GEMENSAM ÅTGÄRD av den 22 december 1998 beslutad av rådet på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen rörande korruption inom den privata sektorn (98/742/RIF)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT OM FÖLJANDE GEMENSAMMA ÅTGÄRD

med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artiklarna K 1.7 och K 3.2 b i detta,

med beaktande av den rapport från högnivågruppen för frågor rörande organiserad brottslighet som godkändes av Europeiska rådet i Amsterdam den 16 och 17 juni 1997, särskilt rekommendation nr 6 i handlingsplanen för bekämpande av den organiserade brottsligheten av den 28 april 1997 (1), som förordar utarbetandet av en samlad politik i kampen mot korruption,

med beaktande av att medlemsstaterna fäster särskild vikt vid kampen mot korruption inom den privata sektorn på internationell nivå,

med beaktande av slutsatserna från konferensen om att uppnå en korruptionsfri miljö - EU:s bidrag (Bryssel i april 1998),

med beaktande av rådets resolution av den 21 december 1998 om förebyggande av organiserad brottslighet genom utarbetandet av en övergripande strategi för dess bekämpning (2),

med beaktande av att medlemsstaterna betonar det faktum att förebyggande insatser inte är mindre viktigt än repression när det gäller ett samordnat sätt att angripa korruption inom den privata sektorn,

med beaktande av protokollet till konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (3), antaget av rådet den 27 september 1996, det andra protokollet till konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (4), antaget av rådet den 19 juni 1997, och konventionen om kamp mot korruption som tjänstemän i Europeiska gemenskaperna eller Europeiska unionens medlemsstater är delaktiga i, antagen av rådet den 26 maj 1997 (5),

med beaktande av att denna gemensamma åtgärd inte riktar sig mot sådan korruption som redan omfattas av de nämnda instrumenten,

med beaktande av kommissionens meddelande av den 21 maj 1997 till Europaparlamentet och rådet om en unionspolitik mot korruption,

med beaktande av att korruption snedvrider sund konkurrens och äventyrar principerna om öppna och fria marknader, och förhindrar särskilt att den inre marknaden fungerar på ett tillfredsställande sätt, samt motverkar möjligheten till insyn och öppenhet i det internationella handelsutbytet,

med tanke på syftet med denna gemensamma åtgärd, är det av betydelse att begreppet "försummelse av skyldighet" omfattas i tillräckligt bred bemärkelse av medlemsstaternas nationella lagstiftning, och

efter att ha granskat Europaparlamentets (6) synpunkter efter det samråd som genomförts av ordförandeskapet i enlighet med artikel K 6 i fördraget.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Definitioner

I denna gemensamma åtgärd avses med

- person: varje anställd eller annan person i dennes egenskap av att leda, arbeta för eller företräda en fysisk eller juridisk person som är verksam inom den privata sektorn.

- juridisk person: varje enhet som har denna status enligt tillämplig nationell lagstiftning, med undantag för stater eller andra offentliga organ under utövning av offentliga maktbefogenheter samt offentliga internationella organisationer.

- försummelse av skyldighet: skall förstås i enlighet med nationell lagstiftning. Begreppet försummelse av skyldighet i nationell lagstiftning bör som ett minimum omfatta varje illojalt beteende som utgör en försummelse av en föreskriven skyldighet, eller, i förekommande fall, en försummelse av professionella föreskrifter eller regler, som är tillämpliga på en person enligt definitionen i första strecksatsen.

Artikel 2

Mutbrott inom den privata sektorn

1. I denna gemensamma åtgärd avses med mutbrott inom den privata sektorn varje avsiktlig handling som under utövandet av affärsverksamhet utförs av en person för att, direkt eller genom en mellanhand, för egen räkning eller för tredje mans räkning, begära eller ta emot en otillbörlig förmån, oavsett art, eller acceptera ett löfte om en sådan förmån, för att i strid mot sina skyldigheter utföra eller underlåta att utföra en handling.

2. Med förbehåll för artikel 4.2 skall varje medlemsstat vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att en sådan gärning som avses i punkt 1 straffbeläggs. Dessa åtgärder skall åtminstone omfatta sådana gärningar som innebär eller skulle kunna innebära snedvridning av konkurrensen, åtminstone inom den gemensamma marknaden, och som vållar eller skulle kunna vålla andra ekonomisk skada genom oriktig tilldelning eller oriktigt genomförande av ett kontrakt.

Artikel 3

Bestickning inom den privata sektorn

1. I denna gemensamma åtgärd avses med bestickning inom den privata sektorn en avsiktlig handling av var och en som direkt eller genom en mellanhand, lovar, erbjuder eller ger en otillbörlig förmån, oavsett art, till en person för dennes eller för tredje mans räkning, som ett led i den personens affärsverksamhet, för att denna person i strid mot sina skyldigheter skall utföra eller underlåta att utföra en handling.

2. Med förbehåll för artikel 4.2 skall varje medlemsstat vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att en sådan gärning som avses i punkt 1 straffbeläggs. Dessa åtgärder skall åtminstone omfatta sådana gärningar som innebär eller skulle kunna innebära snedvridning av konkurrensen, åtminstone inom den gemensamma marknaden och som vållar eller skulle kunna vålla andra ekonomisk skada genom oriktig tilldelning eller oriktigt genomförande av ett kontrakt.

Artikel 4

Påföljder

1. Varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att de beteenden som avses i artiklarna 2 och 3, samt medhjälp och anstiftan till sådana beteenden, är belagda med straffrättsliga påföljder som är effektiva, proportionerliga och avskräckande, och som omfattar, åtminstone i allvarliga fall, påföljder som är frihetsberövande och kan medföra utlämning.

2. En medlemsstat får dock, för mindre allvarliga fall av besticknings- och mutbrott inom den privata sektorn, föreskriva påföljder av annan art än de som föreskrivs i punkt 1.

Artikel 5

Juridiska personers ansvar

1. Varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att juridiska personer kan hållas ansvariga för bestickning enligt artikel 3 när den begås för den juridiska personens räkning av en person som handlar enskilt eller som en del av den juridiska personens organ och som har en ledande ställning inom den juridiska personen, grundad på

- befogenhet att företräda den juridiska personen, eller

- befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller

- befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen,

samt för medhjälp eller anstiftan till bestickningsbrott.

2. Utom i de fall som redan angetts i punkt 1, skall varje medlemsstat vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att en juridisk person kan hållas ansvarig när brister i övervakning eller kontroll som skall utföras av en sådan person som avses i punkt 1, har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att begå ett bestickningsbrott enligt artikel 3 för den juridiska personens räkning.

3. Den juridiska personens ansvar enligt punkterna 1 och 2 skall inte utesluta lagföring av de fysiska personer som är gärningsmän, anstiftare eller medhjälpare till bestickningsbrott.

Artikel 6

Påföljder för juridiska personer

1. Varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att en juridisk person som har befunnits ansvarig i enlighet med artikel 5.1 kan bli föremål för effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder, som skall innefatta bötesstraff eller administrativa avgifter och som kan innefatta andra påföljder, såsom

a) fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd,

b) tillfälligt eller permanent näringsförbud,

c) rättslig övervakning,

d) rättsligt beslut om avveckling av verksamheten.

2. Varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att en juridisk person som har befunnits ansvarig i enlighet med artikel 5.2 kan bli föremål för effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder eller åtgärder.

Artikel 7

Behörighet

1. Varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som krävs för att fastställa sin behörighet rörande brott enligt artiklarna 2 och 3, när brott har begåtts

a) helt eller delvis på medlemsstatens territorium,

b) av en av dess medborgare, dock med förbehåll för att den medlemsstatens lagstiftning kan kräva att gärningen är straffbar även i det land där den begicks, eller

c) till förmån för en juridisk person som är verksam inom den privata sektorn och som har sitt säte inom medlemsstatens territorium.

2. Varje medlemsstat kan besluta att inte tillämpa behörighetsregeln eller att endast i särskilda fall eller under särskilda omständigheter tillämpa regeln i

- punkt 1 b,

- punkt 1 c.

3. Medlemsstaterna skall vederbörligen underrätta rådets generalsekretariat om de beslutar att tillämpa punkt 2, om så är lämpligt med angivande av de särskilda fall eller omständigheter då beslutet gäller.

4. Varje medlemsstat som enligt sin lagstiftning inte utlämnar sina egna medborgare skall vidta de åtgärder som krävs för att fastställa sin behörighet rörande de brott som avses i artiklarna 2 och 3 när de har begåtts av dess egna medborgare utanför medlemsstatens territorium.

Artikel 8

Genomförande av den gemensamma åtgärden

1. Varje medlemsstat skall inom två år efter ikraftträdandet av denna gemensamma åtgärd lägga fram lämpliga förslag om genomförande av denna gemensamma åtgärd för övervägande av de behöriga myndigheterna, i syfte att anta dem.

2. Senast tre år efter det att denna gemensamma åtgärd har trätt i kraft skall rådet, på grundval av relevant information, bedöma hur medlemsstaterna har fullgjort sina skyldigheter enligt den gemensamma åtgärden.

Artikel 9

Denna gemensamma åtgärd skall offentliggöras i Officiella tidningen.

Artikel 10

Den träder i kraft samma dag som den offentliggörs i Officiella tidningen.

Utfärdad i Bryssel den 22 december 1998.

På rådets vägnar

C. EINEM

Ordförande

(1) EGT C 251, 15.8.1997, s. 1.

(2) EGT C 408, 29.12.1998, s. 1.

(3) EGT C 313, 23.10.1996, s. 2.

(4) EGT C 221, 19.7.1997, s. 11.

(5) EGT C 195, 25.6.1997, s. 2.

(6) EGT C 371, 8.12.1997, s. 193.