Rådets yttrande

av den 21 januari 2003

om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2002-2006

(2003/C 26/05)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken(1), särskilt artikel 5.3 i denna,

med beaktande av kommissionens rekommendation, och

efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén.

HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.

Den 21 januari 2003 granskade rådet Italiens uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar åren 2002-2006.

Det nya uppdaterade programmet uppfyller i huvudsak de krav på uppgifter som ställs i den ändrade uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning. Avsaknaden av uppgifter om vilka ytterligare åtgärder som planeras för att uppnå budgetmålen efter 2003 innebär dock att uppförandekodens krav inte uppfylls.

Rådet anser att den ekonomiska politik som återspeglas i de åtgärder som planeras i det uppdaterade programmet delvis uppfyller rekommendationerna i 2002 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken.

Rådet välkomnar Italiens föresats att bibehålla stora primära överskott under hela den period som programmet täcker och samtidigt medge vissa skattelättnader. Rådet noterar att det konjunkturrensade underskottet enligt kommissionens prognoser förbättrades med 0,6 procent av BNP under 2002, främst på grund av engångsåtgärder. Det noterar att det beräknade underskottet för 2002 hamnar betydligt över de ursprungliga målen, som en följd av att 2001 års underskott blev betydligt större än vad som förutsågs i fjolårets uppdatering samt den försenade ekonomiska återhämtningen, och trots de korrigeringsåtgärder som antagits under årets lopp. Detta för i sin tur med sig att målet med offentliga finanser "nära balans" enligt myndigheternas egna prognoser kommer att kunna uppnås 2004 snarare än 2003. Rådet måste tyvärr konstatera att minskningen av skuldkvoten sedan 2001 sker i betydligt långsammare takt, i samband med en svag tillväxt och långsammare framsteg med privatiseringsprogrammet än planerat på grund av förhållandena på finansmarknaderna. Skuldkvoten kan nu enligt myndigheterna förväntas sjunka under 100 % av BNP först år 2005, vilket är två år senare än vad Italien ursprungligen åtog sig 1998.

I programmets makroekonomiska scenario antas en återhämtning i ekonomin, vilken på kort sikt återspeglar en förväntad återhämtning i världsekonomin samt en stärkt inhemsk efterfrågan och därmed en förväntning om att produktionsgapet skall försvinna. Med tanke på den senaste utvecklingen kommer återhämtningen troligen att gå långsammare än förutsett och prognoserna om såväl nominell som potentiell tillväxt förefaller optimistiska. På medellång sikt förefaller också en tillväxtprognos på 2,5 % per år mer sannolik, vilket tillsammans med en nedjustering av den potentiella tillväxttakten till 2 % skulle leda till ett underliggande underskott på 1,1 % 2006. Detta skulle innebära att målet, som på medellång sikt är nära balans eller överskott, enligt detta scenario inte skulle kunna nås under programperioden. Rådet noterar dock Italiens åtagande att nå målet "nära balans" under 2004.

Enligt programmet beräknas det konjunkturrensade budgetsaldot för 2003 öka med 0,7 %. Rådet konstaterar att det finanspolitiska målet för 2003 liksom förra året i högsta grad är beroende av engångsåtgärder. Enligt kommissionens beräkningar, som bygger på det uppdaterade italienska programmet, kommer det konjunkturrensade underskottet att ligga kvar på 0,9 % av BNP under 2003 och fortfarande inte uppfylla kravet i stabilitets- och tillväxtpakten att nå offentliga finanser i nära balans eller med överskott. Även om vi antar att engångsåtgärderna i fråga leder till önskade resultat, är det tveksamt om det konjunkturrensade budgetsaldot kommer att förbättras så mycket som det förutsägs i programmet, med tanke på de risker som omgärdar de trendmässiga budgetprognoserna, vilket innebär en risk för att minimijusteringen på 0,5 % av BNP inte uppnås. Rådet välkomnar de nyligen införda åtgärderna för strängare kontroll av de offentliga utgifterna men uppmanar samtidigt Italien att säkerställa att de åtgärder som planeras för 2003 genomförs fullt ut, så att åtminstone en förbättring av det underliggande saldot med 0,5 % av BNP garanteras. Rådet bedömer det vara av yttersta vikt att de engångsåtgärder som genomfördes 2003 i huvudsak ersätts av åtgärder av mer permanent karaktär i kombination med korrigeringar med syftet att nå en minskning med åtminstone 0,5 %, om budgetmålen för 2004 och framåt skall kunna uppnås, inklusive målet att de offentliga finanserna skall vara nära balans.

Rådet anser att Italien, för att genomföra en hållbar konsolidering, bör ersätta engångsåtgärderna med strukturåtgärder på utgiftssidan. Rådet noterar att Italien åtar sig att i sin budgetplanering på medellång sikt 2003 skyndsamt fastställa åtgärder av permanent karaktär som skulle åstadkomma den förbättring av det konjunkturrensade saldot med minst 0,5 % per år som krävs tills målet "nära balans" bedöms vara uppnått. Mer generellt uppmanar rådet Italien att förtydliga sin finanspolitiska strategi, eftersom en komplett reformplan för såväl inkomst- som utgiftssidan är en förutsättning för att det skall vara möjligt att säkert och effektivt uppfylla den av rådet delade målsättningen att sänka skattetrycket.

Rådet anser att Italiens mycket höga skuldkvot föranleder en snabbare skuldreducering än som varit fallet de senaste åren. Rådet noterar vidare att skuldreduceringen förväntas bli långsammare mot slutet av den period som programmet täcker, bland annat i samband med transaktioner utanför "balansberäkningen". Rådet anser det vara särskilt oroande att de risker som omgärdar målsättningen för det offentliga underskottet kan leda till att minskningstakten för skuldkvoten blir alltför låg. Italien uppmanas därför att på alla sätt som står under dess kontroll verka för att skulden minskar tillräckligt snabbt. I detta avseende rekommenderar rådet Italien att överväga åtgärder av övergångskaraktär, t.ex. försäljning av tillgångar genom värdepapperisering, såsom ett sätt att påskynda skuldminskningen, men däremot inte som ett substitut för nödvändiga korrigeringar på underskottssidan.

Rådet erinrar om att hållbara offentliga finanser förutsätter att Italien når en position där det underliggande saldot är i balans på medellång sikt. På grundval av den nuvarande politiken kan risken för ohållbara offentliga finanser mot bakgrund av den åldrande befolkningen inte uteslutas. Med tanke på Italiens stora offentliga skuld kommer man att behöva upprätthålla primära överskott i storleksordningen 5 % av BNP under många år. Rådet noterar att Italiens förutsättningar att klara budgetkonsekvenserna av befolkningens ökade medelålder bygger på att man lyckas genomföra 1990-talets betydande pensionsreformer, samt på att arbetskraftstalet markant ökar. I linje med sitt tidigare yttrande om de tidigare uppdaterade programmen och med 2002 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken uppmanar rådet Italien att vidta åtgärder för att främja kompletterande privatfinansierade pensionssystem samt att ta sig an det viktigaste återstående problemet med det offentliga pensionssystemet, nämligen den långa övergångsperioden till det nya avgiftsbaserade systemet. Detta bör också kombineras med åtgärder för att öka arbetskraftstalet och hålla kontroll över utvecklingen av åldersrelaterade utgifter.

(1) EGT L 209, 2.8.1997.