SÄRSKILD RAPPORT nr 1/97 avseende kommissionens beslut av den 10 april 1996 och den 20 november 1996 om avslut av räkenskaperna för 1992 och vissa utgifter för 1993, samt kommissionens svar (97/C 52/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Punkt

Sida

1. INLEDNING . 1.1 1.5 2

2. KOMMISSIONENS METOD . 2.1 2.9 2

Personalresurser . 2.1 2.2 2

Riskanalys . 2.3 2.5 2

Genomförandet av arbetet . 2.6 3

Arbetsmetoder . 2.7 2.9 3

3. FÖRLIKNINGSORGANET . 3.1 3.7 4

4. UTVÄRDERING AV DE BELOPP SOM UNDERKÄNTS . 4.1 4.25 4

Allmänna anmärkningar . 4.1 4.4 4

Schablonrättelser . 4.5 4.11 5

Upphävandet av controllerns beslut: Offentlig lagring av nötkött på Irland . 4.12 4.21 7

Ad hoc-rättelser . 4.22 4.25 7

5. FALL DÄR INGA RÄTTELSER GJORDES . 5.1 8

6. SLUTSATS . 6.1 6.3 8

BILAGA: TABELL 1 4 . 10

Kommissionens svar . 12

1. INLEDNING

1.1 Till följd av Europaparlamentets resolution av den 17 mars 1995 att kommissionens beslut om avslut av räkenskaperna för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk skall omfattas av förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet, begärde ordföranden för Europaparlamentet i ett brev av den 26 juni 1996 att Europeiska revisionsrätten skulle lägga fram en rapport om kommissionens beslut av den 10 april 1996 om avslut av räkenskaperna avseende utgifterna för 1992 och vissa utgifter för 1993 (1).

1.2 Detta beslut innehöll rättelser om 825,1 miljoner ecu (se tabell 1) och omfattade två enskilda rättelser avseende 1993 års utgifter (106,9 miljoner ecu). Eftersom en del av 1992 års utgifter i april 1996 fortfarande omfattades av förlikningsförfarandet (se punkt 3.6), fattade kommissionen också ett andra beslut om avslutandet för 1992. Detta andra beslut, som innehöll rättelser om 70,0 miljoner ecu (se tabell 2) och ändrade det beslut som fattats den 10 april 1996, togs den 20 november 1996 (2).

1.3 Artikel 5.2 b i rådets förordning (EEG) nr 729/70 (3) föreskriver att kommissionen skall granska och godkänna årsredovisningarna som tillställts den av medlemsstaterna för betalningar som gjorts av dem under garantisektionen vid EUGFJ. Målsättningen är att säkerställa att finansiering endast sker av utgifter som uppstått på ett lagligt sätt i överensstämmelse med gemenskapsreglerna. För att nå detta mål granskar den ansvariga avdelningen vid kommissionen (GD VI) utgifterna enligt god revisionssed. Eventuella felaktigheter eller brister som upptäcks meddelas medlemsstaterna skriftligt. Medlemsstaterna har möjlighet att svara. Bilaterala möten hålls också mellan kommissionens avdelningar och medlemsstaterna för att göra det möjligt för de berörda parterna att klargöra sin respektive inställning. Efter denna bilaterala fas meddelar kommissionen sina slutsatser, vilket inleder förlikningsförfarandet (se punkterna 3.1 3.7). Sedan avslutar kommissionen sin sammanfattande rapport (4) (5) som läggs fram för kommittén för EUGFJ, bestående av medlemsstaternas representanter. Det slutliga beslutet om avslut tas av kommissionen som ett kollegium.

1.4 Betydande förändringar har gjorts av förfarandet för avslut av räkenskaperna genom rådets förordning (EEG) nr 1287/95 (6), som ändrar rådets förordning (EEG) nr 729/70 (7). Dessa ändringar kommer att få effekt först för EUGFJ-året som börjar den 16 oktober 1995.

1.5 Båda besluten som nämns i punkt 1.2 behandlas i denna rapport, vilken är den andra som revisionsrätten lägger fram om avslutandet av räkenskaperna för ett enskilt budgetår (8). Vid sammanställningen av den granskades kommissionens sammanfattande rapporter, tillsammans med dess rapporter från revisionsbesök och korrespondens med medlemsstaterna. Arbetet vid Ekonomistyrning (GD XX) granskades och diskussioner har förts med representanter från förlikningsorganet. Inga revisionsbesök gjordes av revisionsrätten i medlemsstaterna.

2. KOMMISSIONENS METOD

Personalresurser

2.1 Den avdelning vid kommissionen som ansvarar för arbetet med avslutandet av räkenskaperna för 1992 var fortfarande hårt ansträngd p.g.a. personalbrist. Högst 40 anställda, fördelade per marknad (varav 19 tillhörde "A"-nivån), fanns tillgängliga för att yttra sig om utgifter på totalt mer än 30 000 miljoner ecu i 12 medlemsstater. Fastän arbetsprogrammet som överlämnats till kommittén för EUGFJ (9) fastslog att antalet tillgängliga anställda var otillräckligt för att täcka alla betydande åtgärder, hade inte personal omplacerats för denna uppgift.

2.2 I sin resolution om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen beträffande avslut av räkenskaperna för EUGFJ för budgetåret 1991 (10), höll Europaparlamentet med kommissionen om att mer personal behövdes för arbetet med avslutandet av räkenskaperna och begärde att 15 anställda skulle omplaceras eller, om detta inte var möjligt, att ett lämpligt förslag skulle lämnas till den budgetansvariga myndigheten. Fram till nu har ingen åtgärd vidtagits för att åstadkomma detta.

Riskanalys

2.3 Personalbristen innebar att riskanalys var ett mycket viktigt hjälpmedel för att fördela dessa knappa resurser. Riskanalysen gjordes först per marknad för varje budgetrubrik och inte på central nivå. Prioriteringarna fastställdes och arbetet planerades efter personalresurserna per marknad.

2.4 Revisionsrätten anser dessutom följande:

a) Exportbidrag motsvarade en tredjedel av budgeten och är enligt kommissionens analys ett högriskområde. För sex av medlemsstaterna med de högsta exportbidragen (DK, D, F, IT, NL, UK) gjordes granskningar i samband med fysiska kontroller och/eller förskott, och de omfattade inte verifikationer i det utbetalande organet.

b) I Italien granskades endast olivolja och solrosfrön i sektorn för oljor och fetter. Stöd till soja, vilket kommissionen anser vara lika riskfyllt som både konsumtionsstöd och produktionsstöd till olivolja, innebar större utgifter (428 miljoner ecu jämfört med 368 miljoner ecu respektive 219 miljoner ecu) men granskades ändå inte. Dessutom granskades denna budgetrubrik inte i samband med avslutandet av räkenskaperna under något år i någon medlemsstat under perioden 1988 1992.

c) I Tyskland och Förenade kungariket granskades endast torrfoder av åtgärderna för oljor och fetter, trots att utgifterna för detta var låga och risken bedömdes som låg eller medelmåttig. Enligt resultaten av riskanalysen behövde ärtor, bönor (D, UK) och rybsfrön (D) långt mer de knappa granskningsresurserna.

2.5 Riskanalysen användes inte i mjölksektorn därför att de tillgängliga resurserna användes för att följa upp konsekvenserna av rådets beslut om mjölkkvoter i Italien, Spanien och Grekland. Övriga åtgärder inom mjölksektorn behandlades endast i begränsad utsträckning och ingen granskningsplan togs fram för att identifiera prioriteringar för granskningen av 1992 års utgifter.

Genomförandet av arbetet

2.6 Av olika anledningar genomfördes inte det planerade arbetet i den utsträckning som var nödvändig:

a) Under ett revisionsbesök i Belgien genomfördes endast 64 av de 129 planerade substansgranskningarna fullständigt. Dessutom granskades en särskild aspekt i ytterligare 60 fall.

b) På Irland var det under det första revisionsbesöket omöjligt att genomföra en tillfredsställande undersökning av handlingarna beträffande exportbidrag för nötkött på grund av bristande ordning bland verifikationerna. Ett andra revisionsbesök gjordes i september 1993, bland annat för att pröva motsvarande handlingar, men detta utfördes aldrig på grund av fortsatt oordning och tidsbrist. I rapporten från besöket drogs slutsatsen att eftersom verifikationerna inte var i tillräckligt god ordning för att kommissionens revisorer skulle kunna slutföra arbetet, fick Irland orättvist en mer gynnsam behandling vid avslutandet av räkenskaperna. Vid ytterligare ett besök i oktober 1994 avseende förskottsförvaltningen noterades vissa förbättringar, men inga substansgranskningar gjordes. Inga rättelser har gjorts i detta sammanhang.

c) Granskningsplanen för oljor och fetter i Italien omfattade ett besök avseende torrfoder som inte ägde rum i samband med avslutandet av 1992 års räkenskaper.

d) Inom olje- och fettsektorn fastslogs vid en systemrevision i Danmark att en substansgranskning av faktiska betalningar behövde göras för att säkerställa att utgifterna var korrekta. Inga sådana granskningar har gjorts.

e) En revisionsrapport till de grekiska myndigheterna avseende budgetåret 1991 fastslog behovet av ytterligare arbete i fråga om konsumtionsstödet till olivolja på grund av fall av bedrägeri, som upptäckts av det nationella kontrollorganet för olivolja. Ingen uppföljning gjordes förrän 1996 och följaktligen förekom ingen revision av denna åtgärd i Grekland i samband med 1992.

f) En finansiell rättelse på 5,8 miljoner tyska mark (3,1 miljoner ecu) gjordes för exportbidrag till nötkött i Tyskland. Det belopp som slutligen fastställdes för rättelsen baserades på uppgifter ur en rapport från de tyska myndigheterna. Fastän kommissionens ansvariga avdelning planerade att kontrollera grunden för dessa uppgifter på platsen gjordes inte detta.

Arbetsmetoder

2.7 En betydande försening (18 månader) uppstod ibland mellan revisionsbesöken och rapporten som framförde resultaten till medlemsstaten. Detta undergrävde kommissionens position då rättelser skulle göras, vilket noterades av förlikningsorganet (fallen FR/009, IT/010, UK/011 och IR/013: offentlig lagring av nötkött).

2.8 Personalen som är ansvarig för olika marknader, utom exportbidrag, följer inte systematiskt upp alla potentiella rättelser och inte heller svaren från medlemsstaterna. En rättelse avseende ett fall i Nederländerna, vilken redan godkänts av de nederländska myndigheterna, skulle ha glömts bort om inte revisionsrätten hade riktat kommissionens uppmärksamhet mot detta i januari 1996.

2.9 Det finns ingen minimigräns för rättelser. Kommissionens beslut från 1992 innehåller minst tre rättelser på mindre än 1 ecu och en på mindre än 0,05 ecu. Sådana rättelser är inte väsentliga. I ett fall som rörde rättelse av produktionsstöd till olivolja i Spanien kom Ekonomistyrning emellertid på, efter att har kontrollerat ändringen, att ytterligare 3,3 miljoner spanska pesetas (20 000 ecu) borde underkännas. Fastän GD VI instämde i denna analys korrigerades inte rättelsen eftersom beloppet i fråga var så "litet" och förfarandet för att åter anmäla detta för medlemsstaten var så besvärligt.

3. FÖRLIKNINGSORGANET

3.1 Kommissionens beslut 94/442/EG (11) upprättade ett förlikningsförfarande som var tillgängligt för medlemsstaterna för första gången i samband med avslutandet av räkenskaperna för budgetåret 1992.

3.2 Förlikningsorganet är ett oberoende organ och består av fyra medlemmar och en ordförande, som är experter på frågor inom EUGFJ-garanti. De utses av kommissionen efter att ärendet hänskjutits till kommittén för EUGFJ.

3.3 Organets mål är att jämka samman de berörda medlemsstaternas och kommissionens olika ståndpunkter innan kommissionen fattar sitt eventuella beslut om rättelser som skall göras. Organet utarbetar en rapport om varje fall. Kommissionen är emellertid inte bunden av dess slutsatser.

3.4 En ansökan om förlikning kan tas upp till prövning endast om den finansiella rättelse som GD VI rekommenderar antingen överskrider 0,5 miljoner ecu eller motsvarar mer än 25 % av medlemsstatens totala årliga utgifter under den aktuella budgetrubriken.

3.5 I samband med budgetåret 1992 hänsköts 34 fall till organet (se tabell 3). Tre fall (två grekiska och ett danskt) togs inte upp till prövning eftersom kommissionen redan dragit tillbaka rättelsen. Ytterligare tre togs inte upp till prövning eftersom fallen inte hänskjutits inom den tidsgräns som fastställs i kommissionens beslut 94/442/EG (12) (två italienska och ett portugisiskt fall). Se tabell 4 för detaljer om resultaten av de 28 fall som verkligen togs upp.

3.6 Att det existerar ett förlikningsorgan har infört extra disciplin i det arbete som kommissionens revisorer utför, eftersom det tvingar dem att analysera sina resultat mer noggrant. Emellertid har förlikningsförfarandet medfört ytterligare förseningar av avslutningsförfarandet. Det tilläggsbeslut avseende 1992 som fattades i november 1996 var enligt kommissionens mening nödvändigt, eftersom 13 fall fortfarande behandlades av organet i mars 1996. Tre av dessa fall (17,2 miljoner ecu) kunde fortfarande inte avslutas vid den tidpunkten och kommer att avslutas som en del av 1993 års beslut om avslut.

3.7 Ytterligare ett mål med upprättandet av förlikningsorganet är att minska antalet fall som hänskjuts till Europadomstolen. Vid slutet av 1996 är det ännu för tidigt för att fastslå om detta har uppnåtts.

4. UTVÄRDERING AV DE BELOPP SOM UNDERKÄNTS

Allmänna anmärkningar

4.1 Avslutandet av 1992 års utgifter omfattade två rättelser för 1993 års utgifter (106,9 miljoner ecu). Det vore lämpligare att behandla dessa två rättelser vid förfarandet för avslutandet av 1993 års räkenskaper.

4.2 I sitt yttrande nr 6/95 om kommissionens beslut om avslut för budgetåret 1991 (13) fastslog revisionsrätten att man borde prioritera granskningsmetoder som gav en objektiv bas för rättelser, som till exempel extrapolering av resultat som framkommit genom statistiska urvalsmetoder.

4.3 Kommissionen svarade att den hade infört avancerade datoriserade metoder som bland annat skulle möjliggöra statistiskt giltiga urvalsmetoder. Det syns emellertid inte mycket av detta i arbetet som utförts för att underbygga 1992 års beslut om avslut.

4.4 Kommissionens avslutande av 1992 års utgifter gav upphov till tre slags rättelser: schablonrättelser, ad hoc-rättelser (vägran att finansiera vissa utgifter) och rutinmässiga rättelser av bokföringen.

Schablonrättelser

4.5 För 1991 gjordes många rättelser efter schabloner. Av totalt 895,1 miljoner ecu (se tabellerna 1 och 2) var 336 miljoner ecu (37,5 %) schablonrättelser i 1992 års beslut om avslut.

4.6 Kommissionen har fastställt en intern skala som leder till schablonrättelser på 2 %, 5 % eller 10 % beroende på hur allvarliga de identifierade svagheterna i systemet är. Kommissionen anser att om den berörda medlemsstaten faktiskt vidtar korrigerande åtgärder, kan de bara beaktas i de fall det är tveksamt vilken av de tre kategorierna (2 %, 5 % eller 10 %) som skall tillämpas. Högre procentsatser kan tillämpas om särskilda omständigheter föreligger. Ett internt dokument, som kommittén för EUGFJ samtyckt till, reglerar användandet av dessa schablonrättelser (14).

4.7 Att använda schablonrättelser är nödvändigt i de fall den faktiska finansiella effekten av systemets svagheter inte kan fastställas. Schablonrättelser används emellertid inte konsekvent, särskilt inte när det gäller att ta hänsyn till påföljande förbättringar som ibland inte ens prövas. Rättelser minskades alltså, eller drogs tillbaka, om den berörda medlemsstaten kunde visa att korrigerande åtgärder hade vidtagits för att avhjälpa de identifierade svagheterna, även om sådana korrigerande åtgärder gjorts långt efter det granskade året i fråga.

4.8 Detta förfarande tar inte hänsyn till Europaparlamentets slutsatser i dess resolution A4 0058/96 som beviljar kommissionen ansvarsfrihet för avslutandet av EUGFJ:s räkenskaper för budgetåret 1991 (15). I denna resolution beklagar parlamentet förfarandet med att fastställa procentsatserna för finansiella rättelser på grundval av andra kriterier än objektiva bevis på den faktiska förlust som åsamkats gemenskapens budget under det år som granskats.

4.9 I följande fall visade revisionsrättens granskning att schablonrättelserna inte baserades på förluster, eller en bedömd risk för förluster, för EUGFJ:s budget avseende det granskade året:

a) Produktionsstöd till olivolja: Grekland

Genomförandet av denna åtgärd har vid flera tillfällen kritiserats av kommissionen (t.ex. 1990 och 1991 års avslut) och mångfalden av grundläggande svagheter fanns fortfarande kvar 1992. Schablonrättelsen på 10 % som infördes (5 252 miljoner grekiska drakmer, 17,2 miljoner ecu, se tabell 2) är den högsta som normalt tillåts enligt kommissionens interna skala. Den sammanfattande rapporten (16) uppger emellertid att kommissionen kan minska denna procentsats under ett framtida avslutsförfarande om de nyligen införda förändringarna av ledning och kontroll på ett påtagligt sätt svarar mot behovet av att skydda gemenskapsmedel mot risker för oegentligheter eller bedrägeri. En sådan minskning bör inte göras förrän de förbättringar som krävs har införts och den bedömda risken för EUGFJ:s budget har minskats.

b) Produktionsstöd till bomull: Grekland

Yttrandet om 1991 års beslut om avslut (17) beskriver hur en schablonrättelse på 25 % för bomull i Grekland skulle kunna minskas till 10 % om de grekiska myndigheterna förstärkte kontrollsystemet och återupprättade ett samarbete med kommissionen till den 31 december 1995. Samma rättelse på 25 % föreslogs ursprungligen för 1992. Det eventuella beslutet för 1992 (18) reducerade emellertid 1992 års rättelse till 10 %. Rättelsen för 1991 minskades på liknande sätt och ledde därmed till en positiv rättelse 1992 för att återbetala den "för stora" rättelsen 1991. Anledningen till detta uppgavs vara att de undersökningar som gjorts under 1995 och 1996 bekräftade att från och med odlingssäsongen 1996/97 fungerar kontrollsystemet på ett riktigt sätt och de grekiska myndigheterna och kommissionen har samarbetat på ett bra sätt. Så är fallet särskilt när det gäller genomförandet av kontroller i efterhand av de berörda regleringsåren. Revisionsrättens revisorer fann i kommissionens rapporter bevis för att förbättringarna faktiskt genomfördes först under 1993/94 och att odlingssäsongen 1992/93 genomfördes praktiskt taget utan några effektiva kontroller. Den sammanlagda effekten av dessa minskningar är 29 405 miljoner grekiska drakmer (96,2 miljoner ecu).

c) Offentlig lagring av nötkött:

i) Tyskland

Schablonrättelsen begränsades till 2 % (19,59 miljoner tyska mark, 10,1 miljoner ecu, se tabell 2) till stor del för att de tyska myndigheterna hade vidtagit åtgärder efter 1992 för att förbättra svagheterna i sin tillämpning av systemet.

ii) Italien

Granskningsarbetet för avslutandet av räkenskaperna för denna åtgärd utfördes under 1990 och 1991 i Italien. Kommissionen begränsade rättelserna till 10 % av utgifterna för 1990 och 1991 (totalt 54 927 miljoner italienska lire, 28,4 miljoner ecu) med hänsyn till de italienska myndigheternas ansträngningar. Ingen rättelse har gjorts för 1992, fastän kommissionen ansåg att förbättringarna som gjorts i Italien (vilka tidigast började 1993) inte var tillfredsställande.

iii) Frankrike

Kommissionen begränsade schablonrättelsen till 5 % (189,4 miljoner franska franc, 29,2 miljoner ecu) på grund av de franska myndigheternas ansträngningar att förbättra sina förfaranden för inköp och övervakning. Planen för att genomföra sådana förbättringar överlämnades till kommissionen först i mars 1994.

iv) Förenade kungariket

Kommissionen begränsade ursprungligen rättelsen till 5 % på grund av de ansträngningar som de brittiska myndigheterna gjort i efterhand för att förbättra förfarandena för övervakning. Rättelsen minskades så småningom till 2 % (4,98 miljoner pund sterling, 6,1 miljoner ecu) till följd av en ny granskning av det brittiska kontrollsystemet. Denna rättelse tillämpades endast för 1991 års utgifter. Ingen rättelse gjordes för 1992 års utgifter, fastän revisionsbesök gjordes under EUGFJ-året 1992 och fastän de svagheter som upptäcktes förekommer under båda åren. Dessutom vidtog de brittiska myndigheterna en genomgripande översyn av sitt system efter diskussioner med kommissionen vid slutet av budgetåret 1992.

d) Återköp av persikor: Grekland

Rapporten från revisionsbesöket avseende denna åtgärd beskriver betydande svagheter i systemet och en schablonrättelse på 10 % föreslogs ursprungligen för 1992, 1993 och 1994. I ett brev från kommissionen till de grekiska myndigheterna meddelades emellertid att inga rättelser föreslogs för 1992 och 1993 eftersom man vid revisionsbesök i Grekland i augusti 1995 hade upptäckt förbättringar i det grekiska systemet. Brevet fastslår emellertid att allvarliga svagheter fortfarande kvarstår. Ingen rättelse gjordes alltså för 1992, fastän budgeten utsattes för allvarliga risker under detta år.

e) Röjning av vinstockar: Grekland

Kommissionen föreslog ursprungligen en rättelse på 10 % men gjorde slutligen en schablonrättelse på 2 % (61,1 miljoner grekiska drakmer, 0,2 miljoner ecu, se tabell 2), efter att ha tagit hänsyn till förlikningsorganets rapport. Emellertid

i) gjordes förbättringarna (vilka kommissionen i vilket fall anser vara otillräckliga) långt efter 1992,

ii) existerar fortfarande inte registret över vinstockar, som är det grundläggande hjälpmedel genom vilket denna åtgärd kan kontrolleras och som medlemsstaten var tvungen att föra.

4.10 Det fanns också fall där schablonrättelserna inte var nödvändiga eftersom det var möjligt att bestämma exakt vilken förlust fonden gjorde eller hur stor avvikelsen från en förordning var. Till exempel när det gäller produktionsstöd till potatisstärkelse och socker i Tyskland, tillämpade kommissionen en finansiell schablonrättelse på 5 % i båda fallen (5,2 miljoner tyska mark, 2,7 miljoner ecu). Fallet gäller vissa företag som lämnat in ansökningar för bidragslicenser efter bearbetning av potatisstärkelsen (eller sockret), i strid mot bestämmelserna i förordningarna. Det hade emellertid varit mer korrekt att fastställa det belopp för produktionsstöd som verkligen påverkats av detta.

4.11 För att medlemsstaterna skall acceptera schablonrättelser måste de tillämpas konsekvent och vara öppna för insyn:

a) I fallet med produktionsstöd till stärkelse och socker i Tyskland och trots de fakta som nämns i punkt 4.10, tillämpades en schablonrättelse på 5 % helt enkelt därför att denna procentsats hade tillämpats under tidigare år (innan de kriterier som fastställs i VI/216/93 Rev. 1 infördes (19)), utan beaktande av om detta fortfarande var lämpligt med tanke på dessa kriterier.

b) För det särskilda nötköttsbidraget var systemen på Irland och i Spanien behäftade med grundläggande svagheter. Detta gäller särskilt Irland, där svagheterna även gällde oförmåga att fastställa det exakta antalet djur som ansökningarna gällde och obefogad ommärkning av djur. Trots detta tillämpades schablonrättelser på 5 % för Spanien (0,96 miljoner ecu) och endast 2 % för Irland (0,91 miljoner ecu). För övrigt borde båda fallen rättats med en högre procentsats, med tanke på hur allvarliga svagheterna var.

Upphävandet av controllerns beslut: Offentlig lagring av nötkött på Irland

4.12 Mellan 1990 och 1993 undersökte kommissionen offentlig lagring av nöt- och kalvkött på Irland. De irländska myndigheterna ifrågasatte inte omfattningen av de brister som upptäcktes, men underströk att de vidtagit omedelbara åtgärder för att förbättra situationen redan 1991.

4.13 GD VI meddelade de irländska myndigheterna skriftligen att en schablonrättelse på 5 % skulle införas endast för 1990 och 1991. Detta åtagande gjordes utan att controllern rådfrågades och därmed försvagades kommissionens position i ett fall som detta, där controllern har en avvikande åsikt.

4.14 I det här fallet ansåg controllern att de svagheter som upptäckts var av grundläggande slag och borde rättas med 10 % både för 1990 och 1991. De irländska myndigheterna underrättades i enlighet med detta. Irland hänsköt fallet till förlikningsorganet, liksom Italien, Frankrike och Förenade kungariket som också erhållit höjda rättelser för denna åtgärd. Förlikningsorganet underströk att det ställde sig positivt till en åtskillnad av rättelsens storlek alltefter det år från vilket förbättringen gjorts. I ett brev av den 13 november 1995 informerade emellertid GD VI de irländska myndigheterna om att det inte såg något utrymme för att minska rättelserna.

4.15 De irländska myndigheterna ansåg att en rättelse på 10 % för både 1990 och 1991 var såväl finansiellt som politiskt oacceptabelt. De började visa hur de hade förbättrat sitt system från 1991 och framåt.

4.16 Dessa förbättringar prövades aldrig av kommissionen och det föreligger motsägelsefulla bevis rörande datumet för genomförandet av dessa förbättringar. Kommissionens handlingar visar på att ingenting väsentligt genomfördes innan tidigt på hösten 1991, vilket utgör en del av EUGJF-året 1992. De irländska myndigheterna intygade att deras "kontrollundersökningsgrupper" hade genomfört 21 oanmälda inspektioner under EUGFJ-året 1991. Detta utgjorde förbättringen av systemet för det året.

4.17 Det slutliga beslutet om avslut av räkenskaperna som framlades för controllern för godkännande gjorde en åtskillnad mellan 1990 (rättelse på 10 %) och 1991 (rättelse på 5 %). Denna minskning motsvarade 24 miljoner irländska pund (30,3 miljoner ecu). Ingen åtskillnad gjordes för de övriga tre medlemsstaterna som nämns i punkt 4.14.

4.18 Denna åtskillnad ledde direkt till att controllern inte gav sitt godkännande med hänvisning till att det var nödvändigt att kontrollera de förbättringar som påstods ha genomförts.

4.19 Genom sitt ej offentliggjorda beslut av den 10 april 1996 (C(95) 2786 slutlig) upphävde kommissionen controllerns beslut om att inte godkänna avslutandet av 1992 års räkenskaper.

4.20 Kommissionen motiverade beslutet om att upphäva controllerns beslut med att anföra de irländska myndigheternas vilja att betydligt förbättra sitt kontrollsystem och pekade på att de hade börjat införa de åtgärder som är nödvändiga för att avhjälpa de brister som konstaterats.

4.21 Principen om att ta hänsyn till förbättringar i systemen kan rättfärdigas, men minskningar av schablonrättelserna kan endast göras från det datum sådana förbättringar införts. Dessutom har inga rättelser alls föreslagits för 1992, trots att det enligt en rapport från ett revisionsbesök avseende 1992 års utgifter är uppenbart att betydande brister fortfarande förelåg detta år.

Ad hoc-rättelser

4.22 Revisionsrätten är bekymrad över det sätt på vilka vissa ad hoc-rättelser gjordes.

4.23 Rättelsen för sena betalningar av det särskilda nötköttsbidraget i Italien minskades med 2 855 miljoner italienska lire (1,5 miljoner ecu) på grundval av ytterligare dokumentation från medlemsstaten. Denna dokumentation rättfärdigade emellertid inte minskningen.

4.24 Kommissionen hade upptäckt en felprocentsats på 10,53 % i två grekiska administrativa enheter ("nomos") avseende tackbidrag för 1992. I sitt svar på yttrandet om 1991 års beslut om avslut av räkenskaperna (20), fastslog kommissionen att 1992 års rättelse skulle göras i det årets beslut. Emellertid har kommissionen bara gjort en rättelse på 5 % (221,5 miljoner grekiska drakmer, 0,73 miljoner ecu: se tabell 1) för de två administrativa enheterna.

4.25 För medansvarsavgiften för spannmål i Danmark beräknade kommissionen, med siffror som de danska myndigheterna översänt till Eurostat, att Danmark skulle betala en avgift för ytterligare 710 000 ton. Medlemsstaten ifrågasatte emellertid dessa siffror (som beräknats i överensstämmelse med samma metod som används och accepteras av alla medlemsstater) och lade fram andra uppgifter för att minska underskottet till 206 000 ton. Kommissionen accepterade de reviderade siffrorna utan att ifrågasätta dem. Dessutom informerade de danska myndigheterna kommissionen om att växande grödor inte omfattas av avgiften (baserat på en expertdiskussion från 1988 som det inte finns något bevis för) och begärde en minskning med ytterligare 147 840 ton. Den faktiska rättelsen berör bara 58 160 ton, vilket utgör en skillnad på 49,3 miljoner danska kronor (6,7 miljoner ecu).

5. FALL DÄR INGA RÄTTELSER GJORDES

5.1 Det förekom fall där inga rättelser gjordes för 1992, trots att det fanns bevis på svagheter i medlemsstaternas system som utsatte EUGFJ:s budget för risker:

a) Betydelsefullt arbete utfördes av kommissionen beträffande förskott av exportbidrag till nötkött och spannmål. Den mångfald svagheter som framkommit vid dessa undersökningar kommer enligt kommissionen endast att beaktas i beslutet om avslut av räkenskaperna för 1993. Ingen rättelse har gjorts för 1992 års utgifter fastän svagheterna påverkade även detta år.

b) En undersökning om tillämpningen av fysiska kontroller vid export visade också på många brister. Kommissionen föreslog inga rättelser för 1992, men reserverar sig för följande år om de rekommenderade korrigerande åtgärderna inte tillämpas. Det måste framhållas att

i) medlemsstaterna var tvungna att följa förordningarna i fråga från den 1 oktober 1990 och eftersom de granskningar som gjordes i alla medlemsstater under 1992 och 1993 visade att dessa förordningar inte tillämpats på ett tillfredsställande sätt, borde en finansiell rättelse ha gjorts,

ii) när det gäller exportbidrag varierar andelen EUGFJ-medel som är utsatt för risker och dess absoluta värde betydligt mellan medlemsstaterna. Att inte göra några finansiella korrigeringar alls innebär att medlemsstaterna behandlas olika,

iii) GD VI skrev till medlemsstaterna i början av 1994 för att fastslå att inga rättelser skulle komma att göras om korrigerande åtgärder hade vidtagits per den 1 juli 1994. Ekonomistyrning tillfrågades inte beträffande detta åtagande, som har en betydande inverkan på budgeten.

c) I Belgien påvisade ett revisionsbesök av kommissionen beträffande exportbidrag att betalningar gjordes för sent, vilket normalt skulle ha lett till rättelser. I detta fall gjordes ingen rättelse.

d) När det gäller fallet med det särskilda nötköttsbidraget i Tyskland drar både rapporten från revisionsbesöket och brevet till de nationella myndigheterna slutsatsen att de mycket allvarliga svagheterna otvivelaktigt ledde till att fondens kostnader felaktigt ökade. Ingen rättelse gjordes emellertid. Inga skäl för att inte tillämpa påföljder lämnades, förutom att 1992 var det sista år som Tyskland administrerade stödet på detta sätt.

e) I Limburg (NL) tappades 500 av 800 ansökningar om tackbidrag bort. Det ansågs därför inte vara meningsfullt att granska handlingarna. Inga rättelser gjordes. Det är oacceptabelt att lämpliga prövningar inte kunde göras.

f) Privata revisionsbyråer granskade 1992 års räkenskaper för 19 av 44 utbetalande organ. Deras huvuduppgifter var att stämma av de årliga utgiftsdeklarationerna mot de underliggande bokföringsverifikationerna och att kontrollera det utbetalande organets interna organisation. De privata byråerna tillhandahöll värdefulla systembeskrivningar och identifierade allvarliga brister avseende 1992. Inga finansiella rättelser gjordes emellertid.

6. SLUTSATS

6.1 Artikel 5.2 b i rådets förordning (EEG) nr 729/70 (21) fastställer att årsredovisningen för ett visst år skall granskas och godkännas före utgången av påföljande år. Beslutet om avslut av räkenskaperna för 1992 är alltså, liksom beslutet för 1991, tre år försenat.

6.2 Inrättandet av ett förlikningsorgan kan anses vara en positiv utveckling. Det skall understrykas att organets existens har medfört en större disciplin vad gäller kommissionens revisorers arbete. Emellertid orsakade det ytterligare förseningar i samband med avslutandet av 1992 års räkenskaper (se punkt 3.6).

6.3 Ytterligare förbättringar skulle kunna göras genom att

a) kommissionens personal omplaceras så att nödvändiga personalresurser avsätts för granskningsarbetet (se punkterna 2.1 2.2),

b) centralt utförda riskanalyser tillämpas för att avsätta personal till nyckelområden (se punkt 2.3),

c) schablonrättelser endast tillämpas när det inte är möjligt att fastställa den faktiska förlusten för EUGFJ:s budget. Användandet av dessa borde vara öppet och rättvist (se punkterna 4.10 4.11),

d) det säkerställs att det inte finns något ekonomiskt incitament för att genomföra det som medlemsstaterna redan måste göra enligt gällande lagstiftning (se punkterna 4.7 4.9 och 4.12 4.21).

Denna rapport har antagits av revisionsrätten i Luxemburg vid dess möte den 9 januari 1997.

För revisionsrätten

Bernhard FRIEDMANN

Ordförande

(1) Kommissionens beslut 96/311/EG (EGT nr L 117, 14.5.1996, s. 19).

(2) Kommissionens beslut 96/701/EG (EGT nr L 323, 13.12.1996).

(3) EGT nr L 94, 28.4.1970.

(4) VI/6355/95, 27.3.1996.

(5) VI/5112/96, 14.6.1996.

(6) EGT nr L 125, 8.6.1995.

(7) EGT nr L 94, 28.4.1970.

(8) EGT nr C 10, 15.1.1996.

(9) VI/193/93.

(10) EGT nr C 141, 13.5.1996, s. 107, punkt 7.

(11) EGT nr L 182, 16.7.1994.

(12) EGT nr L 182, 16.7.1994.

(13) EGT nr C 10, 15.1.1996.

(14) Dok. nr VI/216/93 Rev. 1, 12.9.1994.

(15) EGT nr C 141, 13.5.1996, s. 107, punkt 7.

(16) VI/6355/95, 27.3.1996.

(17) EGT nr C 10, 15.1.1996.

(18) Kommissionens beslut 96/701/EG (EGT nr L 323, 13.12.1996).

(19) Dok. nr VI/216/93 Rev. 1, 12.9.1994.

(20) EGT nr C 10, 15.1.1996.

(21) EGT nr L 94, 28.4.1970.

BILAGA

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

KOMMISSIONENS SVAR

1. INLEDNING

1.1 1.5 Revisionsrättens rapport gäller beslutet om avslutning av räkenskaperna för räkenskapsåret 1992 och av vissa utgifter som hänför sig till 1993. Kommissionen utförde merparten av det arbete som låg till grund för beslutet mellan mars 1993 och mars 1994. Vissa undersökningar krävde kompletterande arbetsinsatser och besök på platsen under de följande månaderna. Kommissionen har alltsedan 1994 fortsatt att utveckla och förbättra sina arbetsmetoder och lade 1994, som rätten anför i punkt 1.4, fram förslag till väsentliga ändringar i förfarandet. Sedan samråd skett med parlamentet och rådet antagit den nödvändiga rättsliga basen trädde förändringarna i kraft räkenskapsåret 1996.

Revisionsrättens synpunkter gäller i huvudsak de ekonomiska följder som kommissionen beslutade efter granskningen avseende räkenskapsåret 1992. Rättelserna är bara en aspekt av avslutningsförfarandet, men den som är mest synlig för allmänheten. Utöver granskningen i efterhand, som i en del fall, men inte alla, leder till rättelser, har kommissionen företagit många revisionsbesök i förhand för att föreslå förbättringar i medlemsstaternas förfaranden innan utbetalningarna verkställs, och därmed undvika brister i kontrollen, och för att minska risken för förlust av gemenskapsmedel och därmed också undvika att det uppstår anledning att korrigera utgifterna. Från 1993 och framåt har exempelvis stora ansträngningar gjorts för att uppmuntra medlemsstaterna att tillämpa det integrerade kontrollsystemet korrekt och för att kontrollera befintliga procedurer för genomgång av bidragsansökningar som sänts in inom ramen för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken.

Revisionsrättens rapport koncentreras mera på rättelsebeloppens storlek och mindre på andra aspekter av avslutningsarbetet, såsom de förebyggande revisionerna, det många gånger omfattande arbete som görs för att fastställa det belopp med vilket rättelse skall ske eller de frågor som diskuterats i samband med förlikningsförfarandet.

2. KOMMISSIONENS METOD

Personalresurser

2.2 Sedan den 17 april, då Europaparlamentet utfärdade sin resolution om 15 extra tjänster, har GD VI avdelat ytterligare tre tjänster för uppgiften i fråga, vilket är hela den personalökning som direktoratet beviljades för år 1996. Kommissionen försöker finna en lösning på behovet av ytterligare personal och kommer att ta upp frågan vid förhandlingarna om budgeten för 1998.

Det råder allmän brist på resurser för kommissionens kontrollverksamhet i medlemsstaterna. Förutom personal för avslutningsförfarandet saknar kommissionen personal till inspektörsstaberna för vinsektorn och frukt- och grönsakssektorn. Dessa två staber svarar för tillsynen av kvalitets- och märkningskontrollen, både vad gäller kommersiella aktiviteter inom de två sektorerna och produkter för vilka bidrag söks från gemenskapen. Varje stab är för närvarande bemannad med två anställda men behöver minst ytterligare tre för att kunna utföra ett meningsfullt arbete. Detta personalbehov ingår inte i ovannämnda siffra på 15 tjänster.

Riskanalys

2.3 Revisionsrätten tar bara upp en av de faktorer som beaktades vid personalfördelningen och planeringen av kommissionens arbete, nämligen viktningen av utgifterna på varje budgetpost i förhållande till de beräknade riskerna med åtgärden och varje medlemsstats administrativa procedurer. Den slutliga planen fastställdes på central nivå och då beaktades denna analys, men också många andra faktorer, såsom behovet av förebyggande revisioner inom nya utgiftsområden och skyldigheten att ha en rimlig täckning av de många riskområdena, om kommissionens beslut om avslut för årets utgifter som helhet skall vara meningsfullt. Den plan som antogs representerade en rimlig avvägning mellan dessa hänsynstaganden. Ett av syftena med den reform av avslutningsförfarandet som revisionsrätten hänvisar till i punkt 1.4 i sin rapport är att göra det möjligt för kommissionen att koncentrera sig till färre undersökningar åt gången, eftersom undersökningarna inte längre behöver knytas till ett årligt beslut om avslut av räkenskaperna. Reformen trädde i kraft först räkenskapsåret 1996, vilket innebär att alla arbetsprogram fram till och med 1995 fastställdes på samma sätt som för 1992.

2.4 a) Som utvecklas närmare i punkt 4.2.1 i den sammanfattande rapporten var det fullt motiverat att prioritera granskningen av tillämpningen av förordning (EEG) nr 386/90 och av förfinansieringsordningen, eftersom dessa är nyckelelementen i kontrollen av exportbidragen. Flertalet berörda utbetalande organ undersöktes som ett led i programmet för finansiell revision, och med hänsyn till bristen på personalresurser vid GD VI genomför Ekonomistyrning ett revisionsprogram för dessa organs räkenskaper för 1994 och 1995.

b) Sojastödet administrerades enligt samma bestämmelser som stödet till produktionen av oljefrö, som granskades av kommissionen i samband med avslutningen av räkenskaperna för 1990, 1991 och 1992. Sojaordningen avskaffades den 30 juni 1992 och ersattes med ett "snabbstöd" till arealer med odling av oljefrö. Med hänsyn till den höga risk som en ny åtgärd utgör och det förhållandet att denna åtgärd var en förelöpare till reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken ansågs detta område böra prioriteras framför att fortsätta att granska det redan avskaffade stödet till produktionen av soja, och det undersöktes mycket noggrant av revisorer från både GD VI och GD XX.

c) Kommissionen försöker åstadkomma lika behandling genom att granska genomförandet i samtliga närmast berörda medlemsstater innan den drar sina slutliga slutsatser. Kommissionens undersökning av torrfoder genomfördes därför i alla de sex medlemsstater som berördes av åtgärden, däribland Förenade kungariket och Tyskland. Det faktum att utgifterna ökade snabbt i dessa två medlemsstater var ytterligare ett skäl för att granska deras kontrollåtgärder. Kommissionen håller därför inte med om att torrfoder borde ha prioriterats lägre 1992, särskilt som rybsfrö hade granskats i samband med avslutningsförfarandet för räkenskapsåren 1988 och 1989 i Tyskland och bedömdes som ett lågriskområde, och eftersom en granskning av den kontroll i efterhand av ärtor och bönor som Förenade kungariket företagit visade att de nationella kontrollerna hade varit noggranna.

2.5 Den vikt kommissionen lägger vid att följa upp att mjölkkvotordningen blivit ordentligt införd i Italien, Spanien och Grekland kan inte ifrågasättas. Det intresse som både parlamentet och rådet visat för denna fråga, i full vetskap om att kommissionen inte kommer att kunna granska andra åtgärder inom mjölksektorn förrän under senare räkenskapsår, är ett tecken på att ämnet förtjänar att prioriteras.

Genomförandet av arbetet

2.6 Kommissionens årliga arbetsprogram är med nödvändighet vägledande. En del undersökningar måste fördjupas när brister konstateras på platsen, och därför måste årets program revideras därefter. Nya prioriteringar dyker också upp under året. Det finns ingen reserv av mänskliga resurser som kan utnyttjas för oförutsedda aktiviteter. Arbetsprogrammet är ett planeringsinstrument och får inte binda upp arbetet med avslutningen av räkenskaperna i ett program som blint skall följas. Oavslutat arbete som planerats för ett visst års räkenskapsavslut måste ovillkorligen slutföras under ett efterföljande år, förutsatt att det fortfarande är motiverat med hänsyn till det årets genomgång av prioriteringarna.

a) Det är riktigt att personalresurserna inte alltid är tillräckliga för att slutföra allt önskvärt arbete.

b) De förbättringar som begärts av de irländska myndigheterna när det gäller deras underlagshandlingar och register kontrollerades i samband med det revisionsbesök som sedan gjordes i oktober 1994, och kommissionen kunde med tillfredsställelse konstatera att handlingarna möjliggjorde en granskning. Det är emellertid korrekt att de planerade substansgranskningarna inte slutfördes.

c) På grund av bristande personalresurser granskades torrfoder vid ett revisionsbesök som ingick i arbetsprogrammet för 1993 i stället för 1992.

d) Ytterligare ett revisionsbesök i Danmark för att granska underlagshandlingarna beträffande oljor och fetter genomfördes inte på grund av de knappa personalresurserna, den relativt låga utgiftsnivån och det faktum att alla utgifter som uppgetts av Danmark granskats i samband med det finansiella revisionsprogrammet.

e) Personalresurserna medger inte att alla revisionsbesök som är önskvärda kan genomföras. Enligt kommissionens mening är de felaktigheter som kontrollorganet för olivolja fann ett bevis på att den nationella kontrollen varit effektiv. Därför prioriterades i stället revisionsbesök som gällde stödet till produktionen av olivolja och bomull, sektorer där det visat sig att den nationella kontrollen var särskilt svag. Medlemsstaterna skulle avskräckas från att rapportera oegentligheter om rapporteringen ledde till att avslutsrevisionen intensifierades.

f) Kommissionen genomförde tre revisionsbesök för att granska exporten av nötkött från Tyskland, särskilt resultatet av de tyska myndigheternas undersökningar av de bidrag som begärts. På grundval av resultatet av kommissionens arbete anmodades de tyska myndigheterna att göra ytterligare undersökningar, och i juli 1995 redovisades dessa i en detaljerad rapport. Sedan kompletterande upplysningar begärts och erhållits hade kommissionen ett fullgott underlag för att bedöma slutsatserna i den rapport som överlämnats och för att bedöma de ekonomiska konsekvenserna, som uppgick till sammanlagt 30,0 miljoner tyska mark, inklusive de 5,8 miljoner tyska mark som revisionsrätten nämner. I punkt 4.2.9.5 i den sammanfattande rapporten förbehöll sig kommissionen vidare rätten att återkräva ytterligare belopp, om de undersökningar som de tyska myndigheterna höll på att genomföra inte slutfördes på ett tillfredsställande sätt och det återkrävande som var nödvändigt inte företogs.

Arbetsmetoder

2.7 Förseningen när det gäller att överlämna resultaten var ett undantag snarare än en regel, eftersom det gällde en undersökning om bedrägeri och oegentligheter i samband med offentlig lagring av nötkött, vilket var en långdragen procedur med sex medlemsstater inblandade. Eftersom det är nödvändigt att kommissionen uppträder på ett opartiskt sätt och håller resultaten konfidentiella överlämnades resultaten först när undersökningen var långt framskriden. Det bör dock understrykas att de nationella myndigheterna fick ta del av resultaten i samband med besök på platsen och efterföljande möten i Bryssel.

2.8 Punkten gäller ett obetydligt belopp på 6 000 ecu och förefaller strida mot vad som sägs i det efterföljande avsnittet om oväsentliga rättelser.

2.9 Man bör skilja mellan de många aritmetiska rättelser som görs av de siffror medlemsstaterna uppger, som ofta är små, och avslag på finansiering av en del av de deklarerade utgifterna på grund av att gemenskapslagstiftningen inte följts, som nästan alltid gäller betydande belopp. Även om det inte satts något minimibelopp för "efterlevnads"-rättelser har kommissionen gett viss vägledning i sitt beslut att införa förlikningsförfarandet och där angett att rättelser som understiger 0,5 miljoner ecu eller 25 % av den aktuella budgetposten för medlemsstaten inte skall omfattas av förlikning. Dessutom fastställs i riktlinjerna för schablonrättelser att dessa som lägst skall vara 2 % av utgifterna under den aktuella åtgärden.

Kommissionen är beredd att pröva den fråga som revisionsrätten tar upp ytterligare. Den är medveten om att de många rättelser som medlemsstaterna åläggs medverkar till att det är svårt att utveckla ett konstruktivt samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas myndigheter när det gäller den löpande förbättringen av effektiviteten i deras kontrollförfaranden. Om "efterlevnads"-rättelserna begränsades till de fall där särskilt allvarliga brister förekommit i kontrollen som motiverar betydande ekonomiska följder, kan myndigheterna mycket väl komma att bli mer mottagliga för kommissionens rekommendationer. Men om kommissionen skulle följa denna linje riskerar den att kritiseras, precis som revisionsrätten gör i punkt 4.7 i denna rapport, för att inte systematiskt göra en rättelse av varje felaktighet.

Vad gäller det speciella fall som nämns av revisionsrätten förhöll det sig så att felet vid beräkningen av rättelsen upptäcktes efter det att medlemsstaten hade underrättats om de slutliga slutsatserna och efter det att förlikningsförfarandet hade inletts. Den försening som skulle ha uppstått i avslutningsförfarandet om en ny anmälan hade gjorts stod inte i proportion till det lilla belopp saken gällde.

3. FÖRLIKNINGSORGANET

3.6 Förekomsten av ett förlikningsförfarande förlänger ofrånkomligen avslutningsförfarandet, eftersom det kan gå upp till sex månader från den dag då rättelsen meddelas till den dag då tidsfristen för förlikningen löper ut. Anledningen till förseningen av det kompletterande beslutet, som fattades i november 1996, var behovet av att företa ytterligare undersökningar eller att inhämta ytterligare upplysningar, särskilt i de fall som gällde Grekland.

Kommissionen anser att förlikningsförfarandet har fungerat tillfredsställande under sitt första år, särskilt som både kommissionen och förlikningsorganets medlemmar behöver viss tid för att genomföra en nyordning av detta slag. Införandet av förfarandet följs kontinuerligt upp och de eventuella anpassningar som visar sig nödvändiga kommer att göras efter den försöksperiod på tre år som gäller för förfarandet.

4. UTVÄRDERING AV DE BELOPP SOM UNDERKÄNTS

Allmänna synpunkter

4.1 Två utgiftsposter från 1993 togs med i arbetet med avslutningen av räkenskaperna för 1992, båda två särskilt betydande fall av oegentligheter (importerad olivolja i Frankrike, 7,7 miljoner ecu, och spannmålslagring i Italien, 99,2 miljoner ecu). Skälet var att kommissionen ansåg att klart oegentliga belopp av denna storleksordning borde återkrävas till gemenskapens budget snarast möjligt. Det finns inget rättsligt hinder mot detta tillvägagångssätt.

4.2 4.4 Kommissionen kan med datorhjälpmedel genomföra en mängd olika analyser och tillämpa en rad olika metoder när det gäller att välja ut de transaktioner eller stödmottagare som skall granskas. Ett statistiskt stickprovsurval behövde göras för samtliga deklarerade utgifter när det gällde den finansiella granskningen av de utbetalande organen, men inte när det gällde efterlevnadsrevisionen. Stickprovsförfarandet är nämligen inte lämpligt för det stora antalet revisioner som görs för att undersöka och pröva hur ett kontrollsystem fungerar, framför allt om bara ett litet antal regioner eller tullstationer kan undersökas under den tid som står till förfogande.

Vad beträffar bedömningen av storleken på de finansiella rättelserna går det sällan att via en granskning av underlagshandlingarna uppskatta förlusten av gemenskapsmedel, eftersom de varor eller djur som blev otillräckligt kontrollerade av medlemsstaten inte längre finns på plats när kommissionens revision genomförs. Kommissionen tillämpar därför det allmänt accepterade tillvägagångssättet att först analysera och pröva systemet och rutinerna och sedan bedöma riskerna. Eftersom det krävs betydande personalresurser för att testa ett tillräckligt stort antal stödmottagare, som valts ut från en medlemsstats hela område genom stickprovsförfarande, och eftersom det är svårt att hitta fysiska bevis, har kommissionen i många fall tvingats förlita sig till att efter bästa förmåga göra en bedömning av vad som på grundval av resultatet av dess systemgranskningar och riskbedömningar är lämpliga schablonbelopp för de finansiella rättelserna. Som en följd av revisionsrättens synpunkter på avslutningen av räkenskaperna för 1991 godkände Europaparlamentet i sin resolution om beviljandet av ansvarsfrihet för 1991 att finansiella rättelser av detta slag är ett lagligt sätt att återkräva medel.

Schablonmässigt beräknade rättelser

4.7 Kommissionen håller inte med om att de schablonmässigt beräknade rättelserna tillämpades inkonsekvent. Nivån på rättelsen beslutas efter noggranna överväganden och i flertalet mera betydande fall efter ingående granskning av det oberoende förlikningsorganet. De ursprungligen föreslagna rättelserna har reducerats när medlemsstaten i fråga kunnat visa att risken för fonden var lägre än från början beräknat, och när personalresurserna medger det kontrolleras alltid på platsen de skäl som medlemsstaten anfört. I exemplet med rättelsen av produktionsstödet för bomull, som tas upp i punkt 4.9 b i revisionsrättens rapport, gjorde kommissionen ytterligare fem revisionsbesök och höll fyra möten med en gemensam arbetsgrupp för att gå igenom de åtgärder som vidtagits för att förbättra kontrollerna och för att fastställa de faktiska förlusterna 1992. I ett fall, nämligen den offentliga lagringen av nötkött på Irland (punkt 4.17), kunde kommissionen inte göra några fler undersökningar, eftersom interventionsköpen av nötkött hade stoppats. Det skulle inte vara rimligt att inte hellre fria än fälla en medlemsstat när orsakerna ligger utanför dess kontroll. I det enda fall vidare där en rättelse drogs tillbaka 1992 föreslogs till slut en rättelse för år 1994 i stället för åren 1992 och 1993 som ursprungligen planerats (se vidare punkt 4.9 d).

4.8 Kommissionen kan inte hålla med om att rättelser har gjorts på någon annan grundval än en objektiv bedömning av den faktiska förlust som drabbat gemenskapens budget. Handlingarna till stöd för denna bedömning prövades mycket noggrant och kontrollerades i den mån det var möjligt med hänsyn till tillgängliga personalresurser och omständigheterna i övrigt.

4.9 Enligt kommissionens mening har alla rättelserna baserats på den bedömda risken för förluster för EUGFJ:s budget.

a) Stöd till produktionen av olivolja i Grekland

En rättelse på 10 % av varje års utgifter från och med 1990 är en allvarlig konsekvens av bristerna i det grekiska kontrollsystemet. Kommissionen kommer att fortsätta att tillämpa de kriterier som återges i punkt 4.6 i revisionsrättens rapport när den fastställer storleken på rättelserna mot bakgrund av det bedömningsunderlag som är tillgängligt för varje enskilt år. Effektiva korrigeringsåtgärder kommer, i överensstämmelse med dessa kriterier, att beaktas i de fall det råder tvivel om de reella riskerna för fonden under åren i fråga.

b) Stöd till produktionen av bomull

I sitt beslut om avslut av räkenskaperna för år 1991 beslutade kommissionen om en rättelse på 25 % av de deklarerade utgifterna med ett förbehåll som skulle göra det möjligt att minska rättelsenivån till 10 % om de skärpta kontrollerna infördes före den 31 december 1995. Denna rättelsenivå var osedvanligt hög och återspeglade det faktum att det hade ifrågasatts om det verkligen hade skett en tjugoprocentig ökning av den mängd bomull som deklarerades för stöd 1991/1992. De allvarliga ekonomiska konsekvenserna var en av de faktorer som fick de grekiska myndigheterna att skärpa sina kontrollsystem. Myndigheterna undersökte också om de kvantiteter som deklarerats för stöd 1991/1992 var korrekta, framför allt genom att jämföra kvantiteterna försåld rensad bomull med motsvarande kvantiteter deklarerad råbomull. Så snart det konstaterades att de två storheterna inte stämde överens togs initiativ för att återkräva det stöd som kunde hänföras till skillnaden i fråga. De återkrav som initierades uppgick till totalt 1 208 miljoner grekiska drakmer. Resultatet av dessa undersökningar visade till kommissionens tillfredsställelse att risken för förluster beroende på de bristfälliga kontrollsystemen 1991 och 1992 inte översteg 10 %.

Kommissionens undersökning av oegentligheterna inom bomullssektorn ägde rum mellan september och december 1992. De grekiska myndigheterna vidtog, med verkan från november 1992, omedelbara åtgärder för att förbättra sina kontroller på området. Åtgärderna satte i stort sett stopp för de oegentligheter som hade förekommit under det föregående regleringsåret. Kommissionen gjorde flera revisionsbesök för att kontrollera att kontrollsystemen var effektiva, granska genomförandet och resultaten av den efterföljande kontrollen av stödmottagarna under regleringsåret 1992/1993 och föreslå ytterligare förbättringar i kontrollförfarandena.

Kommissionen finner det tillfredsställande att de grekiska myndigheterna började förbättra sina förfaranden från och med november 1992 och att de gjorde undersökningar av om de bomullskvantiteter för vilka bidrag hade begärts under det föregående regleringsåret var korrekta för att visa att förlustrisken för fonden inte översteg 10 %. Under dessa omständigheter kunde en finansiell rättelse på 25 % inte bibehållas.

c) Offentlig lagring av nötkött

i) Tyskland

Av rättviseskäl redovisar kommissionen alltid i sin sammanfattande rapport när en medlemsstat inför förbättringar i sitt system efter ett revisionsbesök, eftersom ett av syftena med avslutningsförfarandet just är att åstadkomma sådana förbättringar. Enligt riktlinjerna får förbättringar som genomförs påverka nivån på rättelsen när det råder tveksamhet om vilken nivå som skall tillämpas. I detta fall rådde ingen större tvekan om vilken rättelsenivå som skulle gälla. Det visade sig vid genomgången av rapporterna från besöket och av de handlingar som redovisades i samband med de bilaterala mötena och förlikningsförfarandet att de svagheter som påträffats i systemet inte var tillräckligt allvarliga för att motivera en rättelsenivå på mer än 2 % och, till skillnad från andra medlemsstater som fick rättelser med stöd av detta beslut om avslut av räkenskaperna, påträffades inget kött av icke godkänd kvalitet i samband med kommissionens undersökningar.

ii) iv) Italien, Frankrike och Förenade kungariket

Rättelserna var resultatet av en bedrägeriundersökning av kvaliteten på kött i interventionslager vid tidpunkten för undersökningen 1990 och 1991 (Italien), 1991 (Förenade kungariket) och 1992 (Frankrike). I några fall gjordes senare ett revisionsbesök för att undersöka tidigare utvalt kött som måste tinas upp. Undersökningen kunde inte upprepas påföljande år, eftersom interventionsköpen upphörde i början av 1993, och det fanns därför inga resultat som den finansiella rättelsen kunde grundas på. Interventionsköpen återupptogs i mitten av 1996, och inköpen granskas för närvarande i samband med revisionerna inför räkenskapsavslutet.

d) Återköp av persikor i Grekland

Rättelser föreslogs endast för räkenskapsåret 1994, eftersom det var det året som undersökningen gällde.

e) Röjning av vinstockar i Grekland

Rättelsenivån sänktes från 10 % till 2 % på grundval av förlikningsorganets rapport, eftersom de grekiska myndigheterna hade uppfyllt samtliga kontrollkrav med undantag av det som gällde upprättandet av ett register över vinodlingarna och till 100 % hade kontrollerat alla bidragsansökningar före och efter uppgrävningen av vinstockarna, vilket sedan följdes av ytterligare en kontroll av 1 % av tillhörande ärendeakter.

4.10 Schablonrättelsen på 5 % för de två åtgärderna i Tyskland bekräftades av domstolen 1993 och bibehölls i alla beslut om avslut av räkenskaperna till dess de tyska myndigheterna ändrade sitt felaktiga system.

4.11 b) Det finns en rad grundläggande skillnader mellan de två fallen, inte bara därför att Irland tillämpade systemet med kontroller vid jordbruksanläggningarna, medan Spanien valde slaktmodellen, utan också därför att Irland noga tog till vara den kritik som kommissionen framförde och gjorde rättelser i systemet från och med 1992 (utbetalning 1993), medan Spanien inte gjorde detta. Härtill kommer att Irland genomförde inspektioner på platsen vid ca 50 % av jordbruken 1991, långt över det minimum på 10 % som krävs, och dessutom baserade sitt kontrollsystem på ett identifieringssystem för boskapen faktorer som i hög grad reducerade risken för utbetalningar för djur som inte existerar. Spanien däremot kunde inte alls garantera säkerheten i sitt system för slaktcertifiering. Inget av länderna underlät att genomföra de faktiskt angivna kontrollerna, och problemet var därför snarare utformningen och kvaliteten på kontrollerna än det fysiska utförandet. Högre rättelsenivåer ansågs därför inte motiverade. De ansvariga enheterna fortsätter att övervaka förfarandena i de bägge medlemsstaterna.

Åsidosättandet av styrekonomens beslut

4.13 GD VI ger numera systematiskt styrekonomen tillfälle att framföra sina synpunkter innan medlemsstaterna underrättas om de föreslagna rättelserna, och det finns en överenskommelse om vilka rutiner som skall följas när de bägge enheterna fortsätter att ha delade meningar.

4.14 Under tiden från GD VI:s brev den 13 november 1995 till kommissionens beslut om avslut av räkenskaperna den 27 mars 1996 inlämnade de irländska myndigheterna en omfattande korrespondens till stöd för sina påståenden.

4.16 De brister som påträffats i fråga om kvaliteten på köttet i interventionslagren berodde enligt kommissionen i huvudsak på svagheter i det irländska systemet, som byggde på att deras tjänstemän alltid skulle finnas på plats vid interventionscentralerna, men som inte inkluderade vare sig effektiv övervakning eller rotation av tjänstemännen. De irländska myndigheterna hävdar att man från och med början av budgetåret 1991 har infört förbättringar som skall rätta till dessa svagheter och minska den därav följande risken för fonden. Det sker genom att man säkerställer en effektiv övervakning och kontroll av personalen ute på fältet och en konsekvent och korrekt klassificering av köttet vid inköpstillfället. De oanmälda inspektioner som revisionsrätten nämner ingick som ett led i den förstärkta kontroll som interventionsorganets ledning hade krävt. Effektiviteten av de uppgivna förbättringarna kunde inte prövas, eftersom det inte gjordes någon ytterligare undersökning på Irland före 1993 när interventionsköpen upphörde.

4.17 Inga andra medlemsstater än Irland kunde hävda att de hade förbättrat sitt kontrollsystem under det år som rättelsen avsåg, vilket är skälet till att någon differentiering av rättelserna inte beslutades för de andra medlemsstaterna. Det rådde inget tvivel om att Irland hade genomfört vissa förbättringar. Tveksamheten gällde i stället om förbättringarna var tillräckligt omfattande för att motivera att en lägre rättelsenivå tillämpades. Kommissionen beslutade till sist att hellre fria än fälla de irländska myndigheterna.

4.18 4.19 Det gick inte att pröva om förbättringarna var effektiva, eftersom interventionsköpen upphörde 1993, och vid den tidpunkt när kommissionens beslut fattades förväntades inte interventionsköpen återupptas. Kommissionen ansåg det inte rimligt att straffa Irland för att landet, av skäl som låg utom dess kontroll, inte kunde bekräfta att åtgärderna varit effektiva och åsidosatte därför styrekonomens beslut. På grund av rädslan för BSE återupptogs interventionsköpen strax efter kommissionens beslut, och en undersökning på platsen har nu bekräftat att en betydande skärpning av kontrollen har ägt rum.

4.21 Kommissionen är överens om principen att rättelserna skall reduceras först från och med det år förbättringarna genomförs. Minskningen av schablonrättelsen för 1991 vidtogs just av det skälet att de påstådda förbättringsåtgärderna på Irland infördes det året. Ingen minskning gjordes för övriga berörda medlemsstater, eftersom deras förbättringar infördes vid en senare tidpunkt.

Rättelserna var resultatet av en undersökning om kvaliteten på kött i interventionslager vid tidpunkten för undersökningen. Undersökningen kunde inte upprepas under de påföljande åren, eftersom interventionsköpen hade upphört 1993; därför fanns inga resultat som kunde användas som underlag för en finansiell rättelse för åren efter 1993.

4.22 Alla rättelserna fastställs mycket noggrant på grundval av tillgänglig information vid tidpunkten för beslutet.

4.23 Enligt de italienska myndigheterna berodde den försening av utbetalningarna som i räkenskapsavslutet för 1992 föreslås bli föremål för rättelse till stor del på de kommunvisa undersökningar som genomfördes på Sicilien från och med 1988 i avsikt att skydda gemenskapsmedlen genom omfattande kontroller innan utbetalningarna ägde rum. Kommissionen godtog detta argument som giltigt skäl till att betalningen försenats, förutsatt att den förklaring som redovisats kunde dokumenteras. Tyvärr hade de centrala myndigheterna i Italien stora svårigheter att få fram information från Sicilien 1996, flera år efter händelsen. De ursprungligen föreslagna rättelserna på grund av att bidragen till nötboskap betalats ut för sent uppgick till sammanlagt 20 767 miljoner italienska lire och reducerades, sedan överlämnade handlingar hade granskats, till 14 925 miljoner italienska lire, inklusive en minskning på 2 855 miljoner italienska lire för det särskilda bidraget för nötkött.

Det är riktigt att de upplysningar om det särskilda bidraget för nötkött som Italien överlämnade inte var lika tydliga som de uppgifter som överlämnades för andra stödordningar (och som revisionsrätten har granskat), men med hänsyn till att det hade gjorts omfattande undersökningar på Sicilien som lett till att betalningarna försenades, beslutade kommissionen att hellre fria än fälla Italien. Det ligger inte i gemenskapens intresse att tvinga medlemsstaterna att verkställa betalningar när det är tveksamt om dessa är regelmässiga. Sådan tveksamhet förelåg helt klart på Sicilien.

4.25 Beräkningarna i syfte att kontrollera att de avgifter som de enskilda medlemsstaterna tar upp är rimliga grundade sig på den statistik som medlemsstaten överlämnat till Eurostat, med beaktande av senare tillkomna ändringar av uppgifterna. Enheten för avslutning av räkenskaperna hade inte resurser att kontrollera om siffrorna var korrekta genom att företa en granskning av medlemsstaternas statistiska organ. Kommissionen bekräftar att den 1988 hade accepterat att växande grödor inte omfattades av avgiften. Vid ett revisionsbesök i maj 1994 kontrollerade kommissionen att de danska siffrorna i detta avseende var rimliga. Kommissionen gick också igenom det underlag som lagts fram för minskningen av underskottet till 206 000 ton baserat på uppdaterad statistisk information. Minskningen av underskottet från 710 000 ton till 206 000 ton utgör 5,5 % av spannmålsproduktionen.

5. FALL DÄR INGA RÄTTELSER GJORDES

5.1 a) Kommissionen kan inte systematiskt utsträcka resultatet av sina undersökningar till det tidigaste räkenskapsår som vid tidpunkten för undersökningen fortfarande inte är avslutat. I så fall skulle besluten om avslut av räkenskaperna fördröjas i det oändliga, eftersom ännu fler undersökningar skulle bli färdiga medan de bilaterala förfarandena och förlikningsförfarandena genomfördes för tidigare undersökningar. I samband med förfinansieringsundersökningen granskades de tullprocedurer som var i kraft under räkenskapsåren 1993 och 1994 och resultatet behandlas i samband med räkenskapsavsluten för dessa två år. Det finns inget lagligt hinder mot detta tillvägagångssätt.

b) Undersökningen rörande de fysiska kontrollerna hade till syfte att kontrollera att medlemsstaterna uppfyllde kraven i förordning (EEG) nr 386/90, enligt vilken minst 5 % av den export som åtnjuter exportbidrag måste kontrolleras fysiskt av tullen. Kommissionens revisorer fann inga mera betydande försummelser när det gäller att respektera detta procenttal, och därför fanns det ingen solid rättslig grund för rättelse. De fann emellertid att kontrollerna utfördes på mycket olika sätt. GD VI skrev därför till medlemsstaterna i början av 1994 för att informera om den slags kontroll som kommissionen ansåg vara effektiv och underströk att sådana kontroller skulle genomföras på ett likformigt sätt av alla medlemsstaterna. Kommissionen anförde också att den hade för avsikt att föreslå finansiella rättelser om de angivna normerna inte följdes. En solidare rättslig grund för förslaget från GD VI erhölls genom förordning (EG) nr 163/94 och förordning (EG) nr 2221/95, som är tillämplig från och med den 1 januari 1996. Finansiella rättelser kan endast åläggas om en medlemsstat har underlåtit att rätta sig efter en bestämmelse i lag, och en sådan bestämmelse kan inte tillämpas retroaktivt. Skrivelsen från 1994 tjänar som viss tolkningsbas för rättelser från och med 1995, dock inte retroaktivt, och en undersökning pågår sedan början av 1996 för att kontrollera att kraven efterlevs. Kommissionens sätt att agera ledde till viss kvalitetsförbättring av tullens kontroller på mycket kortare tid än vad det tar för formell lagstiftning att antas. Ekonomistyrning får numera systematiskt yttra sig innan medlemsstaterna underrättas om slutsatserna från revisionen.

c) Förseningarna motiverades från de belgiska myndigheternas sida med pågående domstolsförhandlingar vad gäller hälften av det belopp på 1 miljon ecu som frågan gällde, och med behovet av att slutföra kompletterande kontroller vad gäller den andra hälften. Kommissionen kan inte straffa en medlemsstat för att den inte betalat krav som bestrids eller är tveksamma.

d) Förutom från inspektioner ute på jordbruksenheterna som utförts av kommissionens avdelningar bottnar den negativa kommentaren till största delen i undersökningen av krav och inspektionsstatistik avseende stöd som sökts 1990 för utbetalning 1991. Räkenskapsåret 1991, när utgiften blev föremål för rättelse, behandlas mycket mera ingående i rapporten från revisionsbesöket. Bara några dagar efter revisionsbesöket i maj 1991, när bristerna först uppdagades (alltså i god tid före kvarhållningsperioden för fordringar 1991 som skulle betalas ut 1992) vidtog tyska myndigheter åtskilliga betydande administrativa åtgärder i syfte att åstadkomma förbättringar. Tyskland företog inspektioner vid jordbruksenheterna som visade sig vara effektiva, och det skedde i större omfattning än de 10 % som krävs. Under dessa omständigheter ansåg kommissionen inte att det fanns någon grund för rättelse av 1992 års utgift.

e) De nederländska myndigheterna kunde till stöd för sin begäran att få bevilja den 1 miljon ecu frågan gällde redovisa förteckningar som bevisade att det inte hade uppstått någon förlust för fonden. De informerade vidare kommissionen om att det nederländska jordbruksministeriets eget revisionsorgan hade genomfört en granskning på nationell basis av 80 % av ansökningarna om bidrag för tackor med avseende på fullständighet och riktighet och om att utbetalningarna hade gjorts på ett korrekt sätt.

Med hänsyn till de förklaringar och den dokumentation som lades fram och eftersom risken för otillbörlig belastning på fonden ansågs minimal, lade kommissionen inte fram något förslag om rättelse, men framförde att situationen var otillfredsställande och att liknande händelser inte skulle komma att accepteras i fortsättningen.

f) Privata företag reviderade de utbetalande organens finansiella system och rutiner men hade inte möjlighet att kontrollera om de underliggande utgifterna var förenliga med gemenskapsbestämmelserna, eftersom enligt artikel 9 förordning (EEG) nr 729/70 endast tjänstemän som fått ett bemyndigande av kommissionen får genomföra sådana kontroller. I alla händelser fanns det 1992 inga uttryckliga rättsliga krav om vilka system de utbetalande myndigheterna borde införa och därmed ingen rättslig grund för rättelser. Kommissionen vidtog åtgärder för att anta denna rättsliga grund och för att kräva att medlemsstaterna skall följa detaljerade riktlinjer för finansiella kontrollsystem. Denna rättsliga grund trädde i kraft budgetåret 1996 och kommissionen följer nära hur medlemsstaterna rättar sig efter den.

6. SLUTSATSER

6.1 6.3 Kommissionen är beredd att diskutera förbättringar av de riktlinjer den för närvarande följer när den skall bedöma storleken på beloppen för rättelserna och likaså diskutera i vad mån rättelserna kan utnyttjas i pedagogiskt syfte. Kommissionen är skyldig att återkräva medel med vilka misshushållning skett, men alla förslag till förbättringar av medlemsstaternas förfaranden motiverar inte en finansiell rättelse.

Kommissionen noterar med intresse synpunkten i punkt 2.10 i revisionsrättens rapport att det borde finnas en minimigräns för rättelserna. Denna synpunkt ligger i linje med de principer för reformeringen av avslutningsförfarandet som kommissionen antog 1993 som ett resultat av den s.k. Belle-rapporten, principer som parlamentet tillstyrkt och för vilka den rättsliga grunden antogs av rådet 1995. Syftet med reformen var att inrikta avslutningsarbetet på att förebygga att medlemsstaterna inte följde gemenskapsbestämmelserna och därmed undvika de konflikter som uppstår på grund av rättelser som beslutas långt efter det att medlemsstaten redan har förbättrat sina förfaranden. En förebyggande granskning kommer naturligtvis att utmynna i ett antal förslag till förbättringar, men detta innebär inte nödvändigtvis att det förelegat så stor risk för fonden att rättelse måste ske. Det finns starka skäl för att tillämpa rättelser bara i de fall det är fråga om allvarlig försummelse att iaktta gemenskapsreglerna som motiverar en materiell rättelse.

6.1 Erfarenheterna under många år har visat att det var omöjligt att respektera tidsgränsen för beslutet om räkenskapsavslutet med de förfaranden som gällde före 1992, och i och med att förlikningsförfarandet tillkom ökade behovet av tid ytterligare. Detta är ett av skälen till reformen av avslutningsförfarandet, en reform som trädde i kraft budgetåret 1996.

6.3 Kommissionen instämmer när det gäller de syften som ligger till grund för revisionsrättens synpunkter i denna slutsats men vill anföra följande:

a) Kommissionen försöker finna en lösning på behovet av ytterligare personal och kommer att ta upp frågan i samband med förhandlingarna om budgeten för 1998. Det saknas resurser för kommissionens kontroller i medlemsstaterna både vad gäller avslutningen av räkenskaperna och inspektörsstaberna.

b) Kommissionen anser att riskanalys tillämpades centralt för att fördela personal till olika nyckelområden i avslutningsförfarandet för 1992, detta så långt det var möjligt med hänsyn till kravet att avsluta hela den deklarerade utgiften och att utföra förebyggande granskningar av nya åtgärder med omfattande framtida utgifter.

c) Det händer sällan att det går att fastställa den faktiska förlusten för gemenskapsbudgeten på grund av bristande kontroller, och kommissionen är därför hänvisad till sin egen bedömning av risken för denna förlust och till att tillämpa schablonrättelser, vilket parlamentet ansett vara ett lagenligt tillvägagångssätt.

d) Det faktum att det föreligger en risk för finansiella rättelser är i sig ett mycket effektivt incitament för medlemsstaterna att följa gemenskapens förordningar. Enligt riktlinjerna får förbättringar i kontrollsystemen ses som en förmildrande omständighet när det råder tveksamhet om vilken rättelsenivå som skall tillämpas. De rättelser som till slut fastställs måste kunna klara en rättslig granskning av domstolen och måste representera en rättvis och skälig bedömning av hur allvarlig överträdelsen är och hur stor den faktiska förlusten för fonden är. Kommissionens olika avdelningar, förlikningsorganet och kollegiet självt lägger ned stor möda på att komma fram till denna bedömning utan att därmed förlora det huvudsakliga målet ur sikte, nämligen att få medlemsstaterna att införa förfaranden som på ett fullgott sätt skyddar fonden från risken för bedrägeri och oegentligheter.