KOMMISSIONENS DIREKTIV av den 29 april 1981 om fastställande av gemenskapens analysmetod för den offentliga kontrollen av vinylklorid som avges från material och produkter till livsmedel (81/432/EEG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna,

med beaktande av rådets direktiv 78/142/EEG den 30 januari 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om material och produkter som innehåller vinylkloridmonomer och är avsedda att komma i kontakt med livsmedel(1), särskilt artikel 3 i detta, och

med beaktande av följande:

I artikel 2 i direktiv 78/142/EEG föreskrivs att material och produkter inte får, till de livsmedel som är i eller har bringats i kontakt med sådana material och produkter, överföra någon vinylklorid som kan spåras med en metod som har en detektionsgräns på 0,01 mg/kg. I artikel 3 föreskrivs att denna gräns skall kontrolleras med en gemensam analysmetod för gemenskapen.

På grundval av en serie försök med avprövning på flera laboratorier har den metod som beskrivs i bilagan visat sig vara tillräckligt noggrann och reproducerbar för att antas som en gemenskapsmetod.

De åtgärder som föreskrivs i detta direktiv stämmer överens med Ständiga livsmedelskommitténs yttrande.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE

.

Artikel 1

Den analys som behövs för en offentlig kontroll av vinylklorid som avges från material och produkter till livsmedel skall utföras i enlighet med den metod som beskrivs i bilagan till detta direktiv.

Artikel 2

Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 oktober 1982. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

Artikel 3

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den 29 april 1981.

På kommissionens vägnar

Karl-Heinz NARJES

Ledamot av kommissionen

(1) EGT nr L 44, 15.12.1978, s. 15.

BILAGA

BESTÄMNING AV VINYLKLORID SOM AVGES FRÅN MATERIAL OCH PRODUKTER TILL LIVSMEDEL

1. OMFATTNING OCH ANVÄNDNINGSOMRÅDE

Metoden bestämmer halten vinylklorid i livsmedel.

2. PRINCIP

Halten vinylklorid (VC) i livsmedel bestäms med gaskromatografi med "headspace"-teknik.

3. KEMIKALIER

3.1 Vinylklorid (VC) med högre renhet än 99,5 volymprocent.

3.2 N,N-dimetylacetamid (DMA) som är fri från föroreningar med samma retentionstid som vinylkorid eller som den interna standarden (3.3) vid rådande analysbetingelser.

3.3 Dietyleter eller cis-2-buten i DMA (3.2) som intern standardlösning. Dessa interna standarder får inte innehålla någon förorening med samma retentionstid som vinylklorid vid rådande analysbetingelser.

3.4 Destillerat vatten eller demineraliserat vatten med likvärdig renhet.

4. APPARATUR

OBS!

Ett instrument eller en apparat nämns endast om det eller den är speciell eller specialtillverkad. Sedvanlig laboratorieutrustning förutsätts vara tillgänglig.

4.1 Gaskromatograf utrustad med automatisk "headspace"-injektor eller med utrustning för manuell injektion av provet.

4.2 Flamjonisationsdetektor eller andra detektorer som anges i punkt 7.

4.3 Gaskromatografisk kolonn.

Kolonnen måste medge separation av lufttopparna, vinylkloriden och den interna standarden, om sådan används.

Vidare måste det kombinerade 4.2- och 4.3-systemet medge att den signal som erhålls för en lösning med koncentrationen 0,005 mg vinylklorid/liter DMA eller 0,005 mg vinylklorid/kg DMA är minst fem gånger bakgrundsbruset.

4.4 Provampuller eller flaskor utrustade med silikon- eller butylgummimembran.

När man med manuell injektion tar ett prov från "headspace"-fasen med en injektionsspruta kan ett partiellt vakuum uppstå inuti ampullen eller flaskan. Därför rekommenderas för manuell injektion att stora provflaskor används, om flaskorna inte fått ett övertryck innan provet tas.

4.5 Mikro-injektionssprutor.

4.6 Gastäta injektionssprutor för manuell provtagning av "headspace"-fasen.

4.7 Analysvåg med en noggrannhet av 0,1 mg.

5. FÖRFARANDE

VARNING: Vinylklorid är ett vådligt ämne och en gas vid omgivningstemperatur. Därför bör beredning av lösningarna göras i ett väl ventilerat dragskåp.

OBS!

Iakttag all nödvändig försiktighet så att ingen vinylklorid eller DMA går förlorad.

Vid manuell provtagning bör en intern standard (3.3) användas.

Då en intern standard används måste samma lösning användas under hela förfarandet.

5.1 Beredning av vinylkloridstandardlösning (lösning A)

5.1.1 Beredning av koncentrerad vinylkloridstandardlösning till ungefär 2 000 mg/kg

Väg omsorgsfullt med 0,1 mg noggrannhet ett lämpligt glaskärl och häll i detta en kvantitet (t. ex. 50 ml) DMA (3.2). Väg igen. Tillsätt till DMA en kvantitet (t. ex. 0,1 g) vinylklorid (3.1) i flytande form eller gasform och injicera den sakta i DMA. Vinylkloriden kan också tillsättas genom att den bubblas ner i DMA, förutsatt att en anordning används som hindrar förlust av DMA. Väg igen med en noggrannhet av 0,1 mg. Vänta två timmar så att jämvikt uppnås. Om en intern standard skall användas, tillsätt denna så att den interna standardens koncentration i den koncentrerade vinylkloridstandardlösningen är densamma som i den interna standardlösning som beretts enligt punkt 3.3. Förvara standardlösningen i ett kylskåp.

5.1.2 Beredning av utspädd vinylkloridstandardlösning

Ta en uppvägd kvantitet koncentrerad vinylkloridstandardlösning (5.1.1) och späd den till en känd volym eller känd vikt med DMA (3.2) eller med intern standardlösning (3.3). Koncentrationen av den utspädda standardlösningen (lösning A) uttrycks i mg/liter respektive mg/kg.

5.1.3 Beredning av responskurvan för lösning A

OBS!

Kurvan måste innehålla minst sju par punkter.

Repeterbarheten av responserna(1) måste vara mindre än 0,002 mg vinylklorid/liter eller kg DMA.

Kurvan skall beräknas från dessa punkter med minsta-kvadrat-metoden, dvs. regressionslinjen skall beräknas med följande ekvation:

y = ai × + a°

där

>Hänvisning till >

och

>Hänvisning till >

där

y = höjden eller ytan av topparna vid varje enskild bestämning,

x = den motsvarande koncentrationen på regressionslinjen,

n = antal utförda bestämningar (n ≥ 14).

Kurvan skall vara linjär, dvs. standardavvikelsen (s) i skillnaderna mellan de uppmätta responserna (yi) och det motsvarande värdet av de responser som beräknats från regressionslinjen (zi), dividerat med medelvärdet () av alla de uppmätta responserna, får inte överstiga 0,07.

Detta skall beräknas från

>Hänvisning till >

där

>Hänvisning till >

och

>Hänvisning till >

där

yi = varje enskild uppmätt respons,

zi = det motsvarande värdet av responsen (yi) på den beräknade regressionslinjen,

n = ≥ 14.

Bered två serier om minst sju flaskor (4.4). Tillsätt till varje flaska så mycket utspädd standardlösning för vinylklorid (5.1.2) och DMA (3.2) eller intern standardlösning i DMA (3.3) att den slutliga vinylkloridkoncentrationen i de både lösningsserierna blir ungefär lika med 0; 0,005; 0,010; 0,020; 0,030; 0,040, 0,050 etc. mg/liter eller mg/kg DMA och att varje flaska innehåller samma totala volym lösning. Kvantiteten utspädd vinylkloridstandardlösning (5.1.2) måste vara sådan att förhållandet mellan den totala volymen (ìl) av tillsatt vinylkloridlösning och kvantitet (g eller ml) DMA eller intern standardlösning (3.3) inte överstiger fem. Förslut flaskorna och gå tillväga enligt beskrivningen i punkterna 5.4.2, 5.4.3 och 5.4.5. Gör ett diagram där dels ordinatavärdena visar ytorna (eller höjderna) av vinylkloridtopparna för de båda lösningsserierna eller förhållandet mellan dessa ytor (eller höjder) och ytorna (eller höjderna) för internstandardtopparna, och dels abskissavärdena visar vinylkloridkoncentrationen för de båda lösningsserierna.

5.2 Validering av beredning av standardlösningar enligt punkt 5.1

5.2.1 Beredning av en andra vinylkloridstandardlösning (lösning B)

Upprepa förfarandet enligt punkterna 5.1.1 och 5.1.2 för att erhålla en andra utspädd standardlösning med, i detta fall, en koncentration ungefär lika med 0,02 mg VC:1, eller 0,02 VC/kg DMA eller intern standardlösning. Tillsätt denna lösning till två flaskor (4.4). Förslut flaskorna och gå tillväga enligt beskrivningen i punkterna 5.4.2, 5.4.3 och 5.4.5.

5.2.2 Validering av lösning A

Om medelvärdet av två gaskromatografiska bestämningar i fråga om lösningen B (5.2.1) inte avviker mer än 5% från den motsvarande punkten på responskurvan som erhållits enligt punkt 5.1.3, valideras lösningen A. Om skillnaden är större än 5%, häll bort alla lösningar som beretts enligt punkterna 5.1 och 5.2 och upprepa förfarandet från början.

5.3 Beredning av "tillsatskurvan"

OBS!

Kurvan skall innehålla minst sju par punkter.

Kurvan skall beräknas från dessa punkter med minsta-kvadrat-metoden (5.1.3, tredje stycket).

Kurvan skall vara linjär, dvs. standardavvikelsen (s) i skillnaderna mellan de uppmätta responserna (yi) och det motsvarande värdet av responerna som beräknats från regressionslinjen (zi), dividerat med medelvärdet () av alla de uppmätta responserna, får inte överstiga 0,07 (5.1.3, fjärde stycket).

5.3.1 Beredning av provet

Det livsmedelsprov som skall analyseras måste vara representativt för det livsmedel som lämnats för analys. Livsmedlet måste därför blandas eller finfördelas och därefter blandas innan provet tas.

5.3.2 Förfarande

Bered två serier om minst sju flaskor (4.4). Tillsätt till varje flaska en kvantitet av minst 5 g av det prov som tagits från livsmedlet som analyseras (5.3.1). Se till att samma mängd tillsätts till varje flaska. Förslut flaskan genast. Tillsätt till varje flaska för varje gram prov 1 ml helst destillerat vatten eller demineraliserat vatten med åtminstone likvärdig renhet, eller vid behov ett lämpligt lösningsmedel. (Anmärkning: För homogena livsmedel behöver inte destillerat eller demineraliserat vatten tillsättas.) Tillsätt till varje flaska så mycket utspädd vinylkloridstandardlösning (5.1.2) som kan innehålla intern standard, (3.3) om det anses lämpligt, att de vinylkloridkoncentrationer som tillsatts till flaskorna blir lika med 0, 0,005, 0,010, 0,020, 0,030, 0,040 och 0,050 etc. mg/kg livsmedel. Se till att den totala volymen DMA eller DMA som innehåller intern standard, (3.3) i varje flaska är densamma. Kvantiteten utspädd vinylkloridstandardlösning (5.1.2) och ytterligare DMA, om sådan används, måste vara sådan att förhållandet mellan dessa lösningars totala volym (ìl) och den kvantitet (g) livsmedel som finns i flaskan är så lågt som möjligt men inte högre än fem och är detsamma i alla flaskor. Förslut flaskorna och gå tillväga enligt punkt 5.4.

5.4 Gaskromatografisk bestämning

5.4.1 Skaka flaskorna men, för att erhålla en så homogen lösning eller suspension av livsmedelsproverna som möjligt, undvik kontakt mellan vätskan i flaskorna och membranet (4.4).

5.4.2 Placera alla de förslutna flaskorna (5.2 och 5.3) i ett vattenbad under två timmar vid 60° ± 1°C så att jämvikt uppnås. Skaka igen vid behov.

5.4.3 Ta ett prov från "headspace"-fasen i flaskan. Vid manuell injektion måste man vara mycket noggrann så att ett reproducerbart prov erhålls (4.4). Särskilt måste sprutan förvärmas till provets temperatur. Mät ytan (eller höjden) på topparna för vinylkloriden och den interna standarden, om sådan används.

5.4.4 Gör ett diagram där dels ordinatavärdet visar ytorna (eller höjderna) för vinlykloridtopparna eller förhållandet mellan ytorna (eller höjderna) för vinylkloridtoppar och ytorna (eller höjderna) av de interna standardtopparna, och dels abskissavärdena visar de kvantiteter vinylklorid som tillsatts (mg) i förhållande till de kvantiteter livsmedelsprov som vägts upp i varje flaska (kg). Mät abskissa-intercept från kurvan. Det värde man då får är koncentrationen av vinylklorid i provet på det livsmedel som undersöks.

5.4.5 Avlägsna från kolonnen (4.3) överskott av DMA på lämpligt sätt så snart topparna av DMA visar sig på kromatogrammet.

6. RESULTAT

Den vinylklorid som avgetts från material och produkter till det undersökta livsmedlet uttryckt i mg/kg skall definieras som medelvärdet av de två bestämningarna (5.4), förutsatt att repeterbarhetskriteriet i punkt 8 uppfylls.

7. VERIFIERING AV VINYLKLORIDHALTEN

Om den vinylklorid som avgetts från material och produkter till livsmedlen enligt beräkningen i punkt 6 överstiger kriteriet i artikel 2.2 i rådets direktiv 78/142/EEG den 30 januari 1978, skall de värden man erhållit i vardera av de två bestämningarna (5.4) verifieras på ett av följande tre sätt:

i) Med minst ytterligare en kolonn (4.3) som har en fast fas med en annan polaritet. Detta bör fortgå till dess ett kromatogram erhålls utan något tecken på att vinylkloriden och/eller internstandardtopparna överlappar andra beståndsdelar i livsmedelsprovet,

ii) Med andra detektorer, t. ex. mikroelektrolytisk konduktivitetsdetektor(2),

iii) Med masspektrometri. Om molekyljoner med masstalen (m/e) 62 och 64 konstateras i förhållandet 3 : 1, får det i detta fall med stor sannolikhet anses bekräfta närvaron av vinylklorid. I tveksamma fall måste hela masspektrumet kontrolleras.

8. REPETERBARHET

Skillnaden mellan resultaten av två bestämningar (5.4), som utförts samtidigt eller i snabb följd på samma prov, av samme analytiker och under samma förhållanden, får inte vara större än 0,003 mg vinylklorid/kg livsmedel.

>Hänvisning till >

>Hänvisning till >

>Hänvisning till >

>Hänvisning till >

>Hänvisning till >

(1) Se rekommendation ISO DIS 5725: 1977.

(2) Se Journal of Chromatographic Science, vol. 12, mars 1974, s. 152.