KOMMISSIONENS BESLUT av den 9 juli 1997 om de åtgärder som vidtagits av Portugal till förmån för EPAC - Empresa Para a Agroalimentação e Cereais, SA (Endast den portugisiska texten är giltig) (97/762/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93.2 i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 923/96 (2), särskilt artikel 19 i denna,

efter att i enlighet med artikel 93.2 första stycket ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (3), och

med beaktande av följande:

I

(1) Den 15 oktober 1996 mottog kommissionen ett klagomål om ett eventuellt statligt stöd till det offentliga företaget Empresa Pasa a Agroalimentaçâo e Cereais SA, nedan kallat EPAC, i form av en statlig garanti på 30 miljarder portugisiska escudos samt ett kompletterande lån på särskilda villkor till ett belopp av 20 miljarder escudos.

Eftersom kommissionen inte har mottagit någon anmälan från de portugisiska myndigheterna enligt artikel 93.3 i fördraget, sände kommissionen dem den 31 oktober 1996 en skrivelse med begäran om en bekräftelse på att ett sådant stöd föreligger. I händelse av ett jakande svar begärde kommissionen av de portugisiska myndigheterna dessutom en anmälan av stödet i fråga för att kunna fastställa huruvida stödet är förenligt med artiklarna 92 och 93 i fördraget.

I en skrivelse av den 26 november 1996, registrerad den 29 november, bekräftar Portugals ständiga representation vid Europeiska unionen att en statlig garanti till förmån för EPAC föreligger. Någon anmälan om statligt stöd har dock inte lämnats till kommissionen i enlighet med artikel 93.3 i fördraget. Följaktligen har detta stöd överförts till registret över icke anmälda stöd under nr NN 13/97.

(2) Före Portugals inträde i Europeiska gemenskapen var saluföringen av spannmål i Portugal en sektor inom vilken det rådde offentligt monopol. EPAC (vilket då hette "Empresa Pública de Abastecimento de Cereais") var det offentliga företag som ansvarade för förvaltningen av marknaden. Det offentliga monopolet upplöstes gradvis efter inträdet, och EPAC som omformats till aktiebolag med offentligt kapital blev en av aktörerna på spannmålsmarknaden, vilken avreglerades 1991.

Genom det gemensamma beslut som statssekreteraren för finanserna och statssekreteraren för livsmedelsindustrin fattade den 26 juli 1996 gavs EPAC:s styrelse rätt att förhandla villkoren för ett lån på marknadsvillkor upp till ett belopp på 50 miljarder escudos, varav 30 miljarder escudos skulle omfattas av en statlig garanti för en period av högst sju år.

Genom finansministeriets beslut nr 430/96-XIII av den 30 september 1996 (4), beviljades ovannämnda garanti inom ramen för ett lån som EPAC erhållit hos ett bankkonsortium. Lånebeloppet motsvarar EPAC:s totala skuld, som den 30 juni 1996 uppgick till 48,7 miljarder escudos.

Detta lån syftar till en omläggning av EPAC:s kortfristiga banklån till banklån med medellång löptid. Löptiden är sju år och räntesatsen Lisbor sex månader för den garanterade delen och Lisbor sex månader +1,2 % för den icke-garanterade delen. Betalningen skall ske i förskott var sjätte månad. Återbetalningen skall ske på följande sätt: Det icke-garanterade beloppet skall regleras i tio omgånger à 1,87 miljarder escudos från och med det femte halvåret. Det garanterade beloppet skall regleras efter återbetalningen av den icke garanterade delen och senast inom sju år.

(3) Den klagande överlämnade den 28 januari 1997 en begäran om att kommissionen skall vidta de tillfälliga åtgärder som är nödvändiga för att den statliga garantin till förmån för EPAC skall kunna dras in. Denna begäran lades fram till följd av kommissionens förordning (EG) nr 145/97 av den 27 januari 1997 om öppnandet av anbudsförfarande för sänkning av importtullar på majs till Portugal från tredje land (5) och tillkännagivandet om anbudsinfordran avseende detta (6). I denna föreskrivs att den kvantitet majs för vilken nedsättning av importtullar får fastställas är 350 000 ton.

II

(4) Genom skrivelse nr SG (97) D/1550 av den 27 februari 1997 till de portugisiska myndigheterna beslutade kommissionen att inleda det förfarande som avses i artikel 93.2 i fördraget med anledning av det stöd som beviljats EPAC.

Kommissionen ansåg i denna skrivelse att den statliga garantin inte är förenlig med bestämmelserna i kommissionens skrivelse till medlemsstaterna nr SG (89) D/4328 av den 5 april 1989 om att garantierna skall omfattas av särskilda förpliktelser. Dessutom ansåg kommissionen att räntesatsen för lånet, vilken var betydligt lägre än referensräntesatsen, utgjorde ett slags stöd eftersom ett företag i en svår ekonomisk situation som EPAC inte under normala marknadsomständigheter skulle kunna ta lån på villkor som är förmånligare än de villkor som gäller för aktörer med stabil ekonomisk ställning. Kommissionen har tagit hänsyn till att konsolideringen av EPAC:s skuld verkade utgöra ett stöd med stark återverkan till förmån för ett annat företag (SILOPOR). Slutligen ansåg kommissionen att den statliga garantin till förmån för EPAC inte uppfyllde kraven för att vara förenlig med den gemensamma marknaden mot bakgrund av gemenskapskriterierna för stöd till omstrukturering av företag i svårigheter.

Avslutningsvis informerade kommissionen de portugisiska myndigheterna om att eftersom den ansåg att det rörde sig om stöd som på grund av sin beskaffenhet inte kan underlätta utvecklingen varken inom sektorn eller inom den berörda regionen, verkade det röra sig om ett driftstöd i strid med kommissionens fasta praxis när det gäller tillämpningen av artiklarna 92 till 94 i fördraget. Dessutom ansåg kommissionen att sådana åtgärder direkt leder till en förbättring av produktions- och saluföringsvillkoren i förhållande till andra aktörer i gemenskapen som inte beviljats liknande stöd. Med hänsyn till ovanstående hamnar stöden i fråga inom tillämpningsområdet för artikel 92.1 i fördraget, men, på grundval av den information som kommissionen förfogar över, utan att därför kunna omfattas av något av de undantag som föreskrivs i punkterna 2 och 3 i samma artikel.

Kommissionen har anmodat den portugisiska regeringen att yttra sig inom ramen för detta förfarande. Kommissionen har dessutom anmodat övriga medlemsstater och övriga berörda parter att yttra sig.

(5) I samma skrivelse uppmanar kommissionen den portugisiska regeringen att vidta alla nödvändiga åtgärder för att med omedelbar verkan dra in den garanti som beviljats EPAC för dess vidare handelsverksamhet på spannmålsmarknaden. Den portugisiska regeringen beviljades en tidsfrist på 15 dagar från och med den dag då ovannämnda skrivelse mottogs, för att underrätta kommissionen om de åtgärder som vidtagits för att följa denna bestämmelse. De portugisiska myndigheterna har underrättats om att kommissionen, i enlighet med dess skrivelse till medlemsstaterna nr SG (91) D/4577 av den 4 mars 1991 om bestämmelserna för anmälan av stöd och förfaranden för stöd som genomförts i strid med reglerna i artikel 93.3, och med stöd av EG-domstolens dom av den 14 februari 1990 i mål C-301/87 (Boussac) Republiken Frankrike mot kommissionen (7), förbehåller sig rätten att fatta ett preliminärt beslut genom vilket medlemsstaten anmodas att omedelbart upphäva stödet i fråga för kommande affärstransaktioner.

I en skrivelse av den 21 mars 1997 gör den portugisiska regeringen gällande att den offentliga förvaltningen inte alls varit inblandad i förhandlingarna om de lån som bankerna beviljat EPAC för finansieringen av affärstransaktioner och den tillhandahåller förtydliganden vad gäller dessa lån. Den portugisiska regeringen redogör inte för någon åtgärd som vidtagits för att rätta sig efter kravet att dra in den statliga garantin.

Den 30 april 1997 antog kommissionen beslut 97/433/EG (8) genom vilket Portugal anmodas att omedelbart dra in den statliga garantin till förmån för EPAC som föreskrivs i finansministeriets beslut nr 430/96-XIII av den 30 september 1996 och som beviljas i strid med artikel 93.3, samt att inom 15 dagar meddela kommissionen de åtgärder som vidtagits för att följa beslutet. Kommissionen meddelade Portugal detta beslut i skrivelse nr SG (97) D/3395 av den 30 april 1997.

III

(6) Genom en skrivelse av den 8 april 1997 lämnade den portugisiska regeringen kommissionen sina synpunkter beträffande de ovan beskrivna åtgärderna.

EPAC (Empresa Para a Agroalimentaçâo e Cereais SA) är ett aktiebolag helt finansierat med offentliga medel och det startades 1991. Företaget har sitt ursprung i EPAC-Empresa Pública de Abastecimento de Cereais (Offentligt företag för spannmålsförsörjning) som startades 1977 och som var resultatet av en sammanslagning av 19 institut med anknytning till skydd och utveckling av handeln med och produktionen av spannmål. Mellan 1977 och 1985 fungerade EPAC som offentligt interventionsorgan. Under åren för den "första etappen" av europeisk integration fyllde EPAC den funktion som tidigare nämnts dels inom ramen för en progressiv avreglering av handeln med spannmål (1986-1989) och dels i fråga om statligt stöd till direkt försäljning av spannmål från den nationella produktionen (1987-1990). Det är dessutom nödvändigt att ta hänsyn till bildandet av SILOPOR (Empresa de Silos Portuários SA [1987]) samt den fullständiga avregleringen av handeln med spannmål från den nationella produktionen (juni 1991).

I detta sammanhang måste man i analysen av EPAC:s nuvarande situation ta hänsyn till de belastningar för företaget som härrör från det förflutna och som anges nedan.

a) EPAC präglas av en vacklande finansiell struktur, med ett överskott av fasta tillgångar och otillräckliga egna medel för att finansiera affärsverksamheten. Eftersom företaget tidigare fungerade som interventionsorgan har det tvingats att stadigvarande utnyttja ett stort infrastrukturnät för lagring, kalibrering och torkning av spannmål, spritt över hela landet.

Upprätthållandet av ett sådant anläggningsnät har inneburit tunga årliga kostnader för investeringar och bevarande samt för en ständigt tillgänglig personalstyrka av motsvarande storlek. Tillsammans med den normala minskningen av företagets marknadsandel har dessa kostnader sedan 1991 visat sig ej stå i proportion till kraven på en lönsam och konkurrenskraftig verksamhet.

b) Ett uppenbart överskott av personal till följd av att de hundratals anläggningarna över hela landet måste skötas samt att EPAC har samlat ett avsevärt antal tjänstemän från de olika korporativa och statliga organisationer som föregick företaget.

EPAC inledde sin verksamhet med 2 027 anställda. Förutom det höga antalet var deras medelålder mycket hög samtidigt som deras kvalifikationsnivå var mycket låg. Mot bakgrund av avregleringen av marknaden skapade företaget en pensionsfond 1988 och man genomförde ett system för förtidspensionering för arbetare över 55 år. Mellan 1990 och 1993 hävde företaget 362 anställningskontrakt och började utbetala 169 pensionstillägg.

c) SILOPOR startas. Företaget är ett aktiebolag helt finansierat med offentliga medel och det bildades genom lagdekret nr 293-A/86 av den 12 september 1986 och genom frigörande av tillgångar, skulder och kapital från EPAC.

Alla hamnsilor samt tillhörande utrustning, anläggningar och material som tidigare tillhörde EPAC överfördes till SILOPOR. Kostnaden för finansieringen av uppförandet av dessa silor överfördes också till SILOPOR. Värdet av finansieringsmedlen var betydligt lägre än det totala beloppet för de arbeten som utförts, eftersom huvuddelen av de medel som krävdes för investeringarna kom från återfinansieringen av kredittransaktioner för spannmål och eftersom den överskjutande skulden tillskrevs EPAC. Dessutom hade hela SILOPOR:s ursprungliga bolagskapital (3,5 miljarder escudos) frigjorts från EPAC:s bolagskapital.

SILOPOR:s skuld till EPAC fastställdes 1989 till 7,596 miljarder escudos. Vid denna tidpunkt fastslogs också att SILOPOR inte kunde betala skulden med egna medel och att EPAC måste beakta räntan som blir följden av SILOPOR:s försenade återbetalning av skulden.

SILOPOR visade sig vara oförmögen att betala skulden på grund av en vacklande kapitalstruktur som inte rättats till i tid. Den 30 juni 1996 uppgick den totala ränta som EPAC hade att kräva av SILOPOR till 21,5 miljarder escudos. När den senaste beräkningen gjordes i februari 1997 uppgick det totala värdet av den ursprungliga skulden plus räntorna till 31,22 miljarder escudos.

d) Förutom de faktorer av strukturell karaktär som nämnts ovan understryker den portugisiska regeringen ytterligare det faktum att den portugisiska staten under den period då företaget anpassade sig till avregleringskraven gav sitt stöd till att silorna uppfördes av kooperativ. Detta skulle göra kooperativens försök att utvidga sin verksamhet till området för spannmålshandel mer livskraftigt.

Inför den begränsade tillgången till nya lån som EPAC ställdes inför beslutade företaget i maj/juni 1997 att rikta sina få faktiska ekonomiska tillgångar mot kunder inom jordbrukssektorn. Enligt de portugisiska myndigheterna är denna sektor erkänt sårbar och ett avbrott i företagets verksamhet i början av ett regleringsår för spannmål skulle ha förorsakat störningar som är svåra att bedöma. Företagets ställning, som är knuten till att det tidigare var ett interventionsorgan, var enligt samma myndigheter nära att förorsaka lamslagning av saluföringen av produkter avsedda för industrin, vilken utgör en väsentlig del av företagets omsättning.

Den portugisiska regeringen ser fortfarande detta som orsaken till de svårigheter som uppstått till följd av företagets förlust av affärsmöjligheter på grund av bristande ekonomiska resurser.

(7) Den portugisiska regeringen anser att skuldnivån och de finansiella kostnaderna var så höga att det blivit omöjligt för EPAC att i fortsättningen klara betalningarna med egna medel. Från och med april 1996 har EPAC avstått från att betala huvuddelen av sina finansiella kostnader. Inför utsikten att ett företag som till 100 % ägs av portugisiska staten inte längre kan uppfylla sina åtaganden, beslutade denna att vidta en exceptionell och tillfällig åtgärd som skulle göra det möjligt att lösa problemet i avvakten på en heltäckande lösning.

Enligt den portugisiska regeringen har denna åtgärd tillfälligt dämpat vissa effekter av den tidigare situationen, men har inte på något sätt bidragit till en varaktig lösning av företagets problem när det gäller det penningflöde som krävs för den löpande handeln och de investeringar som krävs för omstruktureringen av företaget samt de avgångsvederlag som skall utbetalas till arbetarna. För finansieringen av den löpande handeln har företaget tvingats ta lån hos banker till marknadsvillkor.

(8) Eftersom den plan för att göra EPAC ekonomiskt livskraftigt efter en finansiell sanering som presenterats av EPAC:s tidigare ledning visade sig vara otillräcklig, har den nya ledningen (som tillträdde den 25 november 1996) enligt de portugisiska myndigheterna tagit fram de åtgärder som krävs för att lösa problemen. Problemen består för närvarande i överdimensionering, höga driftskostnader samt låg effektivitet inom distributionskanalerna och i handelsprocessen. Enligt samma myndigheter kan man genom de insatser som för närvarande görs för att dra ned på personalen (i januari och februari upphävdes 66 anställningskontrakt) och minska driftskostnaderna förutspå förbättring av resultaten redan under 1997.

Slutligen pekar den portugisiska regeringen på att det i privatiseringsprogrammet för 1998/99 som den antog den 26 mars 1997 finns planer på att privatisera både EPAC och SILOPOR. Den ekonomiska omstruktureringen kommer att inledas i slutet av första halvåret 1997. När omstruktureringen genomförts kommer den statliga garantin att dras in.

(9) I en skrivelse av den 21 maj 1997 meddelar de portugisiska myndigheterna kommissionen sitt svar på kommissionens beslut 97/433/EEG, genom vilket Portugal uppmanas att omedelbart avskaffa det stöd i form av statlig garanti som beviljats företaget EPAC. Vid sidan av de frågor som rör avskaffandet av den statliga garantin yttrar sig den portugisiska regeringen i sitt svar enligt följande:

a) Det rör sig om beviljande av en garanti som täcker de åtaganden som EPAC påtagit sig och som ingår i det kontrakt för omstrukturering av lånen som slutits med det bankkonsortium som står som fordringsägare. Det ekonomiska bidraget är helt och hållet ett resultat av detta kontrakt, till vilket staten inte är part.

Staten bär själv ansvaret för kredittransaktionen i fråga. Den syftar inte till att bevilja ett företag fördelar i förhållande till andra företag, utan snarare till att mildra den skada som staten på eget initiativ tillfogat företaget genom bildandet av SILOPOR.

De portugisiska myndigheterna anger att villkoren för den transaktion man går i borgen för under normala marknadsförhållanden är anpassad till så väl EPAC:s storlek som till dess status som ett företag som är till 100 % statsägt, till det antal fordringar som företaget har hos SILOPOR samt till transaktionens karaktär.

b) Enligt de portugisiska myndigheterna utgör inte det stöd som beviljas EPAC ett ekonomiskt stöd till driften av företaget och har därmed inte snedvridit konkurrensvillkoren. Stödet har endast varit ett sätt att reglera en situation som uppstått på grund av det förflutna och målet var att återställa den situation som EPAC skulle befinna sig i om dess huvudgäldenär SILOPOR hade betalat sin offentligt erkända skuld. Dels täcker garantin endast den del av EPAC:s skuld som beror på staten.

c) Enligt de portugisiska myndigheterna har det inte bevisats hur och i vilken utsträckning beviljandet av det statliga stödet till EPAC skulle kunna påverka handelsutbytet mellan medlemsstaterna, vilket är ett grundläggande villkor för tillämpningen av konkurrenslagstiftningen.

d) När det gäller det faktum att inga åtgärder vidtagits för att dra in effekterna av statsgarantin framhåller de portugisiska myndigheterna att finansieringen av företagets löpande affärsverksamhet inte hade omfattats av den transaktion som säkerställdes genom det statliga stödet. Staten har varken varit eller kommer att bli inblandad i förhandlingarna kring de banklån, om vilka EPAC slutit kontrakt med de finansiella instituten när det gäller den löpande verksamheten.

(10) Kommissionen har inte erhållit något yttrande från övriga medlemsstater eller övriga berörda parter.

IV

(11) I artikel 19 i förordning (EEG) nr 1766/92 föreskrivs att artiklarna 92-94 i fördraget skall gälla för produktion av och handel med de produkter som är uppräknade i artikel 1 i förordningen, om inget annat föreskrivs i bestämmelserna i den förordningen.

I enlighet med artikel 92.1 i fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna ett visst företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

I sin skrivelse av den 21 maj 1997 anför den portugisiska regeringen att det inte har lämnats någon redogörelse för på vilket sätt den statliga garantin till EPAC påverkar handeln mellan medlemsstaterna, vilket är ett grundläggande villkor i tillämpningen av gemenskapsrätten när det gäller konkurrens.

Gemenskapens produktion av spannmål ligger på 173,9 miljoner ton. Den portugisiska spannmålsproduktionen ligger på 1,52 miljoner ton. Handeln mellan gemenskapen och Portugal är betydande, särskilt med tanke på att Portugal är ett land som lider brist på spannmål och som årligen från andra medlemsstater importerar en spannmålsmängd som överstiger dess egen produktion (1,83 miljoner ton) och exporterar 32 350 ton till dessa medlemsstater. Penningvärdet av denna handel uppgick år 1996 (9) för Portugals del till omkring 5,8 miljoner ecu för export och 310 miljoner ecu för import.

Dessa åtgärder kan därför påverka spannmålshandeln mellan medlemsstaterna, eftersom denna handel påverkas när stödet ger en aktör som verkar inom spannmålshandeln i och utanför gemenskapen fördelar i förhållande till andra aktörer. Åtgärderna i fråga har fått direkta och omedelbara konsekvenser när det gäller företagets tillverkningskostnader. I och med detta innebär åtgärderna en ekonomisk fördel i förhållande till andra företag inom sektorn, både i Portugal och i övriga medlemsstater, som inte har haft tillgång till likvärdigt stöd. Detta innebär att åtgärderna snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen.

Mot bakgrund av ovanstående är åtgärderna att betrakta som ett statligt stöd som uppfyller de kriterier som avses i artikel 92.1 i fördraget.

V

(12) I artikel 92.1 i fördraget föreskrivs att de stöd som motsvarar de kriterier som anges av princip är oförenliga med den gemensamma marknaden.

Det är uppenbart att de i artikel 92.2 föreskrivna undantagen i fråga om denna oförenlighet inte går att tillämpa på stödet i fråga. De har inte heller åberopats av den portugisiska regeringen.

Vad beträffar de undantag som föreskrivs i artikel 92.3 anges att målen med stödet skall vara av gemensamt europeiskt intresse och inte endast gynna vissa sektorer inom den nationella ekonomin. Dessa undantag (vilka ovillkorligen skall tolkas strikt) får endast beviljas när kommissionen kan fastställa att stödåtgärderna är nödvändiga för genomförandet av något av de mål som avses i dessa bestämmelser. Om sådana undantag beviljades för stöd som inte innebär en sådan motprestation skulle detta kunna skada handeln mellan medlemsstaterna och möjliggöra en snedvridning av konkurrensen som inte går att rättfärdiga i förhållande till det gemensamma intresset, samt därmed ge oberättigade fördelar för aktörerna i andra medlemsstater.

I det specifika fallet går det inte att urskilja någon sådan motsprestation i det beviljande stödet i fråga. Faktum är att trots kommissionens försök att finna en motivering, har den portugisiska regeringen inte tillhandahållit något som skulle styrka att man fastställde att stöden i fråga uppfyller kraven för att något av undantagen i artikel 92.3 i fördraget skall tillämpas.

Det handlar inte om åtgärder i syfte att främja genomförandet av ett viktigt projekt av gemensamt europeiskt intresse i enlighet med artikel 92.3 b, eftersom dessa stöd genom de konsekvenser de kan komma att få för handeln står i strid med det gemensamma intresset.

Det rör sig inte heller om åtgärder som syftar till att i enlighet med samma bestämmelse avhjälpa en allvarlig störning av ekonomin i den berörda medlemsstaten.

(13) I fråga om de argument som den portugisiska regeringen lagt fram anser kommissionen följande:

a) Beskrivningen av EPAC:s historiska utveckling och de negativa effekter som blivit följden för företagets verksamhet, det vill säga företagets vacklande finansiella ställning, den uppenbara överbemanningen, bildandet av SILOPOR samt andra faktorer, är behjälplig i syfte att förklara den svåra ekonomiska situation som EPAC befinner sig i samt vad denna situation beror på. Den ändrar dock inte kommissionens ståndpunkt vad gäller inledandet av det förfarande som avses i artikel 92.3 i fördraget.

b) Vid inledandet av detta förfarande analyserade kommissionen förenligheten hos det stöd som beviljats EPAC, mot bakgrund av bestämmelserna i meddelandet "Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd för undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter" (10). I detta meddelande fastställs bestämmelser vad gäller undsättningsstödens och omstruktureringsstödens förenlighet.

Kommissionen fastslog att kriterierna beträffande undsättningsstöd till företag i syfte att under en kort period upprätthålla företagets verksamhet i väntan på utvärdering av företagets överlevnadsutsikter inte gick att tillämpa i det särskilda fallet, mot bakgrund av att de portugisiska myndigheterna hade nämnt att det fanns en plan för att göra EPAC ekonomiskt livskraftigt efter finansiell sanering. Kommissionen har därför granskat stödet mot bakgrund av kriterierna för omstruktureringsstöd.

Mot bakgrund av de uppgifter som man erhållit från den portugisiska regeringen noterar kommissionen nu att den portugisiska regeringen betraktar planen för att göra EPAC ekonomiskt livskraftigt efter finansiell sanering (vilken inte översänts till kommissionen) såsom olämplig när det gäller att lösa de aktuella problemen. Som den portugisiska regeringen understryker har skulderna och de tillhörande finansiella kostnaderna nått en så hög nivå att det blivit omöjligt för EPAC att längre klara dem med egna medel. Statsgarantin var därför en exceptionell och tillfällig åtgärd som gjorde det möjligt att fortsätta verksamheten i avvaktan på att man finner en heltäckande lösning. På grundval av dessa upplysningar måste kommissionen konstatera att det rör sig om ett undsättningsstöd till ett företag i svårigheter i enlighet med ovan nämnda ramar.

Kommissionen understryker emellertid att den statliga garantin till förmån för EPAC inte uppfyller de i meddelandet angivna kriterierna för att ett undsättningsstöd skall betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden. Undsättningsstöden bör uppfylla följande villkor:

- Stöden skall bestå av likvida medel i form av lånegarantier eller lån med normal marknadsränta.

- Stöden skall begränsas till det belopp som är nödvändigt för att upprätthålla driften (t.ex. att täcka lönekostnader och kostnader för insatsvaror).

- Stöden skall betalas ut endast för den tid (i allmänhet inte mer än sex månader) som krävs för att utarbeta en nödvändig och praktiskt möjlig återhämtningsplan.

- Stöden skall ges endast på grundval av allvarliga sociala problem utan att få några negativa effekter för industrin i de andra medlemsstaterna.

Av allt att döma uppfyller inte den statliga garantin till förmån för EPAC dessa kriterier. Stödnivån för de lån som beviljats EPAC subventioneras genom garantin och den tidsram som fastslagits för lånetransaktionen är sju år (vilket vida överskrider den allmänna bestämmelsen som är sex månader). Dessutom är det svårt att rättfärdiga att en statlig garanti av den ekonomiska storleken utgör det belopp som krävs för den löpande driften av företaget. Slutligen har den portugisiska regeringen inte angett några allvarliga sociala problem som skulle kräva att företagets verksamhet upprätthålls genom stödet. Kommissionen har inte heller kunnat urskilja några sådana problem.

Gemenskapskriterierna för stöd till omstrukturering av företag i svårigheter som anges i ovanstående ram är mot bakgrund av det som nämns ovan inte tillämpliga i detta fall.

c) Bildandet av Silopor och den obetalda skuld som företaget har hos EPAC betraktas av den portugisiska regeringen som en av de belastningar från det förflutna som lett till att företagets nuvarande ekonomiska situation uppstått. Detta styrker ytterligare uppfattningen att det inte rör sig om ett driftstöd till EPAC, utan om ett sätt att reglera en situation som uppstått på grund av det förflutna och mildra den skada som staten tillfogat EPAC på eget initiativ, samt att garantin endast täcker den del av EPAC:s skuld som uppstått till följd av att SILOPOR bildades.

Kommissionen kan inte godta detta resonemang, eftersom den anser att det endast beaktar stödets effekter för EPAC, utan att nämna stödets effekter för SILOPOR. Redan vid inledandet av förfarandet i artikel 93.2 i fördraget underströk kommissionen att konsolideringen av EPAC:s skuld verkade utgöra ett stöd med stark återverkan till förmån för SILOPOR. För närvarande anger den portugisiska regeringen att SILOPOR på grund av sin vacklande finansiella ställning inte kan betala sin skuld med tillhörande räntor till EPAC, vilken enligt den senaste granskningen uppgår till 31,2 miljarder escudos.

Kommissionen kan därför sluta sig till att den statliga garantin till förmån för EPAC dessutom utgör ett statligt stöd på eftersom det utgår direkt från SILOPOR. Faktum är att på grund av den statliga garanti som den portugisiska staten (ensam aktieägare i båda företagen) beviljar EPAC behöver företaget inte utkräva sina fordringar, vilket utgör ett indirekt stöd till SILOPOR. Inför EPAC:s ekonomiska svårigheter, vilka till viss del beror på att SILOPOR inte betalat sin skuld, går den portugisiska staten in och garanterar skuldbeloppet i SILOPOR:s ställe.

d) Den portugisiska regeringen menar att villkoren för den banktransaktion som godkänts av staten under normala marknadsförhållanden anpassats till såväl EPAC:s storlek som till dess status som uteslutande offentligt företag, till fordringarnas storlek samt till transaktionens karaktär.

Kommissionen kan inte godta dessa argument. Kommissionens policy i fråga om beräkningen av stödinslaget i de statliga garantierna motsvarar skillnaden mellan den ränta som låntagaren skulle betala på den fria marknaden och den ränta som faktiskt erhållits genom garantin, med avdrag för de eventuella avgifter som erlagts för garantin (11). Gemenskapens referensräntesats uppgick dock när lånet beviljades till 12,51 %, vilket i det här sammanhanget kan betraktas som en minimiräntesats, med tanke på att EPAC:s svåra finansiella situation skulle ha omöjliggjort för företaget att ta lån till mer förmånliga villkor än de som gäller för aktörer med en "normal" ekonomisk ställning. Dessutom har låneräntorna indexerats till räntesatsen Lisbor sex månader för den garanterade delen och till Lisbor sex månader +1,2 % för den icke garanterade delen. Räntesatsen Lisbor var vid datumet för stödbeviljandet satt till 6,75 % (12). Avgiften för garantin är satt till 0,2 % om året. Stödinslaget motsvarar alltså minst skillnaden mellan gemenskapens referensräntesats och de räntesatser som faktiskt tillämpas, eventuellt minskade med garantiavgiften.

e) I sin skrivelse nr SG (89) D/4328 av den 5 april 1989 anger kommissionen att de enda statliga garantier som kan anses vara förenliga med den gemensamma marknaden är sådana garantier som tas i anspråk med stöd av ett avtal med vissa särskilda förpliktelser, som kan sträcka sig så långt som till en konkursförklaring eller ett liknande förfarande för det stödmottagande företaget. Vid inledande av förfarandet i artikel 93.2 i fördraget ansåg kommissionen att detta minimikrav inte efterlevdes vad beträffar den statliga garanti som var under granskning. Kommissionen konstaterar att den portugisiska regeringen inte har bestridit denna bekräftelse.

Vad beträffar de undantag som fastställs i artikel 92.3 a och 92.3 c och som avser stöd för att främja eller underlätta den ekonomiska utvecklingen i vissa regioner eller inom vissa näringsverksamheter, drar kommissionen slutsatsen att stöden i fråga, med hänsyn till ovanstående analys och mot bakgrund av tillämpliga gemenskapsregler samt på grund av att de utgör driftstöd, inte på ett varaktigt sätt kan förbättra villkoren för den berörda sektorn eller i den berörda regionen (13).

Dessa stöd kan därför inte omfattas av något av undantagen som föreskrivs i artikel 92.3 i fördraget.

(14) Stöden i fråga är alltså oförenliga med den gemensamma marknaden.

VI

(15) Portugal har underlåtit att beakta sitt åtagande enligt artikel 93.3 i fördraget, i första hand genom att inte meddela de i avdelning I angivna åtgärder som vidtagits till förmån för EPAC, när de förelåg som utkast, och i andra hand genom att genomföra dem utan att kommissionen får möjlighet att yttra sig i frågan. Därför är dessa åtgärder i strid med gemenskapsrätten så snart de genomförs, eftersom de införts i strid med artikel 93.3 i fördraget. Denna underlåtenhet medför en särskilt allvarlig situation eftersom stöden i fråga, i sak och av de skäl som anges ovan, enligt artikel 92 i fördraget är oförenliga med den gemensamma marknaden. Det rör sig i själva verket om åtgärder som genom sin karaktär nästan med säkerhet ger effekter som är direkt och omedelbart skadliga för spannmålsmarknaden.

Det är i detta hänseende lämpligt att erinra om att med hänsyn till den tvingande karaktären hos förfarandereglerna i artikel 93.3, vars direkta effekt domstolen godkänner i (bland andra) sina domar av den 19 juni 1973 i mål 77/72, Carmine Capolongo mot "Azienda Agricola Maya" (14) och av den 21 november 1991 i mål 354/90, Fédération Nationale du commerce extérieur des produits alimentaires et autres mot Frankrike (15), går det inte att i efterhand åtgärda den olaglighet som stödet innebär.

I fråga om stöd som inte är förenliga med gemenskapslagstiftningen kan kommissionen utnyttja den möjlighet som tillhandahålls genom domstolens dom av den 12 juli 1973 i mål 70/72, kommissionen mot Förbundsrepubliken Tyskland (16), bekräftad genom domarna av den 24 februari 1987 i mål 310/85, Denzel mot Förbundsrepubliken Tyskland (17) och av den 20 september 1990 i mål C-5/89, kommissionen mot Förbundsrepubliken Tyskland (18) och ålägga medlemsstaten att från stödmottagaren återvinna hela det stöd som olagligen betalas ut.

Mot bakgrund av ovanstående bör de stöd som införts av den portugisiska regeringen till förmån för EPAC betalas tillbaka.

Eftersom det rör sig om stöd i form av en statlig garanti som får en räntesubventioneringseffekt, utgörs den orättmätiga ekonomiska fördel som uppstår av skillnaden mellan den marknadsmässiga finansiella kostnaden för banklån (som utförs av referensräntesatsen) och den finansiella kostnad som faktiskt betalats av EPAC inom ramen för den ekonomiska transaktionen (med hänsyn till garantiavgiften). Eftersom räntesatsen är indexerad till räntesatsen Lisbor sex månader och räntan betalas månatligen är det lämpligt att ta hänsyn till denna skillnad som beräknas månatligen.

Återbetalningen bör ske i enlighet med de förfaranden och bestämmelser som föreskrivs i den portugisiska lagstiftningen och räntan skall betalas från den dag då de illegala stöden i fråga beviljades (19). Den räntesats som skall tillämpas skall vara den referensräntesats som används för beräkning av den motsvarande subventionen inom ramen för regionalstöd (20).

Detta beslut kommer inte att påverka kommissionens eventuella slutsatser när det gäller finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken genom Europeiska utvecklings- och garantifonden (EUGFJ).

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De stöd som den portugisiska regeringen beviljat EPAC är olagliga eftersom de har beviljats i strid med det förfarande som avses i artikel 93.3 i fördraget. Dessutom är de enligt artikel 92.1 i fördraget oförenliga med den gemensamma marknaden och de uppfyller inte villkoren för de undantag som föreskrivs i artikel 92.2 och 92.3.

Artikel 2

1. Portugal skall avskaffa de stöd som avses i artikel 1 senast inom 15 dagar från delgivningen av detta beslut.

2. Portugal skall inom två månader från delgivningen av detta beslut vidta nödvändiga åtgärder för att återbetalning av de stöd som avses i artikel 1 sker.

3. Återbetalningen skall ske i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i den portugisiska lagstiftningen och räntan skall beräknas från den dag då utbetalning av stöden skedde. Den räntesats som skall tillämpas skall vara den referensräntesats som används för beräkning av subventionsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

Artikel 3

1. Portugal skall regelbundet hålla kommissionen informerad om de åtgärder som antas i syfte att följa detta beslut. De första upplysningarna skall översändas senast en månad från delgivningen av detta beslut.

2. Portugal skall senast två månader efter det att den tidsfrist som avses i artikel 2.2 löpt ut meddela kommissionen de uppgifter som krävs för att den utan ytterligare undersökningar skall kunna verifiera att återbetalningskravet uppfyllts.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Republiken Portugal.

Utfärdat i Bryssel den 9 juli 1997.

På kommissionens vägnar

Franz FISCHLER

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 181, 1.7.1992, s. 21.

(2) EGT L 126, 24.5.1996, s. 37.

(3) EGT C 140, 7.5.1997, s. 16.

(4) Offentliggjort i Portugals officiella tidning, serie II nr 237 av den 12 oktober 1996.

(5) EGT L 25, 28.1.1997, s. 17.

(6) EGT C 27, 28.1.1997, s. 12.

(7) Rec. 1990, s. I-307.

(8) EGT L 186, 16.7.1997, s. 25.

(9) Källa: Eurostat.

(10) EGT C 368, 23.12.1994, s. 12.

(11) Se kommissionens meddelande om tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i fördraget och artikel 5 i kommissionens direktiv 80/723/EEG på offentliga företag inom tillverkningsindustrin (EGT C 307, 13.11.1993, s. 3) samt kommissionens meddelande om de minimis-stöd (EGT C 68, 6.3.1996, s. 9).

(12) Statistisk bulletin för Portugals centralbank, januari 1997.

(13) Förstainstansrättens dom av den 8.6.1995 i mål T-459/93, Siemens AB mot Europeiska kommissionen, REG. 1995, s. II-1675.

(14) Rec. 1973, s. 611.

(15) Rec. 1991, s. 5505.

(16) Rec. 1973, s. 813.

(17) Rec. 1987, s. 901.

(18) Rec. 1990, s. I-3437.

(19) Skrivelse från kommissionen till medlemsstaterna nr SG (91) D/4577 av den 4.3.1991.

(20) EGT C 232, 10.8.1996, s. 10.