Kommissionens beslut

av den 27 november 2002

om den av Tyskland genomförda stödordningen Thüringens låneprogram för små och medelstora företag

[delgivet med nr K(2002) 4358]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2003/626/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med artikel 88.2 i EG-fördraget ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) Thüringens låneprogram för små och medelstora företag (nedan kallat "programmet") trädde i kraft den 16 januari 1996 med obegränsad giltighet(1). Programmet överensstämde enligt delstatsmyndigheterna med de genom gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag(2) från 1992 (nedan kallade "gemenskapens riktlinjer") införda bestämmelserna om stöd av mindre betydelse och anmäldes därför inte enligt artikel 88.3 i EG-fördraget.

(2) Genom skrivelse SG(99) D/760 av den 1 februari 1999 underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att på grund av denna åtgärd inleda ett förfarande enligt artikel 88.2 i EG-fördraget.

(3) Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3) Kommissionen har uppmanat alla berörda parter att inkomma med synpunkter på den ifrågavarande åtgärden. Ingen berörd part har dock inkommit med synpunkter.

(4) I en skrivelse av den 2 mars 1999 bad Tyskland om förlängd tidsfrist för sina synpunkter, vilket beviljades av kommissionen i en skrivelse av den 11 mars 1999. I en skrivelse av den 8 mars 1999 bad kommissionen om ett förtydligande av uppgifter, som de tyska myndigheterna lämnat i ett förfarande gällande stöd till förmån för Korn Fahrzeuge und Technik GmbH (C 36/99, ex NN 29/98)(4).

(5) Tysklands synpunkter inkom i skrivelser av den 29 mars 1999, den 19 augusti och den 26 augusti 1999.

(6) I en skrivelse av den 15 mars 2001 bad kommissionen om ytterligare statistiska upplysningar gällande tillämpningen av programmet efter 1998, vilket översändes av Tyskland i en skrivelse av den 19 april 2001. I denna skrivelse informerade Tyskland kommissionen om att programmet den 1 juli 1999 ersatts av ett nytt program. Denna nya stödordning är inte föremål för föreliggande granskning.

(7) Ett samtal mellan företrädare för kommissionen och Tyskland ägde rum i Bryssel den 24 april 2001. I en skrivelse av 1 februari 2002 lämnade Tyskland sin slutgiltiga ståndpunkt.

2. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

2.1 Titel och rättsgrund

(8) Bidragen beviljas av den offentligt ägda Thüringer Aufbaubank på uppdrag av Thüringens ekonomiministerium på grundval av §§ 23, 44 och 44a i Thüringens delstatsbudgetförordning i enlighet med programmet.

2.2 Mottagare

(9) Enligt punkt 3 i programmet (Bidragsmottagare) riktar det sig till små och medelstora företag, i enlighet med definitionen i gemenskapens gällande riktlinjer för små och medelstora företag, samt till fria yrkesutövare som betjänar näringslivet. I undantagsfall, och efter samtycke från ansvarig minister, kan stöd också beviljas stora företag. För stöd till företag i de känsliga sektorerna krävs enligt punkt 3 i programmet ett godkännande av kommissionen från fall till fall. Det framgår dock av rapporten om programmets genomförande år 1997 att denna definition inte följdes i en del fall (t.ex. stöd till Ferkelaufzucht GmbH, Spedition Rothe GmbH, Dreistreif Kaffeerösterei, Fleisch- und Wurstwaren GmbH, Meininger. Privatbrauerei Müller och PAFAHG Mischfutter GmbH).

2.3 Varaktighet

(10) Programmet trädde i kraft den 16 januari 1996 med obegränsad giltighet och ersattes den 1 juni 1999 av en ny stödordning för Thüringens låneprogram (Thüringer Aufbaubanks program för konsoliderings- och rörelsekapitallån)(5).

2.4 Syfte

(11) Programmet är indelat i två delar (rörelsekapitallån och konsolideringslån) som sammanför de tidigare självständiga programmen.

(12) Enligt punkt 2 a i programmet (Föremål för stödet) är rörelsekapitallån avsedda för företag som inte förfogar över tillräckliga säkerheter. På så sätt kan rörelsekapital finansieras, även i form av för- och interimfinansiering av företaget. Företaget kan understödjas när det bildas, utvidgas eller för att säkerställa dess fortsatta existens, särskilt för att motverka riskerna för driften och förlorade arbetstillfällen. Dessa lån beviljas under förutsättning att företaget lägger fram en medellångsiktig plan för att säkra lönsamhets- och likviditetsbehovet. De skall beviljas på upp till tre år till en räntesats på mellan 4,5 och 8 % samt med en amorteringsfri period på upp till tre år.

(13) Enligt punkt 5 i programmet (Bidragets art, omfång och storlek) får lånebeloppet inte överstiga gränsen för vad som direkt krävs för att undanröja svårigheterna.

(14) Enligt punkt 2 b i programmet (Föremål för stödet) är konsolideringslånen avsedda för företag med likviditets- och lönsamhetsproblem. De avser omläggning av kortfristiga skulder till långfristiga räntesubventionerade lån. Företagens egna banker eller andra finansiella institut får inte lägga om sina befintliga låneåtaganden med deltagande i garantin av Thüringer Aufbaubank.

(15) Konsolideringslånen beviljas under förutsättning att företaget har en bärkraftig övergripande konsolideringsplan som i förening med konsolideringslånet möjliggör en varaktig lösning av svårigheterna. Planen skall innehålla företagets konsolideringsbehov liksom bidragsmottagarens och dess egen banks bidrag samt redan beviljade offentliga finansiella stöd.

(16) Lånen kommer att beviljas för en löptid på tre till tio år till en räntesats på 4,5 till 8 % och en amorteringsfri period på upp till två år.

(17) Även vid konsolideringslån får storleken på lånet inte överstiga det belopp som krävs för att lösa företagets svårigheter (punkt 5 i programmet).

(18) Stöd av de båda deltyperna beviljas genom Thüringer Aufbaubank i form av räntesubventionerade lån, som - i regel och i alla kända fall - utbetalats till mottagarföretaget via dess egen bank och på dennas risk. Banken kan beviljas en garanti på upp till 60 % av lånebeloppet för en avgift på 1 % per år av detta belopp. Thüringer Aufbaubank och företagets egna bank får ta ut en administrativ avgift på 0,1 % av lånebeloppet.

2.5 Stödnivå

(19) I programmet hänvisas i punkt 5 (Bidragets art, omfång och storlek) uttryckligen till att programmets karaktär av stöd av mindre betydelse.

(20) Enligt programmet beräknas inslaget av stöd i ett räntesubventionerat lån på grundval av skillnaden mellan den effektiva räntesatsen och en antagen referensräntesats. Någon hänsyn tas varken till det stödinslag som uppstår genom garantin eller det faktum att de mottagande företagen är utsatta för särskilda risker. Lånebeloppet har ingen maximigräns. Det stödbelopp som företaget kan erhålla (dvs. det stödinslag som följer av räntesubventionen), får inte överskrida det tak för stöd av mindre betydelse, som fastställts i gällande bestämmelser om stöd av mindre betydelse.

(21) I programmet anges uttryckligen att storleken på räntesubventionen kan förändras i förhållande till referensräntesatsen så att erforderligt lånebelopp kan godkännas.

2.6 Kumulering

(22) Enligt punkt 4 i programmet måste andra finansiella stöd med offentliga medel, som redan beviljats bidragsmottagaren, anges i ansökningen. Detta krav verkar inte ge upphov till några konsekvenser i praktiken.

2.7 Skäl till att inleda förfarandet

(23) Eftersom vid beräkningen av stödbeloppet enligt programmet vare sig stödinslagen i garantin eller mottagarföretagens särskilda svårigheter beaktades, byggde det på en oriktig tillämpning av bestämmelserna om stöd av mindre betydelse. I strid med ordalydelsen har även företag i känsliga sektorer fått stöd via programmet, vilket innebär att det tillämpats i känsliga sektorer, trots att dessa inte omfattades av gällande bestämmelser om stöd av mindre betydelse.

(24) De räntesubventionerade lånen med deltagande i garantin av Thüringer Aufbaubank fick överskrida taket för stöd av mindre betydelse och utgör därför statligt stöd till de mottagande företagen i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget och artikel 61.1 i EES-avtalet. Med dessa stöd kunde de gynnade företagen bibehålla eller utvidga sin affärsverksamhet. Därmed var åtgärderna, ur kommissionens synvinkel, ägnade att negativt påverka konkurrensen.

(25) Av ordalydelsen i programmet framgick att programmet, åtminstone beträffade konsolideringslånen och även i mindre omfattning för rörelsekapitallånen, gällde företag i svårigheter i den mån de användes för konsolideringsändamål (enligt definitionen i riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter(6) från 1994 - nedan kallade "1994 års riktlinjer").

(26) I det preliminära förfarandet bestred Tyskland påståendet att programmet var tillämpligt på företag i svårigheter och hävdade att lånen beviljades av företagens egna banker som själva tog den primära risken, varvid - efter avdrag av den 60-procentiga garantin - en risk på 40 % återstod. Denna risk kan inte bli föremål för en garanti från en annan källa. Enligt de tyska uppgifterna skulle en bank normalt inte bevilja lån till ett företag i svårigheter utan tillräckliga banksäkerheter.

(27) Detta argument är enligt kommissionen inte hållbart eftersom företag i svårigheter inte uteslöts från låneprogrammet. Vid en jämförelse mellan förteckningar från 1997 över mottagare av vissa godkända stöd till företag i Thüringen i svårigheter (NN 74/95 och N 370/97) med stödmottagarna i föreliggande låneprogram för år 1997 visade det sig att företag i några fall fått stöd via två ordningar, t.ex. Automatisierungs- und Elektronik GmbH, Allenburger Automaten und Metallgießerei GmbH samt Dreistreif Kaffeerösterei.

(28) Vidare ansåg kommissionen i fråga om konsolideringslånen och rörelsekapitallånen att de risker bankerna ursprungligen utsatte sig för i vissa fall hade minskat avsevärt till följd av omläggningen genom låneprogrammet av de skulder som företag i svårigheter ådragit sig.

(29) Kommissionen beslöt i detta skede att utgå ifrån att programmet - med undantag för rörelsekapitallånen, ifall dessa avser bildande och utvidgning av företag - riktade sig till företag i svårigheter.

(30) Om programmet riktade sig till företag i svårigheter var dess syfte enligt punkt 2 a (rörelsekapitallån) att avvärja faror som hotade driften och arbetstillfällen och enligt punkt 2 b (konsolideringslån) att få till stånd en omstrukturering av företaget. I båda fallen måste ordningens förenlighet granskas i förhållande till 1994 års riktlinjer.

(31) Om programmet har till syfte att undsätta ett företag i svårigheter är, enligt 1994 års riktlinjer, förutsättningen för att undsättningsstöd skall vara förenligt med den gemensamma marknaden att det beviljas antingen i form av ett statligt lån till marknadsmässiga villkor eller som en garanti för ett privat lån. Denna förutsättning uppfylldes inte, eftersom lånen i föreliggande fall var räntesubventionerade. Eftersom programmet heller inte krävde separata anmälningar för stora företag och för företag i känsliga sektorer, vilket föreskrivs i 1994 års riktlinjer, inte uteslöt stöd till stora företag och tillämpades på känsliga sektorer, hyste kommissionen tvivel om huruvida de var förenliga med den gemensamma marknaden.

(32) Om programmet syftade till att omstrukturera företag i svårigheter konstaterade kommissionen att villkoren för förenlighet enligt att 1994 års riktlinjer väsentligen består av följande:

a) Presentation och genomförande av en omstruktureringsplan som gör det möjligt att återställa företagets långfristiga lönsamhet.

b) Begränsning av stödbeloppen till det absolut nödvändiga för att uppnå de mål som satts upp.

c) Ett proportionellt bidrag från det stödmottagande företaget och dess bolagsmän.

d) Iakttagande av de särskilda bestämmelserna för känsliga sektorer, inklusive i princip separata anmälningar.

e) Separata anmälningar för stöd till stora företag.

f) Utom i undantagsfall, som inte går att förutse och som företaget inte bär ansvaret för, förbud mot upprepade omstruktureringsstöd.

g) Inlämning av en detaljerad rapport över genomförandet av ordningen till förmån för små och medelstora företag.

(33) I låneprogrammet föreskrivs varken någon separat anmälan av stöd till stora företag eller något förbud mot upprepade omstruktureringsstöd. Medan 1994 års riktlinjer föreskriver separata anmälningar av ärenden inom de känsliga sektorerna, visade granskningen av Tysklands rapport för år 1997 att detta inte tillämpats i alla fall.

(34) Följaktligen hyste kommissionen tvivel om huruvida låneprogrammet i fråga om omstruktureringsstöden var förenligt med den gemensamma marknaden.

(35) Om programmet i fråga om rörelsekapital riktar sig till ekonomiskt sunda företag och gynnade bildande och utvidgning av företag, handlade det enligt kommissionen om driftsstöd, som måste bedömas mot bakgrund av reglerna för regionalstöd. För detta stöd gäller särskilt följande:

a) Det skall vara begränsat i tiden och degressivt.

b) Det får endast beviljas i regioner enligt artikel 87.3 a i EG-fördraget.

c) De känsliga sektorerna måste uteslutas.

(36) Kommission drog slutsatsen att programmet inte är begränsat i tiden, saknar degressivitet, inte - i fråga om sin verkan - utesluter tillämpning i känsliga sektorer och med tanke på sin obegränsade varaktighet kan tillämpas på regioner, som inte längre omfattas av undantagsreglerna i artikel 87.3 a i EG-fördraget.

(37) Därför hyser kommissionen även för detta område tvivel om huruvida låneprogrammet är förenligt med den gemensamma marknaden.

3. TYSKLANDS KOMMENTARER

(38) Tyskland anger i sitt ställningstagande antalet lån som utbetalades under perioden från den 16 januari 1996 till den 1 juni 1999 till totalt 624 stycken, vilka sammantagna belöpte sig till 124,6 miljoner euro.

(39) Tyskland håller med kommissionen om att Thüringens låneprogram inriktats på både ekonomiskt sunda företag och företag i svårigheter. Så länge stödnivån, inklusive övriga stöd av mindre betydelse, ligger under taket för stöd av mindre betydelse är dock programmet förenligt med bestämmelserna om stöd av mindre betydelse oavsett om det stödmottagande företaget är ett företag i svårigheter eller inte.

(40) I fråga om de individuella fall som anförs av kommissionen lämnade Tyskland följande kommentar.

(41) Altenburger Automaten und Metallgießerei GmbH beviljades år 1995 lån/bidrag ur konsolideringsfonden(7). Därefter gick det bra för företaget varför det vid tidpunkten för beviljandet av konsolideringslånet (juni 1997) inte kunde anses vara i svårigheter.

(42) Dreistreif Kaffeerösterei beviljades i slutet av 1996 medel ur konsolideringsfonden(8). Vid tidpunkten för konsolideringslånet (slutet av 1997) befann sig företaget inte i svårigheter.

(43) Automatisierungs- und Elektronik GmbH beviljades den 22 juni 1995 ett konsolideringslån på 500000 tyska mark. Vid denna tidpunkt befann sig företaget inte i svårigheter. Ett bidrag från konsolideringsfonden(9) på 500000 mark följde i februari 1997. Därmed kunde företagets svårigheter undanröjas. Vid en senare tidpunkt utbetalades ännu ett konsolideringslån på 150000 mark till företaget.

(44) Sammantaget anser Tyskland att företagen i fråga inte befann sig i svårigheter vid den tidpunkt konsolideringslånen beviljades från programmet och att den övre gränsen för stöd av mindre betydelse inte överskreds i något fall.

(45) För åren 1996 och 1997 beräknades stödnivån enbart på basis av räntesubventionen, eftersom det inte var förrän efter denna tidpunkt som, efter samtal hösten 1997 mellan företrädare för Tyskland och kommissionen, stödinslaget togs med i beräkningen såväl av räntesubventionen som garantin.

(46) Garantin erfordrade en särskild avgift på 1 % per år för vart och ett av de garanterade lånebeloppen. Tyskland ansåg ursprungligen att en garanti inte innehöll något inslag av stöd ifall ett marknadsmässigt beräknat risktillägg betalades. Eftersom detta är fallet för låneprogrammet ansågs en beräkning av stödnivån för garantin inte vara nödvändig.

(47) Utvecklingen under åren 1996 och 1997 visade dock att den riskpremie som uttogs inte räckte till för att täcka risken och att garantin således själv innehöll inslag av stöd.

(48) Enligt Tyskland fastställdes beräkningen av stödnivån för garantier slutgiltigt i en skrivelse från kommissionen D/54570 av den 11 november 1998(10).

(49) Från den 1 januari 1998 beräknades stödnivån för garantin i enlighet med kommissionens anvisningar, varför taket för stöd av mindre betydelse inte överskridits från och med denna tidpunkt. Enligt uppgifter från Tyskland användes från januari 1998 stödnivån 0,5 % för garantier till sunda företag. För företag i svårigheter beräknades stödnivån för garantier till 100 % enligt en förteckning över individuella fall för år 1999.

(50) Enligt Tyskland utgjorde företagens egna bankers 40-procentiga deltagande i garantin en äkta risk. Det var uteslutet att denna risk som företagets egna bank tog på sig kunde bli föremål för en garanti från en annan offentlig källa. Liksom framgick av förteckningen från 1997 låg minimideltagandet i garantin från företagens egna banker på 40 %.

(51) Om ett lån för vilket företagets egna bank stod för riskerna överflyttades till en annan bank fanns inte någon möjlighet att omlägga den förstnämnda bankens befintliga låneåtaganden med deltagande i garantin från Thüringer Aufbaubanks sida. Kreditlimiten i företagets egen bank, som möjliggjorde uttag av kontanter, måste därför till fullo upprätthållas under det garanterade lånets löptid.

(52) Tyskland angav dock i en skrivelse av den 27 juli 1999 i stödförfarandet C 36/99 gällande Korn Fahrzeuge und Technik GmbH, att säkerhet för lån från det aktuella låneprogrammet kunde ställas antingen med garantier upp till 80 % enligt "Fristaten Thüringens program för övertagande av garantier genom Thüringer Aufbaubank till förmån för näringslivet och de fria yrkena"(11) eller med en garanti i enlighet med reglerna för programmet. Det var följaktligen möjligt att garantera lån från programmet med upp till 80 %.

(53) I den mån driftsstöd till sunda företag berörs, gjorde Tyskland gällande att både rörelsekapitallånet och konsolideringslånet är begränsade i tiden. Den längsta löptiden för ett rörelsekapitallån var tre år, den längsta löptiden för konsolideringslån tio år. Låneprogrammet var degressivt genom att lånet helt måste återbetalas inom ramen för amorteringsplanen före utgången av fastställda tidsfrister. Om företaget verkar i en känslig sektor föreskrivs i låneprogrammet att en separat anmälan måste ske. I fråga om delstaten Thüringen handlar det om en ekonomiskt svag region i den mening som avses i artikel 87.3 a i EG-fördraget.

(54) Vad gäller de känsliga sektorerna betonar Tyskland att separat anmälan föreskrevs i låneprogrammet vid beviljandet av lån till företag, verksamma i en känslig sektor.

(55) Av en granskning av lånen till företagen Spedition Rothe GmbH, Dreistreiff Kaffeerösterei GmbH och Meininger Privatbrauerei Müller har det framgått att en anmälan av åtgärderna i förhållande till dessa företag inte var nödvändig eftersom dessa företag inte är verksamma i en sektor som omfattas av särskilda gemenskapsregler.

(56) Först efter 1998 var de stödrättsliga specialreglerna i gemenskapens rambestämmelser från 1996 för statligt stöd till investeringar för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter(12) tillämpliga enligt kommissionens beslut 1999/183/EG av den 20 maj 1998 om statligt stöd inom sektorn för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter som kan beviljas i Tyskland på grundval av befintliga ordningar för regionala stöd(13). Följaktligen fanns inte några specialregler tillämpliga på livsmedels-, dryckes- och tobaksbranscherna.

(57) Tyskland medger att kraven om separata anmälningar inte följts i följande fall:

a) Getreidemühle Hans-Georg Hirn (låneutfästelse den 5 juni 1996).

b) Pafahg Mischfutter GmbH (låneutfästelse den 7 november 1997).

c) Ferkelaufzucht GmbH (låneutfästelse den 29 april 1997).

(58) För stöd till Ostthüringer Obst- und Gemüsezentrale Laasdorf NN 108/98 (ex N 801/97), Hohenölsener Fleisch- und Wurstwaren GmbH (N 628/97), Molkerei Großbraunshain GmbH NN 35/98 (ex N 796/97) och AGK Fleisch- und Wurstwaren Kölleda (N 799/97) inleddes anmälningsförfarandena.

(59) Vid samtal den 24 april 2001 angav Tyskland att lån från programmets rörelsekapitaldel i vissa enskilda fall beviljats till företag i svårigheter tillsammans med andra stöd enligt godkända stödordningar. I sådana krävdes enligt det godkända stödprogrammet en omstruktureringsplan som säkerställde företagets långfristiga lönsamhet.

4. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN

4.1 Förekomst av statligt stöd

(60) Även om alla finansiella bidrag till företag i viss mån förändrar konkurrensvillkoren, har dock inte allt stöd märkbara effekter på handeln och konkurrensen mellan medlemsstaterna. Därför undantas de stöd från anmälningsplikten enligt artikel 88.3 i EG-fördraget som inte överskrider ett absolut maximibelopp och som i egenskap av stöd av mindre betydelse inte omfattas av artikel 87.1 i EG-fördraget.

(61) En definition av vad som skall förstås med "stöd av mindre betydelse" fastslogs för första gången i riktlinjerna för statligt stöd till små och medelstora företag(14).

(62) I punkt 3.2 definieras tillämpningsområdet för bestämmelserna om stöd av mindre betydelse till ett stöd på 50000 EUR per företag inom en treårsperiod avseende en huvudkategori av utgifter (t.ex. investeringar, utbildning). Följaktligen var engångsbetalningar av stöd på upp till 50000 EUR för en bestämd utgiftskategori, liksom stödordningar, enligt vilka stödbetalningar till företag för en bestämd utgiftskategori inom en period på tre år var begränsade till detta belopp, inte längre anmälningspliktiga enligt artikel 88.3 (tidigare artikel 93.3) i EG-fördraget. Ett villkor som angavs i de enskilda besluten om stöd respektive i stödordningen var dock att stödbeloppet inklusive allt ytterligare stöd som samma företag eventuellt fick från annat håll eller på grundval av andra bestämmelser för samma utgiftskategori inte fick överstiga 50000 EUR. I punkt 3.2 klargjordes att bestämmelserna om stöd av mindre betydelse inte kan tillämpas i de känsliga sektorerna (järn- och stålindustrin, kolindustrin, varvsindustrin, syntetfiberindustrin, bilindustrin samt fiske och transporter).

(63) I kommissionens meddelande om försumbart stöd(15) från 1996 ändrades bestämmelserna om stöd av mindre betydelse i gemenskapens riktlinjer. Maximibeloppet för stöd av mindre betydelse höjdes till 100000 EUR inom tre år från tidpunkten för det första stödet enligt regeln om stöd av mindre betydelse. Detta belopp omfattade allt slag av offentligt stöd som beviljats som stöd av mindre betydelse och påverkade inte den eventualiteten att stödmottagaren fått annat stöd på grundval av kommissionen godkända stödordningar.

(64) De områden som omfattas av EKSG-fördraget, varvsindustrin, transportsektorn och stöd för utgifter i jordbruk eller fiske, var undantagna från bestämmelserna.

(65) Genom kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse(16) utvidgades tillämpningsområdet i artikel 1 för bestämmelserna om stöd av mindre betydelse. Men inte heller denna förordning skall tillämpas på stöd i transportsektorn och i verksamheter som gäller produktion, bearbetning eller marknadsföring av varor som anges i bilaga I till EG-fördraget. Förordningen skall heller inte tillämpas på stöd till verksamheter för export, dvs. stöd som relaterar sig direkt till exporterade kvantiteter, upprättande och drift av distributionsnät eller till de löpande utgifterna för exportverksamhet. Slutligen är stöd som ges på villkor att inhemska produkter används i stället för importerade varor uteslutna från tillämpningsområdet för förordningen.

(66) Enligt artikel 2 i den nämnda förordningen får det totala beloppet som beviljas ett företag som stöd av mindre betydelse inte överstiga 100000 EUR under en treårsperiod. Detta tak gäller allt stöd oberoende av typ och ändamål.

(67) Eftersom förordning (EG) nr 69/2001 trädde i kraft först den 2 februari 2001 - medan det program som här skall granskas gällde 16 januari 1996-1 juni 1999 - är frågan huruvida kommissionen för sitt beslut kan tillämpa förordning (EG) nr 69/2001 retroaktivt på finansiella åtgärder som vidtagits innan förordningen trädde i kraft eller om den under den ifrågavarande perioden gällande bestämmelserna om stöd av mindre betydelse i gemenskapens riktlinjer från 1992 och kommissionens tillkännagivande om stöd av mindre betydelse måste tillämpas (consecutio legis).

(68) I förordning (EG) nr 69/2001 finns ingen bestämmelse om huruvida förordningen kan tillämpas på stöd som beviljats innan förordningen trädde i kraft. Emellertid utesluter inte dess ordalydelse att den skulle kunna tillämpas på tidigare fall, som ändå omfattas av kontrollmekanismen enligt artikel 3 i förordning (EG) nr 69/2001. Kommissionen har kommit fram till uppfattningen att eftersom det inte finns någon annan uttrycklig bestämmelse skall förordning (EG) nr 69/2001 tillämpas på stöd av mindre betydelse som beviljats innan denna förordning trädde i kraft. För det första innehåller förordning (EG) nr 69/2001 en förfaranderättslig bestämmelse genom att den undantar en viss kategori av åtgärder från anmälningsplikt. Den borde därför omedelbart tillämpas på pågående förfaranden. För det andra står en omedelbar tillämpning av förordning (EG) nr 69/2001 i överensstämmelse med de grundläggande målen att få till stånd en förenkling av förfarandena och decentralisering. Endast för de stöd, som inte omfattas av förordning (EG) nr 69/2001, och som följaktligen inte kan undantas på denna grundval, kommer kommissionen att stödja sig på de bestämmelser som var i kraft då stöden beviljades. Emedan förordning (EG) nr 69/2001 är mer tillåtande än de föregående bestämmelserna om stöd av mindre betydelse och emedan dessa bestämmelser i alla fall skall tillämpas om stödet inte är undantaget enligt förordning (EG) nr 69/2001, beaktas på vederbörligt sätt den allmänna rättsprincipen om skydd för berättigade förväntningar och principen om rättssäkerhet. Sett ur ekonomisk synvinkel anser kommissionen att en finansiell åtgärd, som enligt den i dag gällande förordning (EG) nr 69/2001 inte kan kategoriseras som "stöd" i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget på en integrerad marknad, inte kan ha utgjort något "stöd" på en mindre integrerad marknad i det förgångna. Kommissionen kommer följaktligen att lägga förordning (EG) nr 69/2001 till grund för sin fortsatta granskning av de finansiella åtgärderna, vilket inte utesluter möjligheten att tillämpa de regler som gällde vid den tidpunkt åtgärderna vidtogs, under förutsättning att dessa åtgärder inte omfattas av undantag i förordning (EG) nr 69/2001.

(69) Förfarandet avser således både programmet och de tillämpningsfall, som inte omfattas av det sektoriella tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller andra bestämmelser om stöd av mindre betydelse samt de tillämpningsfall som omfattas av denna förordning eller andra bestämmelser om stöd av mindre betydelse, och som genom kumulering med andra stöd överstiger det där fastställda stödtaket.

(70) Samtliga verksamheter som gäller produktion, bearbetning eller marknadsföring av varor som anges i bilaga I till EG-fördraget, är undantagna från tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 och tidigare bestämmelser om stöd av mindre betydelse. Kommissionen anser därför att lån, som beviljats företag i livsmedelsindustrin i den mån de avsett produktion, bearbetning eller marknadsföring av varor i bilaga I till EG-fördraget, inte kan omfattas av förordning (EG) nr 69/2001 och dess föregående bestämmelser.

(71) Tysklands argument att gemenskapens stödrättsliga specialregler för investeringsstöd till bearbetning och marknadsföring av jordbruksprodukter från 1996 trädde i kraft först från 1998 är här ovidkommande, eftersom dessa specialregler inte påverkat tillämpningsområdet för bestämmelserna om stöd av mindre betydelse(17).

(72) Enligt kommissionen kan det återstående tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller andra relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse ha överskridits eftersom stödtaket i förordning (EG) nr 69/2001 eller andra regler kan ha överskridits då stödinslaget i garantin inte beaktades vid beviljandet av konsolideringslånen. Programmet ger ingen säkerhet för att taket för stöd av mindre betydelse beaktats i varje enskilt fall. För detta finns i synnerhet ingen garanti när programmet riktar sig till företag i svårigheter med den stora förlustrisk som kännetecknar dessa.

(73) Kommissionen anser att programmets stödmottagare åtminstone till stor del var företag i svårigheter.

(74) För att kunna skilja ett företag i svårigheter från övriga företag förklarade kommissionen i punkt 2.1 i riktlinjerna från 1994 begreppet "företag i svårigheter"(18).

(75) Begreppet "företag i svårigheter" beskrivs i 1994 års riktlinjer som ett företag som saknar möjlighet att övervinna sina svårigheter genom egna medel eller genom att skaffa de medel det behöver från aktieägare eller genom lån. De typiska symptomen är minskande lönsamhet eller allt större förluster, minskande omsättning, växande varulager, överskottskapacitet, minskande kassaflöde, ökande skuld, stigande ränteutgifter och lågt värde på nettotillgångar. I akuta fall kan företaget redan ha blivit insolvent eller trätt i likvidation.

(76) Enligt programmets ordalydelse i punkt 2 a (Rörelsekapitallån) avsåg stödet att understödja företag vid deras bildande, utvidgning eller säkerställande av deras fortsatta existens, särskilt för att motverka riskerna för driften och förlorade arbetstillfällen. Enligt punkt 2 b (Konsolideringslån) riktade sig programmet till företag som på grund av sin ofta svåra finans- och intäktssituation har likviditets- och lönsamhetsproblem.

(77) Tyskland har hävdat att i de fall en garanti tas i anspråk uppgår det ansvar som företagets egna bank står för till 40 % och att det var uteslutet att denna banks risk skulle kunna bli föremål för en garanti från en annan offentlig källa. Den risk som företagets egna bank tar på sig utgör ett lämpligt incitament för långivaren att vederbörligen pröva låntagarens kreditvärdighet för att därmed minska förlustrisken.

(78) Denna framställning är inte övertygande som bevis för att programmet inte tillämpats på företag i svårigheter. Enligt ordalydelsen bestod syftet med programmet just däri att bevilja företag som befann sig i ekonomiska svårigheter särskilt konsolideringslån men också rörelsekapitallån och garantier för lån. Visserligen har sannolikheten för att mottagaren faktiskt varit ett företag i svårigheter minskat på grund av den risk som företagets egna bank tagit, men ordalydelsen i programmet utesluter ingalunda att ett företag i svårigheter kan få stöd.

(79) Dessutom har Tyskland medgett att ett lån ur programmet antingen kunde garanteras till 80 % med stöd i "Fristaten Thüringens direktiv för övertagande av garantier genom Thüringer Aufbaubank till förmån för näringslivet och de fria yrkena" eller genom en garanti enligt det aktuella programmet.

(80) Argumentet att företag i svårigheter är uteslutna på grund av att bankerna gjorde ett eget åtagande på 40 % stämmer därför inte enligt kommissionens åsikt.

(81) Kommissionen anser vidare att det för företagens egna banker, särskilt då det gäller företag i svårigheter, kunde vara fördelaktigt att vara med och bevilja lån genom programmet, eftersom likviditeten i det gynnade företaget genom konsolideringslånen totalt sett skulle förbättras och förlustrisken för lån som de egna bankerna tidigare ställt till förfogande för sina företag skulle minska. I själva verket kan det vara ekonomiskt rationellt för en bank att minska en befintlig hög förlustrisk för gamla lån genom att företaget får tillgång till nya medel till omstrukturering. Detta gäller i all synnerhet när den därmed förbundna risken delvis övertas av staten.

(82) Den av Tyskland överlämnade detaljerade uppställningen av stöd som godkänts eller utbetalats på grundval av programmet styrker slutligen att företag i svårigheter fått stöd.

(83) Kommissionen delar inte Tysklands uppfattning att de enskilda förtag som omnämns i beslutet att inleda ett förfarande (Automatisierungs- und Elektronik GmbH, Altenburger Automaten und Metallgießerei GmbH samt Dreistreiff Kaffeerösterei) inte befann sig i svårigheter. Samtliga dessa företag fick finansiella medel ur delstaten Thüringens konsolideringsfond innan de erhöll lån från det här aktuella programmet. Följaktligen befann sig företagen i en statligt understödd omstruktureringsprocess under vilken ytterligare medel beviljades dem från programmet. Enligt kommissionen ingick dock endast en omstruktureringsinsats, vilket innebar att företagen fortsatt måste betraktas som företag i svårigheter även om de omedelbara finansiella svårigheterna undanröjts till följd av stödet. Medlen från programmet måste därför bedömas vara förnyat omstruktureringsstöd eller en utbyggnad av en befintlig omstruktureringsplan.

(84) Tysklands redogörelse, i synnerhet rörande Automatisierungs- und Elektronik GmbH, enligt vilken ett företag som initialt inte befann sig i svårigheter beviljats ett konsolideringslån och sedan mottog medel ur konsolideringsfonden (för att lösa sina svårigheter) innan det sedermera beviljades ytterligare ett konsolideringslån och trots detta fortfarande inte befann sig i svårigheter synes enligt kommissionen inte vara övertygande.

(85) I slutändan har även Tyskland i sin ståndpunkt medgett att Thüringens låneprogram riktade sig både till sunda företag som företag i svårigheter.

(86) Stödinslaget i garantin måste beaktas vid beräkningen av stödnivån för beviljade lån. Detta gäller i synnerhet med tanke på förlustriskerna för företag i svårigheter.

(87) Denna bedömning påverkas varken av att Tyskland i sina synpunkter framfört att de tyska myndigheterna 1996 och 1997 inte kände till att stödinslaget i garantin och de särskilda riskerna för lån till företag i svårigheter skulle beaktas vid beräkningen av stödets värde.

(88) Kommissionen kan inte dela denna åsikt, eftersom den redan 1989 skickat en skrivelse till medlemsstaterna, i vilken det framhölls att alla av staten övertagna garantier enligt kommissionens uppfattning omfattas av tillämpningsområdet för artikel 87.1 i EG-fördraget(19).

(89) De tyska myndigheterna borde vid beviljandet av garantier för lån till företag med likviditetsproblem åtminstone ha övervägt åtgärdernas stödkaraktär och de borde i god tid ha anmält åtgärderna i stödordningen till kommissionen så att denna skulle ha kunnat yttra sig(20).

(90) Enligt kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier(21) kan den kontanta bidragsekvivalenten till en garanti under ett visst år beräknas

a) på samma sätt som bidragsekvivalenten för ett mjukt lån sedan de inbetalda premierna först har dragits av, varvid räntesubventionen utgörs av skillnaden mellan marknadsräntan och den räntesats som erhållits tack vare den statliga garantin,

b) som skillnaden mellan summan av utestående garantier multiplicerad med riskfaktorn (sannolikheten för att garantierna behöver infrias) och eventuella betalda premier, dvs. (garantibelopp × riskfaktor) - premie,

c) med någon annan objektivt berättigad och allmänt accepterad metod.

(91) Kommissionen bekräftar sin åsikt i ovannämnda tillkännagivande att om beviljandet av garantier, liksom i föreliggande fall, lämnas på grundval av en stödordning skall den andra metoden utgöra standardvarianten för beräkningen.

(92) Kommissionen bekräftade samtidigt den uppfattning den länge haft, nämligen att då sannolikheten för låntagarens insolvens vid tiden för beslutet om lånet uppenbart är mycket stor, kan värdet av stödet stiga till beloppet av det genom garantin effektivt säkrade beloppet.

(93) För övrigt kan inslaget av stöd i garantin även i fråga om ekonomiskt sunda företag leda till att taket för stöd av mindre betydelse överskrids.

(94) Kommissionen anser att det i fråga om förskrifterna och deras tillämpning rör sig om stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget, om de inte omfattas av tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller om de omfattas av denna förordning men överskrider taket för stöd av mindre betydelse enligt artikel 2.2. Detsamma gäller på analogt vis andra bestämmelser om stöd av mindre betydelse, som gällde vid den tid då åtgärderna genomfördes.

(95) Eftersom programmet riktar sig till företag i svårigheter möjliggör det för de mottagande företagen att få finansiella medel från privatbanker, vilket de i annat fall på grund av sin ekonomiska situation inte längre skulle ha fått från privata kreditinstitut enligt dessas normala kreditvillkor. Dessa finansiella medel gör det möjligt för de gynnade företagen att undvika konkurs eller att förbättra sin ställning på marknaden. Vid konkurs och utträde från marknaden skulle antingen befintlig överkapacitet ha försvunnit eller de utträdande företagens marknadsandelar ha övertagits av konkurrenter, som i båda fallen skulle ha kunnat förbättra sin lönsamhet. De lån som omfattas av detta förfarande kan beviljas företag som tillverkar produkter eller tillhandahåller tjänster som är föremål för handel inom gemenskapen. Därför måste man anta att de finansiella åtgärder som förfarandet gäller kunde påverka handeln mellan medlemsstaterna.

(96) På sådana villkor skulle inte ens ekonomiskt sunda företag få dessa ekonomiska medel, och företagen i fråga kunde därför med hjälp av de beviljade rörelsekapitallånen förbättra sin marknadsställning gentemot sina konkurrenter. Detta gäller särskilt ekonomiskt sunda företag, som är verksamma inom de känsliga sektorerna. Marknaderna i de känsliga sektorerna kännetecknas av överkapacitet. De finansiella fördelar som genom lånen tillförts dessa specifika företag medför att deras ställning stärks gentemot sina konkurrenter i handeln inom gemenskapen vilket kan påverka denna handel.

(97) Kommissionen drar således slutsatsen att programmet och dess tillämpning utgör stöd i den mening som anges i artikel 87.1 i EG-fördraget till förmån för företag som bedriver handel inom gemenskapen.

(98) På grundval av de tyska myndigheternas kommentarer drar kommissionen slutsatsen att privatbanken som långivare inte gjorde några vinster på konsolideringslånet på ett sätt som snedvridit konkurrensen.

(99) I sitt tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garanti utgår kommissionen från att statliga garantier, som beviljas i efterhand för redan ingångna lån eller andra finansiella förpliktelser, utan att villkoren för lånen eller de finansiella förpliktelserna anpassas, eller garanterade lån som används för att återbetala andra lån som saknar garanti till samma kreditinstitut, kan utgöra stöd till långivaren, eftersom lånens säkerhet ökas.

(100) Även om företagens bestående likviditetsproblem enligt punkt 2 b i programmet skall lösas genom en omläggning av kortfristiga skulder till räntesubventionerade lån har Tyskland i sitt ställningstagande hänvisat till att en skuldomläggning av företagets egna banks befintliga låneåtganden genom Thüringer Aufbaubank uteslutande var möjlig utan den sistnämnda bankens deltagande i garantin.

(101) Eftersom företagens egna bankers befintliga låneåtaganden inte kunde läggas om med deltagande i garantin av Thüringer Aufbaubank förefaller programmet inte innehålla något stöd till långivaren. Det faktum att en stabilisering av ett företag i svårigheter gynnar alla detta företags borgenärer är en normal följd av ett stöd och utgör i sig inte något stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget till förmån för dessa borgenärer.

4.2 Stödets laglighet

(102) Kommissionen beklagar att Tyskland vid beviljandet av stödet tillämpat förordning (EG) nr 69/2001 på felaktigt sätt och agerat i strid mot artikel 88.3 i EG-fördraget.

4.3 Stödets förenlighet med den gemensamma marknaden i den mån tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller andra relevanta bestämmelser om stöd av mindre betydelse överskridits

(103) Vid granskningen av låneprogrammet konstaterade kommissionen att det riktar sig både till sunda företag och företag i svårigheter.

(104) I den mån stöd beviljats företag i svårigheter utgör de omstruktureringsstöd eller undsättningsstöd, i enlighet med terminologin i 1994 års riktlinjer, vilket bekräftas av riktlinjerna från 1999.(22).

(105) I den mån stöd beviljats sunda företag utgör de driftsstöd i den mening som avses i kommissionens meddelande från 1988 om tillämpningen av artikel 92.3 a och c på regionalstöd(23). Detta meddelande bekräftades och byggdes ut väsentligen genom 1998 års riktlinjer för statligt stöd för regionala ändamål(24). Dessa riktlinjer ändrades senast år 2000(25).

(106) Förenligheten för var och en av dessa tillämpningsområden granskas nedan på grundval av respektive tillämpliga bestämmelser(26).

4.3.1 Omstruktureringsstöd från programmet

(107) I den mån det handlar om omstrukturering av företag i svårigheter gäller enligt 1994 års riktlinjer följande kriterier för att stödet i princip skall vara förenligt med den gemensamma marknaden:

a) Inlämnande och genomförande av en omstruktureringsplan, som gör det möjligt att återställa företagets långfristiga lönsamhet.

b) Ett proportionellt bidrag från det stödmottagande företaget och dess bolagsmän.

c) Begränsning av stödbeloppet till det strikta minimum som krävs.

d) Iakttagande av de särskilda tillämpningsreglerna för de känsliga sektorerna, vilket kräver enskild anmälan av stöd.

e) Omstruktureringsstöd får, förutsatt att det inte är fråga om en oförutsebar undantagssituation, som företaget i fråga inte bär ansvaret för, endast beviljas en gång. Från år 1995 har kommissionen utvecklat en beslutspraxis, enligt vilken upprepade omstruktureringsstöd till samma företag måste anmälas var för sig i den mån summan av det tidigare beviljade omstruktureringsstödet överskred 1 miljon EUR(27).

f) Enskild anmälan av stöd till förmån för stora företag.

(108) Rörelsekapitallån beviljas från programmet på villkor att det finns en medellångsiktig plan för att säkra lönsamhets- och likviditetsbehovet. Därutöver måste företaget och dess bank på lämpligt sätt delta med egna medel. Någon omstruktureringsplan behöver inte läggas fram.

(109) Konsolideringslån beviljas från programmet på villkor att det finns en bärkraftig övergripande konsolideringsplan som i förening med lånet möjliggör en varaktig lösning på företagets svårigheter när den förverkligats. Även här måste företaget och dess egen bank på lämpligt sätt delta med egna medel.

(110) I programmet föreskrivs i fråga om taket att konsoliderings- och rörelsekapitallån inte får överstiga den övre gränsen för vad som direkt krävs för att komma till rätta med svårigheterna.

(111) Trots att det i programmet finns krav på separat anmälan då det tillämpas inom de känsliga sektorerna uppfylldes inte helt och hållet detta krav i den känsliga sektorn jordbruk.

(112) Något förbud mot upprepade omstruktureringsstöd eller krav på anmälan av upprepade stöd när summan av tidigare beviljade omstruktureringsstöd översteg 1 miljon EUR fanns inte med i programtexten. I programmet föreskrivs slutligen inte någon separat anmälan av stöd till stora företag.

(113) Kommissionen har kommit till slutsatsen att programmet självt inte ligger i linje med 1994 års riktlinjer och att det är oförenligt med den gemensamma marknaden. Om omstruktureringsstöd från programmet beviljats företag i svårigheter är dessa stöd inte förenliga med den gemensamma marknaden.

4.3.2 Undsättningsstöd

(114) I den mån det rör sig om undsättning av företag i svårigheter kan man konstatera att förutsättningen för förenlighet enligt 1994 års riktlinjer är att undsättningsstöd begränsas till stöd i form av offentliga lån på marknadsvillkor eller statliga garantier för privata lån. Denna förutsättning är inte uppfylld i föreliggande fall, eftersom lånen är räntesubventionerade.

(115) I den mån det rör sig om undsättningsstöd från programmet är detta stöd oförenligt med den gemensamma marknaden.

4.3.3 Driftsstöd till förmån för sunda företag

(116) I den mån lån beviljats ekonomiskt sunda företag tillför dessa enligt ordalydelsen i programmet de gynnade företagen likviditet som inte är knuten till någon specifik investering. Kommission anser dessa stöd vara driftsstöd som skall prövas mot bakgrund av kommissionens meddelande från 1988 om metoden för att tillämpa artikel 92.3 a och c på regionalstöd och efterföljande kommissionspraxis, bekräftat genom riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål från 1998.

(117) Delstaten Thüringen var enligt 1996-1999 års regionalstödskarta ett stödområde enligt artikel 87.3 a i EG-fördraget. Enligt kommissionens ovannämnda meddelande från 1988 får kommissionen med anledning av särskilda svårigheter undantagsvis godkänna vissa typer av driftsstöd till regioner som omfattas av artikel 87.3 a i EG-fördraget (f.d. artikel 92.3 a i EG-fördraget) om stöden är begränsade i tiden, är avsedda att lösa de strukturella svagheterna hos de företag som är belägna i sådana regioner och inte beviljas känsliga sektorer.

(118) Därtill kommer att kommissionen under 1990-talet utvecklat en praxis enligt vilken stöden måste vara degressiva. Detta krav bekräftas i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd för regionala ändamål från 1998.

(119) Enligt kommissionen uppfylls inte kravet på att programmet skall vara begränsat i tiden även om det upphörde att gälla den 31 maj 1999(28).

(120) När kommissionen prövar kravet på en begränsning i tiden kan bedömningen inte bara inskränka sig till det ifrågavarande programmet utan måste även beakta att det har avlöst två tidigare ordningar(29). Dessa två föregående ordningar trädde i kraft den 20 juli 1993 och ersattes av det här granskade programmet den 16 januari 1996. Kommissionen anser att förlängningen av de båda föregående ordningarna i form av det här granskade programmet inte överensstämmer med grundtanken om en begränsning i tiden såsom denna framställs i kommissionens meddelande om metoden för att tillämpa artikel 92.3 a och c på regionalstöd från 1988 och i riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål. Dessutom har Tyskland inte lämnat belägg som utesluter möjligheten att driftsstöd lämnats från det här granskade programmet mellan den 20 juli 1993 och den 31 maj 1999. Detta motsäger inte argumentet att varje individuellt lån var begränsat i tiden.

(121) På 1990-talet utvecklade kommissionen en praxis enligt vilken driftsstöd skulle utformas degressivt(30). Kommissionen anser att programmet självt och dess tillämpning borde ha uppfyllt kravet om degressivitet från och med programmets ikraftträdande den 16 januari 1996. Detta föreskrivs inte i programmet.

(122) I programmet finns inte något krav om att lån endast får beviljas en gång. Tvärtom har det, åtminstone i ett fall (Automatisierungs- und Elektronik GmbH), uppdagats att ett företag den 22 juni 1995 fått stöd både från Thüringens konsolideringsprogram och från det här aktuella programmet. Tyskland har heller inte förklarat varför fortsatta stöd behövdes.

(123) Det förefaller nödvändigt att här betona att kommissionen endast i undantagsfall godkänner driftsstöd. Varken i kommissionens meddelande från 1988 om tillämpningen av artikel 92.3 a och c på regionalstöd eller riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål från 1998 (punkt 4.15) finns några möjligheter att godkänna strukturskyddande driftsstöd. Riktlinjerna bekräftar generellt inriktningen på 1988 års metod genom att de kräver att driftsstöd måste motiveras på grundval av deras art och bidrag till den regionala utvecklingen samt att storleken måste vara proportionell till de handikapp de försöker åtgärda och att det ankommer på medlemsstaten att påvisa dessa handikapp.

(124) De områden som omfattade Östtyskland och dit Thüringen räknas upplevde under de första åren efter Tysklands enande ännu handikapp på infrastrukturområdet. Enligt kommissionen hade dessa handikapp tydligt minkast 1996, då det aktuella programmet för Thüringen igångsattes, genom Tysklands avsevärda infrastrukturinvesteringar inom ramen för uppbyggnaden av östra Tyskland. Under förfarandets lopp har kommissionen inte mottagit några argument som visar att de beviljade stöden var nödvändiga för att kompensera avsevärda kostnads- och infrastrukturnackdelar.

(125) Med tanke på de stora investeringarna i Thüringen efter 1996 kan det heller inte ifrågasättas att bibehållandet av befintliga investeringar utgjorde en väsentlig förutsättning för att locka till nya investeringar. Ett sådant argument för att bibehålla en "industriell kärna" kan mycket väl ha gällt i den tidiga integreringsfasen av de nya delstaterna i det förenade Tyskland och erkändes även av kommissionen i dess beslut om Treuhandanstalt-ärenden och ett antal stora projekt (t.ex. EKO-Stahl, Leuna 2000). För den period som det gäller här kan dock detta argument inte godtas, vilket Tyskland heller inte begärt.

(126) Vidare konstaterar kommission att delstaten Thüringens låneprogram inte är tydligt inriktat på små företag inom traditionella områden av näringslivet, som inte kan expandera utan hjälp utifrån. När det gäller investeringsstöden i de nya delstaterna vid denna tidpunkt förelåg ingen brist på instrument som godkänts av kommissionen för finansiering av inledande investeringar. I olika beslut har kommissionen erkänt att de nya delstaterna lider under en historiskt betingad brist på eget kapital som uppstått på grund av de bristande möjligheterna till kapitalbildning i f.d. Östtyskland. På grundval av detta har kommissionen godkänt en rad mycket starkt begränsade driftsstöd.

(127) Syftet med programmet utesluter inte möjligheten att finansiera tillväxt. Totalt sett är programmet emellertid inte offensivt inriktat mot att gynna tillväxt och därmed industriella strukturförändringar, utan i stället är det övervägande defensivt och hindrar därför strukturell förändring. Åtgärder som bromsar strukturell förändring bidrar dock inte på lång sikt till en framgångsrik regional utveckling.

(128) Kommissionen anser följaktligen att det aktuella driftsstödets bidrag till den regionala utvecklingen inte har påvisats.

(129) Kommissionen konstaterar vidare att de känsliga sektorerna, i strid mot ordalydelsen i programmet, inte är uteslutna från att beviljas driftsstöd. Tillämpningen av programmet inom den känsliga sektorn jordbruk visar att programmet trots ordalydelsen tillämpades i åtminstone en känslig sektor.

(130) Av alla ovannämnda skäl drar kommissionen slutsatsen att i den mån driftsstöd till förmån för sunda företag utbetalas genom programmet är detta inte förenligt med den gemensamma marknaden. Programmet förlänger den period, under vilken driftsstöd kan beviljas, enligt programmet krävs inte att stödet måste vara degressivt utformat och vidare utesluter inte stödordningen - i sin tillämpning - känsliga sektorer från att få stöd och programmet är därmed oförenligt med den gemensamma marknaden.

(131) Kommissionen anser att undantagsbestämmelserna i artikel 87.2 i EG-fördraget inte kan tillämpas i det föreliggande fallet, eftersom programmet inte har något av de mål som där anges. Tyskland har heller inte anfört att några sådana undantagsförhållanden skulle råda(31).

(132) Kommissionen drar slutsatsen att inga särskilda regler för stöd med övergripande mål enligt artikel 87.3 c i EG-fördraget förutom reglerna för bedömning av stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter kan tillämpas på programmet, eftersom detta inte har något av de särskilda målen och Tyskland inte heller har hävdat att så skulle vara fallet.

(133) Stödet har enligt kommissionens uppfattning inte heller som mål att främja viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi. Inte heller tjänar stödet till att främja kultur och bevara kulturarvet. Kommissionen drar följaktligen slutsatsen att varken artikel 87.3 b eller artikel 87.3 d i EG-fördraget kan tillämpas på föreliggande program.

(134) En del av de fall som omfattas av föreliggande program har eventuellt varit föremål för ett annat formellt granskningsförfarande enligt artikel 88.2 i EG-fördraget. Föreliggande beslut berör inte dessa fall.

5. SLUTSATS

(135) Stödordningen anmäldes inte och är därmed olaglig i enlighet med artikel 88.3 i EG-fördraget. Stöd till förmån för företag som sysslar med handel inom gemenskapen och som ligger utanför tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller utanför tillämpningsområdet för andra bestämmelser om stöd av mindre betydelse, som var i kraft vid den tid då åtgärden genomfördes, har beviljats olagligt.

(136) Tillämpningen av programmet är oförenlig med den gemensamma marknaden - i den mån handeln inom gemenskapens berörs - eftersom den gör det möjligt att utöver taket för stöd av mindre betydelse bevilja undsättningsstöd till räntesubventionerade villkor, att bevilja omstruktureringsstöd fler än en gång respektive inte föreskriver att upprepade stöd skall anmälas om beloppet överskrider 1 miljon EUR. När omstruktureringsstöd beviljades från programmets rörelsekapitaldel krävdes inte någon omstruktureringsplan. Vidare har programmet tillämpats i åtminstone en känslig sektor och tillåter driftsstöd till sunda företag utan att dessa stöd är degressivt utformade.

(137) Följaktligen är en användning av programmet, utanför tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller relevanta föregående ordningar, till förmån för företag i svårigheter och för att bevilja driftsstöd till sunda företag inte förenlig med den gemensamma marknaden.

(138) Enligt kommissionens vedertagna beslutspraxis skall enligt artikel 87 i EG-fördraget olagligt beviljat och med den gemensamma marknaden oförenligt stöd återkrävas av stödmottagaren, förutsatt att stödet inte omfattas av bestämmelserna om stöd av mindre betydelse. Denna praxis har bekräftats av artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningen av artikel 92 i EG-fördraget(32). Enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 659/1999 skall den berörda medlemsstaten vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från stödmottagaren. För att slutligt fastställa antalet fall som berörs av återkrävandet av stöd anser kommissionen att Tyskland skall upprätta en förteckning över alla företag, som inte omfattas av tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Thüringens låneprogram för små och medelstora företag (nedan kallat "programmet") utgör rättslig grund för statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.

Programmet utgör inte rättslig grund för statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om bidragen omfattas av tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller bestämmelserna om stöd av mindre betydelse, som gällde vid tiden för genomförandet av åtgärden, och inte i kombination med annat stöd, enligt bestämmelserna om stöd av mindre betydelse, överskrider taket för stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 69/2001 eller andra relevanta bestämmelserna.

Programmet utgör inte rättslig grund för stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om bidragen getts till förmån för företag som inte producerar varor eller tillhandahåller tjänster med vilka det förekommer handel inom gemenskapen.

Om programmet omfattas av artikel 87.1 i EG-fördraget utgör det rättslig grund för olagligt stöd.

Artikel 2

Om programmet utgör rättslig grund för driftsstöd till förmån för företag i de känsliga sektorerna är det oförenligt med den gemensamma marknaden i den mån det omfattas av tillämpningsområdet för artikel 87.1 i EG-fördraget.

Artikel 3

Om programmet utgör rättslig grund för undsättnings- och omstruktureringsstöd till företag i svårigheter är det oförenligt med den gemensamma marknaden i den mån det omfattas av tillämpningsområdet för artikel 87.1 i EG-fördraget.

Artikel 4

Detta beslut gäller inte de fall av tillämpning av programmet, som redan gjorts till föremål för ett annat formellt granskningsförfarande eller formellt beslut från kommissionens sida. Tyskland skall vid verkställandet av beslutet utarbeta en förteckning över de berörda företagen.

Artikel 5

Tyskland skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att från stödmottagarna återkräva det stöd som avses i artiklarna 2 och 3 och som olagligen ställts till förfogande.

Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut. Det stöd som skall återkrävas skall innefatta ränta som löper från den dag det olagliga stödet stod till stödmottagarens förfogande till den dag det har återbetalats. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

Artikel 6

Tyskland skall vid verkställandet av detta beslut göra upp en förteckning över de företag, som inte omfattas av det sektoriella tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 69/2001 eller, som med beaktande av inslaget av stöd i garantin och andra vid den relevanta tidpunkten beviljade stöd av mindre betydelse, överskrider taket för stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 69/2001.

I denna förteckning skall företag i svårigheter respektive ekonomiskt sunda företag och den del av programmet som ligger till grund för stöden att anges separat. Tyskland skall även ange vilka kriterier som använts för att klassificera företag i svårigheter.

Tyskland utarbetar i detta sammanhang en metod för att identifiera stödinslag i garantier med utgångspunkt i kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier.

Tyskland skall vid verkställandet av detta beslut upprätta en förteckning över de företag, som gynnas genom programmet, men inte omfattas av förordning (EG) nr 69/2001, och som tillverkar varor eller tillhandahåller tjänster med vilka det förekommer handel inom gemenskapen samt ange vilka kriterier som använts.

Artikel 7

Tyskland skall inom två månader från dagen för delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om de åtgärder som har vidtagits för att följa detta beslut.

Artikel 8

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Bryssel den 27 november 2002.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) Thüringen Staatsanzeiger nr 7/1996, s. 390.

(2) EGT C 213, 19.8.1992, s. 2.

(3) EGT C 108, 17.4.1999, s. 29.

(4) Till Korn Fahrzeuge und Technik GmbH beviljades ett lån enligt det här granskade programmet.

(5) Thüringer Staatsanzeiger nr 22/1999, s. 1236-1237.

(6) EGT C 368, 23.12.1994, s. 12.

(7) Här avses uppenbarligen förfarande NN 74/95.

(8) Här avses uppenbarligen förfarande NN 74/95.

(9) Här avses uppenbarligen förfarande NN 74/95.

(10) Enligt denna skrivelse bör stödnivån bedömas vara 0,5 % av det garanterade lånebeloppet i fråga om ett sunt företag, men vid företag i svårigheter kan den uppgå till 100 % av det garanterade lånebeloppet.

(11) Stöd N 117/96 (EGT C 288, 23.9.1997, s. 5).

(12) EGT C 29, 2.2.1996, s. 2.

(13) EGT L 60, 9.3.1999, s. 61.

(14) EGT C 213, 19.8.1992, s. 2.

(15) EGT C 68, 6.3.1996, s. 9.

(16) EGT L 10, 13.1.2001, s. 30.

(17) För övrigt: Dessa gemenskapens riktlinjer trädde i kraft i och med offentliggörandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Genom sitt beslut 1999/183/EG slog kommissionen fast att Tysklands nationella stödregler är oförenliga med den gemensamma marknaden i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget om de strider mot gemenskapens riktlinjer och relevanta åtgärder (beträffande statligt investeringsstöd till bearbetning och marknadsföring av jordbruksprodukter), vilket Tyskland underrättats om genom skrivelse nr SG(95) D/13086 av den 20 oktober 1995.

(18) Beträffande oanmälda stöd fastställs i punkt 101 b i Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter från 1999 (EGT C 288, 9.10.1999, s. 2) att kommissionen på grundval av de vid tidpunkten för beviljandet av stöden gällande riktlinjerna skall bedöma alla undsättnings- och omstruktureringsstöd, som beviljats utan godkännande från kommission och som därmed strider mot artikel 88.3 i EG-fördraget. Följaktligen har kommissionen prövat programmet på grundval av 1994 års riktlinjer.

(19) Kommissionens skrivelse till medlemsstaterna SG(89) D/4328 av den 5 april 1989.

(20) Detta gäller särskilt mot bakgrund av kommissionens beslut om statligt stöd C 19/95 - Tyskland - slutgiltigt negativt beslut om statliga garantier för omstruktureringsåtgärder gällande stora företag i svårigheter från statliga garantiordningar i delstaterna Sachsen-Anhalt, Niedersachsen, Nordrhein-Westphalen, Rheinland-Pfalz, Bayern, Bremen, Mecklenburg-Vorpommern, Schleswig-Holstein, och Sachsen (skrivelse SG(96) D/3694 av den 3 april 1996), där kommissionen lämnade en omfattade redogörelse av garantiernas stödkaraktär.

(21) EGT C 71, 11.3.2000, s. 14.

(22) Enligt punkt 2.2 i riktlinjerna från 1994 tillämpades dessa endast till den del de överensstämde med de särskilda bestämmelserna om de känsliga sektorerna. Vid den ifrågavarande tiden fanns det särskilda bestämmelser för statligt stöd inom jordbruk, fiske, stålsektorn, varvsindustrin, textil- och beklädnadsindustrin, syntetfibersektorn, fordonsindustrin, transporter och kolbrytning. På jordbruksområdet fick medlemsstaterna själva bestämma att i stället för dessa riktlinjer fortsättningsvis tillämpa kommissionens särskilda bestämmelser om undsättnings- och omstruktureringsstöd till förmån för enskilda stödmottagare i denna sektor.

Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter trädde i kraft den 1 januari 1998. De skiljde sig från 1994 års riktlinjer endast i fråga om jordbrukssektorn (EGT C 283, 19.9.1997, s. 2).

(23) EGT C 212, 12.8.1988, s. 2.

(24) EGT C 74, 10.3.1998, s. 9.

(25) EGT C 258, 9.9.2000, s. 5.

(26) EGT C 119, 22.5.2002. (För den definitionsmässiga avgränsningen hänvisar kommissionen till de nämnda texterna. Kommissionen har granskat stödet till ekonomiskt sunda företag i enlighet med kommissionens meddelande om metoden för att tillämpa artikel 92.3 a och c på regionalstöd från 1988. Bedömningen skulle inte ändras genom tillämpning av riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål från 1998.)

(27) T.ex. kommissions beslut SG(96) D/1946 av den 6 februari 1996 om statligt stöd nr NN 74/95 - Thüringens konsolideringsfond för företag i svårigheter.

(28) Kommissionen fastställer att Thüringens ifrågavarande låneprogram ersattes den 1 juni 1999 med ett nytt låneprogram, som vid första anblicken förefaller överensstämma med de tillämpliga bestämmelserna om stöd av mindre betydelse.

(29) Thüringens konsolideringsprogram, C 85/98 och Thüringens program för stärkande av företagens rörelsekapital, C 28/99.

(30) Denna praxis bekräftades i kommissionens skrivelse SG(98) D/1670 av den 24 februari 1998 genom att lämpliga åtgärder vidtogs för att anpassa de befintliga regionalstödsordningarna till bestämmelserna i riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål från 2000.

(31) Beträffande tillämpningen av undantagsbestämmelserna i artikel 87.2 c i EG-fördraget hänvisar kommissionen till EG-domstolens förklaring angående § 52.8 i den tyska inkomstskattelagen. Se domstolens dom av den 19 september 2000 i mål C-156/98, Tyskland mot kommissionen, (ännu ej offentliggjord).

(32) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.