Meddelande enligt artikel 19.3 i rådets förordning nr 17(1)

Ärende 34.950 - Eco-Emballages

(2000/C 227/03)

(Text av betydelse för EES)

I. ANMÄLAN

1. Den 17 december 1993 anmälde Eco-Emballages SA, ett företag med säte i Levallois-Perret i Frankrike (nedan kallat Eco-Emballages), ett antal avtal i syfte att få ett icke- ingripandebesked eller åtminstone ett beslut om undantag från förbudet mot samordnade förfaranden. Eco-Emballages organiserar i Frankrike ett system för selektiv insamling och återvinning av hushållsförpackningar. Detta system har utformats för att uppfylla kraven i den franska förordningen om förpackningar. Anmälan avser de avtal som ligger till grund för systemets funktion.

2. Efter anmälan har kommissionen fått ett stort antal kompletterande upplysningar från Eco-Emballages. Den har också fått in upplysningar från ett konkurrerande företag (Adelphe SA, nedan kallat Adelphe). Slutligen har kommissionen fått upplysningar och förklaringar från generaldirektoratet för konkurrens, konsumentfrågor och bedrägeribekämpning inom det franska ministeriet för ekonomi, finanser och industri.

3. Det har till dags dato inte inkommit något formellt klagomål mot det anmälda systemet.

4. Eco-Emballages begärde vidare i en skrivelse av den 12 april 1999 att beslutet om undantag skulle få retroaktiv verkan.

II. DEN FRANSKA FÖRORDNINGEN OM FÖRPACKNINGAR

5. Den 1 april 1992 antog Frankrike förordning nr 92-377 om tillämpningen på förpackningsavfall av lag nr 75-633 av den 15 juli 1975, med ändringar, om omhändertagande av avfall och återvinning av material (nedan kallad förordningen)(2).

6. Enligt artikel 1 i förordningen är den tillämplig på alla förpackningar som härrör från hushållen. Enligt definitionerna i artikel 2 avses med tillverkare var och en som förpackar eller låter förpacka sina produkter i syfte att saluföra dem på marknaden, och med förpackning varje form av behållare eller stöd som syftar till att innesluta en produkt eller att underlätta dess transport eller dess framställning vid försäljning.

7. I artikel 4 i förordningen föreskrivs att varje tillverkare eller importör vars produkter säljs i förpackningar eller, om tillverkaren eller importören inte kan identifieras, den person som ansvarar för att först saluföra de aktuella produkterna skall bidra till eller ombesörja omhändertagandet av allt sitt förpackningsavfall (nedan avses med tillverkare varje person som omfattas av denna skyldighet). I artikeln preciseras att tillverkaren antingen kan vända sig till ett organ eller företag som är godkänt av myndigheterna, och som därefter ansvarar för att omhänderta förpackningsavfallet, eller själv återvinna förpackningarna genom att inrätta ett pantsystem eller organisera insamlingsställen som särskilt utformats i detta syfte.

8. Av artikel 6 i förordningen framgår det i själva verket att ett organ eller företag kan få en auktorisation för denna verksamhet av behöriga ministrar (miljöministeriet) för en period på högst sex år. Detta organ eller företag skall sedan ingå avtal med tillverkare samt med insamlare/återvinnare och lokala myndigheter. Till ansökan om auktorisation skall bifogas en kravspecifikation med uppgifter om den avgift som kommer att tas ut av tillverkarna för att organet eller företaget skall kunna ställa förpackningarna till förfogande till nollvärde eller ett positivt värde efter att de har sorterats efter material. I kravspecifikationen skall också anges grunderna för det godkända organets eller företagets transaktioner i syfte att se till att de lokala myndigheterna får ersättning för den merkostnad som de kan förmodas åsamkas till följd av avfallssorteringen.

9. Enligt artikel 8 i förordningen skall det godkända organet eller företaget för vissa myndigheter varje år lägga fram en verksamhetsberättelse samt redovisa de resultat som uppnåtts när det gäller att samla in och återvinna förpackningsavfall.

10. Förordningen trädde i kraft den 1 januari 1993.

11. Genom ett beslut av den 23 juli 1992 om den auktorisation som föreskrivs i förordningen inrättades en rådgivande kommission för auktorisation med 33 ledamöter: fem företrädare för staten, sex för de lokala myndigheterna, sju för branschorganisationer som representerar företag som tillverkar förpackade varor, fem för branschorganisationer som representerar företag som tillverkar förpackningsmaterial och förpackningar, två för branschorganisationer som representerar distributionsledet, två för branschorganisationer som representerar företag för avfallshantering och materialåtervinning, tre för miljöorganisationer och tre för konsumentorganisationer. Denna kommission skall framför allt yttra sig om ansökningar om auktorisation och få årliga verksamhetsberättelser från de auktoriserade organen.

III. ECO-EMBALLAGES OCH DESS SYSTEM FÖR INSAMLING OCH ÅTERVINNING AV FÖRPACKNINGSAVFALL

12. Eco-Emballages är ett privaträttsligt aktiebolag som grundades 1992. Ägare är Compagnie pour le financement d'Eco-Emballages, kallat Ecopar, som består av tillverkare och deras branschorganisationer (70 procent av kapitalet), de fem olika materialindustrierna, nämligen stål, aluminium, papper/kartong, plast och glas (vardera 4 procent av kapitalet), företag i distributionsledet och deras branschorganisationer samt, enligt företagets bolagsordning, dess styrelsemedlemmar.

13. Företaget har av behöriga ministrar auktoriserats att ombesörja omhändertagandet av avfall som härrör från förbrukade förpackningar för vilka tillverkarna eller importörerna av produkter som konsumeras eller används av hushållen har ingått ett avtal med Eco-Emballages. Den första auktorisationen utfärdades den 12 november 1992 för en period på sex år med början den 1 januari 1993. Auktorisationen förlängdes den 30 augusti 1996 för en period på sex år med början den 1 juli 1996 samt den 11 juni 1999 för en period på sex år med början den 1 januari 1999.

14. Eco-Emballages betraktar sig som ett "gränssnitt" mellan industrin och de lokala myndigheterna.

15. Företagets system består av olika typer av avtal som kortfattat kan beskrivas enligt följande:

- Avtal för användning av symbolen och märket "point vert" (gröna punkten).

- "Tillverkaravtal" med tillverkare som inte själva vill ombesörja omhändertagandet av avfall och som anslutit sig till Eco-Emballages system.

- Avtal med lokala myndigheter, det vill säga med kommuner eller sammanslutningar av kommuner, som enligt fransk lag rent allmänt skall omhänderta hushållsavfall, och som i detta syfte kan ingå avtal med Eco-Emballages.

- Materialindustriavtal eller "returavtal" med industriföretag som åtar sig att återvinna insamlade råmaterial samt "praktiska returavtal" mellan utsedda returföretag och de lokala myndigheterna som är kopplade till dessa.

- Avtal om forskning och utveckling.

16. Eco-Emballages finansierar sin verksamhet genom de avgifter företaget tar ut av de tillverkare som deltar i systemet. Genom att ansluta sig till Eco-Emballages uppfyller tillverkaren den skyldighet som följer av förordningen. Dessutom får tillverkaren rätt att använda symbolen och märket "point vert" på sina förpackningar som bevis för detta.

17. Eco-Emballages samlar inte själv in de förbrukade hushållsförpackningarna. Det är de lokala myndigheterna som antingen själva eller genom en underleverantör ombesörjer insamlingen av hushållsavfall. Genom att ingå avtal med Eco-Emballages får myndigheterna ekonomiskt stöd för att samla in och sortera förpackningsavfall från hushållen. Efter sortering skickas förpackningarna till returföretagen för återvinning. Eco-Emballages får av myndigheterna regelbundet rapporter som intygar att återvinning faktiskt skett.

18. Företaget hade 1997 en nettoomsättning på 565,6 miljoner franska franc, och inbegripet framtida returåtaganden uppgick dess totala rörelseintäkter till 1463 miljoner franc. 1998 uppgick företagets nettoomsättning till 504,5 miljoner franc och dess totala rörelseintäkter till 790,5 miljoner franc. 1998 ökade avgifterna med 47 procent, vilket framför allt berodde på en omförhandling av myndigheternas tariffer. Under 1997 samlades 1,8 miljoner ton förpackningar in, varav cirka 1,3 miljoner ton återvanns och cirka 500000 ton användes för energiåtervinning i detta system. 1998 återvanns mer än 2 miljoner ton förpackningar. I slutet av 1997 hade Eco-Emballages ingått avtal med 9664 kommuner samlade i 281 lokala myndigheter (mellankommunala grupper), samtidigt som Frankrike hade mer än 36000 kommuner och mer än 2000 lokala myndigheter. I slutet av 1998 hade företaget ingått avtal med 533 lokala myndigheter som företrädde 13862 kommuner. 1997 hade 9135 tillverkare anslutit sig till systemet, varav mer än 700 var etablerade utanför Frankrike, och 1998 uppgick antalet anslutna tillverkare till 9311.

19. Enligt Eco-Emballages är sedan 1996 mer än 90 procent av alla produkter som konsumeras i de franska hemmen märkta med "point vert". Av de totalt 4,6 miljoner ton hushållsförpackningar som såldes i Frankrike under 1997 härrörde 3,3 miljoner ton från parter som anslutit sig till Eco-Emballages(3).

20. Eco-Emballages officiella mål är att 2002 uppnå en återvinningsgrad på 75 procent av de anslutna tillverkarnas hushållsförpackningar. För närvarande samlas redan 60 procent in för återvinning.

21. Vid sidan av Eco-Emballages finns det några andra företag som på samma sätt organiserar retur och återvinning av vissa typer av hushållsförpackningar.

22. Sålunda godkändes Adelphe den 5 februari 1993 för insamling och återvinning av förpackningar från vin- och spritsektorn. Inom detta område fanns det ett avtal mellan Adelphe och Eco-Emballages som innebar att Adelphe skulle vidarebefordra andra material än glas till Eco-Emballages. Adelphes auktorisation utvidgades den 15 oktober 1996 i så måtto att företaget därefter kunde "ingå avtal med tillverkare vars verksamhet huvudsakligen omfattar vin- och spritsektorn i syfte att ombesörja återvinning av hushållsförpackningar för vilka detta avtal har ingåtts". Företaget kan sålunda omhänderta förpackningar från sådana företag oavsett material, och det finns inte längre något avtal om vidarebefordran mellan Adelphe och Eco-Emballages. I slutet av 1997 hade Adelphe närmare 12000 anslutna tillverkare, varav fyra var hemmahörande utanför Frankrike. Andelen hushållsförpackningar från vin- och spritsektorn som Adelphe tog om hand uppgick enligt företagets egna uppgifter till storleksordningen 88 procent under 1997. Den 28 februari 2000 förlängdes dess auktorisation med en ny period på sex år med början den 1 januari 1999, och sedan dess kan företaget ingå avtal med företag inom alla sektorer på samma villkor som Eco-Emballages. När det gäller avtalen med lokala myndigheter är företagets verksamhet för närvarande fokuserad på departement som domineras av landsbygd.

23. Organisationen Cyclamed har en auktorisation inom området läkemedelsförpackningar. Dagligvaruföretaget Leclerc har auktoriserats för sina bärkassar. Företaget Verrerie Cristalleries d'Arques har auktoriserats för samtliga av dess egna hushållsförpackningar, men denna auktorisation håller på att löpa ut utan att någon ny har utfärdats.

IV. ANMÄLDA AVTAL

24. Anmälan rör Eco-Emballages bolagsordning, standardavtalen för att använda "point vert", standardavtalen för olika typer av tillverkare, standardavtalen med de lokala myndigheterna, standardavtalen med olika materialindustrier, de praktiska returavtalen (som bifogas avtalen med materialindustrier) samt standardavtalen om forskning och utveckling. Även om några standardavtal som ursprungligen anmälts har ändrats på vissa punkter eller håller på att ändras har Eco-Emballages bekräftat att "ingen väsentlig ändring har gjorts av de anmälda standardavtalen".

1. Bolagsordningen

25. Enligt bolagsordningen har Eco-Emballages som ändamål bland annat att organisera system för omhändertagande av avfall och återvinning av material, och då i synnerhet att omhänderta förpackningar från företag som omfattas av skyldigheterna enligt tidigare nämnda lag nr 75-633 och dess tillämpningsförordningar.

26. Överlåtelse av aktier i företaget till tredje part som inte tidigare är aktieägare måste godkännas av bolaget, som inte behöver motivera sina beslut.

27. I bolagsordningen föreskrivs att styrelsen skall bestå av tre till tolv ledamöter som skall äga en aktie. Genom ett nyligen fattat beslut ökas det högsta antalet styrelsemedlemmar till 24.

28. Om det efter vissa avdrag återstår ett positivt saldo kan vinsten delas ut till aktieägarna.

2. Avtal om användande av symbolen "point vert"

29. Den 3 december 1992 ingick Eco-Emballages ett avtal med det tyska företaget Der Grüne Punkt Duales System Deutschland Gesellschaft für Abfallvermeidung und Sekundärrohstoffgewinnung mbH (nedan kallat DSD), som innebär att Eco-Emballages får använda DSD:s gröna punkt ("point vert") i Frankrike. Det används i Eco-Emballages system för att identifiera de anslutna tillverkarnas produkter, vilket lagen kräver. Detta avtal är föremål för den ursprungliga anmälan.

30. Sedan 1995 kontrolleras "point vert" av Packaging Recovery Organisation Europe eller ProEurope SPRL (nedan kallat ProEurope), och sedan den 10 december 1996 är det avtalet som Eco-Emballages ingått med ProEurope som ger företaget den exklusiva rätten att på franskt territorium använda "point vert" och bevilja underlicenser till anslutna parter. Eco-Emballages skall för övrigt informera sina anslutna parter om att användningen av "point vert" utanför Frankrike förutsätter tillstånd från behörig part, nämligen det företag i importlandet som har huvudlicensen.

31. Sedan den 4 december 1998 skall Eco-Emballages också bevilja underlicenser till regionala system som tar hand om specifika material i Frankrike förutsatt att dessa uppfyller de skyldigheter att samla in och återvinna förpackningsavfall som anges i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsmaterial(4) och enligt vissa i förväg fastställda villkor. Eco-Emballages har i själva verket beviljat Adelphe en icke exklusiv underlicens för att på franskt territorium använda "point vert" i sitt system, vilken gäller till den 31 december 2002. I detta avtal föreskrivs bland annat möjligheten att sluta trepartsavtal med lokala myndigheter som ger Adelphe ansvaret för att samla in och återvinna glas samt Eco-Emballages motsvarande ansvar för övriga material. Adelphe skall till Eco-Emballages betala ett belopp som motsvarar dess andel av de avgifter som ProEurope tar ut.

3. Avtal med tillverkare

32. Eco-Emballages erbjuder tillverkarna antingen ett standardanslutningsavtal eller ett förenklat avtal riktat till små bidragsgivare som antingen ansluter sig enskilt eller samlade i föreningar eller organisationer med en total årlig omsättning, exklusive skatter, för förpackade produkter avsedda för hushåll på Frankrikes territorium på mindre än 2 miljoner franska franc.

33. Tillverkaren får rätt, eller i praktiken skyldighet, eftersom produkterna i systemet måste identifieras, att använda symbolen "point vert" på sina förpackningar. Enligt artikel 3.1 i standardavtalet omfattar märkningsrätten alla produkter som avtalsparten tillverkar, importerar, marknadsför eller saluför.

34. Tillverkaren skall i efterhand fylla i deklarationer som ligger till grund för beräkningen av dennes bidrag. Tillverkaren skall redovisa de förpackningar med symbolen "point vert" som denne har sålt i Frankrike.

35. Tillverkarens ekonomiska bidrag fastställs enligt en pristabell. Enligt de regler som var tillämpliga innan den senaste auktorisationen utfärdades, beräknades beloppet antingen per enhet i förhållande till volymen eller i förhållande till materialmängden. Sedan januari 1999 utgörs tariffen av en schablonavgift för förpackningen och ett viktbidrag som fastställts för varje material. Viktbidraget för olika material beaktar de ekonomiska behoven per material samt omfattar en avgift för kostnader som inte kan fördelas.

36. I avtalet anges att pristabellen skall justeras under avtalets löptid (artikel s. 1 och 5.6 samt punkt A i tillägget till tillverkaravtalet). Eco-Emballages kan i själva verket besluta att justera avgiftsbeloppet högst en gång per år och efter godkännande av avgiftskommissionen (som består av ledamöter som valts ut bland aktieägarna) och kommittén för förvaltning av avgifter (som består av företrädare för tillverkarna, de olika materialindustrierna och Eco-Emballages, och som inrättats inom ramen för den sistnämndes auktorisation). Dessa förslag läggs sedan fram för Eco-Emballages styrelse. Enligt 1996 och 1999 års auktorisationer skall justeringen göras på grundval av dels omfattningen av innehavarens verksamhet inom de lokala myndigheternas område, dels en utvärdering av de ekonomiska behoven per material (definierade i artikel 6 i förordningen), vilken bygger på ekonomiska, tekniska och miljömässiga bedömningar. Justeringen skall också ha till syfte att främja en minskning av mängden (vikt och volym) förpackningsavfall vid källan. I pristabellen får det inte införas en omotiverad diskriminering mellan olika förpackningsmaterial. De resurser som härrör från tillämpningen av pristabellen skall säkra en ekonomisk och finansiell jämvikt i systemet utan att ge upphov till ett rörelseöverskott vid räkenskapsårets slut. Det totala finansiella stöd som betalas för varje material, inbegripet deras andel av de icke fördelningsbara kostnaderna, skall täckas av de bidrag som fås in för detta material. De resurser som härrör från tillämpningen av pristabellen skall också säkra en gradvis ökning av mängden insamlat material utan tröskeleffekter, en ökning som ur tillverkarnas synvinkel är rimlig på medellång sikt.

37. Utöver detta skall en pristabell som justerats enligt dessa principer godkännas av de statliga myndigheterna.

38. Den kravspecifikation som Eco-Emballages föreslagit, och som bifogats den nya auktorisationen från 1999, innehåller för övrigt följande "principer": "Pristabellen för tillverkare är gemensam för de auktoriserade företagen: den beräknas på grundval av den totala tillgång som dessa företag kan dra nytta av. Finansiella överföringar kan organiseras mellan auktoriserade företag för att beakta det som utmärker deras tillgångar vad gäller bidragande material. I de auktoriserade företagens verksamhetsprognoser skall dessa överföringar beaktas med målet att för varje räkenskapsår nå en jämvikt (nollsaldo) i fråga om de överföringar som skall göras".

39. I det ursprungligen anmälda standardavtalet hade anslutningsavtalen en varaktighet på tre år, och avtalet förnyades automatiskt med perioder om ett år såvida det inte sades upp med sex månaders varsel innan en sådan period löpt ut. Cirka 75 procent av de utestående avtalen i slutet av 1998 var av denna typ, och stod för ungefär 94 procent av bidragen. Enligt denna nya auktorisation skall avtalen löpa i sex år och automatiskt förnyas med en period på tre år. Avtalet kan enligt artikel 13 i standardavtalet hävas i förtid om den ena av parterna går i konkurs.

40. I tillverkaravtalet anges också att Eco-Emballages har fullständig tystnadsplikt i fråga om de ekonomiska eller affärsmässiga upplysningar som företaget får från tillverkarna eller som det kan får kännedom om i samband med avtalets genomförande.

4. Avtal med lokala myndigheter

41. De lokala myndigheterna har i Frankrike skyldighet att omhänderta hushållsavfall inbegripet förpackningsavfall. Eco-Emballages erbjuder dem ett stöd för att samla in och återvinna detta avfall. De medel som betalas in av tillverkarna fördelas sedan till de lokala myndigheterna på grundval av flera olika typer av avtal.

- Avtal för enskilda material vars syfte är att bidra till att tillämpa och utveckla en selektiv insamling eller ett avtal för tre material.

- Avtal för långsiktiga program som syftar till att inrätta ett system för insamling av flera material, nämligen en selektiv insamling av fem material.

- Ett övergångsavtal för en begränsad tid med målet att skriva under ett avtal om ett långsiktigt program (fram till slutet av 1998).

- Pilotavtal vid sidan av avtalet om ett långsiktigt program som ingås med myndigheter som valts ut av en oberoende jury på grundval av en i förhand fastställd förteckning med tekniska, ekonomiska och geografiska kriterier. Detta avtal syftar till att genomföra ett mönsterprojekt för en selektiv insamling och sortering av hushållsförpackningar. De 37 pilotavtal som slöts efter en ansökningsomgång 1993 löpte ut senast den 31 december 1996.

42. Enligt auktorisationen skall Eco-Emballages ingå avtal med varje lokal myndighet som så begär upp till en mängd förpackningar som motsvarar den för vilken tillverkarna själva ingått avtal med Eco-Emballages. Avtalet stämmer överens med föreskrifterna i den allmänna lagstiftningen om regionala och lokala myndigheter (lagdelen) och kommunallagen (förordningsdelen).

43. Enligt villkoren i 1996 års auktorisation får inget avtal för ett enskilt material undertecknas efter den 31 december 1996. Då dessa avtal löper ut skall de införlivas i avtal om ett långsiktigt program eller avlösas av tvååriga avtal för tre material som en övergångsåtgärd med sikte på ett avtal om ett långsiktigt program, och i annat fall skall det ekonomiska stöd som föreskrivs i avtalen om enskilda material upphöra den 31 december 1998. I 1999 års auktorisation föreskrivs också avtal om långsiktiga program som stöd för en selektiv insamling av flera material.

44. Avtalet om ett långsiktigt program sluts enligt dess version av den 8 juli 1994 för en period på sex år. Enligt artikel 12 i avtalet skall Eco-Emballages i samband med varje förnyelse av dess auktorisation erbjuda myndigheterna ett tillägg om förlängning för en varaktighet som parterna får komma överens om, men som inte får överstiga den nya auktorisationens löptid. Enligt Eco-Emballages stämmer varaktigheten på sex år överens med de lokala myndigheternas önskemål om en viss beständighet med tanke på de omfattande investeringarna. Avtalet kan enligt artikel 14 i standardavtalet hävas om den ena av parterna går i konkurs.

45. Enligt den nya auktorisationen från 1996 har vissa myndigheter valt ett ändrat avtal (framför allt vad gäller stödtabellerna), medan andra har valt att behålla den äldre avtalsversionen som längst fram till slutet av 2002.

46. Inom ramen för ett avtal om ett långsiktigt program erbjuder Eco-Emballages de lokala myndigheterna en garanti om retur av förpackningsavfall från hushållen som samlats in och sorterats till erforderlig kvalitetsnivå (med iakttagande av de tekniska minimiföreskrifterna) så att de kan återvinnas. Myndigheten har rätt att avstå från denna garanti för vissa eller alla material.

47. Då en myndighet väljer returgarantin anges det i avtalet att den under hela avtalets varaktighet skall leverera allt förpackningsavfall som samlats in och sorterats enligt de tekniska minimiföreskrifterna för ett visst material till utsedd (a) returmottagare. Enligt Eco-Emballages har detta krav införts för att möjliggöra beräkningen av dess stöd och kontroll av att alla förpackningar verkligen återvunnits.

48. Om myndigheten under avtalets gång skulle finna en ny och innovativ återvinningsmetod, är det emellertid möjligt att göra ett undantag från principen att utsedd returmottagare skall återta förpackningarna. Detta undantag skall godkännas av den materialindustri som normalt skall ombesörja återvinningen.

49. Om en myndighet inte har valt returgarantin, anges i avtalet att myndigheten skall se till att de returmottagare som den väljer verkligen återvinner allt avfall som sorterats enligt de tekniska minimiföreskrifterna och att returmottagarna varje kvartal skall rapportera till myndigheten och Eco-Emballages. Namnet på varje returmottagare som myndigheten väljer ut skall anges i avtalet om ett långsiktigt program.

50. Inom ramen för avtalet om ett långsiktigt program och enligt den senaste auktorisationen skall Eco-Emballages, oavsett om myndigheten valt returgarantin eller inte, betala ut följande stöd:

- Ett ekonomiskt stöd per ton avfall som sorterats enligt de tekniska minimiföreskrifterna beroende på aktuellt material.

- Ett ekonomiskt stöd för energiåtervinning.

- Ett stöd för lokala kommunikationer.

- Tillfälligt stöd för särskilda förhållanden: igångsättning, höghusområden, glesbefolkad landsbygd, "sorteringsrepresentanter" inom ramen för ungdomsanställningar m.m.

- Ett stöd för insamlingsbehållare vid insamling av glas genom frivillig medverkan.

51. För avtal för enskilda material och för tre material utgick bara vissa av dessa stöd.

52. De olika stöden liknade dessa även i tidigare auktorisationer.

53. Beräkningsmetoden för dessa stöd anges i avtalen. I denna metod beaktas bland annat den befolkning som i realiteten berörs av den selektiva insamlingen.

54. Det lägsta återtagningspris som den utsedda returmottagaren betalar myndigheten fastställs i avtalet om ett långsiktigt program. Enligt både Eco-Emballages ursprungliga och förnyade auktorisationer är detta pris med vissa förbehåll positivt för stål, aluminium och glas, medan det för papper/kartong och plast är fastställt till noll. Kommittén för förvaltning av avgifter ansvarar för att utarbeta förslag om samordnad justering av pristabellens komponenter, medan Eco-Emballages styrelse fattar beslut (se punkt 36 ovan). Statliga myndigheterna skall godkänna ändringar av pristabellen.

55. Om den lokala myndigheten inte har valt returgarantin och ingår avtal med en valfri returmottagare, skall myndigheten, såsom preciseras i Eco-Emballages ansökan om auktorisation från 1996, sälja produkterna till marknadspris. Enligt det ursprungliga avtalet är det möjligt att kräva att myndigheten skall sälja dem "enligt villkor som är minst lika fördelaktiga som returgarantin". Denna klausul har dock i slutändan bara införlivats i avtalet om återtagning av aluminium, vilket innebär att myndigheten för att garantera att materialet verkligen återvinns inte får acceptera ett pris från den utvalda returmottagaren som understiger det pris som erbjuds av den returmottagare som utsetts inom ramen för returgarantin (avtal enligt den tidigare pristabellen) eller marknadspriset (avtal enligt den nya pristabellen).

5. Avtal med materialindustrier och praktiska returavtal

56. I avtalen med materialindustrier (eller i returavtalen) regleras förhållandet mellan Eco-Emballages och de industriföretag som ansvarar för att återta och återvinna de insamlade förpackningarna, med förbehåll för att dessa förpackningar har sorterats enligt de tekniska minimiföreskrifterna. Såsom angetts ovan finns det fem materialindustrier, nämligen

- stål: först Sollac SA vars rättigheter och skyldigheter under 2000 förts över till Usinor-Packaging SA,

- aluminium: France Aluminium Recyclage SA,

- papper och kartong: Revipac,

- plast: Valorplast SA,

- glas: Chambre syndicale des verreries mécaniques de France (CSVMF).

57. Oavsett om det finns en uttrycklig skyldighet i detta avseende eller inte anser Eco-Emballages att företaget inte kan ingå avtal med flera företag eller organisationer för samma material.

58. Efter att ha förnyats löper avtalen antingen till den 30 juni 2004 (stål) eller till den 31 december 2004 (aluminium, papper/kartong, plast och glas). Ett beslut om förlängning efter dessa datum skall i varje fall beslutas senast tre månader innan avtalen löper ut.

59. Ett förvaltningsavtal har också bifogats returavtalen där det anges hur de båda kommittéer som upprättas mellan den berörda materialindustrin och Eco-Emballages skall inrättas, organiseras och fungera samt att ett materialkonto skall inrättas för den nettoresursandel som Eco-Emballages tilldelar varje material. I de senaste tilläggen anges också en korrigeringsmetod där man tillämpar en korrigeringskoefficient för att bland annat i uppdelningen av icke fördelningsbara kostnader beakta de olika resultaten och återvinningsgraderna för varje material.

60. Vissa särskilda kännetecken för de olika returavtalen redovisas nedan.

Avtalet om retur av stål

61. Detta returavtal undertecknades med Sollac den 18 november 1993. Sollacs rättigheter och skyldigheter överfördes till Usinor-Packaging och avtalet ändrades och kompletterades senast den 8 mars 2000.

62. Returgarantin i detta avtal innebär att materialindustrin gentemot varje lokal myndighet som har ett avtal med Eco-Emballages förbinder sig att återta och återvinna det avfall som den har sorterat enligt de tekniska minimiföreskrifterna. Materialindustrin skall begära att myndigheterna returnerar allt avfall som sorteras inom deras område under avtalets varaktighet till samma industri och utsedda returmottagare.

63. Fastställandet av det lägsta returpriset har förklarats i punkt 54 ovan.

64. Materialindustrin skall till Eco-Emballages varje kvartal lämna en deklaration över den mängd sorterat avfall som återtagits och den mängd sorterat avfall som den vägrat ta emot.

Avtalet om retur av aluminium

65. Returavtalet undertecknades med France Aluminium Recyclage den 8 november 1993, och ändrades och kompletterades senast den 23 december 1999.

66. Returgarantin i detta avtal innebär att materialindustrin gentemot varje lokal myndighet som har ett avtal med Eco-Emballages förbinder sig att återta och återvinna det avfall som den har sorterat enligt de tekniska minimiföreskrifterna. Materialindustrin skall begära att myndigheterna returnerar allt avfall som sorteras inom deras område under avtalets varaktighet till samma industri eller utsedd returmottagare.

67. Fastställandet av det lägsta returpriset har förklarats i punkt 54 ovan.

68. Materialindustrin skall till Eco-Emballages varje kvartal lämna en deklaration över den mängd sorterat avfall som återtagits och den mängd sorterat avfall som den vägrat ta emot.

Avtalet om retur av papper och kartong

69. Returavtalet undertecknades med Revipac den 8 december 1993, och ändrades och kompletterades senast den 4 april 2000.

70. Returgarantin i detta avtal innebär att materialindustrin gentemot varje lokal myndighet som har ett avtal med Eco-Emballages förbinder sig att återta och återvinna det avfall som den har sorterat enligt de tekniska minimiföreskrifterna. Materialindustrin skall begära att myndigheterna returnerar allt avfall som sorteras inom deras område under avtalets varaktighet till samma industri.

71. Fastställandet av det lägsta returpriset har förklarats i punkt 54 ovan.

72. I avtalet föreskrivs vidare att Eco-Emballages skall betala ut ett belopp på 100 franska franc per ton som returneras till materialindustrin såsom "geografisk kompensation" oavsett den lokala myndighetens geografiska läge.

73. Materialindustrin skall till Eco-Emballages varje kvartal lämna en deklaration över den mängd sorterat avfall som återtagits och den mängd sorterat avfall som den vägrat ta emot.

Avtalet om retur av plast

74. Returavtalet undertecknades med Valorplast den 10 december 1993. Det ersattes av avtalet av den 12 februari 1997, och ändrades och kompletterades sedan den 3 januari och den 27 mars 2000.

75. Returgarantin i detta avtal innebär att materialindustrin gentemot varje lokal myndighet som har ett avtal med Eco-Emballages förbinder sig att återta och återvinna det avfall som den har sorterat enligt de tekniska minimiföreskrifterna. Materialindustrin skall begära att myndigheterna returnerar allt avfall som sorteras inom deras område under avtalets varaktighet till samma industri.

76. En modell av avtalet mellan Eco-Emballages och en lokal myndighet har bifogats returavtalet. I detta avtal anges bland annat att hämtningen från sorteringsanläggningen sker kostnadsfritt och att den utsedda returmottagaren betalar ett schablonbelopp till den lokala myndigheten för eventuell transport av materialet.

77. Avtalet innehåller bestämmelser om försäljning av sorterat avfall. Det anges att materialindustrin skall försöka finna avsättning antingen för "obearbetade balar" eller för "bearbetade produkter" (dvs. som har genomgått en kompletterande sortering), företrädesvis i Frankrike (för att begränsa transportkostnaderna) eller, om detta inte går, inom Europeiska unionens territorium. All försäljning utanför Europeiska unionen förutsätter ett förhandsgodkännande av Eco-Emballages. När det gäller försäljningspriset skall materialindustrin försöka finna bästa möjliga förhållande mellan försäljningspris och självkostnadspris, samt genomföra anbudsförfaranden i detta syfte.

78. Materialindustrin skall för Eco-Emballages varje månad redovisa inte bara mängden återtaget respektive icke återtaget sorterat avfall, utan också försäljningspris och köparnas namn, den mängd som genomgått en kompletterande sortering och kostnaden för detta, transportkostnader samt olika lagernivåer, deras värde och lagringskostnader.

Avtalet om retur av glas

79. Returavtalet undertecknades med Chambre syndicale des verreries mécaniques de France (CSVMF) den 1 december 1993. Det ersattes sedan av avtalet av den 26 november 1999.

80. Returgarantin i detta avtal innebär att materialindustrin gentemot varje lokal myndighet som har ett avtal med Eco-Emballages förbinder sig att återta och återvinna det avfall som den har sorterat enligt de tekniska minimiföreskrifterna genom de deltagande franska glasindustrierna. Materialindustrin skall begära att myndigheterna returnerar allt avfall som sorteras inom deras område under avtalets varaktighet till den utsedda returmottagaren.

81. Fastställandet av det lägsta returpriset har förklarats i punkt 54 ovan.

82. I avtalet preciseras principen att glasmaterial som returnerats till fabrik och är färdigt att användas inte får ha ett högre totalpris än nytt råmaterial. Glasbruken förbinder sig att betala minst 150 franska franc per ton glas till myndigheten om denna också ombesörjer transport fram till bearbetningsanläggningen.

83. Materialindustrin kan när som helst ändra förteckningen över utsedda returmottagare.

84. Formerna för Eco-Emballages betalning av stöd till myndigheten per sorterat ton samt av stöd till avlägset belägna områden beror på vem som ombesörjer insamling och transport. Om det görs av den lokala myndigheten, betalas stödet direkt till denna. Om insamling och transport tvärtom ombesörjs av glasbruket eller dess ombud betalas detta stöd till den part som utsetts av glasbruket. Om insamlingen ombesörjs av myndigheten, och transporten av glasbruket eller dess ombud, betalas det förstnämnda stödet direkt till myndigheten och det andra till transportföretaget.

85. Materialindustrin skall till Eco-Emballages varje kvartal lämna en deklaration över den mängd sorterat avfall som insamlats och återtagits samt över återtagningsvillkoren.

Praktiska returavtal

86. Den praktiska återtagningen inom ramen för en returgaranti ombesörjs inte av dessa materialindustrier, utan av företag som utsetts av varje sådan industri, och som kallas "utsedda returmottagare". Eco-Emballages uppger att man inte har något inflytande över valet av returmottagare. De avtal som ingås mellan de utsedda returmottagarna och de lokala myndigheterna, det vill säga de praktiska returavtalen, bygger på standardavtal som skall se till att den garanti som materialindustrierna lämnat inte förvrängs. Eco-Emballages har i detta sammanhang därför föreslagit en modell för varje sådant avtal med undantag för plast.

87. För stål, papper/kartong, plast och glas sluts det praktiska returavtalet med samma varaktighet som returavtalet.

88. För aluminium sluts det praktiska avtalet för en period på tre år.

6. Avtal om forskning och utveckling

89. Eco-Emballages deltagande i forsknings- och utvecklingsverksamhet är i huvudsak ekonomiskt. Som motprestation förbinder sig den andra avtalsparten att tillämpa den aktuella processen industriellt eller att tillåta Eco-Emballages att göra detta. I dessa avtal regleras frågor som rör industriell äganderätt.

V. MYNDIGHETERNAS INFLYTANDE BLAND ANNAT PÅ FASTSTÄLLANDET AV PRISTABELLER

90. Det har kommit till kommissionens kännedom att det senaste förslaget på pristabeller för varje organ stöder sig på en oberoende undersökning av kostnaderna för den selektiva insamlingen av hushållsavfall och för förvaltning av systemet. Till de kostnader som på detta sätt har beräknats per material, men utan åtskillnad mellan olika lokala myndigheter, kommer organets strukturella kostnader. Såsom redan nämnts läggs förslaget på pristabeller fram för ett yttrande från den rådgivande kommission som samlar alla berörda parter, inbegripet konsumenterna, innan organet lägger fram en kravspecifikation för sitt system för godkännande av behöriga ministrar. Statliga myndigheterna kontrollerar att ett antal tidigare fastställda kriterier följs och kan också införa kompletterande villkor för ansökan om auktorisation eller låta bli att följa de förslag som formuleras i denna ansökan.

91. Pristabellerna i Frankrike såväl uppåt i ledet (dvs. bidragen från de tillverkare som deltar i systemet för selektiv insamling och återvinning av hushållens förpackningsavfall) som nedåt (dvs. det ekonomiska stödet till de lokala myndigheterna) för närvarande fastställs av myndigheterna på exakt samma sätt för de auktoriserade organ som har samma inriktning. Enligt de franska statliga myndigheterna skulle differentierade pristabeller nedåt i ledet leda till att de lokala myndigheterna söker sig till den högsta pristabellen, vilket skulle kunna bidra till en ökning av priset uppåt i ledet och följaktligen öka konsumentpriserna. Differentierade pristabeller uppåt i ledet skulle därmed få tillverkarna att välja det organ som har de lägsta priserna. Enligt de franska myndigheterna skulle differentierade pristabeller sålunda skada den ekonomiska och finansiella jämvikten samt systemens resultat och beständighet. De bekräftar att ett system med två eller flera auktoriserade organ med samma verksamhetsområde sålunda leder till enhetliga pristabeller, men att detta varken utesluter en differentiering till exempel i fråga om tjänsternas kvalitet och de resultat som de lokala myndigheterna erbjuds eller konkurrens genom att de kan föreslå effektivare lösningar eller innovativa lösningar vid omförhandling av auktorisationerna.

VI. ECO-EMBALLAGES ÅTAGANDEN

92. Eco-Emballages har åtagit sig följande:

93. Eco-Emballages skall i framtida anslutningsavtal precisera att rätten att utnyttja symbolen "point vert" omfattar alla de produkter som tillverkas, importeras, marknadsförs och/eller saluförs, för vilka motparten deklarerar förpackningarna, så att det klart framgår att denne sistnämnde kan välja att ansluta sig till systemet för enbart vissa material, liksom för samtliga eller endast en del av förpackningarna i detta material. För utestående avtal skall Eco-Emballages meddela sina anslutna parter om denna precisering per brev. Eco-Emballages skall meddela sina nuvarande och framtida anslutna parter att, om en ansluten part i sin deklaration skulle råka inbegripa produkter som inte skall deklareras, till exempel produkter som i själva verket exporteras, så kommer Eco-Emballages att återbetala motsvarande bidrag mot uppvisande av styrkande handlingar.

94. Eco-Emballages skall ge varje tillverkare möjlighet att varje år säga upp sitt anslutningsavtal utan att någon ersättning kan krävas. Dessutom skall varje nytt avtal innehålla en klausul om denna årliga rätt till uppsägning.

95. Eco-Emballages skall i framtida avtal om ett långsiktigt program inbegripa följande precisering: målen att införa en selektiv insamling och sortering av först tre och sedan fem olika material inbegriper de material som är föremål för avtal med ett annat auktoriserat organ. Eco-Emballages skall meddela detta till de lokala myndigheter som redan har ingått avtal med Eco-Emballages. Eco-Emballages kan också ange att dess ekonomiska bidrag och den returgaranti som företaget föreslår gäller de material som avses i avtalet.

96. Eco-Emballages skall meddela de lokala myndigheter som redan har ingått avtal med Eco-Emballages att de när som helst ensidigt kan säga upp sitt avtal om ett långsiktigt program utan att de kommer att avkrävas någon ersättning samt införa denna klausul i framtida avtal. Detta innebär att dessa avtals kontraktsenliga varaktighet på sex år i praktiken bara är bindande för Eco-Emballages.

97. Om en lokal myndighet planerar att säga upp sitt avtal skall Eco-Emballages förse denna med varje upplysning beträffande sitt förslag som krävs för att myndigheten skall kunna jämföra anbuden från olika organ för varje material. Eco-Emballages skall dessutom fortsätta sina avtalsmässiga förbindelser med en lokal myndighet som delvis säger upp sitt avtal, för ett eller flera material, beträffande övriga material till samma villkor som gällde före den aktuella uppsägningen.

98. Eco-Emballages förbinder sig att bevilja en underlicens för utnyttjande av symbolen "point vert" i systemet till varje organ som i Frankrike av de behöriga myndigheterna har beviljats en sådan auktorisation som avses i förordningen, och som åtar sig att iaktta dels de skyldigheter att samla in och återvinna förpackningsavfall som anges i tidigare nämnda direktiv 94/62/EG, dels de regler som ProEurope ställt upp för innehavaren av huvudlicensen.

99. Eco-Emballages skall vidta alla åtgärder som krävs för att de avtalsändringar och andra åtaganden som nämns ovan träder i kraft och får avsedda effekter från den dag som detta meddelande offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

VII. KOMMISSIONENS ÅTGÄRD

100. Kommissionen har för avsikt att inte motsätta sig de anmälda avtalen enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet. Innan kommissionen antar sitt beslut uppmanar den berörda tredje parter att inom en månad från offentliggörandet av detta meddelande inkomma med sina synpunkter till följande adress och hänvisa till "34.950 - Eco-Emballages": Europeiska kommissionen GD Konkurrens

Direktorat D - Tjänster

Rue de la Loi/Wetstraat 200 B - 1049 Bryssel Fax (32-2) 295 30 80.

(1) EGT 13, 21.2.1962, s. 204/62.

(2) Medlemsstaterna har också skyldigheter inom detta område som fastställts på gemenskapsnivå genom Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall (EGT L 365, 31.12.1994, s. 10).

(3) För de olika materialen uppgick siffrorna (för 1997) till följande: 1,24 miljoner ton av 2,3 miljoner ton glas, 0,81 miljoner ton av 0,9 miljoner ton plast, 0,89 miljoner ton av 1,0 miljoner ton papper och kartong samt 0,36 miljoner ton av 0,4 miljoner ton metall bidrog till Eco-Emballages.

(4) EGT L 365, 31.12.1994, s. 10.