Kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag (98/C 384/03) (Text av betydelse för EES)

Inledning

1. Till följd av en omfattande diskussion om nödvändigheten av samordnade åtgärder på gemenskapsnivå för att bekämpa skadlig skattekonkurrens antog Ekofin-rådet den 1 december 1997 en rad slutsatser och noterade att enighet uppnåtts om en resolution om en uppförandekod för företagsbeskattning (1) (nedan kallad uppförandekoden). Kommissionen åtog sig vid detta tillfälle att ge ut riktlinjer för tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i fördraget beträffande åtgärder som rör direkt beskattning av företag och "att noggrant övervaka att reglerna beträffande detta stöd genomförs rigoröst". Genom uppförandekoden kommer öppenheten på skatteområdet att förbättras tack vare ett system för ömsesidig information mellan medlemsstaterna och för utvärdering av sådana skatteåtgärder som kan omfattas av kodens tillämpningsområde. Fördragets bestämmelser om statligt stöd kommer genom sina egna mekanismer också att bidra till målet om att bekämpa skadlig skattekonkurrens.

2. Kommissionens åtagande i fråga om statligt stöd av skattemässig karaktär ingår i en vidare målsättning om att klargöra och förstärka tillämpningen av reglerna om statligt stöd, i syfte att minska snedvridningarna av konkurrensen på den inre marknaden. Principen om att stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden och undantagen från denna princip är tillämpliga på stöd "av vilket slag det än är" och bland annat på vissa skatteåtgärder. För bedömningen av om en åtgärd skall kvalificeras som statligt stöd enligt artikel 92.1 i fördraget krävs emellertid i fråga om skatteåtgärder de klargöranden som görs i detta meddelande. Dessa klargöranden är särskilt viktiga med hänsyn till de förfarandemässiga skyldigheter som följer av att en åtgärd kvalificeras som stöd och med hänsyn till följderna av att medlemsstaterna inte iakttar dessa skyldigheter.

3. Till följd av fullbordandet av den inre marknaden och liberaliseringen av kapitalrörelserna har det även visat sig nödvändigt att undersöka de specifika effekterna av stöd som beviljas i form av skatteåtgärder och att precisera konsekvenserna av sådant stöd med utgångspunkt från undersökningen av dess förenlighet med den gemensamma marknaden (2). Inrättandet av Ekonomiska och monetära unionen och de ansträngningar för konsolidering av de nationella budgetarna som detta kräver gör det ännu viktigare att strikt kontrollera allt slags statligt stöd. I detta sammanhang bör man också i det gemensamma intresset beakta vilka återverkningar vissa skattemässiga stöd får på de övriga medlemsstaternas intäkter.

4. Förutom målsättningen om att kommissionens beslut skall vara öppna för insyn och förutsägbara, syftar detta meddelande till att säkerställa att medlemsstaterna behandlas samstämmigt och lika. Kommissionen har för avsikt att på grundval av detta meddelande från fall till fall granska eller åter granska de gällande skattesystemen i medlemsstaterna, vilket också anges i uppförandekoden.

A. Gemenskapens möjligheter att vidta åtgärder

5. Fördraget ger gemenskapen olika möjligheter att vidta åtgärder för att undanröja olika typer av snedvridningar som skadar den gemensamma marknadens funktion. Det är därför väsentligt att man skiljer mellan dessa olika typer av snedvridningar.

6. Vissa typer av allmänna skatteåtgärder kan utgöra hinder för den inre marknadens funktion. För åtgärder föreskrivs å ena sidan i fördraget möjlighet att harmonisera medlemsstaternas skattebestämmelser med stöd av artikel 100 (direktiv antagna enhälligt av rådet). Å andra sidan kan vissa skillnader mellan de allmänna regler som gäller i eller planeras av medlemsstaterna sätta konkurrensen ur spel och framkalla snedvridningar som behöver elimineras med stöd av artiklarna 101 och 102 (kommissionens samråd med de berörda medlemsstaterna; i förekommande fall direktiv antagna av rådet med kvalificerad majoritet).

7. Snedvridningar av konkurrensen som härrör från statligt stöd omfattas av en ordning för förhandsgodkännande av kommissionen, under gemenskapens domstolars kontroll. Statligt stöd är enligt artikel 93.3 föremål för ett förfarande för obligatorisk förhandsanmälan till kommissionen. Medlemsstaterna får inte verkställa sina stödprogram utan att invänta kommissionens godkännande. Kommissionen granskar huruvida stödet är förenligt med den gemensamma marknaden. Denna prövning görs med hänsyn till stödets effekter och inte till de olika former det kan ha. Kommissionen kan besluta att medlemsstaten i fråga ändrar eller drar in sådant stöd som kommissionen har förklart vara oförenligt med den gemensamma marknaden. Om stödet i fråga redan har utbetalats i strid med förfarandereglerna innebär indragningen av stödet i princip att medlemsstaten i fråga skall återkräva stödet från den eller dem som har mottagit det.

B. Tillämpningen av artikel 92.1 i EG-fördraget på skatteåtgärder

8. Enligt artikel 92.1 "är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna". Vid tillämpningen av gemenskapsreglerna om statligt stöd är det oväsentligt om en åtgärd har skattemässig karaktär, eftersom artikel 92 är tillämplig på stödåtgärder "av vilket slag det än är". För att en åtgärd skall betecknas som stöd i den mening som avses i artikel 92 måste den samtidigt uppfylla de kriterier som utvecklas närmare nedan.

9. För det första måste åtgärden ge mottagarna en fördel som minskar de kostnader som normalt belastar deras budget. En sådan fördel kan ges genom olika former av skattelättnader för företaget, bland annat genom

- minskning av beskattningsunderlaget (undantagsvisa avdrag, extraordninära avskrivningar eller överavskrivningar, inskrivning av reserver i balansräkningen osv.),

- total eller partiell nedsättning av skattebeloppet (skattbefrielse, skattekredit osv.),

- uppskov med, avskrivning av eller till och med särskild omläggning av skatteskulden.

10. För det andra måste skattefördelen beviljas av staten eller med hjälp av statliga medel. En förlust av skatteintäkter är likvärdig med förbrukning av statliga medel i form av skatteutgifter. Detta kriterium avser även stöd som beviljas av medlemsstaternas regionala och lokala organ (3). Statens intervention kan ske såväl genom skatteregler i lagar eller andra författningar som genom skatteförvaltningens praxis.

11. Åtgärden i fråga måste för det tredje påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. Detta kriterium förutsätter att stödmottagaren utövar en ekonomisk verksamhet, oavsett vilken rättslig ställning denna verksamhet har och oavsett hur den finansieras. Enligt rättspraxis är, vad denna bestämmelse beträffar, villkoret om påverkan på handeln uppfyllt om det stödmottagande företaget bedriver en ekonomisk verksamhet som är föremål för handel mellan medlemsstaterna. Redan det faktum att stödet förstärker detta företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag inom ramen för handeln inom gemenskapen gör att det kan antas att handeln påverkas. Detta konstaterande påverkas inte av det faktum att ett stöd är av relativt liten betydelse (4) eller av att det stödmottagande företaget är litet eller att dess andel av den gemensamma marknaden är mycket begränsad (5) och inte heller av det förhållande att stödmottagaren inte är verksam med export (6) eller av att företaget exporterar nästan hela sin produktion utanför gemenskapen (7).

12. Åtgärden måste slutligen vara specifik eller selektiv i det att den gynnar "vissa företag eller viss produktion". Denna karaktär av selektiv fördel kan vara ett resultat antingen av ett undantag från skattereglerna i lag eller annan författning eller av skatteförvaltningens skönsmässiga praxis. En åtgärds selektiva karaktär kan emellertid vara motiverad "av systemets art eller funktion" (8). Om så är fallet anses åtgärden inte vara statligt stöd enligt artikel 92.1 i fördraget. Dessa olika aspekter utvecklas nedan.

Åtskillnad mellan statligt stöd och allmänna åtgärder

13. Skatteåtgärder som är öppna för alla ekonomiska aktörer som är verksamma inom en medlemsstats territorium utgör i princip allmänna åtgärder. De måste faktiskt vara öppna för alla företag på grundval av en princip om lika tillgång och deras räckvidd får inte vara begränsad i praktiken, till exempel genom att staten gör en skönsmässig bedömning av om åtgärderna skall beviljas eller genom andra aspekter som begränsar deras effekt i praktiken. Detta villkor inkräktar emellertid inte på medlemsstaternas behörighet att välja den ekonomiska politik som de bedömer vara den mest lämpade och särskilt att fördela skattebördan mellan de olika produktionsfaktorerna på det sätt de anser vara lämpligt. Förutsatt att de tillämpas utan åtskillnad för samtliga företag och all produktion utgör följande åtgärder inte statligt stöd:

- Rena skattetekniska åtgärder (till exempel fastställande av skattesatser, regler för nedskrivning och avskrivning och regler för balansering av förluster samt bestämmelser som är avsedda att undvika dubbelbeskattning eller skattflykt).

- Åtgärder som syftar till att uppnå ett av den allmänna ekonomiska politikens mål genom att lätta den skattebörda som har samband med vissa produktionskostnader (till exempel forskning och utveckling, miljö, utbildning, sysselsättning).

14. Det faktum att vissa företag eller vissa sektorer drar mera nytta än andra av vissa av dessa skatteåtgärder leder inte nödvändigtvis till att åtgärderna omfattas av tillämpningsområdet för konkurrensreglerna på området statligt stöd. De åtgärder som syftar till att lätta på beskattningen av arbete för samtliga företag har således förhållandevis större effekter för industrier som är mycket arbetskraftintensiva än för kapitalintensiva industrier, utan att de därför nödvändigtvis utgör statligt stöd. Skatteincitament till förmån för investeringar i miljö, forskning och utveckling eller utbildning gynnar på liknande sätt endast de företag som utför denna typ av investeringar men de utgör inte heller nödvändigtvis statligt stöd.

15. Enligt en dom från EG-domstolen från 1974 (9) utgör en åtgärd statligt stöd om den är avsedd att - helt eller delvis - befria företagen inom en viss sektor från de bördor som följer av den normala tillämpningen av det allmänna systemet "utan att denna befrielse är motiverad av systemets art eller funktion". I domen preciseras vidare att "artikel 92 inte urskiljer de planerade ingripandena efter deras orsaker eller mål utan definierar dem enligt deras effekter" (ej officiell svensk översättning). I domen påpekas även att det faktum att den aktuella åtgärden harmoniserar den ifrågavarande sektorns bördor med dem som gäller för dess konkurrenter i andra medlemsstater inte fråntar den dess karaktär av stöd. Sådana skillnader mellan skattesystemen - vilka som nämnts tidigare omfattas av artiklarna 100-102 - kan inte korrigeras genom ensidiga åtgärder avsedda för de företag som berörs mest av olikheterna mellan skattesystemen.

16. Vad som alltså är mest relevant vid tillämpningen av artikel 92.1 på en skatteåtgärd är att det genom denna åtgärd införs ett undantag från tillämpningen av skattesystemet till förmån för vissa företag i medlemsstaten. Det är alltså nödvändigt att först fastställa vilken generell ordning som är tillämplig. Därefter måste det undersökas om undantag från eller avvikelser inom denna ordning är motiverade "av skattesystemets art eller funktion", dvs. om de är en direkt följd av grundprinciperna i eller riktlinjerna för skattesystemet i den berörda medlemsstaten. Om så inte är fallet är det fråga om ett statligt stöd.

Kriteriet att stödet skall vara selektivt eller riktat

17. Av kommissionens beslutspraxis framgår att endast åtgärder vars räckvidd omfattar hela statens territorium undgår kriteriet om riktad karaktär i artikel 92.1. Åtgärder med regional eller lokal räckvidd kan i praktiken gynna vissa företag, med förbehåll för de principer som anges i punkt 16. I fördraget betecknas åtgärder som är avsedda att främja den ekonomiska utvecklingen i en region som stöd. För denna typ av stöd föreskrivs i artikel 92.3 a och c uttryckligen möjligheter till undantag från den generella princip som anges i artikel 92.1 enligt vilken stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden.

18. I fördraget föreskrivs tydligt att en åtgärd som har en sektoriell inriktning omfattas av artikel 92.1. I denna bestämmelse ingår uttryckligen "viss produktion" bland kriterierna för att avgöra om ett stöd omfattas av kommissionens kontroll. Enligt en numera fast besluts- och rättspraxis utgör en skattemässig åtgärd vars huvudsakliga effekt är att främja en eller flera verksamhetssektorer stöd. Samma sak gäller för en åtgärd som endast främjar inhemska produkter som exporteras (10). Kommissionen har dessutom ansett att en åtgärd som var avsedd för samtliga sektorer som var utsatta för internationell konkurrens utgjorde stöd (11). Ett undantag från den grundläggande bolagsskattesatsen till förmån för ett helt område av ekonomin utgör alltså, förutom i vissa fall (12), statligt stöd, vilket framgår av kommissionens beslut avseende en åtgärd som avsåg hela tillverkningssektorn (13).

19. I många medlemsstater tillämpas olika skatteregler beroende på företagens rättsliga ställning. Vissa offentliga företag befrias exempelvis från kommunalskatt eller bolagsskatt. Sådana regler, som gynnar företag som har rättslig ställning av offentliga företag och bedriver ekonomisk verksamhet, kan utgöra statligt stöd enligt artikel 92 i fördraget.

20. Vissa skattefördelar är ibland begränsade till vissa företagsformer, vissa av företagens funktioner (interna tjänster inom koncernen, förmedling eller samordning) eller viss typ av produktion. Om sådana fördelar gynnar vissa företag eller viss produktion kan de utgöra statligt stöd enligt artikel 92.1.

Skönsmässig förvaltningspraxis

21. Vissa skatteförvaltningars skönsmässiga praxis kan också ge upphov till åtgärder som omfattas av tillämpningsområdet för artikel 92. Domstolen erkänner att behandling av ekonomiska aktörer på skönsmässig grund i praktiken kan leda till att tillämpningen av en allmän åtgärd i ett enskilt fall kan vara en selektiv åtgärd, särskilt om utrymmet för skönsmässig bedömning går utöver att helt enkelt förvalta skatteintäkter enligt objektiva kriterier (14).

22. Även om skattereglerna i den dagliga verksamheten måste tolkas, får de inte leda till skönsmässig behandling av företagen. I princip ger alla förvaltningsbeslut som avviker från allmänt gällande skatteregler för att gynna vissa enskilda företag upphov till presumtion om statligt stöd och måste analyseras i detalj. Allmänt gällande förvaltningsbeslut ("administrative rulings") ger i princip inte upphov till presumtion om stöd, eftersom de hänför sig till förfaranden som är avsedda att tolka generella regler. Det förhållande att förvaltningarnas beslut inte är öppna för insyn och att dessa ibland har ett stort manöverutrymme till sitt förfogande ger emellertid näring åt antagandet att de åtminstone i vissa fall får denna effekt. Detta hindrar inte medlemsstaterna möjligheter att ge sina skattebetalare rättssäkerhet och förutsägbarhet i fråga om tillämpningen av generella skatteregler.

Rättfärdigande av ett undantag på grund av "systemets art eller funktion"

23. Att vissa åtgärder är av särskiljande art måste inte nödvändigtvis innebära att de skall betraktas som statligt stöd. Så är fallet om de är " nödvändiga eller ändamålsenliga på grund av att de är ekonomiskt rationella med hänsyn till skattesystemets effektivitet" (15). Det ankommer emellertid på medlemsstaterna att motivera detta.

24. En progressiv skatteskala för inkomster eller vinster motiveras av skattens omfördelningssyfte. Beräkningen av avskrivningar av tillgångar och metoderna för uppskrivning av lager varierar från en medlemsstat till en annan, men varje metod kan utgöra en naturlig del av det skattesystem den tillhör. På samma sätt kan förfarandena för indrivning av skatteskulder skilja sig åt från en medlemsstat till en annan. Vissa villkor kan slutligen motiveras av objektiva skillnader mellan skattebetalarna. Om skatteförvaltningen däremot skönsmässigt kan fastställa olika avskrivningstider eller olika uppkrivningsmetoder för olika företag och olika sektorer, föreligger det presumtion om stöd. En sådan presumtion föreligger också om skatteförvaltningen behandlar skatteskulder från fall till fall och följer ett annat mål än målet om att optimera indrivningen av skulderna från det berörda företaget.

25. Det är självklart att vinstskatt inte kan tas ut om det inte finns någon vinst. Det kan således vara motiverat med hänsyn till skattesystemets art att företag som saknar vinstsyfte, såsom till exempel stiftelser och föreningar, särskilt undantas från vinstskatt om de i praktiken inte kan gå med vinst. Det kan dessutom vara motiverat av skattesystemets art att kooperativ som delar ut sina vinster till sina medlemmar inte beskattas på kooperativnivå om skatten tas ut av medlemmarna.

26. De måste göras åtskillnad mellan å ena sidan sådana mål som uppställts för en viss skatteordning och som ligger utanför denna - bland annat sociala eller regionala mål - och å andra sidan sådana som utgör en naturlig del av själva skattesystemet. Skattesystemets berättigande är att uppbära skatteintäkter avsedda att finansiera statens utgifter. Varje företag förmodas betala skatt en enda gång. Att beakta den skatt som betalas i den stat där företaget har sitt säte är således ett naturligt inslag i skattesystemets logik. Vissa undantag från skattereglerna är däremot svåra att motivera med stöd av skattesystemets logik. Detta gäller till exempel om företag som inte har säte i ett land behandlas mera förmånligt än företag som har säte i landet eller om skattefördelar beviljas huvudkontor eller företag som tillhandahåller vissa tjänster (till exempel finansiella tjänster) inom en koncern.

27. Särskilda bestämmelser som inte innehåller skönsmässiga inslag, vilka till exempel tillåter schablonmässigt fastställande av skatten (till exempel inom jordbruks- eller fiskesektorn) kan motiveras av systemets art eller funktion om de beaktar bland annat särskilda räkenskapskrav eller markens betydelse bland vissa sektorers tillgångar. Sådana bestämmelser utgör alltså inte statligt stöd. Det resonemang som ligger till grund för vissa särskilda bestämmelser på området för beskattning av små och medelstora företag, däribland små jordbruksföretag (16), är jämförbart med det som ligger till grund för en progressiv skatteskala.

C. Förenligheten av skattemässigt statligt stöd med den gemensamma marknaden

28. Även om en skatteåtgärd utgör ett stöd som omfattas av artikel 92.1 kan den liksom andra typer av stöd omfattas av något av de undantag från principen om att statligt stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden som anges i artikel 92.2 och 92.3. Om stödmottagaren - oavsett om det är ett privat eller offentligt företag - har anförtrotts av staten att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse kan stödet dessutom omfattas av artikel 90 i fördraget (17).

29. Kommissionen kan emellertid inte godkänna stöd som visar sig strida mot såväl fördragets regler, särskilt dem som rör förbud mot diskriminering och etableringsrätten, som sekundärrättens bestämmelser på skatteområdet (18). Sådana stödinslag kan parallellt vara föremål för ett särskilt förfarande enligt artikel 169. Enligt rättspraxis måste formerna för ett stöd, som är oupplösligen knutna till syftet med stödet och som strider mot andra bestämmelser i fördraget än artiklarna 92 och 93, emellertid granskas enligt förfarandet i artikel 93 inom ramen för en övergripande granskning av huruvida stödet är förenligt med den gemensamma marknaden.

30. Att en åtgärd kvalificeras som en skadlig skatteåtgärd enligt uppförandekoden påverkar inte bedömningen av om den eventuellt kan kvalificeras som statligt stöd. Vid granskningen av huruvida ett skattemässigt stöd är förenligt med den gemensamma marknaden måste man däremot bland annat beakta de effekter av sådant stöd som kommer att framkomma vid tillämpning av uppförandekoden.

31. Om ett skattemässigt stöd beviljas i syfte att ge företagen incitament att engagera sig i vissa bestämda projekt (särskilt investeringsprojekt) och om dess stödnivå är begränsad i förhållande till kostnaderna för genomförandet av projektet, skiljer det sig inte från ett bidrag och kan behandlas på samma sätt som ett sådant. För sådant stöd måste det emellertid uppställas tillräckligt genomblickbara regler som särskilt gör det möjligt att bestämma värdet av den förmån som erhållits.

32. Oftast har emellertid bestämmelser om skattelättnader en fortlöpande karaktär, dvs. de är inte knutna till genomförandet av vissa bestämda projekt och de minskar företagets löpande kostnader utan att det är möjligt att värdera den exakta stödvolymen inom ramen för den granskning på förhand som kommissionen utför. Sådana åtgärder utgör "driftsstöd". Driftsstöd är i princip förbjudet. Kommissionen godkänner för närvarande sådant stöd endast i undantagsfall och på vissa villkor, till exempel inom varvsindustrin och för vissa stöd till förmån för miljöskydd (19) samt i regioner som beviljas undantag enligt artikel 92.3 a, däribland bland annat regioner i de yttersta områdena, under förutsättning att stödet är vederbörligen motiverat och att dess nivå står i förhållande till de handikapp som det är avsett att kompensera för (20). Driftsstöd måste (med undantag av de två stödkategorier som nämns nedan) i princip vara avtagande och begränsade i tiden. För närvarande kan driftsstöd även godkännas i form av transportstöd i regionerna i de yttersta områdena och i vissa mycket glesbefolkade nordliga regioner som lider av allvarliga handikapp vad gäller åtkomlighet. Driftsstöd får inte beviljas om de utgör stöd för att främja export mellan medlemsstaterna. Statligt stöd till förmån för sjötransport omfattas av särskilda regler för denna sektor (21).

33. För att kommissionen skall betrakta statliga stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i bestämda regioner som förenliga med den gemensamma marknaden måste de vara "proportionerliga och ändamålsenliga för det avsedda målet". Kriterierna för granskningen av stöd för regionala ändamål gör det möjligt att vid granskningen av skattemässigt stöd beakta andra eventuella effekter av dessa stöd, särskilt de effekter som kommer att framkomma vid tillämpning av uppförandekoden. För att kommissionen skall bevilja ett undantag med stöd av regionala kriterier måste den i synnerhet försäkra sig om följande:

- Att åtgärderna i fråga bidrar till den regionala utvecklingen och har samband med verksamheter som har lokala effekter. Att etablera "off-shore"-verksamheter bidrar normalt inte på ett tillfredsställande sätt till att främja den lokala ekonomin, eftersom sådana verksamheter har svaga externa effekter på denna ekonomi.

- Att åtgärderna har samband med reella regionala handikapp. Man kan fråga sig om det finns reella regionala handikapp för verksamheter vars merkostnader har liten betydelse, som till exempel merkostnaderna för transport för finansiella verksamheter som främjar skatteflykt.

- Att åtgärderna undersöks i ett gemenskapssammanhang (22). Kommissionen måste därvid ta hänsyn till de negativa effekter som åtgärderna kan ha för de övriga medlemsstaterna.

D. Förfaranden

34. Enligt artikel 93.3 är medlemsstaterna skyldiga att underrätta kommissionen om alla "planer på att vidta eller ändra stödåtgärder" och de får inte genomföra åtgärderna utan att kommissionen först har godkänt dem. Detta förfarande rör allt stöd, inbegripet skattemässigt stöd.

35. Om kommissionen konstaterar att ett statligt stöd som har genomförts i strid med denna regel inte kan beviljas något av de undantag som föreskrivs i fördraget och därmed är oförenligt med den gemensamma marknaden, begär den att medlemsstaten skall återkräva stödet, förutom i de fall en sådan begäran skulle strida mot en grundläggande princip i gemenskapsrätten, särskilt principen om berättigade förväntningar, som kan ligga till grund för kommissionens inställning. Om ett statligt stöd har givits i skattemässig form beräknas det belopp som skall återkrävas på grundval av en jämförelse mellan den skatt som faktiskt har betalats och den skatt som skulle ha betalats enligt den generellt tillämpliga regeln. Till detta grundbelopp kommer ränta. Den räntesats som tillämpas motsvarar den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

36. Enligt artikel 93.1 skall kommissionen "i samarbete med medlemsstaterna fortlöpande granska alla stödprogram som förekommer i dessa stater". Denna granskning utförs även för skattemässigt statligt stöd. För att möjliggöra granskningen skall medlemsstaterna varje år ge in rapporter till kommissionen om deras befintliga ordningar för statligt stöd. I fråga om skattelättnader eller hel eller delvis skattebefrielse måste rapporten innehålla en uppskattning av förlusten av skatteintäkter. Efter att ha gjort denna granskning kan kommissionen, om den anser att ordningen inte är eller inte längre är förenlig med den gemensamma marknaden föreslå att medlemsstaten ändrar eller upphäver den.

E. Genomförande

37. På grundval av de riktlinjer som anges i detta meddelande och från och med dagen för dess offentliggörande kommer kommissonen att dels granska de planerade skattemässiga stöd som anmäls till den och skattemässigt stöd som olagligen har genomförts i medlemsstaterna, dels på nytt granska de befintliga stödordningarna. Detta meddelande är vägledande och inte uttömmande. Kommissionen kommer att beakta de specifika omständigheterna kring varje enskilt fall.

38. Kommissionen kommer att undersöka tillämpningen av detta meddelande på nytt två år efter dess offentliggörande.

(1) EGT C 2, 6.1.1998, s. 1.

(2) Se handlingsplanen för den inre marknaden, CSE(97) 1 av den 4 juni 1997, andra strategiska målet, första åtgärden.

(3) Domstolens dom av den 14 oktober 1987 i mål 248/84, Tyskland mot kommissionen, Rec. 1987, s. 4013.

(4) Dock med undantag av stöd som uppfyller kriterierna för regeln om stöd av mindre betydelse (försumbart stöd). Se kommissionens meddelande i EGT C 68, 6.3.1996, s. 9.

(5) Domstolens dom av den 14 september 1994 i förenade målen C-278/92, C-279/92 och C-280/92, Spanien mot kommissionen, Rec. 1994, s. I-4103.

(6) Domstolens dom av den 13 juli 1988 i mål 102/87, Frankrike mot kommissionen, Rec. 1988, s. 4067.

(7) Domstolens dom av den 21 mars 1990 i mål C-142/87, Belgien mot kommissionen, Rec. 1990, s. I-959.

(8) Domstolens dom av den 2 juli 1974 i mål 173/73, Italien mot kommissionen, Rec. 1974, s. 709.

(9) Se fotnot 8.

(10) Domstolens dom av den 10 december 1969 i de förenade målen 6/69 och 11/69, kommissionen mot Frankrike, Rec. 1969, s. 561.

(11) Kommissionens beslut 97/239/EG av den 4 december 1996 i ärende "Maribel bis/ter", EGT L 95, 10.4.1997, s. 25 (för närvarande under rättslig prövning, mål C-75/97).

(12) I synnerhet för jordbruk och fiske, se punkt 27.

(13) Kommissionens beslut av den 22 juli 1998 i ärende "Irish Corporation Tax" (SG(98) D/7209), ännu ej offentliggjort.

(14) Domstolens dom av den 26 september 1996 i mål C-241/94, Frankrike mot kommissionen (Kimberly Clark Sopalin), Rec. 1996, s. I-4551.

(15) Kommissionens beslut 96/369/EG av den 13 mars 1996 om skattemässigt stöd i fråga om avskrivning till förmån för tyska lufttrafikföretag (EGT L 146, 20.6.1996, s. 42).

(16) Aktörer inom jordbrukssektorn som inte anställer fler än tio årsarbetsenheter.

(17) Förstainstansrättens dom av den 27 februari 1997 i mål T-106/95, FFSA m.fl. mot kommissionen, Rec. 1997, s. II-229. Domstolens beslut av den 25 mars 1998 i mål C-174/97 P, Rec. 1998, s. I-1303.

(18) Domstolens dom av den 22 mars 1977 i mål 74/76, Iannelli och Volpi mot Meroni, Rec. 1977, s. 557. Se även domarna i mål 73/79 av den 21 mars 1980 ("sovraprezzo"), Rec. 1980, s. 1533, T-49/93 av den 18 september 1995 ("SIDE"), Rec. 1995, s. II-2501 och förenade målen C-142/80-143/80 av den 27 maj 1981 ("Salengo"), Rec. 1981, s. 1413.

(19) Gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd till skydd för miljön (EGT C 72, 10.3.1994, s. 3).

(20) Se riktlinjer för statligt stöd för regionala ändamål (EGT C 74, 10.3.1998, s. 9).

(21) Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till sjötransport (EGT C 205, 5.7.1997, s. 5).

(22) Domstolens dom av den 17 september 1980 i mål 730/79, Philip Morris mot kommissionen, Rec. 1980, s. 2671.