och Crédit Mutuel den 10 januari 2000. Den 7 februari 2000 organiserades ett tekniskt samordningsmöte mellan kommissionen, biträdd av konsulten, de franska myndigheterna och Crédit Mutuel kring denna revisionsrapport.

(7) Den 7 december 1998 fick kommissionen vidare en gemensam skrivelse från Banque Nationale de Paris, Crédit Commercial de France och Société Générale, vilken innehöll en kopia av en framställning som dessa tre banker gjort hos franska staten. I denna framställning protesterade de tre bankerna mot att den offentliga försäkringskoncernen GAN sålt Crédit Industriel et Commercial (CIC) till Crédit Mutuel. I sin skrivelse begärde de tre bankerna att det aktuella förfarandet skulle utvidgas till Crédit Mutuels användning av det stöd som den fått för sparformen Livret bleu, och som bland annat inneburit att banken kunde förvärva CIC i april 1998. Kommissionen noterar att uppgifterna i denna skrivelse inte tillför något nytt som gör det möjligt att avgöra om sparformen Livret bleu har gett upphov till statligt stöd till Crédit Mutuel eller huruvida detta eventuella stöd är förenligt med EG-fördraget. Kommissionen har därför inte hörsammat denna begäran att utvidga förfarandet.

(8) Genom en skrivelse av den 14 september 1999 begärde kommissionen att de franska myndigheterna skulle precisera det uppdrag av allmänt intresse som man gett Crédit Mutuel. Genom tre skrivelser av den 21 februari 2000, 3 november 2000 och 5 februari 2001 gav kommissionen de franska myndigheterna tillfälle att inkomma med sina synpunkter på de delar av klagandenas dokumentation som gick ut på att sparformen Livret bleu utgjorde en "lockvara". I denna dokumentation ingick bland annat två statistiska undersökningar som gjorts av Cabinet Glais. Kommissionen ställde också frågor om den ändrade beskattningen av Livret bleu efter högsta förvaltningsdomstolens beslut av den 5 januari 2000, där den slog fast att skattesystemet för Livret bleu var olagligt. De franska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 1 februari 2001.

(9) I april 2000, det vill säga efter det att förfarandet inletts, inkom den europeiska bankföreningen Banking Federation of the EU - Fédération bancaire de l'UE med ett klagomål mot det stöd som Frankrike beviljat Crédit Mutuel genom ensamrätten att distribuera den skattebefriade bankboken Livret bleu. Detta klagomål kompletterades med en inlaga av den 22 januari 2001, som innehöll flertalet av de upplysningar som AFB redan inkommit med i ärendet. EBF inkom med preciseringar i fråga om beskattningen av ränta för Livret bleu mot bakgrund av högsta förvaltningsdomstolens beslut av den 5 januari 2000.

(10) I maj 2000 gav Confédération nationale du Crédit Mutuel revisionsbyrån Arthur Andersen i uppdrag att granska de metoder som Crédit Mutuel använt i sina räkenskaper och i redovisningen av rörelsekostnaderna för Livret bleu. Detta uppdrag avslutades i september 2000 genom att revisionsbyrån lämnade en detaljerad rapport om räkenskaperna för Livret bleu, där man bedömde att Livret bleu uppvisade ett negativt resultat på 498 miljoner franska franc före skatt. Denna slutliga bedömning grundar sig på korrigeringar som kan bestridas. Ett sammanträde för att diskutera resultaten i denna rapport hölls den 2 februari 2001. Efter kommissionens synpunkter begärde Crédit Mutuel att Arthur Andersen skulle skicka ett meddelande daterat den 8 februari 2001 där man motiverade den metod för korrigering av överviktningen av skadeförsäkringsverksamheten som kritiserats bl.a. av kommissionen.

(11) Kommissionen utvidgade i april 2001 uppdraget till konsulten i syfte att identifiera skillnaderna mellan de båda revisionerna och avgöra vilka ändringar som eventuellt skulle kunna vara motiverade att göra av uppgifter eller metoder i konsultens föregående bedömning. Den slutliga rapporten inkom den 23 juli 2001. I denna bedömer man att Livret bleu uppvisade en kumulerad icke-kapitaliserad vinst på1074 miljoner franska franc. Rapporten skickades samma dag till de franska myndigheterna. Den 26 juli 2001 hölls ett samordningsmöte med de franska myndigheterna, Crédit Mutuel och Arthur Andersen. Crédit Mutuel och Arthur Andersen bestred slutsatserna från kommissionens konsult. Arthur Andersen försvarade sina tidigare slutsatser i ett dokument daterat den 13 september 2001, vilket bifogats en skrivelse från de franska myndigheterna av den 15 september 2001. Den 26 oktober 2001 skickade de franska myndigheterna kommissionen en skrivelse med en rättslig analys av Livret bleu utifrån gemenskapens konkurrenslagstiftning. Den 7 januari 2002 skickade franska myndigheterna kommissionen en skrivelse beträffande kostnaderna för uppdraget av allmänt intresse, där de beräkningar som Crédit Mutuel presenterat redovisas utan att något nytt tillförs.

(12) På grund av klagandenas olika uppgifter om de lockvarueffekter som skulle ge Crédit Mutuel kraftiga fördelar när det gäller att öka kundunderlaget utvidgade kommissionen i september 2000 och sedan i april 2001 sin konsults uppdrag till att utvärdera Livret bleus "effekter som lockvara". Konsulten redogjorde för de stora problem man stött på när man försökt få fram de uppgifter som krävs för en så tekniskt känslig undersökning från Crédit Mutuel. Konsulten har därför inte kunnat använda den metod man tänkt sig från början. Kommissionen har inte heller kunnat få fram några avgörande resultat under detta förfarande.

(13) Tre av klagandena - AFB, Crédit Agricole och CSBP - uppmanade i en skrivelse av den 25 september 2001 kommissionen att agera. I en tidigare skrivelse av den 10 april 2001 hade de dementerat påståenden i den franska pressen att de inte längre ville hålla fast vid sitt klagomål.

II. BESKRIVNING AV SPARFORMEN LIVRET BLEU

1. Inledning

(14) Crédit Mutuel har fått ett uppdrag att distribuera Livret bleu som är förknippat med strikta rättigheter och skyldigheter. Rättigheterna består i ensamrätten att tillhandahålla en skattebefriad sparform till allmänheten, nämligen Livret bleu (se avsnitt II.3), och i betalning av en provision från Caisse des Dépôts et Consignations (CDC). Skyldigheterna handlar om användningen av insättningsmedlen från Livret bleu. Dessa skyldigheter har utvecklats med tiden: Från början var Crédit Mutuel skyldigt att anslå 50 procent (en andel som senare ökades till 65 procent) till användningsområden av allmänt intresse (bland annat för att finansiera lokala myndigheters och andra offentliga organs verksamhet). Återstoden fick banken disponera fritt. Från 1991 anslogs en växande del av behållningen till finansiering av allmännyttiga bostäder genom att man centraliserade medlen till CDC. Idag är hela behållningen centraliserad till CDC. Enbart för den centraliserade behållningen betalar CDC Crédit Mutuel en ersättning som motsvarar den bruttoräntesats som myndigheterna fastställer, och som återgår till insättarna, samt en förmedlingsprovision på 1,3 procent.

Kommissionen har undersökt i vilken omfattning distributionen av Livret bleu kan förmodas ha gett Crédit Mutuel ekonomiska fördelar genom den provision som CDC betalar. Om provisionen överstiger nettokostnaderna för systemet, det vill säga skillnaden mellan intäkterna från andra användningsområden (båda fria och dem som är av allmänt intresse) och de faktiska inlånings- och förvaltningskostnaderna, med beaktande av en normal avkastning, är denna skillnad en överkompensation som utgör statligt stöd.

2. Crédit Mutuel

(15) Crédit Mutuel är en decentraliserad bankgrupp bestående av ett nationellt nät av sparkassor anslutna till till Crédit Mutuel som har en rättslig ställning som kooperativa företag. De1850 lokala avdelningarna tillhör en regional förening, och varje förening tillhör Confédération nationale du Crédit Mutuel - nätets "centrala organ" i den mening som avses i banklagen av den 24 januari 1984. Crédit Mutuels avdelningar ägs av 5,7 miljoner medlemmar. De regionala avdelningarna är aktieägare i Caisse Centrale du Crédit Mutuel, som är det nationella finansiella institut som säkrar de regionala avdelningarnas likviditet. Gruppen uppvisar de egenskaper som kännetecknar ett enhetligt företag med en sammanställd redovisning. Staten representeras av en statlig ledamot i Confédération Nationale du Crédit Mutuels styrelse och bolagsstämmor.

(16) Crédit Mutuel är Frankrikes femte största bank vad gäller inlåning och den tredje största vad gäller kontorsnät med cirka3300 kontor (slutet av 1999). I slutet av 1999 - efter sammanslagningen med CIC - hade Crédit Mutuel27500 anställda och en sammanställd balansomslutning på 941 miljarder franska franc. Gruppen uppvisade ett nettoresultat på 4,1 miljarder franska franc. Gruppens goda finansiella marginaler förklaras bland annat av en relativt låg driftskvot (kvoten mellan de allmänna kostnaderna och nettoresultatet av den egentliga bankverksamheten) (66,7 procent 1996), vilken innebär att Crédit Mutuel hör till de franska banker som har de lägsta kostnaderna. Denna kvot är dock betydligt högre än den för de mest lönsamma bankerna i Europa. Gruppens egna kapital näst intill tredubblades under 1990-talet och uppgick 1999 till 61 miljarder franska franc. Kapitaltäckningsgraden (Cooke-kvoten) uppgick 1997 till 15,8 procent, en siffra som långt överstiger den lagstiftade kapitaltäckningsgraden på 8 procent(3) och är högre än de viktigaste konkurrenternas.

(17) Bankkoncernen CIC privatiserades i april 1998, och staten valde Crédit Mutuel bland de olika bankkoncerner som valts ut som slutkandidater. Efter detta förvärv blev den grupp som bestod av Crédit Mutuel och CIC en av de största franska bankkoncernerna. Med totalt4880 kontor hade man det näst största kontorsnätet i Frankrike och balansomslutningen uppgick till närmare 1300 miljarder franska franc.

(18) Crédit Mutuel är en bank som uppvisar en strukturell nettoinlåning: inlåningen (408 miljarder franska franc 1998) överstiger utlåningen (345 miljarder franska franc 1998). Detta inlåningsöverskott i den egna bankverksamheten gör företaget till en strukturell långivare på marknaderna. Detta förklaras av dess ömsesidiga bolagsordning och den stora andelen privatkunder med ett positivt sparnetto. Crédit Mutuel har en viktig roll i finansieringen för näringsidkare, hantverkare, jordbrukare, lokala myndigheter och organisationer. Förutom sin verksamhet som kreditinstitut har Crédit Mutuel en omfattande försäkringsverksamhet, där man uppvisade nettointäkter på 23 miljarder franska franc 1998 (liv- och skadeförsäkringar), som gav ett betydande bidrag till gruppens resultat. Företaget har också erkänd sakkunskap även som det exporterar på områdena databehandling av betalningsmedel, utgivning av betalkort och hantering av kortbetalningar inom handeln.

3. Livret bleu

(19) Livret bleu är en reglerad sparform som riktar sig till allmänheten, och som myndigheterna gav Crédit Mutuel ensamrätt att distribuera enligt lag nr 75-1242 av den 27 december 1975. Den ränta som Crédit Mutuel betalar för insatta medel på Livret bleu fastställs av staten. Den kommersiella räntesats för insättare som anges efter skatt är identisk med den för den viktigaste konkurrerande sparformen - Livret A (som distribueras av sparbankerna, Caisses d'épargne, och posten). Insättningsbeloppet får inte heller överstiga det tak som fastställts för Livret A(4). Livret bleu har haft en stor betydelse som lockvara för Crédit Mutuel; under nästan två decennier har man kunnat locka privatkunder från konkurrenterna. Dess relativa kvantitativa betydelse har dock minskat under senare år. Den andel av Crédit Mutuels inlåning som härrör från Livret bleu, och som uppgick till 70 procent 1975 och till nästan 60 procent 1985, har sjunkit till under 25 procent sedan 1997.

(20) Fram till slutet av 1999 omfattades sparformen Livret bleu av en beskattning som avvek från de allmänna reglerna för beskattning av sparande. Crédit Mutuel betalade nämligen officiellt en tredjedel av den skatt som normalt föreskrivs som schablonskatt för intäkter från sparande och sociala avgifter, oavsett insättarnas skattesituation(5). Denna skatt hade dock inga återverkningar på insättaren. Den 5 januari 2000 förklarade den högsta förvaltningsdomstolen, le Conseil d'État, efter en anmälan från AFB att det system enligt vilket Livret bleu delvis undantogs från de nationella reglerna om schablonbeskattning var olagligt. De franska myndigheterna beslutade den 13 januari 2000 att höja räntan före skatt för att nettoräntan skulle förbli oförändrad för insättarna. Det verkar dock som om Crédit Mutuel från den dag då beslutet av den 27 september 1991 trädde i kraft åtnjöt en mekanism för att "neutralisera" skattebetalningar enligt det system som beskrivs ovan. Med andra ord betalade staten eller Caisse des Dépôts et Consignations (CDC) Crédit Mutuel ett belopp som motsvarade de aktuella skatterna, vilket innebar att Livret bleu från och med detta år blev en helt skattebefriad sparform för både konsumenterna och Crédit Mutuel, åtminstone vad gäller den inlåning som centraliserats till CDC.

(21) Inlåningen från Livret bleu, som under 1990-talet varierat mellan 80 och 100 miljarder franska franc, har sedan början använts för olika möjliga ändamål.

(22) En växande andel av dessa medel har sedan 1991 obligatoriskt gått till att finansiera allmännyttiga bostäder genom att medlen "centraliserats", det vill säga antingen betalats in till ett inlåningskonto hos CDC eller använts direkt av Crédit Mutuel för samma typ av användningsområden som CDC. CDC ersätter Crédit Mutuel med en fast provision på 1,3 procent av den centraliserade inlåningen (utöver den nettoränta som betalas till insättarna). Provisionen har inte ändrats sedan den centraliserade verksamheten inleddes, det vill säga 1991. CDC anslår medel till finansieringen av allmännyttiga bostäder genom lån till organisationer som upplåter bostäder med reglerad nedsatt hyra (HLM) i likhet med användningen av medel från sparbankernas och postens Livret A. Sedan beslutet av den 27 september 1991 används all ny inlåning från Livret bleu för att finansiera allmännyttiga bostäder, och behållningen per den 31 december 1990 skulle gradvis centraliseras till CDC med 10 procentenheter per år fram till 2000.

(23) En annan del av dessa medel används för ändamål som anges i ett beslut av den 1 mars 1976, och som kallas "användningsområden av allmänt intresse". Ena hälften används obligatoriskt för att finansiera lokala myndigheters verksamhet och den andra för att teckna värdepapper som emitteras av staten och dess offentliga inrättningar samt i andra hand som lån för att komplettera räntesubventionerade lån kopplade till bosparande. Medlen får inte användas för att bevilja lån till kommersiella företag. Enligt lagen av den 27 december 1975 skall den del av medlen som används för dessa ändamål uppgå till 50 procent av inlåningen. Denna andel höjdes till 65 procent (och 80 procent av nyinlåningen) från och med ikraftträdandet av två beslut av den 31 oktober 1983 (fram till 1991)(6).

(24) Slutligen kan återstoden av denna inlåning - från början hälften, 35 procent mellan 1983 och 1991(7), och sedan en krympande andel under 1990-talet - användas fritt av Crédit Mutuel för egen räkning. Banken kunde sålunda finansiera sin konkurrensutsatta bankverksamhet med en del av inlåningen från Livret bleu.

(25)

Tabell 1

Användning av inlåningen från Livret bleu

>Plats för tabell>

Källa:

Crédit Mutuel, Arthur Andersen.

(26) Såsom bekräftats av myndigheterna hade denna mekanism utformats vid en viss tidpunkt i syfte att främja Crédit Mutuels utveckling genom att banken med hjälp av resurser som ställts till förfogande till låg kostnad kunde utveckla sin egen bankverksamhet, som till stor del finansierades av inlåningen från Livret bleu.

(27) Systemet reformerades sålunda i grunden från 1991 för att gradvis anpassa det till det system som tillämpades för Livret A då de franska myndigheterna uppenbarligen var medvetna om de snedvridningar av konkurrensen som det skapade. Rent tekniskt anses alla medel därefter anslås till användningsområden av allmänt intresse, där finansieringen av allmännyttiga bostäder är av störst betydelse(8). I praktiken tycks alla nya insättningar på Livret bleu användas för att finansiera allmännyttiga bostäder. Omfördelningen av befintlig inlåning skulle ske gradvis under tio år från 1991 till 2000 så att Crédit Mutuel kunde omstrukturera sina tillgångar, som uppgick till [...] i balansräkningen (slutet av 1990). Som motprestation avskaffades all administrativ kontroll av etablering och nedläggning av bankkontor 1991. Dessutom "neutraliserades"(9) officiellt betalningen av schablonskatt för den ränta som betalats betalades ut till innehavare av Livret bleu. Detta innebar att skatteuttaget betalades tillbaka till Crédit Mutuel av antingen CDC eller staten.

(28) Då kommissionen beslutade att inleda förfarandet förelåg en övergångssituation. De nya medel som sattes in på Livret bleu tycktes anslås till allmännyttiga bostäder, men den tidigare inlåningen hade anslagits till detta ändamål med en stor fördröjning jämfört med det ursprungliga avtalet mellan Crédit Mutuel och staten (där 10 procent av inlåningen skulle föras över varje år). Under hela 1990-talet förblev de fria användningsområdena betydande (cirka [...]) såsom framgår av tabell 1. Centraliseringen av inlåningen till CDC accelererade dock 1997. Det var i själva verket en nytillkommen faktor som påskyndade och ändrade reformen av Livret bleus användningsområden. Efter att kommissionen inlett detta förfarande i december 1997 och CIC sålts till Crédit Mutuel i april 1998 förhandlade staten om 1991 års avtal med Crédit Mutuel. Man beslutade då att centralisera hela inlåningen från Livret bleu till CDC i slutet av 1998. Centraliseringen fullbordades i praktiken under andra halvåret 1999.

(29) I sitt meddelande om beslutet att inleda detta förfarande hade kommissionen understrukit att sparformen Livret bleu kunde innehålla inslag av statligt stöd av följande skäl:

(30) För det första utgör CDC:s - som är en offentlig inrättning - tillgångar statliga medel i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget(10). Provisionen på 1,3 procent måste sålunda motiveras för att visa att Crédit Mutuel inte överkompenseras för att banken tar emot och förvaltar medel från Livret bleu.

(31) För det andra kan det inslag som innebär att bankboken är skattebefriad utgöra skattefördelar, som enligt EG-domstolens rättspraxis(11) är statliga medel i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. I sitt meddelande om beslutet att inleda detta förfarande uppgav kommissionen att de som kom i åtnjutande av dessa skattefördelar var insättarna och inte Crédit Mutuel. Den underströk dock att man måste kontrollera att inte Crédit Mutuel tillskansade sig denna skattefördel genom den aktuella mekanismen.

(32) Det tredje inslaget av fördelar som påvisats (Crédit Mutuels nettomarginal från den inlåning från Livret bleu som inte centraliserats, efter avdrag för därmed förknippade förvaltningskostnader) kan också innebära att statliga medel används i fråga om användningsområdena av allmänt intresse. Huvuddelen av intäkterna från användningsområdena av allmänt intresse kommer från obligatoriska lån till offentliga förvaltningar (staten och lokala myndigheter) eller offentliga företag till en ränta som regleras av staten, och som inte nödvändigtvis är marknadsmässig. Staten kan därför helt kontrollera den avkastning som man väljer att ge Crédit Mutuel genom dessa användningsområden av allmänt intresse. Eftersom de är obligatoriska utgör denna avkastning oavkortat en del av resultaträkningen för systemet Livret bleu. Detta innebär att Crédit Mutuel har kunnat få intäkter från den icke-centraliserade inlåningen som överstiger de reella kostnaderna för att ta emot och förvalta inlåningen.

(33) För det fjärde nämnde kommissionen då den inledde förfarandet - dock utan att ta ställning eftersom det saknades tillräckligt exakta uppgifter i ärendet - klagandenas argument att Livret bleu fungerade som "lockvara" för kunderna. Enligt klagandena kunde ensamrätten att distribuera en attraktiv skattebefriad sparform förmodas locka nya och trogna kunder till banken, till vilka den sedan kunde sälja andra bankprodukter eller banktjänster (lån, investeringar, försäkringar och förvaltning av betalningsmedel). Man kan använda samma resonemang som för det tredje inslaget även för denna fördel: staten skulle kunna beakta de eventuella fördelarna av dessa effekter som lockvara genom att minska den provision som den betalar för att Crédit Mutuel hanterar inlåningen.

III. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

1. Klagandenas argument

(34) Kommissionen redovisade klagandenas argument i tillkännagivandet av sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget. I de kompletterande inlagor som sänts in sedan dess presenteras följande argument:

(35) I en skrivelse (som uppdaterades i februari 1999) och som offentliggjordes i oktober 1999 om Livret bleus effekter som lockvara värderades dessa effekter till 17 miljarder franska franc med antagandet att Crédit Mutuel ökade marknadsandelar inom alla segment under perioden 1986-1997 helt berodde på att banken hade ensamrätt att distribuera Livret bleu.

(36) I en annan skrivelse från maj 1998 som offentliggjordes i oktober 1999 värderades skattebefrielsen till 2,9 miljarder franska franc under samma period. Det handlar med andra ord om den kostnad som Crédit Mutuel skulle ha fått bära om banken velat distribuera denna sparform utan skattebefrielsen genom att erbjuda insättarna samma avkastning efter skatt.

(37) I en undersökning som gjorts av Caisse Nationale du Crédit Agricole, och som skickades in i maj 2000, analyserar man hur Crédit Mutuels kontorsnät har utvecklats. Det framgår att det totala antalet permanenta kontor minskade mellan 1991 och 1994. Därefter ökade antalet gradvis för att 1998 åter ligga på 1990 års nivå. Utvecklingen varierar mellan regionerna: antalet kontor minskar främst i Pays de Loire (-21 %), Normandie (-8 %) och i viss mån i Nord-Pas-de-Calais (-3 %). Denna utveckling förstärks av att antalet icke-permanenta kontor mellan 1994 och 1998 minskade i Pays de Loire och Bretagne samt i mindre grad i Alsace. Slutledningsvis har antalet permanenta såväl som icke-permanenta kontor minskat i de regioner där Crédit Mutuel traditionellt haft en väl utbyggd verksamhet (Pays de Loire, Bretagne och Alsace), samtidigt som antalet ökat i övriga regioner. Det är därför troligt att Crédit Mutuel har minskat sin verksamhet på landsbygden för att förstärka sin verksamhet i städerna. Dessa uppgifter tycks tala mot Crédit Mutuels påståenden att man varit tvingad att behålla en väl utbyggd verksamhet på landsbygden under 1990-talet. De visar också att Crédit Mutuel kan behålla ett extremt väl utbyggt nät även efter att myndigheterna upphävt all kontroll över banken.

(38) En inlaga från Cabinet Glais daterad i augusti 2000 innehåller statistiska uppgifter beträffande den konkurrensfördel som Crédit Mutuel fått genom ensamrätten att distribuera Livret bleu. En granskning av tidsserierna visar att inlåningen från Livret bleu liksom inlåningen från andra konton växte kraftigt fram till en vändpunkt 1985-1987. Utlåningen till hushållen fortsatte att växa efter denna vändpunkt och är fortfarande större för Crédit Mutuel än för dess viktigaste konkurrenter. Cabinet Glais expert konstaterar här att "Livret bleu tycks ha lockat kunder [...] och att de positiva effekterna sedan mitten av 1980-talet tycks ha fortplantat sig utan ett ökat antal inlåningskonton. Det är de tidigare kunderna som blivit mer trogna och som därmed tycks ha stött Crédit Mutuels tillväxtstrategi allt sedan denna period." Experten noterar sedan att Crédit Mutuels verksamhet (framför allt på utlåningssidan) tycks ha avvikit från bankmarknadens genomsnittliga utveckling. Experten har här bland annat skapat en indikator på motståndskraften för slumpmässiga ekonomiska chocker byggd på olika rörelsefaktorer. Experten har också konstruerat en enkel ekvation för efterfrågan på krediter. En logisk förklaring till detta fenomen är enligt experten att Crédit Mutuels kunder är mer trogna än andra bankers, vilket kan bero på att man distribuerar Livret bleu.

(39) I den andra inlagan från Cabinet Glais (från december 2000) föreslås en ny ekonomisk analys av i vilken grad varje banks kunder är trogna. Modellen där efterfrågan på krediter är en funktion av reella räntesatser gör det möjligt att skapa en indikator för denna efterfrågans räntekänslighet. Valet av VAR-modellen (vector autoregressive model) gör det möjligt att samtidigt beakta fördröjningar i anpassning och multipla orsakssamband som kan finnas mellan variablerna. Det framgår med en mycket hög statistisk säkerhet att efterfrågan på krediter från Crédit Mutuel i absoluta termer än föga räntekänslig (0,26) och okänslig för graden av konkurrens (0,01) (i detta fall hade man valt Crédit Agricole för referensvärden). De känslighetsnivåer som erhålls för övriga banker varierar mellan 0,86 och 2,93 respektive 0,66 och 3,74, med det anmärkningsvärda undantaget för sparbankerna (0,37 respektive 0,47), som ju distribuerar Livret A - en sparform med liknande egenskaper som Livret bleu. Dessa resultat bekräftar enligt experten antagandet att de båda bankerna har tillgång till medel som gör det möjligt för dem att skapa kunder som är mycket trognare än övriga bankers. Det är dock omöjligt att avgöra om tillhandahållandet av en skattebefriad sparform eller användningen av ett omfattande kontorsnät i olika regioner (två gemensamma kännetecken för Crédit Mutuel och sparbankerna) är själva orsaken till att deras kunder är mycket trognare.

2. Synpunkter från berörda tredjeparter

(40) Efter att tillkännagivandet av beslutet att inleda detta förfarande offentliggjorts i EGT har kommissionen fått in synpunkter från många berörda parter.

(41) Crédit Mutuels konkurrenter understryker enhälligt att de anser sig vara förfördelade på grund av att Crédit Mutuel har monopol på att distribuera Livret bleu. Flertalet banker anser att denna skattebefriade sparforms effekter som lockvara har varit till deras nackdel genom att de förlorat kunder som lockats av Livret bleu. De vill att detta monopol skall avskaffas. Sådana synpunkter har skickats till kommissionen av följande inrättningar:

Banque Dupuy, de Parseval

Banque Natexis

Banque de Picardie

Banque Populaire de Bourgogne

Banque Populaire Bretagne Atlantique

Banque Populaire du Centre

Banque Populaire Centre-Atlantique

Banque Populaire de Champagne

Banque Populaire de la Côte d'Azur

Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud

Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l'Ain

Banque Populaire du Haut-Rhin

Banque Populaire de La Loire

Banque Populaire de Lorraine

Banque Populaire de Lyon

Banque Populaire du Midi

Banque Populaire du Massif Central

Banque Populaire de l'Ouest

Banque Populaire Provençale et Corse

Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l'Aude et de l'Ariège

Banque Populaire du Quercy et de l'Agenais

Banque Populaire Savoisienne

Banque Populaire de la Région Economique de Strasbourg

Banque Populaire du Sud-Ouest

Banque Populaire du Tarn et de l'Aveyron

B.P.ROP Banque Populaire

Banque de Savoie

Crédit Commercial de France

Crédit Commercial du Sud-Ouest

Crédit Lyonnais

Société Générale

Union des Banques à Paris.

(42) En av klagandena, AFB, skickade en skrivelse till kommissionen den 4 juni 1998, där man hävdar att den ersättning på 1,3 procent som CDC betalar för centraliserade medel är överdrivet stor och att skillnaden jämfört med den provision på 1,2 procent som sparbankerna får för ta emot insättningar på Livret A inte är motiverad. I sin skrivelse uppger AFB att man i början av 1997 föreslog de franska myndigheterna att AFB skulle ansvara för inlåningen från Livret bleu på samma villkor som för centraliseringen av medel till CDC mot en ersättning på endast 1 procent, men att staten inte besvarade detta erbjudande. AFB understryker bland annat att ledamoten i nationalförsamlingen Douyère i sin rapport från april 1998 om moderniseringen av sparbankerna uppgav att kostnaden för att hantera insättningar för en typisk sparbank - som exempelvis Bourgognes sparbank - uppgick till 0,96 procent av inlåningen och att det inte fanns några skäl för att Crédit Mutuel skulle ha högre kostnader. Crédit Mutuel har till skillnad från sparbankerna inte några tekniska begränsningar som fördyrar hanteringen av bankboken (Livret A hanterades fortfarande som en fysisk bankbok under 1990-talet, medan Livret bleu är en helt elektronisk sparform).

(43) Vid sidan av detta förfarande har kommissionen också fått in en kompletterande inlaga från klagandena där de menar att Crédit Mutuels köp av Crédit Industriel et Commercial (CIC) i april 1997 - då denna bank privatiserades efter att ha ingått i den offentliga försäkringskoncernen GAN - möjliggjordes tack vare det stöd som Crédit Mutuel fått genom Livret bleu, och som inneburit att man lyckats öka sin andel av inlåningen från 2 procent 1969 till 6,9 procent 1997. Tack vare detta stöd har Crédit Mutuels egna kapital enligt klagandena ökat från 650 miljoner franska franc till hela 47,3 miljarder franska franc 1997.

(44) Utöver de synpunkter som inkommit till försvar av Crédit Mutuel, och som redovisas i avsnitt III.3, har kommissionen fått in synpunkter från följande tredjeparter till stöd för sparformen Livret bleu:

Bertholet, ledamot av nationalförsamlingen för Drôme

Blondel, ledamot i departementsförsamlingen i Nord

Cabot, direktör för Centre Régional Information Jeunesse de Toulouse

Cormorèche, borgmästare i Montuel

Cornelis, ledamot i departementsförsamlingen i Nord

Chavannes, borgmästare i Angoulême

Crépeau, ledamot av nationalförsamlingen för Charente Maritime

Debavelaere, senatsledamot för Pas-de-Calais

Decool, borgmästare i Brouckerque

Delevoye, senatsledamot för Pas-de-Calais

Delnatte, ledamot av nationalförsamlingen för dep. Nord

Dolez, ledamot av nationalförsamlingen för dep. Nord

Ewald, regional ledamot i Association pour le Droit à l'Initiative Economique

Fronton, Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne

Foy, senatsledamot för Nord

Galiègue, ordförande i Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes

Gournay, borgmästare i Caestre

Armelle Guinebertière, ledamot av Europaparlamentet

Hervé, borgmästare i Rennes

Humez, ordförande för Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais

Ingelaere, ordförande för Flandr'action

Juppé, ledamot av nationalförsamlingen och borgmästare i Bordeaux

Lapalu, ordförande för Association Animation et Gestion d'Organismes Privés

Lazaro, ledamot av nationalförsamlingen för Nord

Lebreton, ordförande för departementsförsamlingen i Côtes d'Armor

Ledieu, borgmästare i Cateau-Cambrésis

Leleu, styrelseledamot i Crédit Mutuel Nord

Maille, ordförande för Communauté Urbaine de Brest

Masclet, ledamot i regionförsamlingen i Nord-Pas-de-Calais

Méhaignerie, ordförande för departementsförsamlingen i Ille et Villaine

Mio, ledamot i regionförsamlingen i Nord-Pas-de-Calais

Novak, ordförande för Association pour le Droit à l'Initiative Economique

Permuy, ledamot i regionförsamlingen i Nord-Pas-de-Calais

Albert Rivaux, ledamot i departementsförsamlingen i Pas de Calais

de Rohan, ordförande för regionförsamlingen i Bretagne

Valla, ledamot i departementsförsamlingen i Ardèche

Vanlerenberghe, borgmästare i Arras

Villain, borgmästare i Cambrai

de Villiers, ledamot av nationalförsamlingen för Vendée

(45) En stor majoritet av dessa tredje parter understryker den framför allt regionala roll som Crédit Mutuel har i finansieringen av den sociala ekonomin, särskilt för ideella organisationer. De understryker också Crédit Mutuels roll som stöd till arbetarklassen, där banken har en stor del av sina kunder. Flera lokala folkvalda företrädare betonar Crédit Mutuels roll i skapandet av företag och sysselsättning samt i utvecklingen av lokala initiativ tillsammans med de lokala myndigheterna. Andra anser att Crédit Mutuel genom sin decentraliserade struktur motsvarar de lokala behoven och behovet av en balanserad regional utveckling bättre än centraliserade inrättningar.

3. Synpunkter från Crédit Mutuel

(46) Crédit Mutuel skickade den 11 juni 1997 en skrivelse till kommissionen med sina synpunkter på att förfarandet inletts. Crédit Mutuel anser för det första att villkoren för att man tar emot och förvaltar medel från Livret bleu inte innehåller några inslag av statligt stöd. Banken tillägger att även om det skulle handla om ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 87 i EG-fördraget, så kan detta stöd omfattas av det undantag som anges i artikel 86.2 i EG-fördraget. Om det skulle handla om statligt stöd skulle dessutom bara Crédit Mutuels lokala avdelningar åtnjuta det i rättslig mening.

(47) Crédit Mutuel upprepar och utvecklar dessa argument i en detaljerad dokumentation daterad den 18 juni 1998.

(48) Crédit Mutuel motiverar sin tidigare frihet att använda insatta medel från Livret bleu(12) med att man stått för en tredjedel av skatten på den ränta som betalats till insättarna. Man drar slutsatsen att detta motiverar att en tredjedel av inlåningen från Livret bleu skall anses falla utanför detta förfarande. Crédit Mutuel preciserar att regeln att två tredjedelar av inlåningen skall anslås till användningsområden av allmänt intresse bör ställas i relation till att två tredjedelar av sparandet på Livret bleu är skattebefriat. Crédit Mutuel uppger vidare att banken påtar sig likviditetsrisken i den händelse att nettoinlåningen (genom uttag) skulle bli negativ.

(49) Crédit Mutuel anser att den aktuella sparformen inte innebär att statliga medel används och därför inte innehåller inslag av statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Man understryker särskilt att skattefördelen till följd av tidigare redovisade villkor inte belastar statens budget. Crédit Mutuel bestrider bland annat beräkningarna i bilagorna under rubriken "Vägar och medel" till finanslagen, där man beräknar den skattemässiga kostnaden för den delvisa skattebefrielsen för den aktuella sparformen. Man presenterar här en uttömmande metod för att beräkna statens kostnad för Livret bleu. Som motprestation för skattebefrielsen för en del av spararna understryker man att beskattning av en grupp som normalt inte beskattas eller som beskattas med en lägre procentsats genererar intäkter för staten som bör beaktas i sparformens nettoskattebidrag, med tanke på att Crédit Mutuel betalar en schablonskatt som motsvarar en tredjedel av intäkterna från sparandet. Crédit Mutuel understryker att beskattningen av Livret bleu enligt uppskattningar under perioden 1975-1996 genererade nettointäkter på [...] till staten.

(50) Crédit Mutuel bestrider att man kan tillskansa sig insättarnas skattefördel eftersom man varje år betalar staten källskatt motsvarande en tredjedel av den skattesats som normalt är tillämplig, vilket innebär att realräntan för Livret bleu före skatt i själva verket utgör den ränta som insättarna uppbär plus den källskattesats som Crédit Mutuel uppbär. Crédit Mutuel understryker att man sålunda betalat in cirka [...] till staten under perioden 1975-1996.

(51) Dessutom bestrider Crédit Mutuel - i den händelse att kommissionen skulle konstatera att det förekommer statligt stöd - att detta på något sätt skulle påverka handeln mellan medlemsstaterna: Crédit Mutuel understryker att det rör sig om en produkt som bara motsvarar 5,8 procent av inlåningen i Frankrike och 0,72 procent i Europeiska unionen. Crédit Mutuel är en bank av mycket relativ betydelse. De lokala avdelningarna kan i avsaknad av en europeisk stadga för kooperativa företag inte bedriva verksamhet utanför Frankrike. Livret bleu-konton har bara öppnats av 8600 personer som är bosatta utanför Frankrike, vilket motsvarar 0,16 procent av inlåningen från Livret bleu. I vilket fall som helst understryker Crédit Mutuel att den inre marknaden för banktjänster inte fullbordades förrän det andra bankdirektivet(13) trädde i kraft 1993 vilket utgjorde ett hinder för handeln.

(52) Crédit Mutuel bestrider att den statliga budgeten på något sätt skulle ha berövats intäkter på grund av att man inte använt ett anbudsförfarande för att välja ut den bank som skulle få ensamrätt att distribuera denna produkt (jämfört med en situation som skulle ha gjort det möjligt för staten att välja ut ett företag som tillhandahållit samma tjänst till en lägre kostnad). Man understryker att staten - då den beslutade att genom den aktuella sparformen få in medel som skulle anslås till uppdrag av allmänt intresse - hade full frihet att välja Crédit Mutuel, vars kontorsnät motsvarar de eftersträvade villkoren för att kanalisera sparande från allmänheten.

(53) Crédit Mutuel anser att skillnaden mellan den provision på 1,2 procent som CDC betalar sparbankerna för Livret A och den provision på 1,3 procent som Crédit Mutuel får för Livret bleu (som också betalas ut av CDC) beror på den stora inlåningen från Livret A(14). Redovisningsuppgifter som Crédit Mutuel lämnat kommissionen leder till slutsatserna att den genomsnittliga kostnaden för att förvalta insättningarna på Livret bleu minskade från [...] 1993 till [...] 1997 och att den före 1997 alltid översteg den provision på 1,3 procent som CDC betalade Crédit Mutuel för centraliserade medel.

(54) Crédit Mutuel anser att AFB:s argument att inlåningen genom Livret bleu skulle kunna förvaltas till en lägre kostnad med en förmedlingsprovision på bara 1 procent bör bedömas mot bakgrund av att bankerna tänkte bedriva verksamheten selektivt på grundval av insättningsbelopp. Genom att inte utjämna kostnaderna skulle de banker som tillhör AFB äventyra den övergripande jämvikten i förvaltningen av denna sparform.

(55) Crédit Mutuel har delgett kommissionen en rapport där man presenterar räkenskaper för sparformen Livret bleu. Detta arbete leder för perioden 1991-1997 till slutsatsen att kostnaderna för att ta emot och förvalta medel för Livret bleu överstiger intäkterna och att denna sparform under vissa år inte varit lönsam. Crédit Mutuel drar slutsatsen att rörelsemarginalen för Livret bleu förutom under 1991-1992 understigit den marginal man uppnått för den övriga verksamheten. Crédit Mutuel har också skickat kommissionen ett intyg beträffande dessa räkenskaper från den franska revisionsbyrån Mazars et Guérard.

(56) Crédit Mutuel bestrider att man drar affärsmässiga fördelar av att man förmedlar Livret bleu av följande skäl:

- Företagets ökade marknadsandelar under den aktuella perioden beror på dess egna prestationer, bland annat företagets höga produktivitet, och inte på att Livret bleu skulle fungera som lockvara. Denna produkts andel av bankens medel minskar dessutom med tiden. Crédit Mutuel uppger att det genomsnittliga antalet kunder som förvaltas uppgick till 364 per anställd inom Crédit Mutuel 1996 jämfört med 150 inom övriga franska kreditinstitut. Mellan 1991 och 1997 ökade Crédit Mutuel sin andel av inlåningsmarknaden medan affärsbankernas andel minskade med 0,6 procent. Crédit Mutuel understryker att sparbankerna, som har en liknande produkt i Livret A, precis som affärsbankerna har haft en negativ utveckling när det gäller deras andel av inlåningsmarknaden, vilket skulle motsäga det orsakssamband som klagandena hävdar finns mellan Livret bleu och Crédit Mutuels marknadsandelar.

- Andra reglerade sparformer, såsom konton för industriell utveckling (CODEVI) som myndigheterna införde 1983, Plan d'Epargne Populaire eller Livret Jeune distribueras av affärsbankerna och utgör ett klart alternativ till Livret bleu genom att de olika möjligheter som erbjuds genom dessa produkter 1997 gjorde det möjligt för en ensamstående person över 25 år att skattefritt spara 1130000 franska franc (vilket skall jämföras med taket på 100000 franska franc för Livret bleu).

(57) Crédit Mutuel understryker att Livret bleus attraktion hos kunderna lett till att bankens övriga avista-inlåning minskat avsevärt. 1997 utgjorde denna inlåning 15,8 procent av den totala för Crédit Mutuel jämfört med mellan 36,6 och 40,8 procent för de viktigaste konkurrenterna. Denna substitution har haft negativa effekter på bankens lönsamhet och marginaler. Den genomsnittliga kostnaden för insättningskonton hos Crédit Mutuel skulle vara betydligt högre än den för de banker som tillhör AFB.

(58) Crédit Mutuel bestrider också att hela dess grupp skulle åtnjuta ett eventuellt stöd och betonar att endast de rättsligt oberoende lokala avdelningarna, som distribuerar Livret bleu, i så fall skulle vara mottagare av stödet.

(59) Crédit Mutuel anser att staten genom att 1975 anta bestämmelserna(15) om Livret bleu inrättade en sparform av allmänt intresse riktad till allmänheten vars inlåning används för ändamål av allmänt intresse. Crédit Mutuels omfattande verksamhet på landsbygden och den stora andelen låginkomsttagare bland dess kunder hade en stor betydelse i valet av denna bank. 1998 bodde 58 procent av Crédit Mutuels kunder i kommuner med under20000 invånare och 77 procent deklarerade en nettoinkomst på mindre än 10000 franska franc per månad.

(60) Crédit Mutuel understryker att den är underkastad följande begränsningar:

- Staten har ålagt Crédit Mutuel att bevara [...] kontor i kommuner med mindre än 2000 invånare, för vilket kostnaden uppskattas till [...] miljoner franska franc per år.

- Crédit Mutuel skall upprätthålla särskilda Livret bleu-konton för vilka förvaltningskostnaden överstiger ersättningen på 1,3 procent från CDC. Om dessa konton med ett litet genomsnittligt insatt belopp skulle stängas så skulle [...] Livret bleu-konton som bara motsvarar [...] av inlåningen försvinna. Crédit Mutuel skulle samtidigt spara [...] miljoner franska franc per år. Crédit Mutuel uppskattar att förvaltningen av små konton innebär en merkostnad på [...] av inlåningen från dem, eftersom antalet transaktioner ökar omvänt mot behållningen.

- Fram till 1991 reglerades nyetableringar av kontor, vilket innebar att banken inte kunde utveckla sin verksamhet i mer attraktiva områden utanför dess traditionella etableringsområden (östra och norra Frankrike samt Bretagne).

- Crédit Mutuel anser också - utan att precisera detta specifikt eller lämna några kvantitativa uppgifter - att man bör beakta andra merkostnader som hänger samman med de användningsområden av allmänt intresse som är kopplade till Livret bleu.

- Slutligen anser Crédit Mutuel att man löpte en risk att ränteskillnaden mellan den korta (reglerade) ränta som gällde för inlåningen från Livret bleu och den medellånga och långa ränta som gällde för användningsområdena skulle variera.

(61) Mot bakgrund av dessa faktorer anser Crédit Mutuel att man utan Livret bleu inte skulle ha kunnat påta sig det uppdrag av allmänt intresse som banken ålagts. Banken understryker att den del av inlåningen från Livret bleu som fick användas fritt gjorde det möjligt att säkra systemets jämvikt med tanke på de otillräckliga marginalerna för användningsområdena av allmänt intresse.

(62) Crédit Mutuel hävdar också att banken hade skäl att ha berättigade förväntningar på en sparform som går tillbaka ända till 1975. Man anser att ett klagomål som gjorts så sent som 1991 inkräktar på dessa berättigade förväntningar.

(63) I en skrivelse av den 13 december 2000 kritiserar Crédit Mutuel den metod som Cabinet Glais tillämpat i sin första inlaga. Banken betonar det faktum att det kan finnas andra orsaker till de statistiska fenomen som noterats, till exempel att Crédit Mutuel i början av referensperioden hade ett mer omfattande kontorsnät än konkurrenterna (mätt som BNP per kontor). Banken hävdar att den mellan 1987 och 1998 ökade sina marknadsandelar i mindre omfattning än Crédit Agricole (som har en större balansomslutning) och att den bara ökat sin marknadsandel med två procentenheter jämfört med fyra för samtliga banker inom AFB (vilket kan anses bekräfta Crédit Mutuels spektakulära utveckling).

(64) I en skrivelse daterad mars 2000 från Crédit Mutuel Midi Atlantique betonar denna avdelning godtyckligheten hos de räkenskaper som kommissionens konsult har tagit fram, då de kvantitativa uppgifterna bedömts på motstridiga sätt och de kvalitativa aspekterna (ansvaret att upprätthålla kontorsnätet på landsbygden och effekterna som lockvara) är svåra att bedöma. Crédit Mutuel säger sig acceptera att man förlorar ensamrätten att distribuera Livret bleu, men motsätter sig att betala tillbaka ett eventuellt stöd, vilket skulle drabba mer än 5 miljoner medlemmar.

IV. KOMMENTARER FRÅN DE FRANSKA MYNDIGHETERNA

(65) I sin skrivelse av 8 april 1998 ansåg de franska myndigheterna för det första att sparformen Livret bleu inte medför någon skattemässig kostnad för staten, då den valt en enhetlig schablonbeskattning av insättare där en tredjedel av avkastningen på sparande beskattas. Man avstår sålunda att beskatta övriga två tredjedelar av avkastningen, men får i stället skatt på en tredjedel från en befolkningsgrupp som normalt inte beskattas. Myndigheterna bestrider på dessa grunder att artikel 87.1 i EG-fördraget på något sätt skulle vara tillämplig då den aktuella sparformen inte tar några statliga medel i anspråk.

(66) De franska myndigheterna understryker vidare att den förmedlingsprovision som CDC betalar Crédit Mutuel för den inlåning från Livret bleu som är centraliserad inte utgör något stöd, utan ersättning för en prestation från bankens sida till ett pris som fastställdes till 1,3 procent i ett avtal från 1991. De pekar på de höga kostnaderna för att förvalta Livret bleu på grund av det stora antalet konton med en behållning på under 5000 franska franc. De hänvisar till de räkenskaper som Crédit Mutuel upprättat och drar slutsatsen att detta belopp är fullt motiverat.

(67) De franska myndigheterna bestrider att handeln mellan medlemsstaterna skulle ha kunnat påverkas på något sätt innan den gemensamma finans- och bankmarknaden fullbordades efter att det andra bankdirektivet antagits den 15 december 1989 och införlivats i den franska lagstiftningen den 1 januari 1993. Efter denna dag har de franska myndigheterna beaktat att Crédit Mutuels avdelningar inte haft någon verksamhet utanför Frankrike eftersom det inte funnits någon europeiska stadga för kooperativa företag, vilket begränsat möjligheterna för kooperativa företag som Crédit Mutuel att bygga ut verksamheten över gränserna. De Livret bleu-konton som öppnats av personer bosatta utanför Frankrike understiger dessutom 0,1 procent av inlåningen. Myndigheterna anser också att utländska banker i Frankrike är inriktade på en helt annan marknad än Crédit Mutuel. De bestrider därför varje möjlighet att handeln inom gemenskapen skulle påverkas i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

(68) De franska myndigheterna understryker att varje fördel som Livret bleu skulle ge Crédit Mutuel bör granskas mot bakgrund av de kostnader som är förknippade med ett mål av allmänt ekonomiskt intresse. De betonar särskilt att en allt större del av inlåningen från Livret bleu använts för finansiella ändamål av allmänt intresse: denna del har gradvis ökat från 50 procent av inlåningen från Livret bleu under perioden 1975-1983 till 65 procent under perioden 1983-1991. De understryker vidare att enligt 1991 års överenskommelse med Crédit Mutuel skall 100 % av inlåningen från år 2000 avsättas till att finansiera användningsområden av allmänt intresse. De uppger att de hade planerat att påskynda genomförandet av 1991 års överenskommelse så att centraliseringen av inlåningen från Livret bleu kunde fullbordas tidigare än beräknat, nämligen i slutet av 1998.

(69) De franska myndigheterna understryker vidare att Crédit Mutuel, då nyetableringen av kontor inom övriga banksektorn liberaliserades den 24 november 1986, fortfarande var bundet av en administrativ ordning för auktorisation fram till 1991 enligt CNC:s (Conseil national du crédit) beslut av den 10 januari 1967. Det var först den 1 juli 1991 som Crédit Mutuel befriades från kravet på auktorisation från Comité des établissements de crédit innan banken kunde öppna, ombilda, flytta eller lägga ned kontor. De franska myndigheterna anser att begränsningen av Crédit Mutuels geografiska spridning till landsbygden fram till 1991 berodde på en politisk vilja från myndigheternas sida och innebar en försenad utveckling av bankens verksamhet i städerna.

(70) Mot denna bakgrund drar de franska myndigheterna slutsatsen att Crédit Mutuel inte åtnjöt något statligt stöd genom Livret bleu och att en eventuell förekomst av ett sådant stöd i vilket fall som helst skulle vara förenligt med artikel 86.2 i EG-fördraget på grund av det uppdrag av allmänt intresse som ålagts Crédit Mutuel. De understryker de berättigade förväntningar som Crédit Mutuel hade fram till dess att klagomålet inkom till kommissionen 1991.

(71) När det gäller den lagändring som gjordes efter högsta förvaltningsdomstolens beslut av den 5 januari 2000 bekräftade de franska myndigheterna i en skrivelse av den 1 februari 2001 på ett tvetydigt sätt att anpassningen av lagstiftningen till detta beslut inte innebar någon ändring av beskattningen av Livret bleu. Insättaren fortsätter att få en nettoavkastning som är identisk med den för Livret A och Crédit Mutuel betalar fortfarande schablonskatt till staten.

(72) De franska myndigheterna preciserar slutligen att den fullständiga centraliseringen av inlåningen från Livret bleu till CDC formaliserades genom ett protokoll av den 31 december 1998 mellan ekonomiministeriet och ordföranden för Confédération nationale du Crédit Mutuel, och att den var helt fullbordad den 31 mars 1999.

(73) I en skrivelse av den 26 oktober 2001 avvisar de franska myndigheterna slutligen tanken att de medel som använts för ändamål av allmänt intresse skulle vara statliga, och de anser att det villkor som innebär att handeln skall påverkas i negativ riktning inte var giltigt innan det andra bankdirektivet införlivats. De anser här att ett stöd som skapats på en marknad som ursprungligen var sluten för konkurrens bör betraktas som ett befintligt stöd. De återger också de siffror som presenterats av Crédit Mutuel och Arthur Andersen.

V. BEDÖMNING AV ERSÄTTNINGARNA

(74) Kommissionen påpekar att statligt stöd enligt EG-domstolens rättspraxis skall bedömas utifrån dess effekter. Innan man drar några slutsatser om huruvida de granskade åtgärderna innehåller inslag av statligt stöd bör man därför undersöka vilka effekter den aktuella sparformen har haft på Crédit Mutuels resultat.

(75) Vissa villkor måste samtidigt uppfyllas för att en åtgärd skall konstateras utgöra statligt stöd: det skall ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, det skall gynna vissa företag, och det skall påverka handeln mellan medlemsstaterna. Vi börjar med att granska den sistnämnda aspekten för att sedan analysera övriga aspekter. Slutligen presenteras en bedömning av stödet.

1. Snedvridning av konkurrensen och effekter på handeln mellan medlemsstaterna

1.1 Stödets effekter på handeln sedan 1975

(76) 1979 uppgick de utländska bankernas andel av kreditmarknaden till 8 procent (4 procent för filialer som inte var juridiska personer och 4 procent för dotterföretag etablerade enligt fransk bolagsrätt), medan deras andel av inlåningsmarknaden uppgick till 4,5 procent (2 respektive 2,5 procent). De icke-franska europeiska bankerna stod för 50 procent av de utländska bankernas andel av kreditmarknaden och till 70 procent av deras andel av inlåningsmarknaden. Dessa andelar utvecklades föga mellan 1975 och 1979(16). Crédit Mutuel har sålunda sedan 1970-talet varit utsatt för konkurrens från utländska banker inom Frankrike. Antalet banker under utländsk kontroll har ökat snabbt från 47 inrättningar 1968 till 86 inrättningar 1975 och 111 inrättningar 1979.

(77) Enligt EG-domstolens rättspraxis anses handeln påverkas om företagets ställning förstärks i förhållande till konkurrenternas i handeln mellan medlemsstaterna(17). Det är inte nödvändigt att mottagaren bedriver exportverksamhet - stöd till ett företag som bara bedriver inhemsk verksamhet kan förmodas minska exportmöjligheterna för företag från övriga medlemsstater(18). I detta fall finns det flera tecken på att villkoret att handeln skall påverkas är uppfyllt.

a) Nödvändigheten av att beakta Crédit Mutuels hela verksamhet, särskilt på utlåningssidan

(78) Crédit Mutuel hade fram till 1999 möjlighet att utnyttja en del av inlåningen från Livret bleu för mycket olika former av banktransaktioner på aktivsidan. Snedvridningen av konkurrensen är därför inte begränsad till inlåningsmarknaden, utan berör åtminstone också kreditmarknaden. De upplysningar som inkommit till kommissionen rör i huvudsak slutet av 1980-talet och 1990-talet. 1975 tycks Crédit Mutuels verksamhet på aktivsidan till stor del ha bestått i krediter och förvärv av värdepapper. Inlåningen från Livret bleu har haft stor betydelse för utvecklingen av Crédit Mutuels kreditverksamhet. Inlåningen från Livret bleu har gjort det möjligt för Crédit Mutuel att uppnå en total utlåning som är lika stor som inlåningen. Inlåningen ökade mycket snabbt under den senare delen av 1970-talet och härrörde till 60 procent från Livret bleu fram till mitten av 1980-talet. Livret bleu gjorde det möjligt för banken att utveckla sitt utbud på kreditmarknaden från det att systemet utsattes för konkurrens från utländska banker.

b) Kriteriet om delvis liberalisering av kapitalrörelser

(79) När det gäller inlåningsmarknaden bör det påpekas att betalningar och kapitalrörelser var både möjliga och vanliga (t.ex. för invandrade arbetstagare) innan direktiv 88/361/EEG om fullständig liberalisering av kapitalrörelser införlivats. Enligt kommissionens kännedom avreglerades kontrollen av kapitalrörelser i Frankrike 1968(19). Från 1975 har personer bosatta i Frankrike kunna öppna konton i utlandet. I lagstiftningen tycks man föreskriva en ordning med en administrativ förhandsdeklaration till Banque de France som tillfälligt skärptes från 1981 på grund av kapitalflykt. Denna ordning avskaffades helt 1986(20). På motsvarande sätt kan personer bosatta i andra medlemsstater öppna konton i Frankrike, inbegripet Livret bleu(21).

(80) Gemenskapens lagstiftning rör liberaliseringen av vissa kapitalrörelser och betalningar. I rådets första direktiv om genomförandet av artikel 67 i fördraget anges att kapitalrörelser skall liberaliseras så snabbt som möjligt. Genom detta direktiv och de direktiv som senare ändrat det(22) har man gradvis och villkorslöst liberaliserat dessa rörelser i den grad att man i direktiv 88/361/EEG talar om en fullständig liberalisering (skäl 7). Rättspraxis visar att liberaliseringen av kapitalrörelser och betalningar från början varit nära knuten till den fria rörligheten för personer, varor och tjänster samt till den fria etableringsrätten(23).

c) Påverkan på handeln mellan medlemsstaterna före liberaliseringen

(81) EG-domstolen har slagit fast att handeln mellan medlemsstaterna påverkas även om marknaden inte är liberaliserad, bland annat i domen i målet van Eycke(24), som handlade om en nationell reglering från 1983 och 1986 där man i praktiken bestämde räntesatsen för vissa sparformer genom att bevilja skattefördelar. EG-domstolen har inte uteslutit att det kan föreligga en överträdelse mot artikel 85, och grundar sig då underförstått på att åtgärden kan tänkas påverka handeln mellan medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 85 i EG-fördraget. Tillämplig gemenskapsordning var rådets direktiv av den 11 maj 1960, och inte direktiv 88/361/EEG. Denna tolkning bekräftas av generaladvokat Mancinis slutsatser: som svar till den klagande som åberopade att handeln inte påverkades noterade generaladvokaten "att det inte rådde något tvivel om att konkurrensreglerna omfattade banksektorn" (punkt 3).

(82) Man kan också nämna det tidigare målet Züchner(25), där en nationell domstol ville veta om bankavgifter på en check som dragits den 17 juli 1979 på en tysk bank till en mottagare i Italien kunde tänkas strida mot artikel 85 i EG-fördraget. EG-domstolen ville inte göra avsteg från konkurrensreglerna med anledning av artiklarna 90.2 och 104 ff i EG-fördraget med tanke på att förfaringssättet skulle kunna påverka handeln.

(83) Kommissionen har sedan den andra rapporten om konkurrenspolitiken från 1972 (punkterna 50-53) bekräftat att konkurrensreglerna i princip omfattar banksektorn. I rapporten preciseras att kommissionen redan hade granskat ett bankärende mot bakgrund av artikel 85 och att den höll på att granska europeiska samarbetsavtal mellan banker i olika medlemsstater(26).

(84) Om handeln i alla dessa ärenden påverkades i den mening som avses i artikel 85 i EG-fördraget kan man också sluta sig till att handeln påverkades i den mening som avses i reglerna om statligt stöd.

1.2 Liberaliseringen av banksektorn i Europeiska unionen sedan slutet av 1970-talet och den ökade konkurrensen

(85) Även om den gemensamma bankmarknaden skapades genom 1989 års andra bankdirektiv bör det noteras att marknaden gradvis liberaliserades och att konkurrensen gradvis ökade redan från slutet av 1970-talet.

(86) Att fullständigt liberalisera den gemensamma bankmarknaden i Europeiska unionen har tagit mer än 30 år. Rådets första bankdirektiv 77/780/EEG innehåller de första reglerna om harmonisering av de nationella villkoren för att driva filialer till kreditinstitut i övriga medlemsstater. Det bör påpekas att kreditinstituten redan hade rätt att etablera dotterbolag i Europeiska gemenskapens medlemsstater, och flertalet banker hade också dotterbolag i utlandet eller för den del filialer som inte var egna juridiska personer (trots att det saknades enhetliga regler på EG-nivå). Dotterbolag och filialer i Frankrike till banker från övriga EU-länder har sålunda kunnat vara utsatta för illojal konkurrens från Crédit Mutuel innan det första eller det andra bankdirektivet trädde i kraft.

(87) Ett avgörande steg i skapandet av den gemensamma bankmarknaden togs genom den liberalisering av kapitalrörelser som föreskrevs i direktiv 88/361/EEG, som medlemsstaterna skulle genomföra senast den 1 juli 1990. Rent konkret har denna åtgärd kraftigt ökat antalet gränsöverskridande insättningar och placeringar. Dessa kapitalflöden, som tidigare kunde tillfälligt kontrolleras av förvaltningarna, kunde sedermera bara kontrolleras genom valutaregleringar. Frankrike genomförde direktivet om avreglering av kapitalrörelser genom förordningarna 89-938 och 90-58, som trädde i kraft den 30 december 1989 respektive den 16 januari 1990. Avskaffandet av valutaregleringen, som påbörjades 1981 fullbordades 1986.

(88) Den fria etableringsrätten inom banksektorn fullbordades i Frankrike i juli 1992 genom att man genomförde det andra bankdirektivet 89/646/EEG(27). I detta direktivs artikel 6.2 föreskrivs att "värdländerna inte som villkor för auktorisation av filialer till kreditinstitut, auktoriserade i andra medlemsstater, får kräva ett större startkapital för filialrörelsen än motsvarande 50 % av det startkapital som enligt nationella bestämmelser krävs för auktorisation av kreditinstitut av samma slag"(28). Denna åtgärd skulle genomföras senast den 1 januari 1990. Rådet hade sålunda föresatt sig att hindra eventuella försök från en medlemsstat att begränsa rätten att etablera filialer genom otillbörliga regler från 1990.

(89) Detta ledde - särskilt från 1990 - till att stöd som beviljades en bank gradvis blev allt mer kännbart(29), eftersom alla banker kan bedriva bankverksamhet i övriga medlemsstater genom filialer (vars etablering inte längre behöver godkännas) eller genom friheten att tillhandahålla tjänster över gränserna.

1.3 Crédit Mutuels ställning på den franska bankmarknaden

(90) Kommissionen har granskat Crédit Mutuels argument att bankens lokala avdelningar skulle ha en begränsad geografisk räckvidd och att den aktuella sparformen inte skulle påverka handeln. Kommissionen noterar dock att Crédit Mutuel är en juridisk person, en företagsgrupp med sammanställd redovisning, och att det råder en intern solidaritet inom banken som säkrar de regionala avdelningarnas likviditet. Den noterar att gruppen har ett stort eget kapital som underlättar dess tillträde till kapitalmarknaderna och att kreditbedömningsinstituten sätter ett kreditbetyg på hela gruppen. Den noterar vidare att Crédit Mutuel har inkommit med ett gemensamt svar på detta förfarande, och inte med ett från varje lokal avdelning. För kommissionen, Crédit Mutuels viktigaste affärspartner och finansmarknaderna råder det inget tvivel om att Crédit Mutuel är ett företag som internt kan omfördela stöd som utbetalats till vissa enheter inom gruppen. Kommissionen noterar att Crédit Mutuel med tanke på dess storlek - banken är ett av de största kreditinstituten i Frankrike - kan låna kapital eller investera sina tillgångar på finansmarknaderna.

(91) Crédit Mutuel är ett lönsamt företag som gjort stora vinster under årens lopp. En eventuell överkompensation av nettokostnaderna för att ta emot och förvalta medel inom ramen för ett uppdrag av allmänt ekonomiskt intresse gör det möjligt för banken att öka sina vinster och sitt egna kapital. De solvenskrav (för de finansiella marknaderna) som anges i EU:s banklagstiftning(30) begränsar kreditinstitutens tillväxtförmåga. Allt driftsstöd ger, genom att det ökar det egna kapitalet, betydande möjligheter att frigöra sig från dessa begränsningar. Tack vare kapitaltäckningskravet är det lättare att uppskatta i vilken grad konkurrensen snedvrids då stöd ges till ett kreditinstitut. Om stödet direkt eller indirekt leder till en ökning av det egna kapitalet kan snedvridningen av konkurrensen noteras i en ökning av bankens verksamhet.

1.4 Slutsats

(92) Med hänsyn till karaktären av driftsstöd, den ekonomiska situationen inom den europeiska banksektorn och de särskilda solvenskraven för dennna sektor har de potentiella stödåtgärderna till förmån för Crédit Mutuel en inverkan på handeln sedan Livret bleu införts och de har i allt högre grad snedvridit konkurrensen inom den finansiella sektorn. Man måste därför konstatera att det potentiella stödet utgjorde ett nytt stöd då det infördes 1975.

2. Begreppet statliga medel

(93) Enligt rättspraxis motsvarar begreppet statligt stöd alla fördelar som härrör från statliga medel som myndigheterna beviljar till förmån för ett företag förutsatt att denna fördel beviljas helt eller delvis utan ekonomiska motprestationer, det vill säga beviljas utan ersättning eller mot en ersättning som inte motsvarar det belopp som den aktuella fördelen kan värderas till. En sådan definition omfattar därför både tilldelning av medel till ett företag som minskar de kostnader som detta normalt skulle bära och alla fördelar som gör det möjligt för ett företag att minska sina produktionskostnader(31).

(94) Enligt EG-domstolens rättspraxis skall bara fördelar som beviljas direkt eller indirekt med statliga medel betraktas som stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Kommissionen kommer i första hand att undersöka de statliga medel som Crédit Mutuel kan tänkas ha kommit i åtnjutande av: 1) den skatteförmån som beviljats insättarna, 2) den provision på insatta medel som betalats ut av CDC, 3) intäkterna från användningsområden av allmänt intresse och 4) de indirekta fördelar och de eventuella kostnader som härrör från sparformen Livret bleu.

2.1 Skattebefrielsen

(95) Det system som gällde fram till slutet av 1999 utgjorde ett undantag från den normala beskattningen av sparande. Enligt detta system var det vanligtvis möjligt för insättaren att välja mellan att erhålla en bruttoränta och att ta upp avkastningen i sin beskattningsbara inkomst eller att erhålla en nettoränta efter det att en schablonskatt betalats (som källskatt). I det aktuella fallet gjordes inget skatteavdrag då Crédit Mutuel i teorin erlade en skatt som motsvarade en tredjedel av schablonskatten.

(96) När det gäller minskningen av skatten till en tredjedel av den normala schablonskatten innebar systemet att man tog statliga medel i anspråk och tillämpade ett mer fördelaktigt system för insättaren än det normala. Systemet medför en kostnad för staten eftersom den eventuellt skulle ha kunnat få större skatteintäkter om den hade valt att tillämpa den allmänna regeln och inte begränsa schablonskatten till en tredjedel. Det framgår att detta stöd direkt gynnade enskilda konsumenter och inte banken, och att man därför inte kan anse att Crédit Mutuel var den direkta mottagaren av skattefördelen. Denna sociala skattefördel är dock kopplad till en produkt som distribueras av en enda aktör, nämligen Crédit Mutuel. Stödet uppfyller därmed inte det villkor som anges i artikel 87.2a i EG-fördraget att "stödet skall ges utan diskriminering med avseende på varornas ursprung"(32).

(97) När det gäller Crédit Mutuels erläggande av en skatt som fastställts till en tredjedel av den normala schablonskatten kan man anse det vara legitimt att Crédit Mutuel redovisar beloppet bland de avgifter som är kopplade till Livret bleu. Slutsatserna i högsta förvaltningsdomstolens dom av den 5 januari 2000, där den förklarar det gällande skattesystemet olagligt, bekräftar uttryckligen att Crédit Mutuel i praktiken åtnjutit en "neutralisering" av de skatter som utgår för ränta som uppbärs från Livret bleu, eller med andra ord återbetalningen från staten eller CDC av den skatt som Crédit Mutuel betalat. Sammanfattningsvis är det inte två tredjedelar utan hela räntan från Livret bleu som befriats från skatter, åtminstone räknat från domen av den 27 september 1991 och beträffande den centraliserade inlåningen.

2.2 Det uppdrag av allmänt intresse som ålagts Crédit Mutuel

(98) Crédit Mutuel har fått ett uppdrag att distribuera Livret bleu som är förknippat med strikta rättigheter och skyldigheter. Rättigheterna består i ensamrätten att distribuera Livret bleu och mottagandet av en provision på inlåningen från CDC. Skyldigheterna handlar om användningen av de medel som sätts in på Livret bleu. Dessa skyldigheter har utvecklats med tiden: Från början var Crédit Mutuel skyldigt att anslå 50 procent (en andel som senare ökades till 65 procent) till ändamål av allmänt intresse (bland annat för att finansiera lokala myndigheters och andra offentliga organs verksamhet). Återstoden fick banken disponera fritt. Det bör noteras att Crédit Mutuel inte hade någon skyldighet beträffande finansieringsvillkoren för den fria delen av inlåningen, till exempel vad gäller räntesatser. Från 1991 anslogs en växande del av behållningen till finansiering av allmännyttiga bostäder genom att man centraliserade medlen till Caisse des Dépôts et Consignations (CDC). Idag är hela behållningen centraliserad till CDC. Enbart för den centraliserade behållningen betalar CDC Crédit Mutuel en ersättning som motsvarar den bruttoräntesats som myndigheterna fastställer, och som återgår till insättarna, samt en förmedlingsprovision på 1,3 procent. Eftersom CDC är ett offentligt företag som får anslag av offentliga medel för att fullgöra ett uppdrag av allmänt intresse bör provisionen betraktas som statliga medel. Räntan betalas ut till insättarna, vilket innebär att Crédit Mutuel bara kommer i åtnjutande av denna provision. Provisionen utgör en del av det offentliga uppdrag som staten gett Crédit Mutuel och belastar därmed den statliga budgeten.

2.3 Intäkter från användningsområden av allmänt intresse

(99) De skyldigheter att avsätta behållningen till användningsområden av allmänt intresse som räknas upp i förordningen av den 1 mars 1976 bestod bland annat i att bevilja lån till lokala myndigheter, att teckna värdepapper som emitteras staten eller har staten som garant (t.ex. statsobligationer) och att bevilja lån till offentliga organ som förvaltar allmännyttiga bostäder. Utifrån de uppgifter som inkommit till kommissionen bekräftas det genom kombinationen av användningsområdenas obligatoriska karaktär och det faktum att räntevillkoren bestämdes av staten och inte fritt på marknaden att användningsområdena av allmänt intresse bör betraktas som en integrerad del av Livret bleu-systemet. Längre fram kommer vi att visa att dessa reglerade villkor gjort det möjligt för Crédit Mutuel att generera betydande vinster på inlåningen från Livret bleu. Definitionen av dessa användningsområden av allmänt intresse ändrades genom domen av den 27 september 1991: användningsområdena bestod efter denna dom enbart i att bevilja lån för att finansiera allmännyttiga bostäder och att sätta in behållningen på ett konto hos CDC (dvs. centraliseringen av ovannämnda inlåning) Dessa nya användningsområden ersatte dock de gamla mycket långsamt under 1990-talet: endast nyinlåningen kom omedelbart att anslås till de nya användningsområdena redan från 1991.

3. Konkurrensfördelen

(100) Om den ersättning som Crédit Mutuel fått för sitt offentliga tjänsteuppdrag i form av den provision som CDC betalar ut skulle överstiga nettokostnaderna för denna tjänst i allmänhetens intresse (med beaktande av alla intäkter och kostnader som är förknippade med fullgörandet av detta uppdrag), åtnjuter Crédit Mutuel en konkurrensfördel gentemot övriga banker genom att man får kompletterande resurser som inte de övriga bankerna får.

4. Bedömning av det statliga stödets storlek

(101) Eftersom de franska myndigheterna hävdar att sparformen Livret bleu är kopplad till en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse bör kommissionen upprätta en resultaträkning med de intäkter och kostnader som är förknippade med denna tjänst för att på så sätt avgöra vilken nivå av statlig ersättning som är motiverad.

(102) Först redovisas formerna för att beakta samtliga intäkter och kostnader i fråga om Livret bleu. Därefter redovisas principerna för att upprätta Crédit Mutuels räkenskaper. Efter det redovisas återstående punkter där de experter som kommissionen anlitat är oeniga. Slutligen redovisas resultaten efter att man har beaktat ovannämnda kostnader och intäkter i redovisningen för Livret bleu.

4.1 Formerna för att beakta samtliga intäkter och kostnader i fråga om inlåningen från Livret bleu

a) Balansen mellan intäkter och kostnader som är förknippade med inlåningen från Livret bleu

(103) Crédit Mutuels finansieringsmekanism för Livret bleu bör bedömas utifrån denna sparforms hela ekonomi. Detta innebär att man måste beakta alla kostnader och intäkter som härrör från systemet, särskilt de intäkter som direkt härrör från användningen av inlåning som grundar sig på uppdraget att distribuera denna skattebefriade sparform.

(104) För att förenkla analysen av de direkta effekterna kan man påminna om vissa delar i Crédit Mutuels redovisning av Livret bleu. Kopplat till inlåningen från Livret bleu (som återfinns på passivsidan) kan man skilja mellan följande tre typer av tillgångar:

- Inlåning som betalas in till CDC (enligt centraliseringen av inlåning till CDC).

- Användningsområden av allmänt intresse.

- Fria användningsområden.

I resultaträkningen kännetecknas systemet på kostnadssidan av räntekostnader som regleras av staten (fasta räntesatser som kan ändras, men som är föga volatila), och på intäktssidan av rörliga ränteintäkter från användningsområden av allmänt intresse och från fria användningsområden samt av den fasta provision som betalas ut av CDC. I tabell 2 sammanfattas schematiskt de viktigaste delarna i resultaträkningen för Livret bleu.

(105)

Tabell 2

Schematisk bild över resultaträkningen för Livret bleu

>Plats för tabell>

(106) Kommissionen har analyserat systemet i dess helhet för att bedöma samtliga fördelar som Crédit Mutuel åtnjuter tack vare Livret bleu. För det första betalar staten via CDC en inlåningsprovision till Crédit Mutuel för att banken fullgör sitt inlåningsuppdrag. Eftersom Livret bleu ger Crédit Mutuel ekonomiska fördelar utöver provisionen från CDC måste även dessa beaktas.

(107) Eftersom summan av de ekonomiska fördelar som kan bedömas redovisningsmässigt (provisionen plus förvaltningsintäkter) skulle överstiga de kostnader (inklusive en normal affärsmässig marginal) som härrör från Crédit Mutuels uppdrag att ta emot och förvalta inlåningen, betalar staten en överkompensation för kostnaderna för att distribuera Livret bleu genom en alltför stor provision. För att göra en sådan bedömning måste man beakta samtliga ekonomiska fördelar som Crédit Mutuel drar av att distribuera Livret bleu samt alla de intäkter och kostnader som härrör från sparformen Livret bleu och från de tillgångar som inlåningen är kopplad till. Det finns tungt vägande motiv för detta.

(108) - För det första har EG-domstolen påpekat att statligt stöd bör bedömas utifrån sina effekter. Det bör noteras att de intäkter som Livret bleu genererar inte begränsar sig till de intäkter som genereras av användningsområdena av allmänt intresse eller av centraliseringen till CDC. Inlåningen från Livret bleu har gjort det möjligt för Crédit Mutuel att få resurser på villkor som är mer fördelaktiga än vad som är möjligt genom återfinansiering på finansmarknaderna och att generera vinst genom att använda dessa resurser, exempelvis för obligatoriska användningsområden av allmänt intresse eller för alla fria användningsområden(33). Staten är skyldig att minska beloppet på de medel som den betalar ut för fullgörandet av detta uppdrag om Crédit Mutuel drar andra former av fördelar av uppdraget.

(109) Intäkterna från användningsområdena av allmänt intresse skall dock ändå beaktas eftersom de utgör en del av de skyldigheter som staten ålagt Crédit Mutuel inom ramen för Livret bleu-systemet. Dessutom bör det noteras att uteslutandet av vissa intäktsgenererande användningsområden skulle leda till en absurd situation: staten bör kompensera sig för förluster inom vissa användningsområden om tillräckliga intäkter genereras inom andra användningsområden inom ramen för Livret bleu-systemet, men inte beaktas.

(110) Situationen är mindre klar för de fria användningsområdena, som uppvisat en förlust på cirka en miljard franska franc under den granskade perioden. Dessa användningsområden belastar därför statens budget, som utan dessa skulle uppvisat en balans som förutsätter att provisionen minskar i samma grad. Kommissionen anser dock att nettokostnaderna för de fria användningsområdena skall räknas in.

(111) Det oberoende konsultuppdraget gick därför ut på att granska räkenskaperna för Livret bleu (kostnader och intäkter från de användningsområden som resurserna ägnas åt) och på att analysera samstämmigheten hos de uppgifter som Crédit Mutuel lämnat. I detta avseende har konsulten ansvarat för att identifiera samtliga fördelar som är förknippade med de intäkter som härrör från de tillgångar som är kopplade till Livret bleu och med kostnaderna för dessa resurser (som skiljer sig från normala marknadsmässiga kostnader). Efter att experterna räknat bort en normal avkastningsmarginal kallad "kostnader för eget kapital"(34) kan den vinst som kvarstår (och som härrör från den provision som staten betalar ut) utgöra ett otillåtet statligt stöd, eftersom staten borde ha gett Crédit Mutuel en lägre ersättning för inlåningstjänsten. Dessa skulle motsvara nettokostnaderna och inte innefatta någon överkompensation.

(112) - För det andra har Crédit Mutuel under förfarandets gång nämnt ett stort antal begränsningar eller särdrag i förvaltningen av Livret bleu (se del III för redovisningen av Crédit Mutuels argument). Den strategi som kommissionen valt gör det möjligt att bedöma dessa problem redovisningsmässigt, det vill säga enligt praxis. Den gör det möjligt att rent konkret bedöma dessa begränsningars reella finansiella betydelse utifrån de uppgifter som lämnats om redovisningen av Livret bleu.

b) Några tekniska preciseringar

(113) Inlåningen från Livret bleu uppvisar dessutom ekonomiska särdrag som i grunden skiljer den från en banks normala inlåning.

(114) Karaktären hos och beskattningen av Livret bleu gör det möjligt att dämpa räntevariationernas effekter på kapitalrörelserna, och denna sparform har visat sig vara mindre volatil än placeringar till marknadsränta. Insättarnas beteende påverkas först och främst av nettoräntan från Livret bleu i förhållande till alternativa placeringar med en likvärdig risknivå och likviditet: nettoräntan från Livret bleu är högre än den från Livret B (som är beskattad). Allt annat lika måste placeringar till marknadsränta, som beskattas, ge en betydligt högre bruttoränta för att de skall vara att föredra framför placeringar genom Livret bleu.

(115) Insättarnas beteende följer i andra hand även sociologiska och psykologiska lagar som är speciella för skattebefriade sparformer. Eftersom avkastningen från Livret bleu fastställs av staten känner insättarna ett större förtroende för denna sparform. Genom att vända sig till denna typ av insättare kan man få ett ganska paradoxalt resultat: samtidigt som denna sparform är en av de mest likvida placeringarna är den också en av de minst volatila.

(116) Rent historiskt har det förtroende som insättarna känner gjort det möjligt för myndigheterna att fastställa en låg realränta. Trots att placeringar med marknadsmässig ränta gett en betydligt bättre avkastning har uttagen från Livret bleu varit mycket begränsade under 1990-talet(35).

(117) I vilket fall som helst innebär särdragen hos detta sätt att anskaffa kapital jämfört med återfinansiering på interbankmarknaden eller finansmarknaderna att man konkret måste bedöma den vinst som Crédit Mutuel gör på förvaltningen av hela inlåningen. Detta kan bara ske genom att man granskar hela kontorsnätets redovisning.

(118) I sitt arbete beaktar kommissionens konsult Crédit Mutuels olika kostnader och intäkter för sparformen genom att dela upp analysen i tre delar beroende på hur insättningskapitalet används: medel som är centraliserade till CDC, medel som anslås till användningsområden av allmänt intresse och medel som anslås till fria användningsområden. Den metod som konsulten valt gör det också möjligt att bemöta Crédit Mutuels argument att systemet medför en kostnad(36) för Crédit Mutuel genom att banken måste betala in skatt(37) till staten. Metoden gör det också möjligt att beakta en normal avkastning på eget kapital.

c) Frågan om Livret bleus effekter som lockvara

(119) I analysen av sparformen Livret bleus effekter bör man - då man skall bestämma nettokostnaderna och en lämplig nivå på ersättningen från staten - utöver ovannämnda direkta effekter även beakta de fördelar och eventuella kostnader som indirekt härrör från denna sparform, om dessa effekter är betydande.

(120) Enligt klagandena kan ensamrätten att distribuera en attraktiv skattebefriad sparform förmodas göra det möjligt för Crédit Mutuel att locka nya och trogna kunder, till vilka banken sedan kunde sälja andra bankprodukter (lån, investeringar, försäkringar m.m.). Bankkontorens ökade distribution av investerings- och försäkringstjänster visar vilka fördelar dessa har. Om produktmarknaden dessutom kännetecknas av asymmetrisk information mellan säljare och köpare, vilket den gör för finansiella produkter, blir en inrättnings rykte som distributör av kvalitetsprodukter eller fördelaktiga produkter av avgörande betydelse. I en sådan situation kan det faktum att en inrättning distribuerar en fördelaktig produkt, såsom Livret bleu, utgöra en fördel för inrättningen eftersom det gör det lättare att målinrikta sig på kunderna.(38) Med andra ord kan ensamrätten ge samma effekter som kostsamma marknadsföringsinsatser eller en olönsam produkt som syftar till att locka kunder.

(121) I sina dokument antar klagandena att Livret bleu har effekter som lockvara, men man varken påvisar detta konkret eller bedömer dessa eventuella effekters exakta ekonomiska betydelse.

(122) När det gäller Cabinet Glais undersökningar noterar kommissionen att Crédit Mutuel med god rätt kan hävda att dessa statistiska analyser inte på något sätt bevisar att Livret bleu skulle ha mätbara effekter som lockvara.

(123) Klagandena har i sina synpunkter framfört tre subjektiva bedömningar. Med tanke på att andra banker har erbjudit sig att distribuera Livret bleu mot en provision på 1 procent föreslår klagandena först en ungefärlig storlek på denna fördel i nuläget och i framtiden(39) genom att utgå från skillnaden gentemot den provision som Crédit Mutuel får, det vill säga 0,3 procent. Detta motsvarar cirka 300 miljoner franska franc per år. Man kan dock på intet sätt bevisa att Crédit Mutuels konkurrenter kan fullgöra detta uppdrag på samma villkor med denna ersättningsnivå.

(124) I den andra metod som klagandena föreslår mäter man den fördel som Crédit Mutuel tidigare åtnjutit genom att utgå från dess ökade marknadsandelar. En sådan metod att bedöma stödet kan inte användas eftersom den grundar sig på antagandet att de ökade marknadsandelarna enbart beror på Livret bleu, och detta antagande har inte några objektiva grunder.

(125) Den tredje bedömningen av ensamrätten grundar sig på att staten avstår från skatteintäkter genom att Livret bleu är skattebefriad. Om Crédit Mutuel hade velat distribuera en sparform utan att den var skattebefriad genom att erbjuda samma nettoavkastning som för Livret bleu oavsett insättarnas skattesituation, hade banken i praktiken ådragit sig en kostnad som motsvarar det nominella skattebelopp som insättarna (eventuellt) skulle ha erlagt. Enligt klagandena bör den sammanlagda skattefördelen i storleksordningen 4,5 miljarder franska franc under perioden 1991-1997 anses ha gett Crédit Mutuel indirekta fördelar i samma storleksordning. Detta resonemang är godtagbart eftersom Crédit Mutuel troligen inte skulle ha distribuerat Livret bleu på samma villkor om man hade varit tvungen att ta på sig hela kostnaden för skattebefrielsen, som för övrigt direkt gynnar medlemmarna.

(126) De möjliga fördelarna i detta avseende är svåra att påvisa och kvantifiera. Den ekonomiska fördel som dras direkt av Livret bleu kan mätas direkt utifrån räkenskaperna för Livret bleu. Däremot skulle de indirekta ekonomiska fördelar som härrör från försäljningen av andra produkter eller tjänster till kunder som blivit trogna på grund av Livret bleu kunna bestämmas utifrån redovisningen av dessa andra produkter om det var möjligt att direkt skilja mellan försäljningen till kunder som gjorts trogna mot eller lockats till Crédit Mutuel av Livret bleu och försäljningen till kunder som kommit till Crédit Mutuel av andra skäl. Av dessa skäl har kommissionens konsult inte kunna bedöma de indirekta effekterna genom att följa den redovisningsmetod som används för att bedöma de sammanlagda direkta ekonomiska fördelar som dras av Livret bleu.

(127) Konsultens mer sofistikerade bedömningsförsök har inte krönts med framgång. Kommissionen har inte kunnat få fram en rimlig bedömning de teoretiska ekonomiska konsekvenserna av Livret bleus effekter som lockvara. Detta beslut grundar sig därför enbart på de slutsatser som gjorts inom ramen för bedömningen av räkenskaperna för Livret bleu.

4.2 Uppställningen av räkenskaperna för Livret bleu

(128) Innan vi presenterar resultaten av den analys som kommissionens konsult har gjort bör den metod som använts kommenteras. Konsultens bedömning har hindrats av det inte finns separata räkenskaper för Livret bleu och av bristen på en enhetlig redovisning inom varje avdelning av Crédit Mutuel. Vidare grundar sig upprättandet av räkenskaperna på redovisningsstrukturen från ett år (1996), där de övriga åren har extrapolerats utifrån denna struktur. Den grundar sig dessutom på ett urval av avdelningar vars andel av inlåningen från Livret bleu sedan extrapolerats till nettointäkterna från hela Crédit Mutuels bankverksamhet. Detta är den bästa uppskattning som kommissionen fått fram bland de fyra motstridiga expertundersökningarna (se beskrivningen av förfarandena i avsnitt I).

(129) Experterna har stött på svåra problem när det gäller att upprätta räkenskaper för Livret bleu, vilket de stora skillnaderna mellan deras undersökningar vittnar om. Bokföringsuppgifterna skiljer sig åt mellan de olika avdelningarna, som rättsligt och redovisningsmässigt är helt oberoende. Confédération nationale du Crédit Mutuel har snarare varit politisk samordnare än förvaltningsorgan, åtminstone fram till början av 1990-talet. Under 1991 ändrades Livret bleu-systemet i grunden, och från detta år är de faktorer som kännetecknar Crédit Mutuels verksamhet och kontorsnät tillräckligt stabila för att man skall kunna tillämpa samma analysmetod under hela perioden 1991-2000.

(130) Den rättsliga analysen av karaktären hos det stöd som härrör från Livret bleu har under förfarandets gång visat att det handlar om ett nytt stöd sedan slutet av 1975. Därmed aktualiseras frågan om att beräkna stödet för perioden 1976-1990. Vid den praktiska beräkningen måste följande två faktorer beaktas:

- Det kan anses att den metod som använts för åren 1991-2000 trots sina svagheter är tillräckligt tillförlitlig för att man skall komma fram till en rimlig bedömning av stödet, men resultatet kan inte extrapoleras till åren före 1990-talet eftersom det grundar sig på avdelningsstrukturen och verksamheten under 1996. Under 1970- och 1980-talen ändrades avdelningarnas täckningsområden, och vissa avdelningar slogs även samman. Den struktur som grundar sig på 1996 års urval är därför inte användbar. Dessutom gäller att ju längre i tiden man kommer från 1996, ju mer ungefärliga blir resultaten.

- Det enda alternativet skulle vara att göra ett eller flera nya urval för den tidigare perioden. Detta alternativ tycks i praktiken vara orimligt: Det är också svårt att få fram och hantera bokföringsuppgifter för tidigare datum eftersom redovisningsmaterialet till stor del har försvunnit. Det är därför mycket svårt att rent fysiskt kontrollera bokföringsuppgifterna. Urvalstekniken kan därför inte ge några goda resultat om de uppgifter man får fram inte är helt tillförlitliga.

Sammanfattningsvis begränsar den tidigare avsaknaden av redovisning på koncernnivå möjligheterna att upprätta räkenskaperna till den period som börjar med räkenskapsåret 1991. Det framgår att det inte går att upprätta en resultaträkning för Livret bleu med en tillfredsställande metod för föregående period (1976-1990). Kommissionen har därför begränsat beräkningen av stödet till perioden 1991-2000.

(131) I sitt arbete beaktar kommissionens konsult Crédit Mutuels olika kostnader och intäkter för sparformen genom att dela upp analysen i tre delar beroende på hur insättningskapitalet används: medel som är centraliserade till CDC, medel som anslås till användningsområden av allmänt intresse och medel som anslås till fria användningsområden. Den metod som konsulten valt gör det också möjligt att bemöta Crédit Mutuels argument att systemet medför en kostnad(40) för Crédit Mutuel genom att banken måste betala in skatt till staten. Metoden gör det också möjligt att i slutändan beakta en normal avkastning på eget kapital.

(132) Det är också motiverat att kortfattat beskriva den metod som används för att upprätta Crédit Mutuels räkenskaper. Crédit Mutuels samlade verksamhet delas in i följande fem områden:

- Sparande (där man skiljer mellan följande tre verksamheter: inlåning från Livret bleu, andra inlåningskonton samt övriga sparformer).

- Krediter.

- Skadeförsäkring.

- Likviditetsförvaltning.

- Förvaltning av finansiella instrument.

- Rörelsekapital.

(133) Upprättandet av räkenskaperna börjar med att man beräknar intäkterna från vart och ett av dessa verksamhetsområden, vilket är mycket svårare än att beräkna deras andelar av omkostnaderna. Detta arbete grundar sig uppenbarligen i hög grad på hypoteser om alternativa sätt att fördela bankens resultat och kostnader. I detta avseende begränsar sig konsultens och därmed kommissionens roll i hög grad till att kontrollera interna avvikelser från de föreslagna räkenskaperna och rättelser som efteråt gjorts i räkenskaperna.

(134) Efter den första bedömningen av den "resultaträkning" för Livret bleu som Crédit Mutuel har lämnat (och som "intygats" av revisionsbyrån Mazars et Guérard), har kommissionens konsult gjort en ny uppskattning. Crédit Mutuel har begärt att revisionsbyrån Arthur Andersen skall göra en uttömmande översyn av metoden och räkenskapsuppgifterna för att man skall kunna upprätta en resultaträkning för Livret bleu. Arthur Andersen har valt samma metod för att upprätta en resultaträkning för Livret bleu. Däremot har man gjort två ändringar i hanteringen av de uppgifter som används jämfört med tidigare undersökningar samt följande tre rättelser:

i) Det urval som ursprungligen använts av Crédit Mutuel har utökats till de båda avdelningarna [...] och [...].

ii) Nycklarna för att fördela (allmänna) omkostnader för uppföljande kundkontakter har förfinats.

iii) Rättelserna rör metoden för att korrigera överviktningen av skadeförsäkringen i urvalet, metoden för att beräkna eget kapital samt införandet av en kostnad för att täcka medlemmarnas ansvar.

(135) Kommissionens konsult hade redan i sin bedömning utvidgat urvalet till [...]. Denne har följaktligen kontrollerat formerna för att införliva de nya uppgifterna från [...] och validiteten hos uppgifterna från det utvidgade urvalet. Om det urval som Crédit Mutuel ursprungligen gjorde motsvarade [...] av gruppens allmänna omkostnader, motsvarar urvalet efter att det utvidgats till två stora regionala avdelningar av Crédit Mutuel nu [...] av gruppens allmänna omkostnader.

(136) En skillnad mellan Crédit Mutuels ursprungliga bedömning och konsultens rör fördelningen av omkostnaderna för uppföljande kundkontakter. Efter att Arthur Andersen gjort vissa förbättringar har Crédit Mutuel och konsulten enats om en gemensam metod för att fördela allmänna omkostnader.

(137) Då urvalet gjordes och räkenskapsuppgifterna valdes och införlivades i resultaträkningen för Livret bleu var Arthur Andersens och konsultens bedömningar samstämmiga. De enda skillnaderna rörde ovannämnda rättelser som gjorts av Arthur Andersen. Nedan redovisar kommissionen kvarvarande meningsskiljaktigheter mellan kommissionens konsult och Crédit Mutuel. Därefter redovisar den de olika bedömningarna av resultaträkningarna för Livret bleu efter användningsområde för insatta medel.

4.3 Meningsskiljaktigheter mellan konsulten och Crédit Mutuel

(138) Då det uppdrag som kommissionen gett sin konsult att granska Arthur Andersens arbete inte lett till enighet mellan konsulten och Crédit Mutuel, måste kommissionen förlika förslagen från den oberoende konsulten och förslagen från revisionsbyrån Arthur Andersen, som Crédit Mutuel anlitat.

a) Metod för att korrigera överviktningen av skadeförsäkringen i urvalet

(139) I sin beskrivning av det slutgiltiga urvalet föreslog Arthur Andersen två statistiska underlag som syftade till att bedöma urvalets representativitet vad gäller de allmänna kostnadernas fördelning mellan de olika verksamhetsområdena. Med andra ord handlar det om att kontrollera om de allmänna kostnadernas fördelning mellan de olika verksamhetsområdena motsvarar hela populationen (det vill säga samtliga avdelningar av gruppen Crédit Mutuel). Grundhypotesen är att verksamhetsområdena bör vara representerade i samma proportioner (även här mätt som allmänna omkostnader) som i den totala populationen för att man skall få ett fullständigt representativt urval.

(140) Det statistiska arbete som gjorts består i att jämföra de totala allmänna omkostnadernas andel i urvalet [...] med andelen allmänna omkostnader för verksamhetsområdet sparande i urvalet [...]. Skillnaden mellan de båda procentandelarna kan tyckas vara tillräckligt liten för att den skall betraktas som statistiskt godtagbar med tanke på de avvikelser som är oundvikliga med en metod som grundar sig på urval(41), och Arthur Andersen kan ha rätt i att betrakta procentandelarna som "samstämmiga". Även om Arthur Andersens text(42) inte är särskilt explicit innebär det statistiska underlaget att av samtliga allmänna omkostnader som fördelats till sparande, så har [...] påförts urvalet(43). Låt oss därför påminna om Arthur Andersens slutsats i detta skede: urvalet har en godtagbar struktur vad gäller verksamhetsområdet sparande, och därmed i än högre grad för sparformen Livret bleu. Följaktligen kan det statistiska underlag som gjorts för Livret bleu inte förmodas vara snedvridet på grund av urvalets struktur.

(141) Ett liknande statistiskt underlag har upprättats för verksamhetsområdet skadeförsäkringar. "Urvalet [...], som motsvarar [...] av de totala allmänna omkostnaderna, motsvarar [...] av erhållna försäkringsprovisioner"(44). Man kan instämma i den första delen av den slutsats som Arthur Andersen drar: verksamhetsområdet skadeförsäkring tycks vara överrepresenterat i urvalet, och därmed kan vissa statistiska uppgifter som rör detta område, och som grundar sig på urvalet, vara snedvridna.

(142) Utifrån detta konstaterar Arthur Andersen(45) att överviktningen av skadeförsäkringen innebär att detta område får en alltför stor andel av förvaltningskostnaderna i urvalet(46), vilken bör minskas och omfördelas till andra verksamhetsområden. Den andra slutsatsen tycks vara oriktig: det är högst troligt att de förvaltningskostnader som påförs skadeförsäkringen i urvalet motsvarar intäkterna från verksamhetsområdet(47). Arthur Andersen har faktiskt visat att intäkterna (skadeförsäkringspremierna) är överrepresenterade i urvalet (se skäl 141). Att minska kostnaderna för skadeförsäkringen utan att samtidigt minska intäkterna får till omedelbar följd att man också snedvrider resultaträkningen för skadeförsäkringsverksamheten i urvalet (inte tillräckliga kostnader för motsvarande intäkter)(48). Det skulle också snedvrida resultaträkningen för sparande om en del av kostnaderna för skadeförsäkringen skulle omfördelas till sparande (alltför stora kostnader för verksamhetsområdena skadeförsäkring och sparande i förhållande till motsvarande intäkter för sparande).

(143) Efter att ha antagit att alltför stora förvaltningskostnader påförts skadeförsäkringen i förhållande till övriga verksamhetsområden, föreslår Arthur Andersen sedan att man skall korrigera denna överrepresentation med en särskild metod. Mot ovanstående bakgrund skapar man ett fiktivt urval där skadeförsäkring inte ingår genom att helt utesluta detta verksamhetsområde. Konsulten noterar (utan att detta bestrids) att förvaltningskostnaderna för skadeförsäkringen i praktiken till stor del fördelas mellan övriga verksamhetsområden. Man gör ett "teoretiskt" urval genom att med en viktning som varierar beroende på år kombinera det verkliga urvalet och det urval där skadeförsäkringen inte ingår, så att man får en struktur där skadeförsäkringen ingår respektive inte ingår som är identisk med den struktur som konstaterats för hela populationen (hela gruppen).

b) Kommissionen kan av tre skäl inte godta den föreslagna korrigeringen

i) Konstaterandet av en snedvridning där området skadeförsäkring är överrepresenterat i urvalet innebär inte alls att de förvaltningskostnader som påförs verksamhetsområdet sparande är otillräckliga.

(144) Räntevariabeln i de räkenskaper som upprättats för Livret bleu motsvarar nämligen väl de förvaltningskostnader som påförs verksamhetsområdet sparande, och inte skadeförsäkring(49). Arthur Andersen drar slutsatsen att den statistik man använt som referensmaterial innebär att det inte förekommer någon snedvridning i fråga om de förvaltningskostnader som påförs sparande i urvalet. Med andra ord är det ologiskt att dra slutsatsen att snedvridningen i form av en överviktning av skadeförsäkringen bör leda till att man omfördelar förvaltningskostnader till verksamhetsområdet sparande, då det första resonemanget leder till slutsatsen att det inte finns någon snedvridning i form av en överviktning av det sistnämnda området.

(145) I praktiken måste man inse att om verksamhetsområdet skadeförsäkring är överrepresenterat i urvalet, måste andra verksamhetsområden (krediter, hantering av betalningsmedel och värdepapper) vara sämre representerade i urvalet än i den verkliga populationen. Det första statistiska underlaget visar dock att detta inte gäller verksamhetsområdet sparande.

ii) Den använda metoden är inte statistiskt giltig

(146) Det är möjligt att rent statistiskt förbättra kvaliteten hos uppgifter som grundar sig på urvalet (genom att minska variansen) genom att stödja urvalet på den totala populationens verksamhetsstruktur, som man betraktar som strukturen hos nettointäkterna från bankverksamhet eller som strukturen hos förvaltningskostnaderna. Den metod so