Kommissionens beslut

av den 10 november 1999

om det stöd som regionen Toscana (Italien) planerar att genomföra inom boskapsuppfödningssektorn för att främja Chianina-rasen

[delgivet med nr K(1999) 3866]

(Endast den italienska texten är giltig)

(2000/286/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(1), och beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

I. Förfarande

(1) Genom en skrivelse av den 5 december 1997 erhöll kommissionen i enlighet med artikel 88.3 i fördraget en anmälan från Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen om en stödordning inom sektorn för boskapsuppfödning för främjande av Chianina-rasen.

(2) Genom en skrivelse av den 4 mars 1998, diarieförd den 5 mars 1998, och en skrivelse av den 7 juli 1998, diarieförd den 13 juli 1998, lämnade Italien kompletterande upplysningar till kommissionen.

(3) Genom en skrivelse av den 28 augusti 1998 anhöll kommissionen hos de italienska myndigheterna om att med hänsyn till sommaruppehållet erhålla en förlängning med fem arbetsdagar av den tidsfrist inom vilken kommissionen skulle fatta ett beslut angående de anmälda stödet.

(4) Genom en skrivelse av den 29 september 1998 underrättade kommissionen Italien om sitt beslut att i fråga om detta stöd inleda förfarandet som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget. Italiens ständiga representation underrättades genom skrivelsen SG(98) 035729 av den 16 september 1998 om kommissionens beslut att inleda förfarandet.

(5) Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter på stödet i fråga.

(6) Genom skrivelser av den 23 oktober och den 11 december 1998 delgav de italienska myndigheterna kommissionen sina synpunkter på inledadet av förfarandet.

(7) Till kommissionen inkom dessutom synpunkter från berörda tredje parter, i form av skrivelser av den 14 och 15 januari 1999. Dessa synpunkter översändes till Italien för yttrande. De italienska myndigheterna sände sina synpunkter i en skrivelse av den 12 maj 1999.

II. Beskrivning av stödordningen och stödets varaktighet

Beskrivning

(8) Den anmälda stödordningen avser en treårsplan (1997-1999) till skydd för och förbättring av Chianina-rasen, en lokal nötkreatursras som uppkallats efter Val di Chiana (Toscana), den dal varifrån rasen härstammar.

(9) Stödordningen syftar till att motverka den snabba och kontinuerliga nedgången för rasen i fråga genom att bevara och om möjligt förbättra det genetiska underlaget och genom att ge stöd till uppfödarna för att dessa skall klara av de extra kostnader som uppfödningen av denna ras innebär i jämförelse med andra, produktivare och lönsammare raser.

(10) Enligt uppgifterna från de italienska myndigheterna har den totala populationen av denna ras på nationell nivå under de senaste 40 åren minskat med mer än 80 % från 510000 enheter år 1954 till dagens 100000(2). Chianina-rasens snabba förändringar under de senaste 30 åren sammanfattas i nedanstående tabell:

Tabell 1

Förändringar i fråga om antalet nötkreatur och kor som stambokförts i Italien

>Plats för tabell>

Av de ovan anförda uppgifterna framgår att det totala antalet stambokförda nötkreatur och antalet stambokförda kor först mer än fördubblats mellan 1967 och 1990, och sedan minskat med i medeltal 2,7 % respektive 2,9 % årligen från och med 1990: från 35873 respektive 17134 år 1990 till 30021 respektieve 13635 år 1996.

(11) Den första betydande och snabba nedgången för rasen under 1950- och 1960-talen kan framför allt tillskrivas mekaniseringen av jordbruksföretagen, och den därav följande minskningen av antalet nötkreatur av Chianina-rasen, vilka använts som dragdjur på grund av sin styrka och uthållighet under svåra arbetsbetingelser. Den nuvarande nedgången för rasen är främst en följd av de höga uppfödningskostnaderna för Chianina-rasen och den låga avkastning uppfödarna kan förvänta sig av denna i jämförelse med andra, lönsammare nötkreatursraser. Merparten av företagen är små, och belägna i bergstrakter eller kraftigt kuperade områden med besvärliga betingelser, vilket omöjliggör stördrift och minskade kostnader. För att kunna överleva är uppfödarna benägna att slakta så många kvigor som möjligt innan dessa fött sin första kalv. Denna praxis har medfört en utarmning av det genetiska underlaget och av den genetiska variationen inom rasen, något som äventyrar urvalsprocessen och en framtida genetisk förbättring av rasen. De italienska myndigheterna fruktar att denna nedgång kan utgöra en risk för faktiska överlevnadsmöjligheter på längre sikt.

(12) För att motverka denna tendens avser man därför att vidta följande åtgärder:

Åtgärd 1: Stöd till genomförandet av ett program för artificiell insemination, vilket förutsätter finansiering av följande pilotprojekt:

a) produktion av embryon med högt utvecklad genetisk potential (uttag av ägg från fem månader gamla kvigor och in vitro-betruktning med sperma från de bästa avelstjurarna), och

b) implantation av befruktade embryon i avelskvigor. Hondjuren som sedan föds skall först användas som äggdonatorer och sedan som avelskvigor, och handjuren skall användas som avelstjurar (efter gentest).

Stödmottagare är den regionala sammanslutningen av toscanska uppfödningsföreningar (l'Unione Regionale delle Associazioni Toscane Allevatori), som skall genomföra de ovan nämnda pilotprojekten.

Åtgärd 2: Stöd avseende inköp av Chianina-avelstjurar för uppfödare med registrering i stamboken. Stödet innebär subvention av upp till 40 % av investeringskostnaden.

Stödet skall beviljas sådana uppfödare av Chianina-boskap som är registrerade i stamböckerna och etablerade i regionen, och som avser att förvärva avelstjurar med härstamningsbevis.

Åtgärd 3: Stöd till underhållet fram till den första kalvningen för vuxna hondjur av Chianina-ras vilka:

a) är födda hos en uppfödare som är registrerad i stamboken,

b) själva är stambokförda,

c) får sin första kalv hos en uppfödare som är registrerad i samma stambok.

Stödet är avsett att utgå i form av ett bidrag på 350000 italienska lire (circa 175 euro) per djur. Genom bidraget vill de italienska myndigheterna uppmuntra uppfödarna att använda hondjuren som avelskvigor i stället för att sälja dem eller göda dem för köttproduktion, en användning som hittills varit mera lönande och mindre riskfylld för uppfödarna. Genom att begränsa stödet till att endast omfatta djur som uppfyller de angivna kraven, vill de italienska myndigheterna främja en breddning av det genetiska underlaget för hondjur av Chianina-ras. Stödet skulle kunna beviljas alla uppfödare som innehar stambokförda djur vilka uppfyller de uppställda kraven.

(13) I sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget framförde kommissionen allvarliga tvivel rörande den tredje åtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden, eftersom denna åtgärd på grundval av de upplysningar som lämnats av de italienska myndigheterna verkade utgöra ett rent driftstöd i syfte att befria uppfödarna från kostnader för deras normala verksamhet, ett stöd utan någon som helst strukturell inverkan på utvecklingen inom sektorn i dess helhet.

(14) Vad gällde den första och den andra åtgärden klargjorde kommissionen å andra sidan att de båda åtgärderna i princip kunde omfattas av undantaget i artikel 87.3 c i fördraget. Kommissionen beslöt dock att inleda förfarandet enligt artikel 88.2. även i fråga om dessa båda åtgärder eftersom den hyste allvarliga misstankar att hela den anmälda stödordningen kunde bli retroaktiv till sin natur, vilket i så fall skulle ha omintetgjort en eventuellt positiv bedömning av de båda åtgärderna. Hela stödordningen skulle nämligen i ett sådant fall ha förlorat karaktären av nödvändighet, något som är ett grundläggande kriterium vid kommissionens bedömning av statliga stöd, och på detta sätt blivit till ett rent driftstöd och därigenom oförenlig med den gemensamma marknaden.

Stödordningens varaktighet

(15) Enligt upplysningarna i den ursprungliga anmälan från de italienska myndigheterna skulle det treåriga programmet genomföras under perioden 1997-1999.

(16) Det anmälda förslaget till regionrådets beslut, vilket framlades av det regionala parlamentet den 10 november 1997, angav en finansieringsram på 500000000 ITL för år 1997, medan man för de följande åren hänvisade till budgeten för 1998 respektive 1999.

(17) Omständigheten att 500000000 ITL anslogs för 1997 till de åtgärder som avsågs i stödordningen verkade innebära att även åtgärder som genomförts 1997, före det datum då det regionala parlamentet förelade regionrådet förslaget till beslut om stödordningen och därtill hörande finansiering, skulle kunna komma att omfattas av det planerade stödet. Stödet skulle med andra ord i vissa fall kunna ges retroaktivt, dvs. genom att kostnaderna betalades först sedan den potentiella stödmottagaren blivit lagligen berättigad att ansöka om stödet. Under sådana omständigheter skulle stödets karaktär av nödvändighet vara mindre framträdande(3), eftersom den planerade åtgärden skulle ha genomförts i vilket fall som helst, även utan stöd (eller utan bindande förpliktelse för de offentliga myndigheterna att tillhandahålla stöd). Stödet skulle följaktligen ha blivit ett driftstöd(4) utan någon som helst strukturell inverkan på sektorn i dess helhet, och därmed oförenligt med den gemensamma marknaden.

(18) För att bringa klarhet i denna punkt anmodade kommissionen i ett brev av den 9 januari 1998 de italienska myndigheterna att klargöra om de i programmet angivna åtgärderna redan hade vidtagits 1997, eller om det under tiden hade skett någon ändring av den angivna genomförandeperioden i programmet som anmälts den 5 december.

(19) Genom en skrivelse av den 4 mars 1998 svarade de italienska myndigheterna att "stödåtgärderna i det ifrågavarande programmet har inte genomförts för år 1997 och den angivna planeringsperioden har inte ändrats".

(20) Enligt kommissionens tolkning hade stödet ännu inte utbetalats, men det skulle kunna komma att betalas ut för kostnader som de potentiella stödmottagarna haft innan de blivit lagligen berättigade till stödet. Kommissionen beslöt därför att inleda förfarandet i fråga om alla de tre åtgärder vilka planerats inom ramen för den anmälda stödordningen på grund av risken för att stödet skulle få retroaktiv verkan.

III. Synpunkter från berörda parter

(21) Kommissionen har erhållit synpunkter från två berörda parter. Dels genom en skrivelse av den 14 januari 1999 från URATA (den regionala sammanslutningen av toscanska uppfödningsföreningar), som även är stödmottagare i enlighet med åtgärd 1, dels genom en skrivelse av den 15 januari 1999 från COPA (Kommittén för jordbrukets näringslivsorganisationer).

(22) Båda dessa berörda parter intar samma ståndpunkt. I de ovan nämnda skrivelserna understryks nämligen Chianina-rasens unika egenskaper, den roll som denna ras spelar för ekonomin inom randområden där uppfödarna tvingas leva och arbeta under svåra villkor, liksom stödets försumbara effekt på konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. Båda de berörda parterna uttalade därför sitt fulla stöd för det initiativ de italienska myndigheterna tagit för att skydda denna ras och motverka rasens nedgång. Mot bakgrund av dessa överväganden anmodade därför de båda berörda parterna kommissionen att revidera sitt ställningstagande och i eget intresse godkänna det föreslagna programmet, så att åtgärder kan vidtagas i tid innan Chianina-rasen blir en utrotningshotad ras.

IV. Kommentarer från Italien

(23) Genom en skrivelse av den 23 oktober 1998 översände de italienska myndigheterna till kommissionen det regionala parlamentets beslut nr 1205 av den 19 oktober 1998, som innehåller några av de kommentarer och upplysningar som infordrats inom ramen för förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget. I samma skrivelse begärde Italien också att kommissionen skulle förlänga den period på en månad som anslagits för ingivandet av kommentarer. Ytterligare kommentarer översändes i en skrivelse från de italienska myndigheterna av den 11 december 1998.

(24) Kommentarerna från de italienska myndigheterna i den första skrivelsen av den 23 oktober 1998 kan uppdelas på fyra huvudpunkter.

(25) Framför allt gör de italienska myndigheterna en procedurmässig invändning. Enligt deras uppfattning har kommissionen inte iakttagit den tvåmånadersperiod för avgivande av yttrande rörande stödåtgärder som anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 88.3 i EG-fördraget, en period som det ankom på kommissionen att beakta i enlighet med tidigare rättsfall i domstolen(5).

De italienska myndigheterna hävdar att kommissionen hade bort avge sitt yttrande rörande anmälan före den 5 maj 1998, dvs. inom två månader från de italienska myndigheternas svar av den 4 mars 1998 på den begäran om kompletterande upplysingar vilken kommissionen ställt till dem genom sin skrivelse av den 9 januari 1998. De italienska myndigheterna ifrågasätter i själva verket giltigheten för den ytterligare skrivelse vilken kommissionen avsände den 23 april 1998 och i vilken kommissionen anmodade dem att skriftligen bekräfta sitt beslut att inte återkalla den tredje åtgärden i den anmälda stödordningen. Enligt de italienska myndigheterna kan skrivelsen av den 23 april 1998 inte betraktas som en begäran om kompletterande upplysningar, eftersom det rörde sig om en enkel påminnelse om begäran om upplysningar i skrivelsen av den 9 januari, på vilken myndigheterna avgivit ett klart svar i sin skrivelse av den 4 mars 1998. Skrivelsen av den 23 april 1998 kan därför enligt deras uppfattning inte anses medföra en förlängning av tvåmånadersperioden (vilken alltså skulle ha nått sitt slut den 5 maj 1998) och man menar att kommissionen sände skrivelsen uteslutande i syfte att på ett konstlat sätt förlänga den normala tidsfristen.

(26) För det andra ifrågasätter de italienska myndigheterna kommissionens tolkning av stödets natur vad gäller den tredje åtgärden, enligt vilken tolkning bidraget vid första kalvningen till varje kviga som är registrerad i stamboken för rasen och fött sin första kalv hos en uppfödare som också är registrerad i samma stambok, skulle utgöra ett stöd till "underhållet" av djuret.

Enligt de italienska myndigheterna skall stödet ses som en stimulansåtgärd för att främja en utvidgning av det genetiska underlaget för rasens hondjur hos uppfödare med registrering i stamboken, i syfte att få uppfödarna att välja "uppfödning för fortplantning" av hondjur som visat sig potentiellt lämpliga för främjande av rasens genetiska utveckling.

(27) För det tredje invänder de italienska myndigheterna mot kommissionens tolkning beträffande tillämpningsperioden för det anmälda programmet och det eventuella retroaktiva stödet till åtgärder som vidtagits under 1997. Härvidlag hävdade de italienska myndigheterna att 1997 valts som den treåriga verksamhetens begynnelseår eftersom finansieringen för det första året hänförts till regionens budget för 1997, dvs. till budgeten för året då programmet förelagts regionrådet för godkännande.

De italienska myndigheterna hävdar att de inte funnit det lämpligt att ändra programmet på detta stadium trots att det var uppenbart att det inte skulle komma att vara i drift under 1997, eftersom ändringen skulle ha ytterligare fördröjt Europeiska kommissionens granskningsförfarande. De italienska myndigheternas avsikt var att avvakta slutförandet av det förfarande som inletts i och med anmälningen till kommissionen, och sedan när kommissionen fattat sitt beslut börja genomföra programmet under återstoden av den ursprungligen planerade treårsperioden, dvs. under 1999 i det då rådande läget, och förlänga programverksamheten med den tidsperiod som erfordras för att fullborda treårsperioden, genom antagande av ett beslut härom från regionrådet. De italienska myndigheterna avsåg att anmäla ifrågavarande ändring till kommissionen i enlighet med artikel 88.3 i fördraget.

(28) Slutligen ifrågasätter de italienska myndigheterna tillvägagångssättet vid bedömningen av åtgärden såtillvida att de anser att kommissionen borde göra en global bedömning av stödet mot bakgrund av artikel 87.3 c, och inte inskränka sig till att jämföra åtgärderna med gällande regler och med enskilda fall ur tidigare rättspraxis. De italienska myndigheterna erinrar vidare om att en liknande åtgärd för Chianina-rasen godkänts av kommissionen inom ramen för det integrerade Medelhavsprogrammet i Toscana(6). Åtgärden 1.5 i detta program innebar att en genomsnittspremie på 190-200 ecu per djur skulle kunna beviljas för boskap som fötts i utvalda besättningar, sedan djuret nått en viss, i förväg bestämd ålder. Chianina-rasen var en av de raser som kom i åtnjutande av detta bidrag. Åtgärden vidtogs för att uppmuntra uppfödarna att delta i projekten för genetisk förbättring av rasen.

(29) I den följande skrivelsen av den 11 december 1998 fäste de italienska myndigheterna ånyo kommissionens uppmärksamhet på specifika egenskaper hos nötkreatur av Chianina-rasen, på de ekonomiska nackdelarna i samband med uppfödandet av denna ras, på den genetiska försämringen, det begränsade stödbeloppet och på de försumbara effekterna på handeln med denna ras på gemenskapsnivå.

(30) Kommentarerna från de italienska myndigheterna med anledning av synpunkterna som framförts av andra berörda parter innehöll inget nytt i förhållande till de synpunkter som tidigare översänts till kommissionen.

V. Bedömning

Beträffande förfarandet

(31) De italienska myndigheternas anmärkningar rörande kommissionens uraktlåtenhet att beakta den av domstolen fastställda tidsfristen på två månader för prövning av stödordningarna verkar ogrundade.

Faktum är att efter skrivelsen av den 4 mars 1998, i vilken de italienska myndigheterna entydigt hävdade att de inte var benägna att återkalla den tredje åtgärden i den anmälda stödordningen, följde ett antal telefonkontakter mellan kommissionen och den italienska förvaltningen. Under dessa telefonkontakter, vilka skedde i den anda av samarbete som normalt kännetecknar förbindelserna mellan kommissionen och medlemsstaterna, tog man upp möjligheten att ändra programmet i den riktning som föreslagits av kommissionen, och de italienska myndigheterna uteslöt inte möjligheten att återkalla den tredje åtgärden. Både i kommissionens skrivelse till de italienska myndigheterna av den 23 april 1998(7) och i dessa myndigheters svar av den 7 juli 1998(8) finna hänvisningar till dessa telefonkontakter.

(32) Såsom understrukits av kommissionen i skrivelsen av den 23 april 1998 var det först vid det sista telefonsamtalet som de italienska myndigheterna uttryckligen uteslöt möjligheten att återkalla den ifrågavarande åtgärden. Mot bakgrund av denna utveckling var det fullt berättigat att kommissionen begärde en skriftlig bekräftelse av de italienska myndigheternas slutgiltiga ståndpunkt, vilken dittills hade varit oklar. Om de italienska myndigheterna hade varit verkligt övertygade om att kommissionens skrivelse av den 23 april 1998 inte innebar en förlängning av tidsfristen hade de vid utgången av vad de ansåg vara den verkliga tidsfrist inom vilken kommissionen skulle fälla sitt avgörande (den 5 maj 1999), bort underrätta kommissionen om sitt beslut att genomföra åtgärden, såsom fastställts i domstolens rättspraxis(9), och de hade sedan bort avvakta under en kortare tid så att kommissionen kunde reagera(10). Myndigheterna föredrog i stället att vänta ända till den 7 juli 1998 innan de besvarade kommissionens brev av den 23 april 1998, och lät på så sätt två månader förflyta innan de bekräftade det svar som myndigheterna enligt egen utsaga redan lämnat i brevet av den 4 mars 1998.

Kommissionen har aldrig någonsin bemyndigat stödet, den har inte låtit berättigade förväntningar uppstå på ett eventuellt bemyndigande, och stödet har aldrig blivit befintligt i den mening som avses i artikel 88.1 i fördraget. Italiens ständiga representation underrättades därför genom skrivelse SG(98) D 035729 av den 16 september 1998 om kommissionens beslut att enligt artikel 88.3 i fördraget inleda ett förfarande, såsom redan framhållits i punkt 4.

Beträffande saken

(33) Stödåtgärder som beviljats av medlemsstaterna är enligt artikel 87.1 i EG-fördraget oförenliga med den gemensamma marknaden i den mån de påverkar handeln mellan medlemsstaterna, dvs. stöd i form av statliga medel av olika slag vilka genom att gynna vissa företag eller viss tillverkning snedvrider konkurrensen eller hotar att göra detta.

(34) Artikel 24 i rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden inom sektorn för nötkött(11) fastställer, med förbehåll för tillämpningen av vissa bestämmelser i samma förordning, att artiklarna 87, 88 och 89 i fördraget är tillämpliga på tillverkningen av, och handeln med, de produkter som där uppräknas i artikel 1, och inbegriper produkterna vilka avses i stödåtgärden som är föremål för granskning.

(35) Avsikten med det anmälda programmet är att genom anslående av offentliga medel stödja enskilda jordbruksföretag vilka obestridligen härigenom skulle erhålla otillbörliga ekonomiska och finansiella fördelar till nackdel för andra jordbruksföretag vilka inte kommer i åtnjutande av samma bidrag. Enligt domstolens rättspraxis förhåller det sig så, att om staten beviljar en ekonomisk stödåtgärd som stärker ett företags ställning gentemot andra konkurrerande företag, bidrar den eventuellt till den snedvridning av konkurrensen i förhållande till andra konkurrerande företag vilka inte kommer i åtnjutande av samma bidrag(12). Enligt de italienska myndigheterna är stödbeloppet mycket lågt, och skulle därför inte kunna orsaka snedvridning av konkurrensen. Det måste dock påpekas, att varken stödets relativt låga nivå eller den relativt begränsade storleken på de stödmottagande företagen utesluter möjligheten av snedvridning i handeln mellan medlemsstaterna(13). Inom jordbrukssektorn bekräftas denna ståndpunkt i kommissionens meddelande om stöd av mindre betydelse(14), som utesluter just jordbruksverksamheter från tillämpning av regeln om stöd av mindre betydelse.

(36) De granskade åtgärderna påverkar handeln mellan medlemsstaterna. I sektorn för nötkött är handeln inom gemenskapen nämligen betydande. År 1998 uppgick den italienska importen av produkter inom nötköttssektor(15) med ursprung i Europeiska unionens övriga medlemsländer till 2372245 ton, medan exporten från Italien till unionens andra länder uppgick till totalt 180757 ton. Samma år motsvarade värdet av den italienska nötdjursproduktionen(16) 3226000 ecu, medan värdet för motsvarande produktion inom hela unionen uppgick till 21465000 ecu(17).

(37) På gemenskapsnivå föreligger inga specifika uppgifter rörande handeln med djur av den särskilda ras som är föremål för stödet. För att visa att stödet inte skulle få några som helst konsekvenser för handeln mellan medlemsstaterna uppgav de italienska myndigheterna att nötdjursproduktionen i fråga om Chianina-rasen uppgick till 3312 ton, dock utan att ange vilket år denna uppgift gällde.

(38) Den marknad som måste beaktas i föreliggande fall är emellertid nötkreatursmarknaden i hela Europeiska unionen, en marknad omfattande alla typer av produkter inom nötköttssektorn vilka potentiellt eller faktiskt konkurrerar med produkter från nötkreatur av Chianina-rasen. Domstolen har dessutom fastställt att stöd till ett företag kan påverka handeln mellan medlemsstaterna och snedvrida konkurrensen eftersom företaget i fråga kan konkurrera med produkter från andra medlemsstater utan att självt delta i exportverksamheten. När en medlemsstat beviljar stöd till ett företag kan nämligen den inhemska produktionen förbli oförändrad eller öka, och följden blir att möjligheterna minskar för företag hemmahörande i andra medlemsstater att exportera sina produkter på marknaden i den förstnämnda medlemsstaten. Ett sådant stöd kan därför påverka handeln mellan medlemsstaterna och snedvrida konkurrensen(18).

(39) Kommissionen drar därför slutsatsen att de granskade åtgärderna omfattas av förbudet enligt artikel 87.1 i fördraget.

(40) I artikel 87.2 och 87.3 anges undantagen från förbudet i artikel 87.1.

(41) Undantagen enligt artikel 87.2 i EG-fördraget kan inte tillämpas med hänsyn till de granskade stödåtgärdernas natur och mål. Italien har inte heller begärt att dessa bestämmelser skall tillämpas.

(42) I artikel 87.3 anges under vilka omständigheter statliga stöd kan anses vara förenliga med den gemensamma marknaden. Förenligheten med den gemensamma marknaden skall bedömas ur gemenskapens synpunkt, och inte ur någon enskild medlemsstats synpunkt. För att den gemensamma marknaden skall fungera som avsett bör undantagen från förbudet mot statliga stöd tolkas restriktivt.

(43) Undantaget enligt artikel 87.3 a kan inte tillämpas eftersom stödet inte är avsett att gynna den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg, eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning.

(44) Vad gäller undantaget enligt artikel 87.3 b är det granskade stödet inte avsett att främja genomförandet av något viktigt projekt av gemensamt europeiskt intresse och inte heller att avhjälpa någon allvarlig störning i Italiens ekonomi.

(45) För det andra är stödet varken avsett eller lämpligt för främjande och uppnående av målen i artikel 87.3 d i fördraget.

(46) Stöd som är avsedda att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner kan enligt artikel 87.3 c i fördraget anses vara förenliga med den gemensamma marknaden i den mån de inte förändrar betingelserna för handeln och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Det är därför nödvändigt att bedöma den anmälda stödordningen inom ramen för denna artikel och de särskilda bestämmelser som är tillämpliga under dessa omständigheter.

Åtgärd 1 och 2 - Stöd till genomförandet av projekt för genetisk förbättring av rasen och förvärv av renrasiga avelstjurar

(47) I sitt beslut att inleda förfarandet enligt artikel 88.3 i EG-fördraget underströk kommissionen att den i princip skulle kunna bedöma dessa båda åtgärder positivt, eftersom det vid en genomgång av sakförhållandena framkom att dessa verkade vara förenliga med den gemensamma marknaden och de kunde omfattas av undantaget enligt artikel 87.3 c i fördraget.

(48) Som framgår av skrivelsen till medlemsstaterna S 75/29416 av den 19 september 1975(19) har nämligen kommissionen som ständig praxis att bevilja stöd upp till 100 % av de omkostnader för vilka stöd kan komma i fråga för genomförande av program för artificell insemination med en längsta varaktighet av sex år, och stöd upp till 40 % av kostnaden för djuren vid förvärv av renrasiga och stambokförda avelstjurar. Båda åtgärderna skulle därför i princip kunna anses vara förenliga med den gemensamma marknaden, i den mån de ej överskrider den varaktighet och omfattning som fastställs för stödet i ovannämnda skrivelse.

(49) Kommissionens beslut att i vilket fall som helst inleda förfarandet enligt artikel 88.3 i fördraget i fråga om dessa båda åtgärder motiverades av allvarliga misstankar om att hela stödordningen eventuellt skulle komma att tillämpas retroaktivt. Om dessa misstankar bekräftats, skulle retroaktiviteten ha omöjliggjort en eventuellt positiv bedömning av de båda åtgärderna, och de planerade stödåtgärderna skulle ha förvandlats till rent driftstöd, dvs. stödåtgärder utan någon som helst varaktig strukturell effekt på utvecklingen inom hela sektorn, och vilka som sådana inte skulle kunna anses förenliga med den gemensamma marknaden.

(50) Genom upplysningar som lämnades i skrivelsen av den 23 oktober 1998(20) skingrade de italienska myndigheterna kommissionens misstankar om en eventuell retroaktiv verkan för de anmälda stödåtgärderna, och härigenom uteslöts möjligheten att stöd skulle kunna utbetalas för kostnader vilka upstått innan de potentiella förmånstagarna blivit lagligen berättigade till stödet, och de italienska myndigheterna förband sig dessutom att till kommissionen anmäla sitt beslut om ändring av perioden för genomförandet.

(51) Båda åtgärderna kan därför anses förenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.3 c i EG-fördraget.

Åtgärd 3 - Stöd till underhållet fram till den första kalvningen för avelskvigor som uppfyller vissa bestämda krav

(52) Stödet enligt åtgärd 3 utgörs av ett bidrag för underhållet fram till den första kalvningen för avelskvigor av Chianina-ras vilka uppfyller vissa bestämda krav. Stödet som beviljas i form av ett engångsbidrag (350000 ITL) per djurenhet är avhängigt av produktionsenhet och därför i princip oförenligt med den gemensamma marknaden. Liksom i fråga om stöd som baseras på den kvantitet som producerats eller marknadsförts, på produktens pris eller på produktionsmedlen (djurfoder, etc.) anser man nämligen att denna typ av stöd hör till driftstöden(21), och således är ett stöd som endast ger stödmottagaren en tillfällig ekonomisk fördel. Målet för stödet är helt enkelt att minska produktionskostnaderna för stödmottagarna under den tid stödet pågår, genom att de får en nedsättning av de kostnader för den dagliga driften av verksamheten vilka de vanligen själva måste bestrida. Sådana stöd har ingen som helst strukturell effekt på utvecklingen inom sektorn, och man kan förvisso inte anse att de är ägnade att främja utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner. Dessutom kan utbetalningen av sådana stöd inverka störande på de mekanismer som införts genom den gemensamma organisationen av marknaden inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och bli till skada för producenter som inte kommer i åtnjutande av sådant stöd.

(53) Ett undantag från den stränga regel som förbjuder beviljande av stöd av denna typ anges emellertid i den i skäl 48 nämnda skrivelsen S 75/29416 från kommissionen till medlemsstaterna, vilket tillåter beviljande av stöd uppgående till 30 % för underhåll av renrasiga avelstjurar, under förutsättning att det föreligger särskilda skäl, i synnerhet av regional natur, för ett sådant undantag(22).

(54) Undantaget gäller uttryckligen beviljande av stöd för underhåll av renrasiga avelstjurar, och inte av avelskvigor, vilka ju var föremål för åtgärd 3 i den granskade stödordningen.

Man skulle detta oaktat kunna hävda att undantaget analogt skulle kunna tillämpas även på avelskvigor, i linje med den praxis som kommissionen följt i andra fall. Det måste emellertid påpekas att det är fråga om ett undantag från det stränga förbudet mot beviljande av stöd på basis av produktionsenhet, ett stöd som definitionsmässigt utgör ett driftstöd. Detta undantag skall därför tolkas restriktivt. Orsaken till denna skillnad i synsätt är att de båda typerna av stöd är helt olika till sin natur: uppfödningen av avelstjurar av hög kvalitet spelar en förstarangsroll för den genetiska utvecklingen, och bidrar till en kvalitativ förbättring av hela djuruppfödningssektorn. När man beslutar att använda stambokförda handjur av hög kvalitet för avel, innebär detta emellertid att man avsäger sig möjligheten att uppföda samma djur för köttproduktion som är mer lönsam. Uppfödare som beslutar att reservera ett handjur för avel i stället för köttproduktion väljer därför att göra en kostsam och riskabel investering, som eventuellt kan ge avkastning först på längre sikt. Underhållet av avelstjurarna medför höga kostnader som inte kompenseras av vinsten vid försäljningen av köttet från dessa djur, för vilket uppfödarna vanligen får mycket låga priser. För att minska kostnaderna så mycket som möjligt brukar uppfödarna använda ett så begränsat antal tjurar som möjligt under längsta möjliga tid. I längden medför detta oundvikligen en generell försämring av besättningarnas genetiska arv. När undantag beviljats för handjur av denna typ har kommissionen beaktat alla dessa faktorer, och har ansett att den snedvridande effekten av en stödåtgärd baserad på produktionsenheter skulle mer än uppvägas av den positiva effekten av en sådan åtgärd på den strukturella utvecklingen inom djuruppfödningssektorn.

(55) Ett sådant resonemang kan inte tillämpas i samma mån på avelskvigor. I detta senare fall behöver uppfödarna nämligen inte välja mellan två olika funktioner som utesluter varandra: ett och samma hondjur kan ju till en början användas för avelsändamål och senare för mjölk- och köttproduktion utan någon som helst värdeminskning - och detta är också vad som vanligen sker. I detta fall skulle beviljandet av bidrag per djur för täckande av underhållskostnader helt enkelt utgöra ett stöd avsett att minska uppfödarnas normala kostnader i samband med verksamheten. Ett sådant bidrag skulle därför definitionsmässigt hänföras till driftstöden, vilka, som framgår av punkt 52, inte är förenliga med den gemensamma marknaden, och följaktligen inte kan utnyttja det undantag som anges i artikel 87.3 c i fördraget. Detta förklarar varför det i punkt 53, ovan, angivna undantaget uteslutande hänför sig till avelstjurar och varför det till skillnad från andra fall måste tolkas restriktivt och inte analogt kan tillämpas även på avelskvigor. Bidraget till avelskvigor av Chianina-ras omfattas därför av det generella förbudet mot driftstöd, vilka av de skäl som anges i punkt 52 definitionsmässigt är oförenliga med den gemensamma marknaden och inte kan omfattas av något av undantagen i artikel 87.3 c i EG-fördraget.

(56) De italienska myndigheterna har rest invändningar mot den tolkning kommissionen givit av det granskade stödet, vilket kommissionen definierar som ett stöd underhåll av husdjur, som framgår av beskrivningen ovan. De italienska myndigheterna understryker att stödet snarare skall ses som en stimulansåtgärd för att få producenterna att välja uppfödning av hondjur för avel snarare än för köttproduktion. Vad detta beträffar är det på sin plats att erinra om att produktionens inriktning, liksom inkomststödet, utgör ett av målen och åliggandena för de gemensamma marknadsorganisationerna vilka, såsom upprepade gånger bekräftats av domstolen, utgör fullständiga och heltäckande system och utesluter möjligheten för medlemsstaterna att vidta några som helst åtgärder som skulle utgöra undantag från dessa system eller minska deras effektivitet(23). Härvidlag skulle varje stöd som ingriper i mekanismerna för de gemensamma marknadsorganisationerna automatiskt utesluta tillämpning av undantagen som anges i artikel 87.3 i fördraget.

Tillämpligheten för förordning (EEG) nr 2078/92

(57) De italienska myndigheterna skulle ha kunnat utnyttja ett undantag från ovan nämnda förbud, om stödet hade beviljats till förmån för djur tillhörande en utrotningshotad ras, i enlighet med tillämpliga gemenskapskriterier. I ett sådant fall skulle stödet ha fallit inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskyddskraven och naturvården(24). Skyddet av hotade raser är nämligen en av de åtgärder som kan bidra till uppnåendet av målen för förordningen, dvs. skydd och förbättring av den genetiska mångfalden. Åtgärder av denna typ är därför godtagbara för samfinansiering genom gemenskapen eller för statsstöd enligt artikel 10 i samma förordning, vilken bemyndigar medlemsstaterna att vidta kompletterande stödåtgärder för vilka det gäller andra villkor eller former än för dem som fastställs i förordningen eller vilkas belopp överstiger de i förordningen angivna gränserna, förutsatt att sådana åtgärder är i överensstämmelse med målen i artikel 87, 88 och 89 i fördraget.

(58) Förenligheten med målen i den nämnda förordningen bedöms på grundval av kriterier som fastställts på gemenskapsnivå för att avgöra vilka raser som är utrotningshotade inför beslut om beviljande av samfinansiering. Enligt förordning (EEG) nr 2078/92 anser kommissionen en ras utrotningshotad när antalet reproduktionsdugliga hondjur understiger nedan angivna gränsvärder(25):

Tabell 2

Antalet reproduktionsdugliga hondjur per ras

>Plats för tabell>

vidare när det totala antalet stambokförda reproduktionsdugliga hondjur understiger följande tröskelvärden:

Tabell 3

Antalet stambokförda reproduktionsdugliga hondjur

>Plats för tabell>

(59) Enligt uppgifterna som framlagts av de italienska myndigheterna och som återges i tabell 1 var antalet stambokförda reproduktionsdugliga hondjur 1996 13 gånger högre än gemenskapens gränsvärde. Även om vi antar att samtliga produktiva hondjur registrerats och denna uppgift därför skulle vara representativ för hela den för avel avsedda hondjurspopulationen, skulle uppgiften från 1996 i alla fall motsvara dubbla det antal som på gemenskapsnivå fastställts som definition av en hotad ras. Chianina-rasen är därför inte en utrotningshotad ras, och faller inte inom området för tillämpning av förordning (EEG) nr 2078/92.

(60) De italienska myndigheterna bestrider inte omständigheten att rasen inte är utrotningshotad, men hävdar att detta riskerar att bli fallet om den nu rådande tendensen består och inga motåtgärder vidtas. De är därför övertygade om att kommissionen inte borde begränsa sig till att bedöma det anmälda stödet mot bakgrund av gällande regler och tidigare rättsfall, utan i stället borde bedöma det i ett vidare perspektiv på basis av artikel 87.3 c i fördraget, och betrakta åtgärden i fråga som en åtgärd vilken på ett effektivt sätt främjar utvecklingen inom sektorn utan att förändra betingelserna för handeln på ett sätt som skulle strida mot de gemensamma intresset.

(61) Vad gäller farhågona som de italienska myndigheterna uttryckt rörande risken för att rasen skulle komma att dö ut, något som tidigare understrukits i punkt 10, visar de av dessa myndigheter framlagda och i tabell 1 redovisade uppgifterna att nötkreaturspopulationen av Chianina-rasen i medeltal minskat med cirka 2 % per år sedan 1990. Av samma tabell framgår emellertid att denna nedgång inträffat efter en åtminstone 30 år lång period med snabb ökning för rasen, vars individantal nästan fördubblats mellan 1967 och 1990. Till stöd för sina argument har de italienska myndigheterna även framlagt några prognoser(26) som visar att antalet stambokförda kvigor 2004 skulle komma att minska till 10780 djur (och således komma att understiga dagens 13635 djur), om den nuvarande tendensen består. Vid denna beräkning tar de italienska myndigheterna emellertid inte hänsyn till de båda stödåtgärder rörande vilka kommissionen i princip redan avgivit en positiv bedömning, och de nämner inte heller omständigheten att de angivna talen i vilket fall som helst fortfarande skulle ligga tio gånger högre än gemenskapens gränsvärde.

(62) Vad beträffar synpunkterna på kommissionens tillvägagångssätt vid bedömningen av åtgärderna erinras om att artikel 87.3 c innebär ett undantag från det generella förbudet i artikel 87.1 mot beviljande av statliga stöd. Detta undantag tolkas därför på ett restriktivt sätt, och tillämpas endast om kommissionen är helt övertygad om att alla de där fastställda kriterierna uppfyllts. Åtgärderna 1 och 2 i den anmälda stödordningen uppfyller alla de ovan nämnda kraven, och har också godkänts av kommissionen. Sådant stöd till driften som övervägs i den tredje åtgärden uppfyller definitionsmässigt inte kraven i artikeln i fråga, och kan därför inte godkännas.

(63) I detta hänseende har de italienska myndigheterna inte framfört några argument som kunnat vederlägga kommissionens bedömning, enligt vilken åtgärden utgör ett driftstöd. Myndigheterna har aldrig någonsin lämnat några kvantitativa uppgifter om uppfödarnas större kostnader eller om det plötsliga inkomstbortfallet för uppfödarna, och de har inte heller visat på något proportionalitetsförhållande mellan dessa kostnader och det bidrag de avser att bevilja. I sin ursprungliga anmälan definierade de italienska myndigheterna helt enkelt bidragsbeloppet som "lämpligt". I skrivelsen av den 11 december 1998 hänvisar de vagt till att stödet skulle täcka åtminstone 50 % av de ovan nämnda större kostnaderna, utan att lämna ytterligare detaljer. Härvidlag återstår det endast för kommissionen att konstatera, att det av de italienska myndigheterna avsedda bidraget (180,670 euro) för en ras som inte är obestridligen utrotningshotad skulle bli nästan 50 % högre än bidraget som anges i förordning (EEG) nr 2078/92 (120,8 euro) för hotade raser.

(64) Argumenten av ekonomisk natur vilka framförts som bevis på svårigheterna för uppfödare av djur av Chianina-ras och för att motivera tilldelningen av bidraget (allmän svaghet inom djuruppfödningssektorn på nationell nivå, de strukturella förhållandena hos uppfödarna, miljöfaktorer, avsaknaden av stordrift och kvalitetssäkringssystem, bristen på strategier för främjande av handeln med kött från djur av Chianina-ras, samt det rådande "diskriminerande" systemet för stöd inom ramen för 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken) är mycket vaga till sin natur. De skildrar en situation med strukturell svaghet inom djuruppfödningssektorn på nationell och regional nivå, vilken de italienska myndigheterna inte kan åberopa som rimlig motivering för beviljande av stödåtgärder i fråga om vilka de varken kunnat visa att de skulle ha någon gynnsam effekt för sektorn i sin helhet, eller att de skulle sakna snedvridande effekter gentemot andra uppfödare, vilka trots att de lever och arbetar under samma svåra betingelser tvingas att för sin överlevnad uteslutande lita till sina egna medel och sin egen förmåga.

(65) För att försvara beviljandet av stöd hänvisar de italienska myndigheterna slutligen till liknande stöd som kommissionen beviljat inom ramen för det integrerade Medelhavsprogrammet i Toscana-regionen för åren 1988-1992. I det fallet beviljades ett bidrag på 190-200 ecu per djur för ett visst antal lokala raser, bl.a. Chianina-rasen. Därför hävdar de italienska myndigheterna att det inte skulle finnas anledning att behandla det aktuella fallet på ett annorlunda sätt.

(66) Vad detta beträffar är det nödvändigt att erinra om att regelunderlaget för kommissionens beviljande av ovan nämnda stöd utgjordes av en särskild förordning(27) om ett specifikt samfinansieringsprogram till förmån för vissa regioner inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, och inte av EG-fördragets artiklar 87, 88 och 89 om konkurrensreglerna. Den granskade stödåtgärden anmäldes i stället till kommissionen enligt artikel 88.3 i EG-fördraget, och det är darför endast på basis av artiklarna 87, 88 och 89 i fördraget som kommissionen bör bedöma den. Detta innebär att stödet skulle kunna beviljas endast om det är förenligt med den gemensamma marknaden i enlighet med ovan nämnda artiklar, och inte på grundval av andra bestämmelser som inte är tillämpliga på det aktuella fallet.

VI. Slutsatser

(67) Av de ovan redovisade övervägandena dras slutsatsen att åtgärderna 1 och 2 i den anmälda stödordningen kan anses förenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.3 c i fördraget, eftersom de italienska myndigheterna skingrat de misstankar rörande stödets retroaktiva verkan vilka föranlett kommissionen att inleda förfarandet enligt artikel 88.3 i fördraget. De italienska myndigheterna skall underrätta kommissionen om det beslut varigenom genomförandet av programmet ändras.

(68) Åtgärd 3 i den anmälda stödordningen är inte förenlig med den gemensamma marknaden och kan därför inte omfattas av något av undantagen i artikel 87.1 i fördraget.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Följande är oförenligt med den gemensamma marknaden: Bidraget uppgående till 350000 ITL per djur (cirka 175 euro) för underhållet fram till den första kalvningen för vuxna hondjur av Chianina-ras vilka

a) är födda hos en uppfödare som är registrerad i stamboken,

b) själva är stambokförda,

c) får sin första kalv hos en uppfödare som är registrerad i samma stambok.

2. Följande är förenligt med den gemensamma marknaden, efter ändring av genomförandeperioden enligt artikel 3 så att retroaktiv ersättning undviks. Stödet till genomförandet av ett program för artificiell insemination med följande pilotprojekt:

a) Införande av embryon med högt utvecklad genetisk potential (uttag av ägg från fem månader gamla kvigor och in vitro-befruktning med sperma från de bästa avelstjurarna).

b) Implantation av befruktade embryon i avelskvigor.

3. Stödet till förvärv av stambokförda avelstjurar av Chianina-ras med upp till 40 % av investeringskostnaden är förenligt med den gemensamma marknaden efter ändring av genomförandeperioden enligt artikel 3 så att retroaktiv ersättning undviks.

Artikel 2

Italien får inte genomföra den stödåtgärd som avses i artikel 1.1.

Artikel 3

Italien skall ändra genomförandeperioden för stödåtgärderna som avses i artikel 1.2 och 1.3 på ett sådant sätt att stöd inte utbetalas för kostnader som uppstått före datum för anmälan av stödet till kommissionen.

Artikel 4

Inom två månader från delgivningen av föreliggande beslut skall Italien underrätta kommissionen om vilka åtgärder som landet vidtagit för att rätta sig efter beslutet.

Artikel 5

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 10 november 1999.

På kommissionens vägnar

Franz Fischler

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 390, 15.12.1998, s. 15.

(2) Källa: Rassammanslutningen.

(3) Se domstolens dom av den 17 september 1980 i mål 730/79, Philip Morris Holland mot kommissionen, REG 1980, s. 2671.

(4) Se förstainstansrättens dom av den 8 juni 1995 i mål T-459/93, Siemens SA mot kommissionen, REG 1995 II, s. 1675.

(5) Se dom i mål C-120/73 Lorenz mot Tyskland, REG 1973, s. 1471, och i mål C-84/82, Tyskland mot kommissionen, REG 1984, s. 1451.

(6) Det regionala parlamentets beslut nr 336 av den 26 juli 1988 om förfaranden och genomförandebestämmelser för förordning (EEG) nr 2088/85 (Integrerade Medelhavsprogrammet i Toscana-regionen).

(7) Ordagrant citat ur brevet: "... Kompletterande upplysningar från de italienska myndigheterna infordrades genom ett telex av den 9 januari 1998. Dessa upplysningar lämnades genom en skrivelse av den 4 mars 1998 från Italiens ständiga representation. Efter detta utbyte av skrivelser utväxlades telefonsamtal mellan kommissionens tjänstegrenar och de behöriga nationella myndigheternas tjänstegrenar. Under dessa samtal tog man upp möjligheten att programmet som anmälts den 5 december 1997 skulle kunna ändras".

(8) Denna ståndpunkt bekräftades även vid muntliga kontakter mellan kommissionens tjänstegrenar och de italienska myndigheterna.

(9) Se domstolens dom i mål 120/73, Lorenz mot Tyskland, REG 1973, s. 1471, och mål 84/82, Tyskland mot kommissionen, REG 1984, s. 1451.

(10) Enligt artikel 4.6 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999, om tillämpningen av artikel 93 i EG-fördraget (EGT L 83, 27.3.1999, s. 1), har kommissionen 15 arbetsdagar från mottagandet av anmälan till sitt förfogande för fattande av beslut.

(11) EGT L 148, 28.6.1968, s. 24. Förordningen har senare upphävts och ersatts med rådets förordning (EG) nr 1254/1999 (EGT L 160, 26.6.1999, s. 21).

(12) Se fotnot 3.

(13) Se domstolens dom av den 21 mars 1990 i mål C-142/87, Belgien mot kommissionen, Rec. 1990, s. I-959, och dom av den 14 septermber 1994 i de förenade målen C-272/92, C-279/92 och C-280/92, Spanien mot kommissionen, Rec. 1994, s. I-4103.

(14) EGT C 68, 6.3.1996, s. 9.

(15) Inklusive levande nötkreatur.

(16) Inklusive kalvar.

(17) Källa: Eurostat.

(18) Se domstolens dom av den 13 juli 1988 i mål 102/87, Franska republiken mot Europeiska gemenskapernas kommission, Rec. 1988, s. 4067.

(19) Förslag till lämpliga åtgärder i fråga om stöd som beviljats av medlemsstaterna inom sektorn för boskapsuppfödning och boskapsuppfödningsprodukter.

(20) Se punkt 27.

(21) Se fotnot 4.

(22) Se stöd N 490/96, N 636/97; N 573/98.

(23) Se domstolens dom av den 18 maj 1977, mål C-111/76, Allmänna åklagaren mot Beert van den Hazel, Rec. 1977, s. 901.

(24) EGT L 215, 30.7.1992, s. 85.

(25) Kommissionens dokument VI/3768/98 "Program för skyddande av den genetiska mångfalden inom hotade boskapsraser eller växtsorter inom ramen för förordning (EEG) nr 2078/92".

(26) Skrivelsen från de italienska myndigheterna av den 11 december 1998 (se punkt 29).

(27) Rådets förordning (EEG) nr 2088/85 av den 23 juli 1985 om de integrerade Medelhavsprogrammen, EGT L 197, 27.7.1985, s. 1.