KOMMISSIONENS BESLUT av den 7 februari 1996 om stöd som beviljats av regionen Friuli-Venezia Giulia (Italien) för ekonomisk utveckling i bergsområdena (Endast den italienska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (96/530/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93.2 första stycket i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1538/95 (2), särskilt artikel 23 i denna,

efter att, i enlighet med artikel 93.2 första stycket i fördraget, ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, och med beaktande av dessa yttranden, och

med beaktande av följande:

I

1. Genom en skrivelse av den 6 juli 1993, registrerad den 27 juni 1993, har Italiens ständiga representation vid Europeiska gemenskaperna, i enlighet med artikel 93.3 i Romfördraget, underrättat kommissionen om den regionala lagen (Friuli-Venezia Giulia) nr 496/93 om stöd till förmån för ekonomisk utveckling i bergsområden. De italienska myndigheterna har översänt kompletterande information till kommissionen genom en skrivelse av den 9 december 1993, registrerad den 17 december 1993.

Eftersom bedömning av bestämmelserna i det berörda lagförslaget sorterar under olika avdelningar på kommissionen har ärendet delats in i två delar, nämligen stöd N 465/A/93, å ena sidan, och stöd N 465/B/93, å andra sidan. Stöd N 465/B/93 berör de åtgärder som föreskrivs i artiklarna 10, 11, 12 och 15 i ovan nämnda lagförslag.

Genom skrivelse SG(94) D/2424 av den 21 februari 1994 har kommissionen informerat Italiens regering om sitt beslut att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 93.2 i fördraget vad beträffar de åtgärder som föreskrivs i artikel 11 i förslaget till regional lag nr 496/93, som förefaller utgöras av verksamhetsstöd som inte omfattas av något av de undantag som föreskrivs i artikel 92 i fördraget och som således skall anses oförenliga med den gemensamma marknaden.

Vad gäller artiklarna 10 och 15 i det berörda lagförslaget har kommissionen däremot noterat de italienska myndigheternas åtagande att avskaffa dessa stöd. Vad gäller artikel 12 har kommissionen inga invändningar.

Kommissionen har inom ramen för ovan nämnda förfarande anmodat den italienska regeringen att yttra sig.

Kommissionen har dessutom genom ett offentliggörande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (3) anmodat de övriga medlemsstaterna och övriga berörda parter att yttra sig.

Yttranden har endast framförts av den italienska regeringen genom en skrivelse av den 30 september 1994, registrerad den 5 oktober 1994, och en skrivelse av den 20 december 1994, registrerad den 27 december 1994, samt genom telefax av den 11 maj 1995, registrerat den 15 maj 1995.

2. De ifrågavarande åtgärderna består i att bevilja särskilda icke-återbetalningspliktiga stöd till kooperativ som är verksamma på marknaden för mjölk och mjölkprodukter och som ligger i bergsområdena i de kommuner som förtecknas i bilagan till rådets direktiv 75/273/EEG, för att täcka deras finansiella underskott enligt balansräkningen för 1992.

De kostnader som ligger till grund för dessa underskott måste härhöra från åren 1990, 1991 och 1992 och får inte ha uppstått genom råvaruköp.

Kooperativen skall lägga fram en plan för att sanera sina finanser och en deklaration som garanterar balansräkningens riktighet, och får inte tidigare ha erhållit andra stöd.

3. De regionala myndigheterna har garanterat att de föreslagna stöden inte kommer att beviljas före kommissionens slutliga beslut.

II

1. Inom ramen för ovan nämnda förfarande har de italienska myndigheterna lämnat följande uppgifter:

Det totala budgetanslaget uppgår till tre miljarder lire (ca 1,41 miljoner ecu). Stödet avser ett år och är inte kumulativt. Interventionen genomförs en gång och för att till hundra procent kompensera de förluster som orsakats av kostnader för modernisering eller omstrukturering av företag eller saluföring av produkterna. Vad gäller orsaken till förlusterna anges att det rör sig om förvaltningsförluster av olika slag, t.ex. krediter som inte kan drivas in eller helt enkelt utestående skulder på checkräkningskonton som beror på otillräcklig kapitaltäckning.

2. De italienska myndigheterna gör först och främst gällande att de åtgärder för vilka kommissionen har inlett ett förfarande i enlighet med artikel 93.2 i Romfördraget inte hotar att snedvrida konkurrensen eftersom de inte ändrar den gemensamma jordbrukspolitikens funktion, inte på något sätt sänker de berörda kooperativens kostnader för bearbetning och saluföring och inte heller utgör en produktionshöjande faktor.

3. De italienska myndigheterna hävdar att de föreslagna åtgärderna inte kan anses som verksamhetsstöd, eftersom de är avsedda att balansera räkenskaperna i de kooperativ som fått problem på grund av otillräcklig kapitalisering och krediter som inte kan drivas in, och att återställa kooperativens verksamhetsnivå och konkurrensförmåga.

4. De italienska myndigheterna anser vidare att man varit nödsakad att vidta åtgärderna i fråga av sociala och ekonomiska orsaker, för att sanera och utveckla de ifrågavarande kooperativen och, särskilt, till följd av avsaknaden av beviljandet av sådant regionalt stöd för transport av mjölk som avses i artikel 8.1 första stycket i den regionala lagen nr 16/1967, anmäld den 24 mars 1967, vars förenlighet med den gemensamma marknaden aldrig blivit föremål för något uttalande av kommissionen.

De stöd som avses i ovan nämnda artikel 8.1 första stycket har gjorts till föremål för nödvändiga åtgärder enligt artikel 93.1 i fördraget (stöd E 17/94). Punkt 1 i den artikeln har faktiskt upphävts genom den regionala lagen nr 36/1992.

De italienska myndigheterna hävdar att om de ifrågavarande företagens skulder inte betalas kommer de att se sig nödsakade att gå i konkurs, vilket skulle leda till allvarliga konsekvenser för denna redan ekonomiskt försvagade del av regionen.

Slutligen anser de italienska myndigheterna att de ifrågavarande stöden inte kan ändra villkoren för handelsutbytet på ett sätt som strider mot det gemensamma intresset, och därför inte är oförenliga med den gemensamma marknaden.

III

1. Enligt artikel 23 i förordning (EEG) nr 804/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter skall, om inte något annat föreskrivs i den förordningen, artikel 92-94 i fördraget gälla för produktion av och handel med de produkter som anges i artikel 1.

2. I enlighet med artikel 92.1 i fördraget är alla slags stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, och som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenliga med den gemensamma marknaden i den utsträckning de påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

De ifrågavarande åtgärderna utgör stöd som beviljas genom statliga medel. Stöden har till syfte att säkerställa överlevnad och produktion för de mottagande företagen vilka, utan detta stöd, skulle tvingas att antingen försvinna från marknaden eller anta ett mycket effektivare ekonomiskt beteende.

Dessa åtgärder får således den effekten att de förbättrar de mottagande företagens ekonomiska situation jämfört med de konkurrenter som inte erhåller detta stöd. Till följd av detta snedvrider eller hotar stöden att snedvrida konkurrensen i den betydelse som avses ovan.

Med beaktande av värdet av handelsutbytet med produkter inom de berörda sektorerna (under 1993 uppgick Italiens export till EG till 405,66 miljoner ecu, och dess import från EG till 2 057,65 miljoner ecu; produktion inom den berörda sektorn uppgick till 3 675 miljoner ecu (4), varav 81,9 miljoner ecu för regionen Friuli-Venezia Giulia) verkar det som om dessa stöd (1,41 miljoner ecu) utgör en icke försumbar del av värdet av de mängder som produceras inom regionen och att dessa sannolikt kan påverka handelsutbytet mellan medlemsstaterna genom att gynna den nationella produktionen gentemot import från övriga medlemsstater.

I detta avseende bör det understrykas att inte ens om stödet är av förhållandevis ringa betydelse eller det mottagande företaget är relativt litet utesluter detta på förhand att handelsutbytet mellan medlemsstaterna eventuellt kan komma att påverkas.

Med hänsyn till detta betraktas de ifrågavarande stöden som statliga stöd som uppfyller de kriterier som fastställs i artikel 92.1 i fördraget.

Kommissionen anser vidare att de skäl som de italienska myndigheterna framfört i denna fråga, dvs. att åtgärderna inte på något sätt sänker de berörda kooperativens kostnader för bearbetning eller saluföring och att de inte heller utgör en produktionshöjande faktor, saknar relevans, eftersom av ovannämnda skäl den slutsatsen kan dras att stöden uppfyller villkoren i artikel 92.1 i fördraget.

3. Den princip om oförenlighet som föreskrivs i artikel 92.1 i fördraget innehåller dock undantag.

IV

1. De undantag från denna oförenlighet som föreskrivs i artikel 92.2 är uppenbarligen inte tillämpliga i detta fall. De har inte heller åberopats av de italienska myndigheterna.

2. Vad gäller de undantag som behandlas i artikel 92.3 klargörs att de mål som man eftersträvar skall stå i samklang med gemenskapens intresse och inte bara med intresset hos särskilda sektorer i den nationella ekonomin.

Dessa undantag skall tolkas restriktivt vid granskning av varje stödprogram i regionalt eller sektoriellt syfte eller av varje enskild tillämpning av allmänna stödordningar.

Ett absolut villkor för att bevilja stöd är att kommissionen har fastställt att stödet är nödvändigt för att förverkliga något av de ifrågavarande målen. Att bevilja fördelen av dessa undantag till stöd som inte ger ett sådant utbyte skulle innebära ett tillstånd att skada handeln mellan medlemsstaterna och en snedvridning av konkurrensen som inte är berättigad med hänsyn till gemenskapernas intresse och, på motsvarande sätt, innebära att aktörerna i vissa medlemsstater ges oberättigade fördelar.

3. I detta fall ger stödet inte något utbyte av detta slag. I själva verket har Italiens regering inte givit, och kommissionen inte heller funnit, något skäl som kan påvisa att det ifrågavarande stödet uppfyller de villkor som krävs för tillämpning av något av de undantag som förutses i artikel 92.3.

4. Det handlar inte om åtgärder som syftar till att främja genomförandet av ett viktigt projekt av gemensamt europeiskt intresse enligt artikel 92.3 b, eftersom dessa stöd strider mot gemenskapens intresse på grund av de effekter som de skulle kunna ha på handelsutbytet.

Det handlar inte heller om åtgärder för att avhjälpa en allvarlig störning i den berörda medlemsstatens ekonomi i enlighet med samma bestämmelse.

5. De yttranden som lagts fram av den italienska regeringen har föranlett kommissionen att framlägga följande observationer och sammanfattningar.

Vad gäller argumentet att företagen utan dessa stöd skulle vara nödsakade att gå i konkurs, bör det påpekas att de krafter som verkar i en marknadsekonomi normalt kan förorsaka att icke-konkurrenskraftiga företag försvinner, också inom ekonomiskt försvagade regioner.

6. I enlighet med vad kommissionen meddelade när den inledde förfarandet enligt artikel 93.2 i fördraget, kan dessa stöd endast anses förenliga med den gemensamma marknaden på följande klart angivna villkor:

- Stöden bör avse lån som tagits för att finansiera redan gjorda investeringar.

- Den kumulerade subventionsekvivalenten för de eventuella stöd som redan beviljats då lånen gjordes upp och stödet i fråga får inte överstiga de andelar som kommissionen i allmänhet tillåter, dvs. 55 % i fråga om investeringar på bearbetnings- eller saluföringssidan, för projekt som genomförs i enlighet med sektoriella program eller något av de mål som avses i artikel 1 i förordning (EEG) nr 866/90, och 35 % för andra projekt som inte undantas genom de urvalskriterier som fastställs i punkt 2 i bilagan till beslut 90/342/EEG, som tillämpas analogt vid bedömning av stödet i enlighet med artikel 92 i fördraget.

- Stöden bör följa på justeringar av räntan på de nya lånen för att ta hänsyn till variationerna i låneräntan eller avse jordbruksföretag som kan visa att de är bärkraftiga, särskilt i de fall där kostnaderna för befintliga lån är så höga att de skulle kunna hota jordbruksföretagen och eventuellt leda till konkurs.

De italienska myndigheterna har faktiskt inte ställt några villkor i fråga om ursprunget till de berörda kooperativens skulder. Dessutom är täckningen för dessa underskott total och det har inte visats att de är avsedda att täcka kostnaderna för lån som tagits för att genomföra investeringar.

7. För övrigt uppfyller de planerade åtgärderna inte heller gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för räddning och omstrukturering av krisdrabbade företag (5).

Dessa riktlinjer antogs av kommissionen 1994 efter inledandet av det förfarande som föreskrivs i artikel 93.2 i fördraget och definierar allmänna villkor med avseende på stöd till räddning eller omstrukturering av företag inom alla sektorer.

Inom jordbrukssektorn kan den ifrågavarande medlemsstaten om den så vill, som ett alternativ till de särskilda regler (som tillämpades vid tidpunkten för förfarandets inledande, eftersom det då inte fanns några alternativ), tillämpa de allmänna riktlinjerna på individuella förmånstagare.

Enligt dessa riktlinjer skall räddningsstöden bl.a. bestå av kontant stöd i form av lånegarantier eller lån till normal marknadsränta.

I enlighet med riktlinjerna är det även ett absolut villkor att en omstruktureringsplan, inom rimlig tid och på grundval av en realistisk värdering av verksamhetens framtida driftvillkor, skall leda till en sund och räntabel verksamhet på lång sikt för det mottagande företaget. Omstruktureringsstöd måste därför baseras på ett bärkraftigt omstrukturerings- eller saneringsprogram, som skall föreläggas kommissionen i alla detaljer.

Eftersom inget av dessa villkor är uppfyllda, kan de ifrågavarande stöden inte anses som stöd för räddning och omstrukturering av krisdrabbade företag.

Följaktligen bör de stödåtgärder som föreskrivs i artikel 11 i den regionala lagen nr 496 betraktas som verksamhetsstöd. De kan ju faktiskt inte på lång sikt förbättra villkoren och den strukturella situationen för de producenter som får detta stöd.

Tvärtemot vad de italienska myndigheterna hävdar kan betalning av skulder som inte är knutna till redan gjorda investeringar utgöra verksamhetsstöd.

Beträffande de italienska myndigheternas synpunkt att de ifrågavarande åtgärderna inte leder till en snedvridning av konkurrensen och eftersom de inte ändrar den gemensamma jordbrukspolitikens funktion, konstaterar kommissionen att en snedvridning av konkurrensen kan ske även om denna politik inte ändras. Till följd av detta anser kommissionen att denna synpunkt saknar relevans vid granskningen av dessa åtgärders förenlighet med den gemensamma marknaden.

Beträffande de undantag som fastställs i artikel 92.3 a och c i fråga om stöd för att främja eller underlätta den regionala ekonomiska utvecklingen eller utvecklingen av vissa verksamheter enligt punkt c, konstaterar kommissionens följaktligen att dessa undantag inte tillämpliga på de ifrågavarande åtgärderna på grund av deras karaktär av verksamhetsstöd.

8. De italienska myndigheterna har i sina påpekanden av den 20 december 1994 framfört följande nya skäl för att berättiga de planerade stöden:

Även om lydelsen av artikel 11 i den ifrågavarande regionala lagen hade gjort det möjligt att betala skulder oavsett ursprung, vilket för övrigt bekräftats av den beskrivning som skickades den 6 juli 1993, förklarar "Giunta regionale" i sitt beslut av den 23 november 1994 att "förlusterna . . . har sitt ursprung i oväntade utgifter för de kooperativ som är verksamma inom området för mjölk och mjölkprodukter till följd av den uteblivna betalningen av de regionalstöd för transport av mjölk som föreskrivs i artikel 8.1.1 i den regionala lagen nr 16/1967 . . . ".

Enligt Italien anmäldes denna lag till kommissionen år 1967 utan att denna reagerade på den och åtgärden har inte tillämpats sedan dess.

I nämnda beslut föreskrivs dessutom att ansökan om stöd skall åtföljas av en försäkran av kooperativets juridiska företrädare, en försäkran som ersätter den formbundna förklaringen för allmän kännedom, om att förlusterna är av det ursprung som anges ovan. På detta sätt skulle stödmottagarnas berättigade intressen uppfyllas.

Kommissionen har även beaktat dessa nya skäl. Det bör dock förtydligas att det rör sig om en ny ordning, vilket för övrigt den italienska regeringen även har medgivit i beskrivningen. Denna nya ordning skall bedömas mot bakgrund av de nuvarande faktiska och rättsliga förhållandena. Man kan alltså konstatera att, även om kommissionen tidigare har godkänt en ordning om åtgärder till förmån för samma mottagare, detta godkännande inte kan ha någon inverkan på beslut om en annan (ny) anmäld ordning syftande till andra åtgärder - men fortfarande för samma mottagare - än de som godkänts i den tidigare ordningen.

Även om det skulle förhålla sig så att kommissionens icke-ingripande mot den tidigare ordningen skulle kunna inverka på beslutet om den nya ordningen, vilket enligt kommissionen inte är fallet, konstaterar kommissionen för övrigt att den i denna fråga har betecknat stöd för transport av mjölk "som verksamhetsstöd som är oförenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 92 och 93 i fördraget" (6). Det står därför helt klart att Italien inte ens inom ramen för den mest gynnsamma hypotesen på goda grunder kan åberopa de tidigare stöden.

Vad gäller deklarationen om förlusternas ursprung har den italienska regeringen inte framhållit, och kommissionen inte kunnat upptäcka, någon faktor som tyder på ett orsaksförhållande mellan det uteblivna beviljandet av transportstöd å ena sidan, och de ifrågavarande kooperativens förluster å andra sidan.

Dessutom har den italienska regeringen inte tillhandahållit någon garanti om att beloppet för betalning av varje mottagares skulder inte i något fall överskrider summan som varje mottagare skulle ha tagit emot som stöd för transport av mjölk, om detta stöd hade beviljats enligt den tidigare ordningen.

Med hänsyn till detta kan kommissionen inte beakta de skäl som den italienska regeringen har anfört.

Följaktligen kan detta stöd inte omfattas av något av de undantag som avses i artikel 92 i fördraget och skall anses som oförenligt med den gemensamma marknaden.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De stöd som föreskrivs i artikel 11 i förslaget till regionlag nr 496/1993 är oförenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 92 i Romfördraget och kan inte beviljas.

Artikel 2

De italienska myndigheterna skall inom två månader från och med dagen för delgivning av föreliggande beslut upphäva de bestämmelser som anges i artikel 1.

Artikel 3

Italiens regering skall inom två månader från och med dagen för delgivning av föreliggande beslut underrätta kommissionen om de åtgärder som har vidtagits för att efterkomma beslutet.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 7 februari 1996.

På kommissionens vägnar

Franz FISCHLER

Ledamot av kommissionen

(1) EGT nr L 148, 28.6.1968, s. 13.

(2) EGT nr L 148, 30.6.1995, s. 17.

(3) EGT nr C 155, 7.6.1994, s. 5.

(4) Eurostat: Jord- och skogsbruksräkenskaperna, Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer, 1995

(5) EGT nr C 368, 23.12.1994, s. 12.

(6) Skrivelse från kommissionen till Italiens regering, SG(94) D/17821 av den 9 december 1994, s. 3.