Särskild rapport nr 6/2000

om gemenskapens beviljande av räntesubventioner till lån som Europeiska investeringsbanken givit små och medelstora företag inom ramen för sin tillfälliga lånemöjlighet samt kommissionens svar

(i enlighet med artikel 248.4 andra stycket i EG-fördraget)

(2000/C 152/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

>Plats för tabell>

INLEDNING

Sammanhang och mål

1. Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn i juni 1993 anmodades EIB att i samarbete med kommissionen med 3 miljarder ecu öka den tillfälliga lånemöjligheten på 5 miljarder ecu som antogs i Edinburgh i december 1992(1). Av denna ökning skulle en miljard ecu användas för att stärka de europeiska små och medelstora företagens konkurrenskraft och dessa skulle erhålla räntesubventioner på högst 3 % per år under fem år. Beviljandet av dessa lån skulle knytas till skapande av sysselsättning. Åtgärden som kallas den tillfälliga lånemöjligheten för små och medelstora företag, eller Köpenhamnsfaciliteten, inrättades genom ett rådsbeslut som antogs i april 1994(2) på grundval av artikel 235 i EG-fördraget. I inledningen till detta beslut påminde rådet om Edinburgh-möjlighetens brådskande karaktär och underströk att denna nya möjlighet borde genomföras så snart som möjligt.

2. Ekonomiska och sociala kommittén yttrade sig positivt om åtgärdsförslaget och ansåg framför allt att kommissionen och EIB i god tid måste lämna detaljerad information till medlemsstaterna och organisationerna för gemenskapens små och medelstora företag om räntesubventionsprogrammens särdrag och genomförande. Den ansåg också att det var lämpligt att kreditinstituten och deras centrala organisationer skulle delta i programmen(3).

Den rättsliga ramen

3. Rådets beslut från april 1994 innehåller en rättslig ram vars viktigaste innehåll är följande:

a) EIB skall administrera åtgärden, på gemenskapens vägnar och i enlighet med ett samarbetsavtal(4) som slutits mellan kommissionen och EIB.

b) EIB skall bevilja lånen i enlighet med sina metoder.

c) De räntesubventionerade lånen fastställdes till totalt högst 1000 miljoner ecu.

d) Besluten om beviljande av räntesubventionerade lån skall fattas av EIB inom tolv månader efter att rådets beslut har trätt i kraft, dvs. före den 28 april 1995.

e) Räntesubventionerna skall vara 2 % per år under en femårsperiod.

f) Investeringsprojekten skall skapa sysselsättning.

g) Kommissionen skall upprätta en årlig utvärderingsrapport som framför allt skall innehålla uppgifter om den totala användningstakten av lånen och de konstaterade effekterna på skapandet av sysselsättning och räntesatser(5).

Revisionsrättens granskning

4. I Europaparlamentets resolution från april 1997 i vilken kommissionen beviljas ansvarsfrihet för genomförandet av den allmänna budgeten för budgetåret 1995(6), anmodar parlamentet till följd av revisionsrättens rapport för budgetåret 1995 revisionsrätten och kommissionen att vid första möjliga tillfälle yttra sig "om Köpenhamnsfacilitetens förvaltning och administration, särskilt med avseende på hur de kriterier för skapande av arbetstillfällen som gäller för räntesubventioner fungerar".

5. Europaparlamentets intresse för denna åtgärd har väckts av revisionsrättens iakttagelser om huruvida omställningslånen till EKSG är lagliga, korrekta och effektiva(7). EKSG-lånen har faktiskt flera likheter med de lån som beviljats inom ramen för denna åtgärd, särskilt vad gäller bestämmelsen som knyter räntesubventionen till skapandet av sysselsättning.

6. Målen för granskningen har varit dels att kontrollera att de gällande reglerna har respekterats, dels att bedöma åtgärdens effektivitet jämfört med de definierade målen: att gynna investeringar i små och medelstora företag och skapa ny sysselsättning.

7. Samtliga medlemsstater i unionen har besökts i syfte att i ett nationellt sammanhang analysera genomförandebestämmelserna samt åtgärdens effekter. Granskningsbesök har gjorts hos 114 stödmottagare och deras finansiella mellanhänder i sex medlemsstater.

SAMMANFATTNING AV DE VIKTIGASTE IAKTTAGELSERNA

8. Kommissionens utbetalningar till EIB har behandlats som delbetalningar och därför har de bokförts som definitiva utgifter i kommissionens budgeträkenskaper. I själva verket har beloppen betalats ut till mäklarna för vidare fördelning till stödmottagarna med avsevärda förseningar. Detta har lett till att den faktiska ackumulerade användningsgraden av tillgängliga budgetmedel vid slutet av 1994, 1995 och 1996 uppgick till 0 %, 11 % respektive 52 %, fastän budgeträkenskaperna för samma budgetår uppvisade en användningsgrad på 100 % (punkt 26).

9. Saldot från det konto som EIB förvaltar på gemenskapens vägnar återfinns inte i gemenskapens balansräkning. Ränteinkomsterna som krediterats detta konto uppgår till 9,6 miljoner ecu men har inte fastställts som inkomster under hela den period från 1994 till 1998 då de uppstått, utan först när de överförts till kommissionen i september 1998. Ett allmänt problem uppstår vad gäller de finansiella bestämmelserna för bokföring och granskning av detta slag av delbetalningar (punkt 27).

10. Genom revisionsrättens granskning av förvaltnings- och kontrollsystemet för denna åtgärd har det påvisats att det finns en del svagheter i själva systemet: utbetalning av stöd med stödmottagarnas egna deklarationer som underlag, förvaltning som anförtrotts banker, otillräcklig presentation och förklaring av kriterierna, inga verkliga påföljder i händelse av falska deklarationer, inga kontroller av stödmottagarna. Revisionsrätten har granskat ett urval av 114 företag vilket i sig inte kan användas som underlag för en enkel matematisk extrapolering. Vid granskningarna har emellertid många fel upptäckts som bekräftar att dessa svagheter faktiskt förekommer (punkt 28-43).

11. Den införda bestämmelsen har lett till att åtgärden inte varit tillgänglig överallt för alla eventuella stödmottagare, vilket strider mot bestämmelserna i rådets beslut och samarbetsavtalet (punkt 45).

12. I artikel 4 i samarbetsavtalet fastställs att ett räntesubventionerat lån till små och medelstora företag inte får kombineras med andra räntesubventionerade lån från EIB som ryms inom andra överenskommelser. I strid mot dessa bestämmelser har EIB:s och kommissionens avdelningar kommit överens om att göra ett undantag för ett fall som gäller stöd från ERUF i form av räntesubventioner för samma lån från EIB. Eftersom detta undantag inte har fastställts på samma nivå som samarbetsavtalet och inte heller förts in i de avtal som slutits med mellanhänderna, har det inget rättsligt värde. Utbetalningen av belopp i kombination med annat stöd bör därmed anses avvika från bestämmelserna. Detta undantag tycks för övrigt inte ha tillämpats i alla länder (punkterna 31-32).

13. Revisionsrätten har upptäckt fall där investeringen redan hade påbörjats när låneansökan gjordes. Det räntesubventionerade lånet ersatte i själva verket ett redan befintligt finansieringsupplägg (punkt 53).

14. Det är de sysselsättningsskapande företagen som gynnats av åtgärden, men det är omöjligt att fastställa att dessa räntesubventioner gjort det möjligt att skapa arbetstillfällena i fråga. Dessutom innehåller bestämmelsen om åtgärdens genomförande inte den information som är nödvändig för att identifiera de arbetstillfällen som direkt skapats av det räntesubventionerade lånet (punkt 57).

15. Det togs inte tillräcklig hänsyn till samordningen med annat stöd på regional nivå, nationell nivå eller gemenskapsnivå (punkterna 62-63).

16. Bankerna som förmedlar räntesubventionerna har ofta låtit dessa ingå i de finansieringsupplägg som de erbjudit sina kunder, så att det inte längre framgår varifrån räntesubventionen egentligen kommer (punkt 69).

GENOMFÖRANDET AV ÅTGÄRDEN

De viktigaste kännetecknen

17. Förfarandena för genomförandet av åtgärden beskrevs i detalj i ett samarbetsavtal som slöts mellan kommissionen och EIB den 14 juni 1994 samt i ett tillägg till detta avtal som undertecknades den 26 och 27 juli 1995. De viktigaste uppgifterna om genomförandet finns i tabell 1. Beloppet för stödberättigade lån, dvs. 1000 miljoner ecu, fördelades mellan medlemsstaterna i stort sett efter deras befolkning, bruttonationalinkomst och arbetslöshet uttryckt i procent. Av detta belopp beviljades 923,2 miljoner ecu, vilket ledde till en betalning av räntesubventioner på 92,3 miljoner ecu(8). Antalet ansökningar som ledde till en utbetalning var 4336(9). Antalet arbetstillfällen som uppgavs svara mot kriterierna för skapande av sysselsättning uppgick till 53788(10). Då denna rapport utarbetades hade 32 räntesubventionsbetalningar på sammanlagt 578600 ecu annullerats eller justerats neråt.

Tabell 1

Genomförandet av åtgärden per medlemsstat

>Plats för tabell>

18. Lånen beviljades enligt EIB:s förfaranden för globala lån(11). Förfarandet innebär att man öppnar kreditlimiter för de finansiella mellanhänderna som använder dessa för att finansiera enskilda lån som de beviljar sina kunder och för vilka de tar på sig förvaltningen och risken. För denna användning har EIB fastställt vissa villkor. De viktigaste av dessa är att kunden skall höra till kategorin små och medelstora företag, att verksamhetssektorn i fråga skall finnas med på en lista över stödberättigade sektorer och att lånet skall finansiera ett investeringsprojekt. Enligt EIB:s kriterier definieras små och medelstora företag som företag vars anläggningstillgångar netto inte överstiger 75 miljoner ecu, vars personal är mindre än 500 personer och där det egna kapitalet till högst en tredjedel ägs av ett företag som inte hör till kategorin små och medelstora företag (dvs. som inte uppfyller dessa kriterier). Bland dessa små och medelstora företag prioriterar EIB dem som har en personal som inte överstiger 50 personer.

19. Räntesubventionen erläggs i en utbetalning och uppgår till 10 % av lånet i ecu, dock högst 3000 ecu per skapat arbetstillfälle. Lånebeloppet får inte överstiga 75 % av investeringen, vilket innebär att räntesubventionen inte kan överstiga 7,5 % av investeringen(12). Det bör framhållas att räntesubventionen varken är beroende av lånets nominella räntesats eller lånets återbetalningsplan.

Förfarandet

20. Fördelningen av räntesubventionerna görs av nationella mäklare som handlar på uppdrag av EIB(13). De får ersättning från gemenskapen med en procentandel som beräknas på grundval av de räntesubventioner som betalas till stödmottagarna(14). Vissa mäklare har också fungerat som finansiella mellanhänder och direkt beviljat räntesubventionerade lån.

21. De berörda företagen har via den finansiella mellanhanden skickat en eller flera ansökningar till den nationella mäklaren. I ansökningarna angavs lånebeloppen och investeringsbeloppen samt antalet arbetstillfällen som man beräknade skapa. Ansökan skulle vara den nationella mäklaren tillhanda senast den 31 juli 1995. För vissa länder sköts tidsgränsen fram till den 15 december 1995 (se punkt 47). Mäklaren förde i kronologisk ordning upp ansökningarna på en lista efterhand som de inkom och denna lista fastställde prioriteringen för beviljande av räntesubventioner (enligt principen "först till kvarn får först mala", vilken fastställts i artikel 13 i ovannämnda samarbetsavtal).

22. Sedan skickade de ansökande företagen en deklaration som upprättats på heder och samvete till den nationella mäklaren mellan den 1 augusti 1995 och den 30 juni 1997. Den skulle innehålla uppgifter om

a) antalet anställda den 28 april 1994 (det datum då beslutet som inrättade åtgärden offentliggjordes),

b) antalet anställda vid det datum då själva deklarationen gjordes samt

c) en försäkran om att ökningen av antalet arbetstillfällen mellan dessa två datum bibehållits under de sex månader som föregick det datum då deklarationen gjordes.

Med detta dokument som underlag beräknade och utbetalade mäklaren räntesubventioner från de medel som EIB ställt till förfogande, så länge dessa räckte.

23. Åtgärden marknadsfördes i huvudsak av de finansiella mellanhänderna inom ramen för deras vanliga kommersiella marknadsföring. Dessutom distribuerade de finansiella mellanhänderna en broschyr, utgiven av EIB, som var avsedd för företagen. En sammanfattning av tidsplanen för genomförandet finns i tabell 2.

Tabell 2

Sammanfattning av tidsplanen för genomförandet av åtgärden

>Plats för tabell>

BUDGETFÖRVALTNING OCH FRAMLÄGGANDE AV REDOVISNINGEN

Anslagens utveckling

24. Anslagen som skulle finansiera åtgärden har förts in i budgetarna för åren 1994 till 1996 under rubrik B5-322, "Sysselsättning och tillväxt i Europa". De ursprungliga anslagen uppgick till totalt 106 miljoner ecu, fördelade på tre budgetår. De ökades 1994 med en överföring på 17 miljoner ecu och minskades 1996 med en överföring på 7,5 miljoner ecu till rubrik B5-323 som avsåg pilotprojektet "Tillväxt och miljö", vilket förvaltas av Europeiska investeringsfonden (EIF). Slutligen förföll anslag på 25 miljoner ecu, också för budgetåret 1996 (tabell 3).

25. Använda anslag uppgick alltså till 93,5 miljoner ecu. Detta skedde genom utbetalningar till ett konto som EIB förvaltade på gemenskapens vägnar. Från detta konto betalade EIB ut de räntesubventioner som de nationella mäklarna begärde för de stödmottagande företag som uppfyllt villkoren. En sammanfattning av rörelserna på detta konto finns i tabell 4.

Tabell 3

Genomförandet av anslag uppförda under budgetrubriken "Tillväxt för Europa" (B5-322)

>Plats för tabell>

Tabell 4

Sammanfattning av rörelserna på det konto som EIB förvaltade på gemenskapens vägnar

>Plats för tabell>

Budgetförvaltning

26. I ett första skede samlades de utbetalningar kommissionen gjorde till EIB på ett konto med en avkastningsränta som fastställdes i samarbetsavtalet(15). Utbetalningarna behandlades som delbetalningar och bokfördes alltså som definitiva utgifter i kommissionens budgeträkenskaper. I själva verket betalades dessa belopp ut till mäklarna för vidare fördelning till stödmottagarna med betydande fördröjningar. Även om 73 % av det totala beloppet för räntesubventioner överfördes till EIB 1994 och 1995, gjordes 92 % av utbetalningarna från dessa medel först 1996 och 1997. Detta ledde till att den faktiska ackumulerade användningsgraden av tillgängliga budgetmedel vid slutet av 1994, 1995 och 1996 uppgick till 0 %, 11 % respektive 52 %, fastän budgeträkenskaperna för samma budgetår uppvisade användningsgrader på 100 % (tabell 5).

Tabell 5

Användning av tillgängliga budgetmedel

>Plats för tabell>

Framläggande av redovisningen

27. En analys av tillgängliga medel på EIB:s konto jämfört med gjorda betalningar (tabell 6 och grafisk illustration 1) visar att det finns ett glapp mellan bokföringen i budgeten och genomförandet av utgiften. Dess storlek innebär att man kan ifrågasätta framställningen av utbetalningarna som slutgiltiga utgifter, eftersom detta strider mot principerna om budgeträkenskapernas ettårighet och möjligheten till insyn i dessa(16). För övrigt finns inte saldot på det konto som EIB förvaltar på gemenskapens vägnar med i gemenskapens balansräkning, trots att saldot är en fordran för gemenskapen och en skuld för EIB. Ränteinkomsterna på 9,6 miljoner ecu som krediterades detta konto togs inte upp som inkomster under hela perioden från 1994 till 1998 då de uppstod utan först då de överfördes till kommissionen i september 1998(17). Den tillfälliga lånemöjligheten för små och medelstora företag är bara ett exempel bland andra och det finns ett allmänt problem när det gäller finansiella bestämmelser för hur sådana slag av delbetalningar skall bokföras och granskas.

Tabell 6

Jämförelse mellan belopp som utbetalats till mäklarna och tillgängliga budgetanslag på det konto som EIB förvaltade på gemenskapens vägnar

>Plats för tabell>

Grafisk illustration 1

Jämförelse mellan beloppen som krediterats kontot och användningen av dem

>PIC FILE= "C_2000152SV.001001.EPS">

(miljoner ecu)

(1) Anslag på kontot vid kvartalets slut (ackumulerat)

(2) Utbetalningar av räntesubventioner (ackumulerat)

GRANSKNING AV KORREKTHET OCH LAGLIGHET

Resultat från granskningarna på platsen

Övergripande resultat

28. Revisionsrätten granskade 114 stödmottagare på platsen i sex medlemsstater, nämligen Tyskland, Förenade kungariket, Italien, Frankrike, Spanien och Österrike. Dessa stödmottagare representerar 123 betalningsärenden, eftersom vissa av dem erhållit flera (två, tre eller fyra) räntesubventionerade lån från denna möjlighet. Vid granskningarna upptäckte revisionsrätten 61 fel i 51 stödmottagares akter, som beviljats totalt 4,17 miljoner ecu i räntesubventioner. Efter eliminering av följdfel blir den totala effekten 1,26 miljoner ecu. Granskningsresultaten sammanfattas i tabell 7.

Tabell 7

Sammanfattning av de fel som konstaterats vid granskningarna på platsen

>Plats för tabell>

Antal stödberättigade arbetstillfällen

29. Räntesubventionernas storlek berodde på det antal arbetstillfällen som det stödmottagande företaget skapat (och som bibehållits under minst sex månader), dock maximalt 27 för företagen i den andra kategorin (se punkt 58). I 23 av 114 granskade fall konstaterade emellertid revisionsrätten att antalet verkligen stödberättigade arbetstillfällen var färre än det antal som omfattades av räntesubventionen. För samtliga granskade stödmottagare uppgick det totala antalet stödberättigade arbetstillfällen till 1389 och beloppet till 4,17 miljoner ecu, varav 256 arbetstillfällen för 768000 ecu fanns hos de 23 stödmottagare där avvikelser konstaterats. De totala avvikelserna uppgår till 124 arbetstillfällen, vilket motsvarar 372000 ecu som betalats ut för mycket. Det har framkommit att de siffror som deklarerades av företagen avseende skapade arbetstillfällen, antingen de är räntesubventionerade eller inte, inte var särskilt tillförlitliga, då uppgifterna i 84 av 114 granskade fall visade sig vara felaktiga.

30. Av de 124 arbetstillfällen för vilka räntesubventioner har betalats ut fastän inget stödberättigande förelåg, hade 91 helt enkelt inte skapats i verkligheten. Resterande 33 avsåg ett företag i Spanien som tillhörde kategori 2 (se punkt 58), vilket innebär att taket på 27 arbetstillfällen som var berättigade till räntesubven tioner absolut skulle gälla. Räntesubventionslånet delades emellertid upp i fyra lån som beviljades av fyra olika förmedlande banker. För vart och ett av dellånen deklarerades ett antal arbetstillfällen som var färre än 27, så att frågan om vilken kategori företaget tillhörde endast blev aktuellt på total nivå med 60 deklarerade och subventionerade arbetstillfällen. Detta undgick helt den nationelle mäklaren och EIB, fastän två av mellanhänderna deklarerade att företaget hörde hemma i den första kategorin och de två andra mellanhänderna att det hörde till den andra kategorin.

Kombination med annat gemenskapsstöd

31. I samarbetsavtalets artikel 4 fastställs att ingen stödmottagare får kombinera räntesubventionerade lån till små och medelstora företag med andra räntesubventionerade lån från EIB som beviljats inom ramen för andra avtal och inte heller med räntesubventionerade EKSG-lån. En försäkran med detta innehåll ingick för övrigt i den förbindelse som stödmottagaren var tvungen att skriva under då räntesubventionen betalades ut. I juli 1994 lade EIB:s förvaltningsavdelning fram ett förslag för kommissionens behöriga avdelning om att denna bestämmelse inte skulle tillämpas när det gällde kombination med stöd i form av räntesubventioner inom ramen för en åtgärd inom ERUF(18). Kommissionens behöriga avdelning förmodades ha godkänt undantaget eftersom man inte motsatte sig detta.

32. Ett flertal fall där stöd kombinerats upptäcktes vid revisionsrättens granskningar, men enbart i Spanien. Detta beror på att mellanhänderna i de andra länderna inte tycks ha känt till att detta undantag fanns. I Spanien har tio av elva granskade företag (653000 ecu i erhållna subventioner) kombinerat SMF-räntesubventioner (581000 ecu) och stöd från ERUF (370000 ecu). Det sistnämnda utgick också som en räntesubvention som grundades på samma lån från EIB och som alltså subventionerades två gånger. Regeln om att stöd inte får kombineras gäller i synnerhet för subventioner av ett och samma lån, oberoende av vilken mellanhand som beviljat subventionen så länge denna belastar gemenskapens budget. Eftersom kombinationer inte fick göras enligt artikel 4 i samarbetsavtalet och avräkningsdagen för lånen för de små och medelstora företagen kom efter avräkningsdagen för ERUF-stödet, skall räntesubventionerna för de små och medelstora företagen i fråga anses vara oförenliga med reglerna. En överenskommelse om ett undantag som gjorts på avdelningsnivå har inget rättsligt värde. Endast ett dokument som antagits på samma nivå som samarbetsavtalet hade kunnat utgöra ett giltigt undantag. Till de avtal som slöts med mäklarna och de finansiella mellanhänderna bifogades samarbetsavtalets text utan denna ändring.

33. Vad beträffar kombinationer av räntesubventionerade EKSG-lån, pekade revisionsrätten redan i sin årsrapport för EKSG för budgetåret 1996(19) på att det fanns en risk för att detta inte upptäcks. Kommissionen har åtagit sig att granska detta så snart listan över stödmottagarna av lånemöjligheten för små och medelstora företag har färdigställts.

34. Moms som erläggs vid anskaffningar av investeringar är inte en kostnad för företagen eftersom den är avdragsgill(20). Hos 10 av 28 granskade stödmottagare i Förenade kungariket ingick emellertid moms i beräkningen av det räntesubventionerade lånet, vilket lett till att den utbetalade räntesubventionen överskattats. Detta är ytterligare ett exempel på bristande tydlighet i presentationen och förklaringen av de regler som skall följas. Det totala felet uppgår till cirka 40000 ecu av utbetalade räntesubventioner på totalt 253000 ecu till de tio berörda företagen och 789000 ecu för samtliga granskade företag i Förenade kungariket. Detta slag av fel har inte konstaterats i de andra länderna.

Mottagaren var inte stödberättigad eller lånet berättigade inte till stöd

35. Bland de 114 granskade företagen upptäckte revisionsrätten fyra företag som inte motsvarade denna åtgärds definition av små och medelstora företag eller av stödberättigade verksamhetssektorer. Dessa hade erhållit räntesubventioner på totalt 219000 ecu (se punkt 18). Vad gäller låneavtalen bestämdes att de skulle gälla minst fem år, vilket motsvarar den period för vilken räntesubventionens belopp beräknas. Vid granskningen upptäckte revisionsrätten emellertid tre fall där avtalens löptid var kortare än fem år och ett fall av inlösen i förtid innan fem år gått. De felaktigt utbetalade räntesubventionerna uppgick till totalt 83000 ecu.

Den stödberättigade perioden respekterades inte

36. Deklarationen på heder och samvete om antalet skapade arbetstillfällen skulle lämnas in till mäklaren före den 30 juni 1997, även om det vid denna tidpunkt inte var säkert att nödvändiga medel för betalningar av alla räntesubventioner var disponibla. Inom de tre följande månaderna, dvs. före den 30 september 1997, skulle mäklaren göra upp den definitiva listan över stödmottagare som skulle överlämnas till EIB.

37. I Förenade kungariket accepterades emellertid deklarationer som gjorts mellan dessa två datum. Den finansiella mellanhanden, som också var mäklare (se punkt 68), bad vissa av sina kunder (de för vilka tillgången till medel var beroende av om stödmottagare högre upp på listan hoppade av) att lämna in dokumentet efter att ha försäkrat sig om att medel fanns tillgängliga, dvs. efter den 30 juni 1997. Därmed fick stödmottagarna längre tid på sig att skapa ny sysselsättning än i andra länder. Bland de 28 stödmottagare som granskades i Förenade kungariket upptäckte revisionsrätten sex fall där den stödberättigade perioden utsträckts till efter den 30 juni 1997. Dessa fall gäller utbetalda räntesubventioner på totalt 149000 ecu. Ett liknande fall som gäller skapande och bibehållande av arbetstillfällen efter den stödberättigade perioden upptäcktes i Spanien (60000 ecu).

Systemets svagheter

38. De många konstaterade felaktigheterna återspeglar svagheterna i förvaltnings- och kontrollsystemet som revisionsrätten identifierade vid sin systemanalys. För det första utgjorde det faktum att utbetalningen av räntesubventionen grundades på en deklaration som stödmottagaren själv lämnade in inte den bästa garantin för att uppgifterna var korrekta, eftersom det enda man riskerade vid oriktiga deklarationer var att man fick betala tillbaka det felaktigt erhållna beloppet. Dessutom var utformningen av själva deklarationsformuläret och instruktionerna för att fylla i det inte särskilt tydliga, bl.a. när det gällde bestämmelsen om att de nya arbetstillfällena skulle finnas kvar under en period på sex månader före det datum då deklarationen gjordes. Utförligare instruktioner och ett tydligare formulär hade säkert kunnat bidra till att man undvikit de flesta problemen med tolkning av bestämmelserna och därmed hade antalet konstaterade felaktigheter kunnat minskas.

39. Även det faktum att åtgärden på operativ nivå förvaltades av banker är inte i sig en tillräcklig garanti för att deklarationerna är korrekta. I allmänhet har bankerna endast mycket sällan inrättat något system för att systematiskt kontrollera de kriterier som berättigar till stöd och i synnerhet den nya sysselsättning som verkligen skapats. Inga påföljder har införts för mellanhändernas vidarebefordran av felaktiga deklarationer.

40. Bestämmelserna innehöll inte tillräckliga kompenserande kontroller eftersom EIB endast kontrollerade mäklarnas förfaranden och att de hade den dokumentation som möjligheten krävde samt att de dokument som kom från mäklarna var konsekventa. Kommissionen utförde för sin del ingen granskning alls av korrektheten i samband med åtgärden.

41. Problemet med att visa upp bevis på att arbetstillfällen skapats är välkänt för revisionsrätten och de avdelningar vid kommissionen som sedan länge tillämpar och granskar detta slag av åtgärd (till exempel de räntesubventionerade omställningslånen till EKSG). Dokumentationen, som helst skall vara officiell, dvs. granskad av nationella skatte- eller försäkringsmyndigheter, skiljer sig åt mellan länderna. Även om samarbetsavtalet fastställer att stödmottagarna enligt kontrakten skall lämna in de verifierande underlag som behövs för att man skall kunna kontrollera antalet skapade arbetstillfällen, har kommissionen inte använt sig av sin erfarenhet och revisionsrätten har endast mycket sällan stött på fall där ett försök till kontroll gjorts på grundval av dessa dokument innan revisionsrätten själv granskade saken. I det enda fall där den nationella mäklaren grundligt och systematiskt hade kontrollerat deklarationerna på grundval av officiella dokument visade det sig att referensdokumenten var otillräckliga eftersom siffrorna var alltför övergripande och referensperioderna alltför långa.

42. I samarbetsavtalet fastställs att de räntesubventionerade lånen skulle löpa på minst fem år och att räntesubventionen skulle annulleras om de löstes in i förtid innan utgången av denna period. Den finansiella mellanhanden skulle därför informera EIB och på dennas begäran återta räntesubventionen.

43. Om man enbart förlitar sig på att bankerna identifierar och kräver tillbaka räntesubventioner, som en gång har utbetalats, när inget stödberättigande längre föreligger, respekteras inte den åtskillnad mellan funktioner som är helt nödvändig för att kontrollen skall vara tillförlitlig. Utan en kompenserande kontroll på en annan nivå säkerställs det inte tillräckligt att denna regel respekteras. Ett fall av inlösen i förtid som inte anmälts upptäcktes nämligen vid granskningarna på platsen.

Särskilda aspekter

Den ordning i vilken ansökningarna tillgodosågs

44. Ansökningarna om räntesubventioner skulle ha tillgodosetts efter den kronologiska ordning i vilken de inkom, enligt de nationella mäklarnas listor. Denna ordning har inte följts i vissa medlemsstater. I Belgien hade de sex mellanhänderna (inklusive mäklaren) slutit ett avtal för att fördela de tillgängliga räntesubventionerna mellan sig(21) vilket stred mot reglerna och satte den kronologiska ordningen ur spel. I Irland var det också omöjligt att använda den kronologiska ordningen eftersom systemet grundades på kvoter, liksom i de länder där mäklaren efter eget gottfinnande valde ut stödmottagarna (se punkt 45.c). I Finland upprättade mäklaren ingen kronologisk lista och accepterade för övrigt muntliga ansökningar vilket omöjliggjorde all kontroll av att den kronologiska ordningen respekterats.

Lika tillgänglighet för alla

45. I rådets beslut fastställs att lånemöjligheten skall vara tillgänglig i hela gemenskapen(22) och i samarbetsavtalet står att tillräcklig marknadsföring av lånemöjligheten skall riktas till små och medelstora företag och att riklig information skall ges till de små och medelstora företagen om att det finns räntesubventionerade lån för små och medelstora företag. Trots detta har bestämmelserna lett till att åtgärden inte varit tillgänglig överallt för alla eventuella stödmottagare av följande skäl:

a) Åtgärden förvaltades av banker som hade globala låneavtal med EIB, vilket alltså uteslöt banker som inte hade sådana avtal och därmed deras vanliga kunder (i Nederländerna uteslöts t.ex. på så sätt den största banken vad gäller finansiering av små och medelstora företag).

b) Alla banker som hade globala låneavtal med EIB valdes inte ut som mellanhänder för genomförandet av denna åtgärd, även om de ville vara med (t.ex. banker i Frankrike och i ett första skede också banker i Belgien).

c) Vissa mäklare eller mellanhänder valde själva ut de sökande i stället för att göra en omfattande marknadsföring av åtgärden (t.ex. i Danmark, Grekland, Irland, Luxemburg och Österrike).

Tidsfrist för genomförandet

46. I den första artikeln i det rådsbeslut som införde åtgärden, fastställs att beslutet om beviljande av lån med räntesubventioner skall fattas av EIB inom tolv månader efter att själva beslutet offentliggjorts, dvs. före den 28 april 1995. Det innebär att detta datum var den tidsgräns innan vilken lånet till stödmottagaren skulle ha beviljats, men också den tidsgräns före vilken ansökan om räntesubventionen skulle ha inlämnats till den nationella mäklaren. Denna ansökan var egentligen den faktor som gav det underliggande lånet dess karaktär av räntesubventionerat lån som beviljats av den finansiella mellanhanden till gängse villkor. I samarbetsavtalet mellan kommissionen och EIB infördes denna tidsfrist inte på ett riktigt sätt av nedanstående skäl.

47. För det första fastställdes i detta avtal att de globala avtalen med de finansiella mellanhänderna skall har slutits den 28 april 1995. Slutandet av låneavtalen med stödmottagarna kunde emellertid äga rum upp till tolv månader efter det att de globala låneavtalen slutits och därmed efter den 28 april 1995 som är det datum som fastställs i rådets beslut. För det andra fastställdes i detta avtal att ansökningarna om räntesubventioner skall ha mottagits i medlemsstaterna den 31 juli och den 15 december 1995, antingen dessa har förbrukat de tilldelade medlen per den 31 juli 1995 eller inte, vilket alltså är tre respektive sju och en halv månad efter den tidsgräns som fastställs i rådets beslut.

48. Att denna åtgärd skulle införas snabbt nämns både i inledningen till rådets beslut och i Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande.

BEDÖMNING AV EFFEKTIVITETEN

Effekter på investeringar och skapandet av sysselsättning

49. Åtgärden syftade till att främja och påskynda investeringar som skulle skapa sysselsättning vid små och medelstora företag genom att lån på 1000 ecu, som uteslutande var riktade till dessa företag, erbjöds dem tillsammans med en minskning av de finansiella kostnaderna på 2 % per år under fem år. Åtgärderna skulle hjälpa många små och medelstora företag med deras huvudsakliga problem framför allt i initialskedet och i det expanderande skedet, nämligen att låna upp medel, vilket kan vara svårt utan tillräckligt stort eget kapital och utan tillräckliga garantier. Samtidigt skulle kostnaden för dessa lån hållas nere.

50. Vid granskningen frågade revisionsrätten systematiskt stödmottagare och finansiella mellanhänder om tillgången till det räntesubventionerade lånet hade varit en avgörande faktor för investeringsbeslutet och om det hade haft något som helst inflytande på beloppet, slaget av investering eller tidsplanen för den. Även om tillhandahållandet av räntesubventionen ledde till att företagen påskyndade sina investeringar i 8 % av de granskade fallen, vilket motsvarar 6 % av räntesubventionerna, var möjligheten att få det räntesubventionerade lånet inte i något av granskade fallen den avgörande faktorn för investeringsbeslutet.

51. Den viktigaste anledningen till att räntesubventionen inte påverkat företagarnas strategiska beslut beror på att det rör sig om ett litet belopp. Räntesubventionens genomsnittliga påverkan på de finansierade investeringskostnaderna (bortsett från finansiella kostnader) uppgår till knappt 2,4 % (tabell 8). Detta är inte tillräckligt för att kunna betraktas som en avgörande faktor när beslut skall fattas om ett investeringsprojekt. Jämfört med den investeringsvolym som behövs för att skapa ett arbetstillfälle är 3000 ecu inte ett tillräckligt incitament. För att verkligen påverka dessa slag av beslut måste man arbeta med tilldelningar som är bättre koncentrerade och mer målinriktade.

Tabell 8

Räntesubventionernas effekt på investeringar och utbetalda lån

>Plats för tabell>

52. Det faktum att bankrisken för de enskilda lånen ligger hos de förmedlande bankerna leder till att dessa använder sina egna kriterier för att godkänna låneansökningar. Därför har endast sådana projekt godkänts för finansiering med räntesubventionerade lån som ändå skulle ha funnit en finansieringslösning. Det faktum att det handlar om räntesubventionerade lån skapade alltså ingen ytterligare finansieringskapacitet. Vid besöken i medlemsstaterna fick revisionsrätten ta del av många vittnesmål som handlade om att det största finansieringsproblemet för små och medelstora företag är att det egna kapitalet är otillräckligt, liksom de garantier som kan lämnas till externa långivare. Med tanke på detta är sådana möjligheter som mer nyligen skapats och som är inriktade på finansiering av garantier eller på tillfälliga andelar i det egna kapitalet i små företag som håller på att startas eller som expanderar, bättre lämpade att stimulera finansieringen av projekt som har svårt att hitta nödvändigt kapital(23).

53. Tillämpningen av regeln "först till kvarn får först mala" på nationell nivå ledde till att de sökande framför allt lade fram projekt som redan befann sig i långt framskridna planeringsfaser för bankernas bedömning. På grund av risken att andra sökande skulle tilldelas räntesubventionerna istället, hade företagarna inte tid att utveckla nya projekt utan lade framför allt fram projekt där beslut om investeringen och dess finansiering redan hade fattats och vars beräknade effekt på antalet arbetstillfällen redan var känd. Revisionsrätten upptäckte faktiskt fall där investeringen redan var långt framskriden vid tidpunkten för ansökan och det räntesubventionerade lånet faktiskt ersatte ett redan befintligt finansieringsupplägg.

54. Räntesubventionerna uppfattades inte som sådana trots namnet eftersom utbetalningen av dem inte hade något samband med räntorna och inte gjordes med regelbundna intervall. Beloppet mottogs i en enda utbetalning utan samband med lånets bankrörelser när deklarationen om skapandet av sysselsättning inlämnats. Att döma av företagens och bankernas deklarationer blir en minskning av de finansiella kostnaderna viktig först när räntorna blir alltför höga, eller åtminstone högre än de var under ansökningsperioden för denna åtgärd.

55. Enligt tillämpningsreglerna för denna åtgärd var företag som begärt och erhållit ett banklån för att finansiera en investering och registrerat en ökning av antalet arbetstillfällen stödberättigade till ett räntesubventionerat lån. Det behövde alltså inte finnas något orsakssamband mellan skapandet av sysselsättning och investeringen i fråga. Ibland hade investeringen inte alls någon effekt på sysselsättningen eller också gjordes den till och med i rationaliseringssyfte, vilket ledde till att antalet arbetstillfällen minskade inom en viss sektor även om antalet anställda vid företaget totalt sett ökade. Lånen användes i huvudsak för att rikta subventionerna till expanderande företag och bestämmelsen om att distributionen av stödet skulle ske i mindre delar, vara decentraliserad samt skötas av banknätet tog över målsättningen som ju var att stimulera skapandet av arbetstillfällen.

56. I de särskilda bestämmelserna uteslöts inte uppköp där investeringen bestod i att finansiera ett köp av ett redan existerande företag. I detta fall blev skapandet av sysselsättning endast en fortsättning på arbetstillfällen som redan fanns. För de räntesubventionerade EKSG-lånen accepteras aldrig sådana projekt, inte ens när ett övertag av företag i svårigheter gör det möjligt att bibehålla arbetstillfällen som annars riskerar att gå förlorade. Vid granskningen av Köpenhamnsfaciliteten upptäckte revisionsrätten flera fall där den finansierade och räntesubventionerade investeringen bestod i att ett annat företag övertagits med personal. Ibland handlade det om en räddningsaktion som ledde till att en del av arbetstillfällena stabiliserades, men i andra fall hade däremot varken företagets fortlevnad eller arbetstillfällena varit i fara.

57. Även om stödet verkligen har getts till företag som skapar sysselsättning, kan man inte fastställa att stödet gjort det möjligt att skapa arbetstillfällena i fråga. Åtgärdens genomförandebestämmelser innehåller inte nödvändig information för att identifiera de arbetstillfällen som det räntesubventionerade lånet direkt har gett upphov till. De siffror som kommissionen lagt fram(24) består av en summering av den ökning av antalet anställda som företagen uppgett mellan referens- och deklarationsdatumet. Dessa uppgifter avser alla slags ökningar, antingen de har något samband med den räntesubventionerade investeringen eller inte. Dessutom har uppgifterna varken kontrollerats av kommissionen eller EIB och revisionsrätten har upptäckt många felaktigheter i dessa siffror vid sina granskningar på platsen (se punkt 29).

Stödmottagarnas storlek

58. I bestämmelserna definierades stödberättigade små och medelstora företag enligt den definition som EIB vanligtvis använder i samband med sin egen policy vad gäller denna kategori av företag (se punkt 18). Med tanke på att denna definition av små och medelstora företag omfattar företag som är relativt stora (anläggningstillgångar på upp till 75 miljoner ecu och upp till 499 anställda) skiljs i bestämmelserna på två kategorier av små och medelstora företag, den första omfattar företag vars omsättning är mindre än 20 miljoner ecu eller vars anläggningstillgångar är mindre än 10 miljoner ecu och vars personal inte överstiger 250 personer. Den andra omfattar alla andra små och medelstora företag som uppfyller EIB:s kriterier. Det fastställdes också att lån till den andra kategorin maximalt skulle vara 810000 ecu (och den totala räntesubventionen därmed 81000 ecu) och att minst 60 % av stödmottagarna skulle höra till den första kategorin.

59. Dessa två regler har efterlevts och antalet stödmottagare från den första kategorin översteg t.o.m. med råge ovannämnda 60 %(25). Många av de förmedlande bankerna spelade härvid en ganska aktiv roll för att mobilisera eventuella stödmottagare ur denna kategori och vissa av dem ansträngde sig för att hitta små företag. Andra föredrog däremot större kunder och minskade därigenom antalet ärenden att handlägga. 81 företag som alla tillhörde den första kategorin fick motta räntesubventioner på mer än 100000 ecu. 2 % av stödmottagarna kunde således erhålla 14 % av de totala räntesubventionerna (13 miljoner ecu av 92 miljoner ecu).

Räntesubventionernas geografiska fördelning

60. Fördelningen mellan medlemsstaterna av 1000 miljoner ecu i räntesubventionerade lån gjordes i fyra etapper. Det började 1994 med att en första del på 650 miljoner ecu tilldelades de tolv dåvarande medlemsstaterna på grundval av deras befolkning (viktad till 50 %) och deras bruttonationalinkomst (20 %) från 1993 samt den genomsnittliga arbetslösheten, viktad efter befolkningen, 1992 och 1993 (30 %). En andra tilldelning gjordes senare för de tre nya medlemsstaterna efter samma kriterier, men resultatet av beräkningen delades med två vilket gav 27,8 miljoner ecu. Återstående 322,2 miljoner ecu fördelades mellan de tolv ursprungliga medlemsstaterna efter i vilken grad de använt den första delen per den 28 februari 1995. De belopp som inte använts den 15 december 1995 fördelades slutligen mellan de länder som den 31 juli 1995 hade ansökningslistor på belopp som översteg disponibla medel.

61. Målet med detta förfarande var att utnyttja de disponibla budgetmedlen maximalt. I praktiken fungerade inte detta helt tillfredsställande av två skäl. För det första behandlades de nya medlemsstaterna annorlunda och erhöll en tilldelning som var mindre än den de andra länderna fick och de kunde inte heller delta i senare tilldelningar. Det visade sig emellertid att den verkliga absorptionskapaciteten i dessa tre länder vida översteg de tilldelade beloppen. För det andra visade det sig att den information på vilken beräkningarna för den andra utbetalningen och den slutliga fördelningen grundade sig inte var tillräckligt tillförlitlig. Detta beror framför allt på att det vid tidpunkten för fördelningen inte fanns något kontrollförfarande genom vilket man kunde annullera ansökningslistor som blivit inaktuella under tiden.

62. Slutligen utbetalades räntesubventioner på 92,3 miljoner ecu. Användningen per land framgår av tabell 1. Användningsgraden i Tyskland visar på ett genomförande som är mindre än de ursprungliga ansökningarna, utan åtskillnad mellan huvudlistan och reservlistan. Underutnyttjandet förklaras huvudsakligen med att lån återbetalts i förtid p.g.a. att räntan sänkts och eftersom lånen inte löpte över de fem år som var minimum, förelåg inte längre något stödberättigande och därför drogs många ärenden tillbaka före deklarationsstadiet. Användningsgraden i Belgien, Grekland och Finland förklaras med de förvaltningssätt som de nationella mäklarna använt sig av. Den mycket låga användningsgraden i Irland och i Portugal beror på att man där hade tillgång till andra, fördelaktigare stödprogram som finansierades av de nationella myndigheterna (i Irland) eller från gemenskapen (i Portugal).

63. Otillräcklig hänsyn togs till samordningen med andra stödåtgärder på regional nivå, nationell nivå eller t.o.m. på gemenskapsnivå. Revisionsrätten konstaterade vid sina besök i medlemsstaterna att åtgärden ibland var den enda i sitt slag, att det ibland fanns andra mycket intressantare möjligheter (se punkt 62), eller att åtgärden kunde kombineras med regionalt eller nationellt stöd som ibland var mycket stort (t.ex. i Tyskland).

Konkurrenssituationen i banksektorn

64. Enligt bestämmelserna i artikel 267 i EG-fördraget finansierar EIB investeringsprojekten i de minst utvecklade regionerna eller när tillgängliga medel i de enskilda medlemsstaterna inte är tillräckliga. EIB skall alltså stödja gemenskapspolitiken samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras, dvs. endast ingripa då marknadens eller medlemsstatens medel inte räcker till.

65. EIB inrättade därför 1968 en möjlighet till globala lån avsedd för små och medelstora företag som verkar inom ett begränsat antal produktionssektorer inom de regionala utvecklingsområdena. Så kunde EIB, genom ett nätverk av befintliga finansiella mellanhänder, utveckla metoder för att finansiera investeringsprojekt utan att ta på sig några risker gentemot företagen.

66. Eftersom dessa lån har haft sådan framgång har de efterhand beviljats för att finansiera projekt vid små och medelstora företag inom hela gemenskapen och erbjudits allt fler sektorer (från 1995 t.ex. detaljhandeln). Mellan 1993 och 1997 undertecknade EIB globala lån avsedda för små och medelstora företag för totalt 24362 miljoner ecu, vilket motsvarar cirka 25 % av hela dess låneportfölj(26).

67. Sedan några år tillbaka har situationen emellertid ändrats. Konkurrenssituationen på bankmarknaden har blivit så hård att de villkor som erbjuds alltmer utjämnats, framför allt vad gäller räntesatserna. Viktigast för den finansiella mellanhanden är då inte längre tillgången till de medel som marknaden kan erbjuda, utan i stället kostnaden för lånet som kan ge mellanhanden bättre marginaler än konkurrenterna. Att i ett finansiellt upplägg för en eventuell kund kunna inkludera en bonus som t.ex. räntesubventionen från Köpenhamnsfaciliteten gör att man har en fördel jämfört med de andra bankerna. De finansiella mellanhänder som haft ensamrätt på fördelningen av dessa räntesubventioner har fått en fördel jämfört med andra långivare som inte hör till det nätverk som har affärsmässiga relationer med EIB (se också punkt 45.a).

68. Den roll som vissa mäklare spelat har dessutom bidragit till att skapa villkor som kan snedvrida konkurrensen mellan de banker som fördelar räntesubventionen. I Förenade kungariket hade fem finansiella mellanhänder rätt att fördela räntesubventionerna men ändå beviljades 83 % av de disponibla subventionerade lånen av en mellanhand, som för övrigt agerade som mäklare, vilket inte alls motsvarar dennes andel av bankmarknaden (cirka en tredjedel av marknaden). I Belgien konstaterade fem finansiella mellanhänder att de förlorade kunder till en enda finansiell mellanhand som var den som först hade ensamrätt på att bevilja räntesubventionerade lån. I Frankrike hade endast åtta finansiella mellanhänder rätt att bevilja räntesubventionerade lån och dessa hörde för övrigt inte till de största aktörerna på den nationella marknaden. Av dessa åtta mellanhänder fick dessutom vissa inte kännedom om åtgärden förrän i ett sent skede och på ett indirekt sätt (se också punkt 45.b).

69. De banker som förmedlade lånen införlivade ofta i så hög grad räntesubventionerna i de finansiella upplägg som de erbjöd sina kunder att det inte gick att se varifrån räntesubventionen kom. En bank presenterade t.o.m. möjligheten som "X-bankens tillfälliga möjlighet för små och medelstora företag". Bland de stödmottagare som var medvetna om att räntesubventionen finansierades av någon annan, trodde de flesta att det rörde sig om ett EIB-stöd. Endast i ett par undantagsfall visste stödmottagaren att stödet finansierades via gemenskapsbudgeten.

SLUTSATS

70. Det praktiska genomförandet av den tillfälliga möjligheten för små och medelstora företag har främst bestått i att bidrag fördelats via banksektorn till företag som skapat arbetstillfällen, oftast med hjälp av lån till projekt som redan varit långt framskridna. Eftersom det är omöjligt att bevisa att det finns ett direkt samband mellan räntesubventionen i fråga och skapandet av sysselsättning, kan man inte påstå att möjligheten har bidragit till att skapa sysselsättning. Eftersom de banker som fördelade räntesubventionen stod för risken, valde de ut projekt som enligt deras egna kriterier var godtagbara och som de därför lika gärna hade kunnat finansiera utan räntesubventionen. Tillämpningen av regeln "först till kvarn får först mala" ledde till att många projekt las fram som låg långt framme i planeringen och vars effekt på sysselsättningen därför redan var säkrad (se punkterna 49-57).

71. En minskning av de finansiella kostnaderna tycks inte vara ett särskilt stort incitament när räntesatserna ligger på de senaste årens nivåer. Det verkar som om nya initiativ som erbjuder garantier eller kapitalandelar till småföretag med finansieringssvårigheter som befinner sig i ett initialt eller ett expanderande skede, är bättre anpassade för att svara mot de verkliga behoven (se punkt 54).

72. Revisionsrättens granskningar av ett urval av 114 företag, som i sig inte lämpar sig för en enkel matematisk extrapolering, visade på många felaktigheter (se tabell 7). En del gäller de arbetstillfällen som uppgetts som skapade och bibehållna under minst sex månader, vilket inte stämde med verkligheten (91 arbetstillfällen av 1389, se punkterna 28-37).

73. Dessa avvikelser från bestämmelserna beror till stor del på att möjligheten är av tillfälligt slag och den vilar på ett kortfattat regelverk och en tillfällig bestämmelse, administreras av banker och grundas på deklarationer som stödmottagarna gjort på heder och samvete. De erfarenheter som kommissionens avdelningar erhållit genom sitt tidigare arbete och revisionsrättens tidigare rekommendationer(27) utnyttjades inte för att överbrygga systemets svagheter. Varken kommissionen eller EIB har infört kontroller för att kompensera dessa (se punkterna 38-43).

74. De banker som valts ut för att fördela räntesubventionerna drog nytta av dem för att knyta sina gamla kunder hårdare till sig och till och med för att dra till sig nya kunder. Detta skapade i vissa fall situationer som kunde leda till en snedvridning av konkurrensen på bankmarknaden (se punkterna 67-68).

75. Möjligheten finansierades genom överföringar av betydande summor från kommissionen till EIB långt före den tidpunkt då medlen faktiskt skulle användas. Under de fem år som medlen befunnit sig i EIB:s kassa har de inte följts upp inom ramen för gemenskapens redovisningssystem (se punkterna 26-27).

Denna rapport har antagits av revisionsrätten i Luxemburg vid dess sammanträde den 23 och 24 februari 2000.

För revisionsrätten

Jan O. Karlsson

Ordförande

(1) I slutsatserna från mötena den 11 och 12 december 1992 i Edinburgh uppmanades rådet och EIB av Europeiska rådet att i samarbete med kommissionen överväga inrättandet av en ny tillfällig lånemöjlighet på 5000 miljoner ecu. Möjlighetens målsättning skulle vara att påskynda finansieringen av infrastrukturprojekt, framför allt i samband med de transeuropeiska näten.

(2) Rådets beslut 94/217/EG av den 19 april 1994 (EGT L 107, 28.4.1994, s. 57-58).

(3) Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande av den 20 oktober 1993 (EGT C 352, 30.12.1993, punkt 3.3).

(4) Samarbetsavtalet undertecknades den 14 juni 1994.

(5) Fyra rapporter lades fram mellan oktober 1994 och december 1997.

(6) Europaparlamentets beslut av den 10 april 1997 (EGT L 162, 19.6.1997, s. 29-38, punkt 57).

(7) Revisionsrättens årsrapport om EKSG för budgetåret 1995 (EGT C 37713.12.1996, s. 11-12, punkterna 2.14-2.20).

(8) De utbetalade räntesubventionerna motsvarar 10 % av de beviljade lånen (se punkt 19).

(9) Eftersom samma företag kunde lämna in mer än en ansökan vet man inte exakt hur många stödmottagarna var, men de var i vilket fall färre än 4336. Detsamma gäller antalet skapade arbetstillfällen eftersom detta antal upprepats vid varje ansökan från samma stödmottagare om denne lämnat in flera sådana.

(10) Summering av siffrorna i stödmottagarnas deklarationer. Källa: EIB.

(11) En beskrivning av globala lån från EIB finns i skriften EIB Information nr 86 från november 1995 (s. 7-8), utgiven av EIB.

(12) För samma procentsats, 7,5 %, beslöt kommissionen att inte godkänna nationellt stöd till små och medelstora företags investeringar utanför regioner som erhåller bidrag (punkt 4.1 i kommissionens meddelande om gemenskapsramen för stöd till små och medelstora företag, EGT C 213, 19.8.1992, s. 2).

(13) Fördelningen av räntesubventionerna i Irland gjordes av EIB själv.

(14) Fördelningen av räntesubventioner i Grekland gjordes av Finansministeriet, som avstod från ersättning.

(15) Räntorna krediteras kontot vid slutet av månaden till en räntesats som motsvarar det månatliga genomsnittet av de dagsräntor som fastställts av betalningssystemet för ecun.

(16) Yttrande nr 4/97 om rådets förslag till förordning (Euratom, EKSG, EG) om ändring av budgetförordningen av den 21 december 1977 för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (EGT C 57, 23.2.1998, s. 20-21, punkterna 3.7-3.8).

(17) Frågan om hur förskott, delbetalningar och räntor skall bokföras togs upp av revisionsrätten i dess yttrande nr 4 av den 10 juli 1997 om rådets förslag till förordning (Euratom, EKSG, EG) om ändring av budgetförordningen av den 21 december 1977 för Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

(18) Kommissionens beslut av den 25 november 1994, K(94) 3044 om inrättandet av ett globalt stöd till mål 1-regionerna i Spanien inom ramen för ERUF-åtgärderna under perioden 1994-1999.

(19) EGT C 380, 15.12.1997, s. 11, punkterna 2.28-2.33.

(20) Den moms som erläggs vid köp av en vara är, enligt själva de principer som reglerar denna skatt, företagets fordran på skattemyndigheterna och tas därför upp som sådan på tillgångssidan i företagets balansräkning.

(21) I Belgien kunde i början endast en enda finansiell mellanhand som samtidigt var mäklare bevilja de räntesubventionerade lånen. Sedan konstaterade fem andra finansiella mellanhänder, som för övrigt redan var kunder hos EIB, att de förlorade kunder till den förstnämnda finansiella mellanhanden och de visade då sitt missnöje med situationen. De bad EIB om att också få möjlighet att bevilja räntesubventionerade lån till sina kunder, vilket de fick några månader efter att åtgärden lanserats av den förste finansiella mellanhanden. För att ta igen den tid de förlorat krävde de fem andra finansiella mellanhänderna ett avtal som fastställde kvoter av räntesubventioner som var och en av de sex kunde fördela mellan sina egna kunder.

(22) Åttonde skälet i rådets beslut 94/217/EG av den 19 april 1994 (EGT L 107, 28.4.1994, s. 57-58).

(23) Framför allt initiativen "Europeiska finansieringsordningen för teknologi - start" och "SMF-garantin" som ingår i "Europeiska finansieringsordningen för teknologi för SMF", som är resultatet av rådets extra möte i november 1997 i Luxemburg och rådets beslut av den 19 maj 1998.

(24) Kommissionens första, andra, tredje och fjärde rapport om genomförandet av åtgärden, KOM(94) 434 slutlig, 19.10.1994, punkt 4.3, KOM(95) 485 slutlig, 30.10.1995, punkt 4.1, KOM(96) 522 slutlig, 25.10.1996, punkt 4.1, respektive KOM(97) 645 slutlig, 2.12.1997, s. 10, punkt 4.1.

(25) Kommissionens fjärde rapport om genomförandet av åtgärden, KOM(97) 645 slutlig, 2.12.1997, s. 10, punkt 4.3. Kommissionen talar om 80 % utan att bevisa denna procentsats, medan man kommer fram till mer än 90 % på grundval av information från EIB samtidigt som man kan konstatera att den sistnämnda innehåller många klassificeringsfel.

(26) Se EIB:s publikation "40 years of activity", s. 10, tabell "Loans signed in the European Union".

(27) Revisionsrättens årsrapport för budgetåret 1995, EGT C 340, 12.11.1996, s. 209, punkterna 8.16 och 8.17.

Kommissionens svar

SAMMANFATTNING AV DE VIKTIGASTE IAKTTAGELSERNA

8-9. Det stämmer att de räntesubventioner till små och medelstora företag, som hänför sig till budgeten, ger intrycket av en användningsgrad på 100 % även om EIB inte betalat ut dessa subventioner samtidigt till de slutliga mottagarna. Under den tid som dessa medel förvaltades av EIB borde de ha förts upp bland tillgångarna i budgeten som kommissionens fordringar.

10. Systemet grundade sig på att mottagaren lämnade en deklaration på heder och samvete. Banken har kontrollerat att mellanhänderna har infört ett lämpligt kontrollsystem för mottagande av sådana deklarationer.

Enligt artikel 16 i samarbetsavtalet skall felaktigt utbetalda räntesubventioner återbetalas.

11. Rådet beslutade att faciliteten skulle inrättas genom ordningen för EIB:s globala lån som är ett välkänt instrument för spridning av bankens finansiering. En utvidgning av faciliteten hade varken kunnat administreras eller försvaras ekonomiskt, eftersom det trots allt rör sig om mycket begränsade belopp.

12. Utan denna ackumulering av gemenskapssubventioner, hade faciliteten aldrig kunnat komma mål 1-områdena till godo.

13. Det stämmer att vissa projekt som redan var i gång, finansierades i programmets inledning. Detta kunde svårligen undvikas eftersom faciliteten skulle sättas i verket mycket snabbt. Denna effekt har emellertid avtagit med tiden.

14. Svårigheterna att bedöma räntesubventionernas effekter på sysselsättningen på mikroekonomisk nivå är välkända. Faciliteten har ändå givit företagsledare och gemenskapsorganen en signal och uppmuntran till att myndigheter skapar arbetstillfällen. Den var en åtgärd bland många andra och även om det hade sina begränsningar har den spelat en positiv roll genom att bidra till skapandet av gynnsamma förutsättningar för att stimulera tillväxt och till små och medelstora företags möjligheter att skapa nya arbetstillfällen i enlighet med de övergripande mål som anges i skälen till rådets beslut.

15. Faciliteten skall tillämpas enhetligt på gemenskapsnivå, varför en samordning med alla övriga former av regionalt eller nationellt stöd helt enkelt var omöjlig. Den överordnade position som följer därav strider inte mot subsidiaritetsprincipen.

16. Med hänsyn till antalet finansiella mellanhänder som har deltagit i systemet är det inte överraskande att revisionsrätten har kunnat fastställa att olika presentationsformer har använts. Det är i själva verket mycket troligt att den minskade överblicken över varifrån räntesubventionerna kommer beror på god tro. Detta beror bl.a. på det stora antalet banknätverk och deras förgreningar eller de många formerna för regionalt och nationellt stöd som förvaltas av vissa finansiella mellanhänder.

GENOMFÖRANDET AV ÅTGÄRDEN

Förfarandet

20. Banken valde kanske av effektivitetshänsyn under den korta fas då systemet infördes möjligheten att slå samman funktionerna som representant och mellanhand. I bankens operationella instruktioner hade speciella klausuler om detta införts. Flera representanter har varit mellanhand vid det direkta utställandet av lån med räntesubventioner. Detta beror på deras särskilda erfarenheter av förvaltning av finansiella faciliteter av detta slag, bl.a. gemenskapsfaciliteter (t.ex. lån från EKSG).

23. För att presentera faciliteten spred EIB i samarbete med kommissionen 90000 flerspråkiga broschyrer som sändes ut till samtliga deltagare i systemet. Talrika informationskonferenser hölls i mottagarländerna med deltagande av kommissionen, banken och representativa organisationer för målgrupperna.

BUDGETFÖRVALTNING OCH FRAMLÄGGANDE AV REDOVISNINGEN

Budgetförvaltning

26. Hädanefter kommer kommissionen att uppföra de belopp som EIB disponerar i balansräkningen, tills de överförs till de slutliga mottagarna av räntesubventionerna.

Framläggande av redovisningen

27. Vad gäller bankens förvaltning av kommissionens konto för faciliteten enades banken och kommissionen genom skrivelser av den 6 augusti 1998 och 7 september 1998 om att belopp som överstiger 250000 ecu skulle återbetalas till kommissionen den 31 maj respektive den 30 november varje år för att dessa budgetmedel inte skulle stå kvar på kontona efter utbetalningen. Beloppet utgörs för närvarande av räntor och överskott från för tidiga återbetalningar.

Förslaget till ändring av budgetförordningen bör omfatta bestämmelser som gör det obligatoriskt för varje finansiell mellanhand, offentlig eller privat, att lämna upplysningar om vilka medel som finns på kommissionens konton, inklusive upplupna räntor och avgifter.

Kommissionen föredrar att dessa betalningar behandlas som budgetutgifter genom att betrakta dem som "förskott" (betalning utan överföring av tillgång) för att därigenom säkra större öppenhet i budgetförvaltningen.

Vad gäller utställandet av indrivningsorder för den tillskrivna räntan delar kommissionen revisionsrättens uppfattning att tillgodohavandet årligen bör kontrolleras. Förslagen till ändring av budgetförordningen bör dessutom omfatta bestämmelser om detta för att stärka utanordnarnas skyldigheter.

GRANSKNING AV KORREKTHET OCH LAGLIGHET

Resultat från granskningarna på platsen

Övergripande resultat

28. 38 % av det totala felaktiga beloppet består av en ackumulering av stöd från faciliteten för små och medelstora företag och ERUF-stöd.

Kombination med annat gemenskapsstöd

31-32. Kommissionen menar att faciliteten inte kommer att nå fram till mål 1-områdena, om gemenskapsstödet inte ackumuleras.

33. Frågan om ackumulering med EKSG-lån har diskuterats uttömmande av kommissionen och EIB. Kommissionen har vinnlagt sig om kartläggningar av dubbelfinansiering mellan faciliteten och EKSG. Det visade sig att det endast är fråga om ett begränsat antal eventuella dubbelfinansieringar. Sammanlagt kunde man kartlägga 317 fall som hade samma eller liknande namn, och dessa undersöktes. I 61 fall därav kunde det möjligen vara fråga om dubbelfinansiering och de undersöks för närvarande från fall till fall. Fallen avslutas så snart ytterligare upplysningar inkommer, men för närvarande tycks ungefär 25 fall kräva antingen ett besök på plats eller revisionförklaringar innan något slutligt avgörande kan fällas.

Beroende på de kompletterande upplysningar som framkommer, kan gemensamma kontroller (kommissionen/EIB) tänkas.

Mottagaren var inte stödberättigad eller lånet berättigade inte till stöd

35-37. Kommissionen vill i sin uppföljning av andra faciliteter som innebär delegering till finansiella mellanhänder stärka kontrollen av stödberättigande för att undvika sådana fall.

Systemets svagheter

38-41. Av effektivitetshänsyn går reglerna ut på att ansvar delegeras till representanter och mellanhänder, samt stämmer överens med de globala lånens natur. Med hänsyn till facilitetens stora målgrupp, antalet stödmottagare och deras karaktär (flera tusen små och medelstora företag) och det genomsnittliga räntesubventionsbeloppet (20000 ecu) är det svårt att föreställa sig något annat system som inte skulle ha kollapsat under förfarandets tyngd.

Det bör noteras att det, i de deklarationer på hedersord som avlagts av mottagarna och vidarebefordrats av de finansiella mellanhänderna, betonas att mottagarna riskerar civil- och straffrättsliga följder vid falska deklarationer.

De oriktiga deklarationer som revisionsrätten upptäckt har blivit föremål för en undersökning av EIB och i de fall där motsägelser kunnat fastställas, har återbetalningsförfaranden inletts av EIB genom de finansiella mellanhändernas försorg.

42-43. Det åligger bankerna att informera EIB om alla för tidiga återbetalningar av globala lån och återbetala alla subventioner enligt reglerna som bygger på att ansvar delegeras till representanter och mellanhänder. EIB övervakar dessa återbetalningar utifrån förteckningen över stödmottagare.

Särskilda aspekter

Den ordning i vilken ansökningarna tillgodosågs

44. Principen "först till kvarn" har efter EIB:s godkännande kringgåtts i vissa medlemsstater till följd av särskilda omständigheter i den rådande ekonomiska och administrativa situationen.

Lika tillgänglighet för alla

45. a) Tilldelningen av en miljard ecu i lån inom ramen för faciliteten var i rådets beslut begränsad till EIB:s globala lån. Med hänsyn till att faciliteten skulle genomföras mycket snabbt i hela gemenskapen använde sig banken nästan uteslutande av sitt redan befintliga nät av finansiella mellanhänder. Dessa mellanhänder väljs ut på grundval av operationella kriterier i förhållande till finansiell styrka, verksamhetstyp och naturligtvis deras villighet att möta de krav som banken ställer i fråga om förvaltning och uppföljning av projekt. Man kan med fog utgå ifrån att rådet var medvetet om att det inte skulle ha varit möjligt att införa faciliteten i större omfattning, på annat sätt än genom de banker som redan var inblandade i skötseln av EIB:s globala lån, om kraven på ett snabbt genomförande skulle tillmötesgås. Med hänsyn till facilitetens omfattning - trots att den ändå var relativt begränsad - skulle ett försök ha varit ekonomiskt oförsvarligt.

b) Ett visst urval av deltagande banker var oundvikligt, om inte annat för att möta rådets krav på ett snabbt genomförande. En rad penning- och finansinstitut, som redan hade ingått globala lån med EIB, var för övrigt medvetna om de kostnader som säkert skulle vara kopplade till faciliteten, varför de helt enkelt inte önskade delta i systemet.

c) De små belopp som står till buds i nämnda länder motiverar frånvaron av "en omfattande reklamkampanj". Något sådant skulle bara ha givit upphov till falska förhoppningar och översvämmat bankerna med ansökningar som omöjligen hade kunnat beaktas. Bankerna i de berörda länderna har varit i stånd att inom den egna kundkretsen främja projekt som uppfyller sysselsättningskraven.

Generellt visar det faktum att 92 % av faciliteten utnyttjas, trots ett kraftigt räntefall som ledde till en rad avbetalningar till följd av att löptiden inte respekterats, att informationssatsningarna har varit tillfredsställande och att tillgången till systemet har varit lika för alla. Den omfattande reservförteckningen i en rad länder visar också att tillgången till systemet är lika för alla.

Tidsfrist för genomförandet

46-48. Enligt artikel 1 i rådets beslut skall bankens "beslut att förlänga lån som drar nytta av subventionen fattas inom tolv månader räknat från dagen för detta besluts ikraftträdande". Här rör det sig om de beslut som EIB:s styrelse skulle fatta om att bevilja globala lån till finansiella mellanhänder. I avtalet nämns det inte hur globala lån påverkas. I praktiken skulle det ha varit helt omöjligt att överföra facilitetens hela belopp till de slutliga stödmottagarna inom tolv månader. Kommissionen och banken skulle ha tagit upp problemet redan 1994, om de hade ansett att det funnits någon som helst oklarhet på denna punkt. EIB har däremot uppfyllt rådets krav och genomfört faciliteten i förhållande till den finansiella mellanhanden (nya kontrakt och ändringar i befintliga kontrakt) inom den utsatta fristen. Utbetalningsfasen gick därefter utöver denna frist, vilket är fullständigt normalt i fråga om globala lån.

BEDÖMNING AV EFFEKTIVITETEN

Effekter på investeringar och skapandet av sysselsättning

49-52. Europeiska rådet har fattat ett politiskt beslut om att främja skapandet av arbetstillfällen och fastlagt vissa parametrar inom ramen för sitt beslut. Kommissionen och EIB har respekterat rådets beslut.

Kundernas solvens och projektens möjlighet att lyckas är grundstenar i varje form av bankverksamhet. Det är således normalt att bankerna tillämpar egna objektiva kriterier i urvalet av de projekt som tycks genomförbara bland alla dem som de skall välja ut. Kommissionen finner däremot att det inte bara är för att en finansiering verkar godtagbar mot bakgrund av företagets ekonomiska solvens som projektet beviljas lån. Det skall också betonas att förhållandet mellan företagets ekonomiska skyldigheter och dess driftsresultat, dvs. förmågan att fullgöra sina skyldigheter, är ett avgörande kriterium för bankens beviljande av lån. När företagen således kan minska sina ekonomiska skyldigheter tack vare gemenskapsåtgärder, främjar detta långivningen till de aktuella företagen.

53. Det stämmer att man finanserade projekt som redan var igång när programmet var nytt. Det är emellertid svårt att undvika detta i en uppbyggnadsfas och effekten därav har minskat med tiden.

54-57. Utbetalningen av räntesubventionen i form av ett fast belopp har två fördelar:

- Det är den administrativt enklaste och billigaste lösningen, och

- det ökar facilitetens synlighet.

De berörda företagens skyldigheter har minskat, vilket har förbättrat nivån på företagens ekonomiska skyldigheter generellt och detta är en viktig faktor för långivningen. Vid genomförandet av åtgärden har f.ö. alltid cheferna i de små och medelstora företagen ansvarat för det.

Kommissionen påstår inte att räntesubventionen är den enda avgörande faktorn vid stödmottagarnas beslut att genomföra investeringsprojekt som skapar arbetstillfällen. Räntesubventioner utgör snarare en del av ett paket som också innehåller åtgärder på lokal, regional och nationell nivå, vilka sammantaget skapar gynnsamma förutsättningar för att uppfylla de prioriterade gemenskapsmålen.

Det som särskilt bör hållas i minnet vad gäller räntesubventionen, och som helt klart var de politiska initiativtagarnas önskemål, är att den har givit en signal till företagsledare och på europeisk nivå som visar att man uppmuntrar myndigheter att skapa nya arbetstillfällen. Faciliteten var en åtgärd bland många andra, och även om den var kraftigt begränsad, har den spelat en positiv roll genom att bidra till att skapa goda förutsättningar för att stimulera tillväxt och skapandet av nya arbetstillfällen för små och medelstora företag. Därigenom överensstämmer den med de överordnade mål som ingår i skälen i rådets beslut. Faciliteten har för övrigt med all säkerhet bidragit till att påskynda företagens genomförande av investeringsbeslut.

Små och medelstora företag siktar på att förbättra sin konkurrenskraft genom investeringar som syftar till rationalisering, modernisering och ökad produktionskapacitet. För att kunna skapa sysselsättning krävs resultat på marknaden såsom nya order, oavsett om det aktuella lilla eller medelstora företaget tillhör en tillväxtsektor eller en sektor på tillbakagång.

Det är välkänt att realräntan är en faktor som påverkar investeringsnivån på det makroekonomiska planet.

Stödmottagarnas storlek

58. I revisionsrättens förklaring bekräftas bankernas goda vilja att (mer än) följa reglerna för genomförandet av faciliteten.

Räntesubventionernas geografiska fördelning

60-61. Redan från början togs hänsyn till de nya medlemsstaternas anslutning till gemenskapen. I beräkningarna togs det också hänsyn till den tid som kvarstod för att utnyttja beloppen.

63. En starkare samordning med samtliga andra former av stöd regionalt, nationellt eller till och med på gemenskapsnivå var omöjlig, eftersom faciliteten skulle göras tillgänglig i hela gemenskapen och tillämpas på samma sätt i alla medlemsstater. Det kunde inte undvikas att faciliteten fogades till en mängd andra redan befintliga åtgärder i de enskilda medlemsstaterna eller inom hela gemenskapen (särskilt i stödberättigade regioner), vilket inte anses strida mot subsidiaritetsprincipen.

Konkurrenssituationen i banksektorn

67. EIB samarbetar med ett stort nät av banker och finansinstitut (mer än 130 inom hela EU) i alla de länder där den är verksam, allt enligt artikel 16 i dess stadgar. Rådet tog hänsyn till detta särdrag när det bl.a. bemyndigade banken att lämna räntesubventioner, inom och utanför Europeiska unionen. EIB väljer ut sina finansiella mellanhänder enligt objektiva kriterier för institutens solvens och kvaliteter. Ett räntesubventionsbelopp från gemenskapen till små och medelstora företag, begränsat i volym och tid, hade inte kunnat utbetalas av ett obegränsat antal finansiella mellanhänder i Europa. Av en rad skäl accepterar dessutom inte alla banker som uppfyller EIB:s kriterier att förvalta globala lån eller räntesubventioner. Dessutom var det nödvändigt att välja ut ett visst antal deltagande banker, om inte annat för att tillmötesgå rådets krav på snabb handläggning.

68. Det kan inte förväntas att genomförandet av faciliteten sker i förhållande till de deltagande bankernas marknadsandelar. För alla faciliteter av detta slag kan man oundvikligen konstatera olika grad av kommersiell motivering bland de deltagande institutionerna när kvoter inte tillämpas på de deltagande bankerna (men principen om "först till kvarn" följs).

Den förhållandevis stora andel som en mellanhand i Förenade kungariket har tecknat sig för vid tilldelningen av räntesubventioner, är ett uttryck för dess traditionella ställning som mellanled för EIB:s globala lån där. Räntesubventionsfaciliteten har marknadsförts och ställts till förfogande genom andra banker i Förenade kungariket. Denna finansiella mellanhand fungerade också som representant, eftersom den hade de nödvändiga erfarenheterna (bland annat med andra gemenskapsorgan såsom EKSG), personalresurserna och viljan att fylla denna funktion.

SLUTSATS

70. Det är välkänt att det på det mikroekonomiska planet är svårt att koppla samman orsak och verkan mellan räntesubventioner och investeringsutgifter. Samtidigt är det känt att realräntan är en faktor som påverkar investeringsnivån. Härtill kommer att faciliteten har givit företagschefer och europeiska organ en signal om stöd och uppmuntran till att offentliga myndigheter skapar arbetstillfällen. Faciliteten var en åtgärd bland många andra och även om den har sina begränsningar har den spelat en positiv roll genom att bidra till skapandet av gynnsamma förutsättningar för att stimulera tillväxt och till små och medelstora företags möjligheter att skapa nya arbetstillfällen i enlighet med de övergripande mål som anges i skälen till rådets beslut.

Det stämmer att vissa projekt som redan var i gång finansierades i programmets inledning. Detta kunde svårligen undvikas med tanke på hur snabbt faciliteten skulle sättas i verket. Denna effekt har emellertid avtagit med tiden. Minskningen av de berörda företagens ekonomiska bördor har påverkat bankernas långivning positivt, genom att förhållandet mellan företagens ekonomiska skyldigheter och driftsresultat har förbättrats. Detta förhållande är en betydande faktor vid långivningen.

71. Kommissionen uppskattar att dess initiativ på senare tid värderas så positivt av revisionsrätten.

72. De ärenden som revisionsrätten nämner kommer att noggrant följas upp av kommissionen.

73. Med hänsyn till den ekonomiska situationen vid den tidpunkten betonades det i rådets beslut särskilt att faciliteten skulle genomföras "så snabbt som möjligt". Det skulle inte ha varit förenligt med detta behov av snabbhet att utveckla ett komplext regelverk.

Med hänsyn till facilitetens stora målgrupp, antalet stödmottagare och deras karaktär (flera tusen små och medelstora företag) och det genomsnittliga räntesubventionsbeloppet (20000 ecu) är det svårt att föreställa sig något annat system som inte skulle ha kollapsat under förfarandets tyngd.

74. Faciliteten, begränsad i volym och tid, hade inte kunnat genomföras av ett obegränsat antal finansiella mellanhänder i Europa. Därför var det nödvändigt att göra ett visst urval. Vissa banker accepterar dessutom inte att förvalta globala lån eller räntesubventioner.