Kommissionens beslut

av den 9 april 2002

om den stödordning C 74/2001 (ex NN 76/2001) som Belgien planerar att genomföra till förmån för diamantsektorn

[delgivet med nr K(2002) 1345]

(Endast de franska och nederländska texterna är giltiga)

(Text av betydelse för EES)

(2002/778/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(1) och med beaktande av dessa synpunkter,

och av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) I juli 1999 mottog kommissionen ett klagomål från föreningen för rådiamanthandlare med anledning av den interna kompensationsfonden för diamantsektorn, (nedan kallad kompensationsfonden). Med anledning av detta klagomål uppmanade kommissionen genom en skrivelse av den 15 november 1999 (D/64713) Belgien att inkomma med ytterligare upplysningar. Genom en skrivelse av den 6 december 1999 (registrerad samma dag under nummer A/39442) begärde Belgien en tidsfrist till och med den 31 januari 2000 för att lämna upplysningarna, vilket kommissionen tillmötesgick genom en skrivelse av den 8 december 1999 (D/65127). Genom en skrivelse av den 27 januari 2000 (registrerad den 28 januari 2000 under nummer A/30751) begärde Belgien en förlängning av tidsfristen till och med den 29 februari 2000. Belgien lämnade närmare upplysningar genom en skrivelse av den 28 februari 2000 (registrerad den 1 mars 2000 under nummer A/31802). Ett möte mellan Belgien och kommissionen ägde rum den 3 februari 2000, och ett andra möte den 25 april 2000. Också den klagande parten skickade flera skrivelser med kompletterande upplysningar till kommissionen.

(2) Den 13 mars 2000 ogiltigförklarade den belgiska regeringen av procedurskäl beslutet om ändring av de bestämmelser som låg till grund för kompensationsfonden. Såväl uppbörden av avgifterna som utbetalningarna sköts upp. Belgien blev invecklat i olika rättsliga förfaranden föranledda av oberättigade utbetalningar.

(3) Under överläggningar som ägde rum den 25 april 2000 åtog sig Belgien att återkräva de belopp som utbetalats till Lens Diamond Industries NV, den enda stödmottagaren som beviljats mer än 100000 euro. Genom en skrivelse av den 8 augusti 2000 (D/54231) begärde kommissionen en skriftlig bekräftelse av detta åtagande och närmare upplysningar om återkravsförfarandena. Genom en skrivelse av den 28 augusti 2000 (registrerad den 29 augusti 2000 under nummer A/37035) ansökte Belgien om att tidsfristen för att lämna de begärda upplysningarna skulle förlängas till och med den 30 september 2000. Kommissionen tillmötesgick denna begäran genom en skrivelse av den 31 augusti 2000 (D/54503). Belgien översände upplysningarna genom en skrivelse av den 2 oktober 2000 (registrerad den 6 oktober 2000 under nummer A/38191). Kommissionen begärde ytterligare upplysningar genom en skrivelse av den 11 oktober 2000 (D/55155) och påminde Belgien om detta genom en skrivelse av den 29 november 2000 (D/55935). Belgien svarade genom en skrivelse av den 11 december 2000 (registrerad den 13 december 2000 under nummer A/40511). Kommissionen begärde närmare upplysningar om återkravsförfarandets förlopp genom en skrivelse av den 18 januari 2001 (D/50188), 26 mars 2001 (D/51276), 17 maj 2001 (D/52040) och 29 juni 2001 (D/52666). Den advokatbyrå som företrädde Belgien svarade genom skrivelser av den 9 april 2001 (registrerad den 10 april 2001 under nummer A/32970) och den 12 juli 2001 (registrerad samma dag under nummer A/35663). Belgien bekräftade informationen i de sistnämnda skrivelserna genom en skrivelse av den 24 juli 2001 (registrerad den 26 juli 2001 under nummer A/36056). Belgien och den advokatbyrå som företrädde Belgien underrättade informellt kommissionen om att avsikten är att införa en ny stödordning i stället för den upphävda stödordningen. Genom en skrivelse av den 31 oktober 2001 (registrerad den 5 november 2001 under nummer A/38610) bekräftade Belgien denna information.

(4) Genom en skrivelse av den 17 oktober 2001 underrättade kommissionen Belgien om sitt beslut att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget mot denna stödåtgärd. Belgien svarade genom en skrivelse av den 30 november 2001 (registrerad den 4 december 2001 under nummer SG(A/13215)). Beslutet tillkännagavs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(2). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter på åtgärden i fråga.

(5) Kommissionen fick in synpunkter bara från den klagande part som hade anhängiggjort ärendet (skrivelse av den 17 januari 2002, registrerad under nummer A/30398) och från själva kompensationsfonden (skrivelse av den 17 januari 2002, registrerad under nummer A/30353). Genom en skrivelse av den 24 januari 2002 (D/50280) tillsände kommissionen Belgien dessa synpunkter och gav Belgien tillfälle att kommentera dem. Kommissionen mottog kommentarer från advokatbyrån genom en skrivelse av den 28 februari 2002 (registrerad den 1 mars 2002 under nummer A/31591) och från Belgien genom en skrivelse av den 6 mars 2002 (registrerad den 11 mars 2002 under nummer A/31853). Slutligen översände advokatbyrån genom en skrivelse av den 20 mars 2002 (registrerad den 22 mars 2002 under nummer A/32195) ett exemplar av tidskriften National Geographic från mars 2002, som innehåller diverse artiklar som handlar om olika aspekter på diamanter.

II. BESKRIVNING AV STÖDORDNINGEN

(6) Åtgärderna i fråga syftar till att främja diamantsektorn i Antwerpen och att förhindra att diamantindustrin flyttar till tredje land utanför Europeiska gemenskapen. Detta mål skall uppnås genom att arbetsgivarna inom diamantindustrin beviljas förmåner som delvis kompenserar deras socialavgifter.

(7) Den ursprungliga stödordningen infördes genom lagen av den 26 mars 1999 om den belgiska handlingsplanen för sysselsättning 1998(3) och det kungliga beslutet av den 3 juni 1999(4) om ändring av det kungliga beslutet av den 21 november 1960(5) om fastställande av stadgan för den interna kompensationsfonden för diamantsektorn.

(8) Enligt stödordningen skulle alla fysiska och juridiska personer som har sin huvudsakliga verksamhet eller kompletterande verksamhet inom diamanthandel eller diamantindustri åläggas att betala en avgift motsvarande en del av värdet på varje transaktion inom diamantsektorn. Samtliga företag etablerade i Belgien skulle betala denna avgift. Med transaktion avsågs varje avtal i syfte att skapa ett mervärde inom diamantförsäljningen som helhet, såväl på den nationella som den externa marknaden(6). Det fastställdes att avgiften skall vara 0,08 % från och med den 1 april 1999. Därefter skulle avgiften höjas och vara 0,10 % från och med den 1 april 2000. Avgifterna för 1999 beräknades till 313125000 belgiska franc (7,76 miljoner euro)(7).

(9) De influtna beloppen användes till att betala ut kompensationer till de arbetsgivare som anställde arbetstagare för diamantbearbetning (klyvning, slipning, reparation och sågning av diamanter). Utbetalningarna fastställdes av en förvaltningskommitté och begränsades till arbetsgivarnas avgifter inom det allmänna socialförsäkringssystemet. I praktiken täckte utbetalningarna bara en del av arbetsgivaravgifterna. Arbetsgivarnas rätt till dessa utbetalningar trädde i kraft den 1 juli 1999. Enligt Belgien utgjorde utbetalningarna 33 % av totallönen; de uppgick i medeltal till 1,2 %, varierande mellan 0,5 % och 3 %, av de totala produktionskostnaderna. Systemet skulle ha en degressiv karaktär: om det blev framgångsrikt skulle antalet anställda öka, varvid det utbetalda beloppet per anställd skulle minska. Belgien anser att alla stödmottagande företag utom ett omfattas av gemenskapsdefinitionen av små och medelstora företag.

(10) Genom ett beslut av den 13 mars 2000 upphävde den belgiska regeringen stödordningen från 1999. Totalbeloppet för de utbetalda ersättningarna uppgick till 172254892 belgiska franc (4,27 miljoner euro). I ett enda fall, dvs. Lens Diamond Industries NV, översteg beloppet 100000 euro och uppgick till [...](8). Under tiden har Belgien förbundit sig att följa regeln om stöd av mindre betydelse(9) (nedan kallad förordningen om stöd av mindre betydelse) vid tillämpningen av den nya stödordningen.

(11) Då Belgien underrättade kommissionen om den stödordning som skulle ersätta den upphävda stödordningen, var diskussionen om alla aspekter på den nya stödordningen ännu inte avslutad, men på det hela taget skiljer sig den nya stödordningen uppenbarligen föga från den gamla. Det belopp som skall uppbäras skall också fastställas till 0,10 %, grunden för och fastställandet av utbetalningarna skall inte ändras. Stödordningen träder i kraft först under det första eller andra kvartalet 2002. Giltighetstiden är i princip obegränsad. Det bör noteras att Belgien inte har åtagit sig att följa förordningen om stöd av mindre betydelse vad beträffar tillämpningen av den nya stödordningen.

Skälen för att inleda förfarandet enligt artikel 88.2

(12) I sin preliminära undersökning anförde kommissionen att åtgärderna utgjorde stöd i den mening som avses i 87.1 i EG-fördraget och att stöden skulle utgöra driftsstöd, som inte omfattas av något undantag enligt artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget.

III. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

(13) Den klagande parten, föreningen för rådiamanthandlare, stödjer de argument som kommissionen lade fram i sitt beslut om att inleda förfarandet. Åtgärden gynnar den belgiska diamantindustrin och leder framför allt till diskriminering mellan rådiamanthandlare, eftersom de som inte bedriver industriell verksamhet inte har någon som helst nytta av åtgärden. Åtgärden strider mot de sistnämnda handlarnas intressen: en belgisk handlare som köper en rådiamant för att sälja den i Tyskland skall betala avgiften, medan en handlare som inte är belgisk inte behöver betala denna avgift för samma transaktion.

(14) Kompensationsfonden för diamantindustrin håller med om Belgiens argument.

IV. KOMMENTARER FRÅN BELGIEN

(15) För det första förvånar sig Belgien över att beslutet att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 inte bara gäller den upphävda åtgärden, utan också den föreslagna åtgärden, som Belgien ännu inte hade underrättat kommissionen om formellt.

(16) Vidare gör Belgien gällande att diamantfondens resurser inte utgör statliga medel enligt definitionen av statligt stöd i artikel 87.1, vilket framgår av rättspraxis i målet PreussenElektra(10). Det är inte fråga om någon överföring av statsmedel, diamanthandlarnas bidrag ersätter arbetsgivaravgifterna. För staten är budgeteffekten neutral. Det faktum att bidragen uppbärs på grundval av bestämmelser i lag påverkar inte detta resonemang.

(17) För det tredje hävdar Belgien att stödordningen bara innebär en förstärkning av solidaritetsmekanismen, på samma sätt som i varje annat socialförsäkringssystem. Inom ramen för detta kommer arbetsgivaravgifterna för den sociala tryggheten inte längre att betalas av industriarbetsgivarna, utan av hela diamantsektorn, inklusive diamanthandlarna. Bortsett från denna ändring av solidaritetsmekanismen har systemet inte ändrats. Detta argument bekräftas av att en medverkande socialförsäkringsinstitution kan åta sig uppbörden av kompensationsavgifterna. Stödordningen för diamantsektorn kan jämföras med ett sektorspecifikt socialförsäkringssystem, på samma sätt som det finns andra specifika system, till exempel för sjömän.

(18) Belgien inskjuter att åtgärden inte har någon som helst påverkan på handeln mellan medlemsstaterna. Situationen i Antwerpen är mycket speciell. Staden är det viktigaste centrumet för handel med rådiamanter inom gemenskapen(11). Antwerpen står för uppskattningsvis 80 % av handeln med rådiamanter inom Europeiska gemenskapen. Endast 0,1 % av de rådiamanter som är föremål för handel i Antwerpen går till andra medlemsstater för bearbetning. Det årliga värdet på rådiamanter som behandlas i Belgien uppgår till cirka 500 miljoner US-dollar.

(19) Rådiamanthandlarna är inte utsatta för någon snedvridning av konkurrensen. Kompensationsavgifterna gäller bara industriell verksamhet, och har inga ogynnsamma följder för diamanthandlarna. Dessutom minskar avgifterna kostnaderna för bearbetade diamanter, vilket gynnar diamanthandlarna. Belgien har lämnat en halvtidsrapport, som visar att effekten varit gynnsam för hela diamantindustrin i Antwerpen.

(20) Belgien hänvisar också till ärendet "Künstlersozialversicherung" (socialförsäkring för konstnärer)(12), som verkar ha vissa likheter med åtgärden inom diamantsektorn. I detta ärende upptäcktes det att förlag och pressbyråer var skyldiga att betala ett bidrag till vissa försäkringar för konstnärer och journalister. Kommissionen angrep åtgärden därför att den ledde till dubbel beskattning. Kommissionen åberopade aldrig en tillämpning av reglerna om statligt stöd, även om Tyskland bidrar till systemet med egna medel.

(21) Belgien har lämnat en analys som genomförts av en byrå för ekonomisk forskning. I rapporten beskrevs för det första konkurrenterna innanför och utanför Europeiska gemenskapen. Diamantföretagen i Nederländerna har enligt rapporten en lokal karaktär, genom att de främst inriktar sig på turister i Amsterdam och på den lokala smyckesindustrin. Den tyska industrin har enligt rapporten en mer industrialiserad karaktär och bedriver verksamhet i större skala än den nederländska. Enligt rapporten har de tyska företagen specialiserat sig på bearbetning av diamanter för medicinska ändamål och på reparationer. Det hävdas dock att dessa företag inte står i något konkurrensförhållande till den belgiska diamantindustrin, som tenderar att specialisera sig på bearbetning i stor skala av relativt stora och värdefulla diamanter. De viktigaste konkurrenterna finns i Indien, Israel, Förenta staterna, Thailand, Sri Lanka, Kina, Ryssland och Sydafrika.

(22) För det andra innehåller rapporten statistik över handeln med råa och bearbetade diamanter. Det framgår inte av denna statistik att handeln inom gemenskapen skulle påverkas. Försändelserna av rådiamanter till Nederländerna, Tyskland, Frankrike och Italien ökade under den period då den belgiska åtgärden tillämpades. Den procentuella ökningen är till och med större än när det gäller exporten till tredje land. Den belgiska exporten av bearbetad diamant till Frankrike har minskat sedan åtgärden infördes, medan exporten till Nederländerna, Tyskland och Italien har ökat. Ökningen har fortsatt efter det att åtgärden upphävdes, vilket väcker tvivel om åtgärdens eventuella effekt. Rapporten innehåller också uppgifter om importen av bearbetad diamant i Belgien. Dessa uppgifter möjliggör ingen klar slutsats om effekterna av åtgärden. I alla händelser avser största delen (70-80 %) av importen av bearbetad diamant sådana diamanter som har exporterats och som återimporterats efter kontroll.

(23) För det tredje innehåller rapporten en analys av vilka följder avgiften har för diamanthandlarna. Rapportens slutsats blir att avgiften inte leder till att de "blandade" diamanthandlarna gynnas på de "rena" diamanthandlarnas bekostnad, eftersom ingen diamanthandlare förväntas använda inkomsterna från andra verksamheter till att mildra effekten av avgiften. Detta resonemang innebär också att man inte skall vänta sig att de priser som diamanthandlarna fastställt påverkas av de anslag de beviljas på grund av deras industriella verksamhet. Dessutom utgör utbetalningarna bara en liten del av det totala priset (cirka 1,2 % av totalkostnaderna) och avgifterna, och gäller samma diamantproduktionskedja, vilket minskar nettoeffekten.

(24) Rapporten avslutas med två allmänna anmärkningar. För det första skulle åtgärden kunna ses som en korrigerande åtgärd för att mildra ett marknadsmisslyckande. Diamanthandeln gynnas av "externa effekter" som beror på diamanthandelns kopplingar till diamantindustrin. Åtgärden leder till att dessa externa effekter blir interna. Enligt den andra allmänna anmärkningen är arbetskostnaderna i Belgien höga och skatte- och socialavgiftssystemen leder till snedvridningar. Enligt rapporten syftar åtgärden bara till att eliminera sådana snedvridningar.

V. BEDÖMNING AV STÖDET

V.1 Stöd som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget

Statliga medel och domen i målet PreussenElektra

(25) De uppburna avgifterna måste betraktas som statliga medel. Åtgärden består av en skatteliknande avgift. Beloppet för och ändamålet med medlen fastställs i belgisk lagstiftning. EG-domstolen har i flera domar fastställt att skatteliknande avgifter kan utgöra statligt stöd(13). Kommissionen anser att domen i målet C-379/98 (PreussenElektra)(14) inte kan tillämpas på de fakta och omständigheter som föreligger i detta ärende. Inget diamantföretag får ersättningarna direkt från de företag från vilka avgiften uppbärs. I lagbestämmelserna fastställs inget lägsta pris för produkten i fråga, vilket var fallet i målet PreussenElektra. När det gäller kompensationsfonden är det fråga om en "klassisk" skatteliknande avgift, som fastställts i lag och som förvaltas av en fond som inrättats genom samma lagstiftning, medan en fond som inrättats genom samma lagstiftning uppbär denna skatteliknande avgift och betalar ut ersättningarna. Arbetsministeriet godkänner storleken på de ersättningar som skall utbetalas. En företrädare för den belgiska regeringen, som utnämns av kungen på förslag av arbetsministern, deltar som rådgivande medlem i kontrollorganens möten. Regeringsföreträdaren kan emellertid överklaga alla beslut som han anser strida mot lag eller stadgar, och överklagandet har uppskjutande verkan. Beslutet i fråga träder i kraft om det inte upphävs av arbetsministern inom 20 dagar. Systemet omfattas av offentlig rätt. Med stöd av det upphävda systemet utnämnde kungen alla ledamöter i det allmänna förvaltningsorganet och den särskilda förvaltningskommitté som skall bistå detta. Vad det föreslagna systemet beträffar har Belgien uppgett att förhandlingar ännu pågår om reglerna för förvaltningen av kompensationsfonden.

Selektiva fördelar med åtgärden och (eventuella) snedvridningar

(26) Stöd som under en treårsperiod överstiger 100000 euro per företag snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag. Enligt EG-domstolens fasta rättspraxis är det fråga om stöd enligt artikel 87.1 i fördraget, när företag inom en viss bransch delvis befrias från socialavgifter, om syftet med åtgärden är att delvis befria företagen från de kostnader som föranleds av den normala tillämpningen av det allmänna socialförsäkringssystemet, utan att befrielsen är berättigad på grundval av systemets syfte eller art(15). Utbetalningarna av ersättningar är en sådan befrielse till förmån för företag inom den belgiska diamantindustrin, och för den tidigare stödordningens vidkommande särskilt till förmån för Lens Diamond Industries NV. Till arbetsgivare inom diamantsektorn i andra medlemsstater och arbetsgivare inom andra industrisektorer i Belgien betalas inga motsvarande ersättningar för deras socialavgifter. I det belgiska socialförsäkringssystemet bidrar arbetsgivarna med schablonmässiga avgifter till att finansiera den sociala tryggheten för sina anställda. Genom åtgärden skapar man ett selektivt undantag utanför det allmänna systemet för arbetsgivarna i diamantsektorn. Detta leder till en snedvridning av konkurrensen till förmån för de sistnämnda arbetsgivarna. Argumentet att det särskilda systemet förstärker solidariteten inom diamantsektorn påverkar inte denna slutsats. Belgien självt betraktar stödordningen som en anpassning som specifikt gäller diamantsektorn, och hänvisar till de speciella förhållanden inom denna sektor, som föranlett Belgien att vidta åtgärden i fråga. Detta bekräftar att åtgärden inte kan motiveras med det belgiska socialsystemets art och struktur. EG-domstolen fastställde i målet Maribel två och tre att stödordningar där man driver en sysselsättningspolitik med medel som innebär direkta konkurrensfördelar bara för företag inom vissa verksamhetsområden, inte berättigas av det belgiska socialförsäkringssystemets art och struktur(16).

(27) Vad beträffar Belgiens anmärkning om att det finns andra sektorsspecifika socialförsäkringssystem inom vissa sektorer, bland annat för sjömän, önskar kommissionen framhålla att den i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till sjötransporter har klargjort begreppet statligt stöd i samband med sjötransporter och, med hänsyn till denna sektors specifika karaktär, klargjort på vilka villkor sådant stöd kan anses förenliga med den gemensamma marknaden(17).

(28) Efter det att den belgiska regeringen upphävt stödordningen, har det organ som ansvarar för förvaltningen av kompensationsfonden inte längre några befogenheter att förrätta förvaltningshandlingar. Arbetsministern har tillfälligt övertagit förvaltningen av disponibla ekonomiska medel. För detta ändamål har han utsett personer som skall sköta förvaltningen, och deras arbete kontrolleras av utredningsmän. Genom upphävandet har också grunden för inbetalningar och utbetalningar från fonden försvunnit. På grund av detta är fonden inblandad i flera rättsliga förfaranden, som gäller återkrävande av olagliga utbetalningar. Utredningsmännen har dock fattat ett principbeslut om att utbetalningar skall börja återkrävas och återbetalningar göras först efter det att ett första principbeslut har fattats med avseende på detta förfarande. Kommissionen anser därför att återkrävandet av stödet inte sker utan dröjsmål och att det är osäkert, eftersom det är beroende av kommande beslut. För närvarande gäller förmånen fortfarande. Det framgår av de upplysningar Belgien har lämnat att den föreslagna stödordningen skulle ge motsvarande förmåner, som i själva verket skulle bli mycket större, eftersom stödordningen skulle tillämpas under en obegränsad tid.

Påverkan på handeln mellan medlemsstater

(29) När ett ekonomiskt stöd som beviljats av staten förstärker ett företags ställning i förhållande till andra, konkurrerande företag, inom handeln mellan medlemsstaterna, skall stödet enligt EG-domstolens rättspraxis anses påverka handeln mellan medlemsstater(18). I det föreliggandet fallet förstärker ersättningarna ställningen för diamantföretag på marknaden för förädlade diamanter. Dessa företag exporterar största delen av sin produktion, varav en stor del går till andra medlemsstater. Såsom Belgien har uppgett, finns det små koncentrationer av denna verksamhet också i andra medlemsstater, särskilt i Nederländerna (Amsterdam) och Tyskland (Idar-Oberstein).

(30) Kommissionen kan inte hålla med om att diamantföretagen i Nederländerna och Tyskland inte skulle konkurrera med de belgiska företagen. I praktiken förekommer det konkurrens: det kan förväntas att de lokala kunderna (lokala juvelerare, partihandeln inom juvelerarbranschen osv.) gör en analys av förhållandet mellan pris och kvalitet för "lokala" diamanter jämfört med dem som importerats från Belgien. Man kan till och med utgå från att turisterna främjar konkurrensen, eftersom diamantcentrumen är kända över hela världen. Vissa företag med verksamhet i Amsterdam säljer till exempel en betydande del av sin produktion till amerikaner, som vet att företagen har ett gott rykte. Kunderna beaktar konkurrensen mellan Antwerpen och Amsterdam redan när de väljer resmål.

(31) Dessutom är de belgiska diamantföretagen i regel verksamma inom samma marknadssegment som sina europeiska konkurrenter. Antwerpen har redan förlorat en betydande marknadsandel till företag i låglöneländer. De belgiska företagen kommer i allt större utsträckning att tvingas stärka sin ställning inom segmentet för produkter av hög kvalitet. Det är just i det segmentet många nederländska (och troligen också tyska) företag är verksamma. Den byrå som på uppdrag av Belgien gjorde en ekonomisk utredning anmärkte att man bör göra åtskillnad mellan belgiska företag som specialiserat sig på "storskalig" verksamhet och de företag i andra medlemsstater som bedriver "småskaligare" verksamhet(19). Kommissionen håller dock inte med om detta, eftersom det rör sig om en och samma produktmarknad(20).

(32) Även om den främsta följden av ersättningarna är en sänkning av arbetskostnaderna, kan det inte uteslutas att de också förstärker de stödmottagande företagens ställning på marknaderna för insatsvaror, särskilt marknaden för rådiamanter. Företaget De Beers har en särskilt stark ställning i detta avseende. I hela Europa låter företaget bara ett fyrtiotal aktörer i diamantbranschen ("toezichthouders") sälja rådiamanter. Det är vanligt förekommande att rådiamanter är föremål för flera transaktioner efter varandra innan de bearbetas. Samma belgiska, nederländska, tyska m.fl. företag bedriver således handel med varandra på denna marknad.

(33) Kommissionen instämmer i slutsatserna i rapporten från den ekonomiska forskningsbyrån (sidan 2) om att siffrorna om handeln måste tolkas med största försiktighet, och de kan inte ge avgörande bevis. Man kan diskutera de perioder som beaktats, de tidsfrister som kan behövas för att fastställa stödordningens effekter och en hel rad andra faktorer som kan inverka på de upplysningar som lämnats. Dessutom får man inte förringa omfattningen av den diamantindustri som är verksam utanför Belgien, men inom gemenskapen. På grundval av de upplysningar Belgien har lämnat kan man till exempel räkna ut att antalet diamantarbetare utanför Belgien inom gemenskapen är cirka 7-10 % av totalantalet(21).

(34) Den upphävda åtgärden och den föreslagna åtgärden förstärker därför konkurrenspositionen för de belgiska diamantföretagen i förhållande till deras konkurrenter i andra medlemsstater. I den mån Belgien inte uppfyller villkoren i förordningen om stöd av mindre betydelse, vilket verkar vara fallet åtminstone för företaget Lens Diamond Industries NV, anser kommissionen att den upphävda åtgärden och den föreslagna åtgärden påverkar handeln mellan medlemsstater.

(35) Eftersom alla faktorer som ingår i definitionen av stöd föreligger, anser kommissionen att den upphävda stödordningen och den föreslagna nya stödordningen är ett stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget, i den mån Belgien inte uppfyller villkoren i förordningen om stöd av mindre betydelse.

(36) Belgien har därför brutit mot bestämmelserna i artikel 88.3 i EG-fördraget genom att bevilja stöd utan förhandsanmälan och förhandsgodkännande.

Jämförelse med målet "Künstlersozialversicherung" (socialförsäkring för konstnärer)

(37) Det överträdelseärende som EG-domstolen behandlade i mål C-68/99 har, såsom framhävs i domskäl 14, en begränsad räckvidd, och påverkar inte kommissionens analys av åtgärderna i fråga mot bakgrund av reglerna om statligt stöd. Avsaknaden av en sådan analys med avseende på statligt stöd påverkar i alla händelser inte kommissionens analys av kompensationsfonden för diamantsektorn.

V.2 Stödets förenlighet med den gemensamma marknaden

(38) Det stöd som beviljats på grundval av den gamla stödordningen och det stöd som skall beviljas på grundval av den föreslagna stödordningen minskar de stödmottagande företagens löpande kostnader utan att det har något samband med stödberättigande investeringskostnader eller skapandet av sysselsättning. Kommissionen betraktar därför stödet som driftsstöd.

(39) Kommissionen måste granska om stödet är förenligt med EG-fördraget. Därför har kommissionen undersökt om undantagsbestämmelserna i artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget är tillämpliga i detta fall. Undantagsbestämmelserna i artikel 87.2 i EG-fördraget kan inte tillämpas, eftersom det inte är fråga om a) stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, b) stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser, och c) stöd för att uppväga ekonomiska nackdelar som uppkommit genom Tysklands delning. Undantagsbestämmelserna i artikel 87.3 a, b och d i EG-fördraget är inte heller tillämpliga; eftersom det inte är fråga om stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning, och inte heller stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller stöd för att främja kultur eller bevara kulturarvet.

(40) För övrigt har Belgien inte heller försökt motivera stödet med någon av de ovannämnda formella grunderna.

(41) Den andra delen av undantaget i artikel 87.3 c i EG-fördraget, som gäller stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, kan inte heller tillämpas, eftersom det inte är fråga om stöd till startinvesteringar eller för att skapa arbetstillfällen till företag i en region som är berättigad till sådant stöd. Stödet är inte heller avsett för företag i avsides belägna områden. Den första delen av detta undantag, som avser stöd för att underlätta utvecklingen av viss ekonomisk verksamhet, är inte heller tillämplig. För det första är stödet inte avsett för forskning och utveckling, för uppnående av miljömål eller för investeringar som genomförs av små och medelstora företag. För det andra är det avsett som sektoriellt sysselsättningsstöd, men villkoren för att kommissionen skall anse sådant stöd förenligt med den gemensamma marknaden är inte uppfyllda. Både i riktlinjerna om sysselsättningsstöd(22) och i kommissionens tillkännagivande om kontroll av statligt stöd och sänkning av arbetskraftskostnaderna(23) påpekar kommissionen att sådant stöd som är avsett för en eller flera känsliga sektorer som lider av överkapacitet eller är i svårigheter, i regel är av sådan art att kommissionen inte kan anse det förenligt med den gemensamma marknaden. Enligt punkt 23 i det sistnämnda tillkännagivandet har en sänkning av socialavgifterna en verklig effekt bara om det gäller sektorer som är mindre utsatta för internationell konkurrens, särskilt inom vissa tjänstesektorer. Diamantförädlingsindustrin är inte skyddad från internationell konkurrens. Belgien hävdar att ersättningarna i fråga rättar till marknadsmisslyckanden som föranleds av att diamanthandeln orsakar externa effekter, som i sin tur orsakas av de höga socialavgifterna. Kommissionen anser att dessa motiveringar inte är tillräckliga för att stödet skall kunna anses förenligt med den gemensamma marknaden. När kommissionen utarbetade riktlinjerna om sysselsättningsstöd och tillkännagivandet om sänkning av arbetskraftskostnaderna kunde förekomsten av sådana marknadsmisslyckanden inom olika sektorer inte övertyga den om att sådana åtgärder skulle kunna anses förenliga med den gemensamma marknaden, med beaktande av deras konkurrenssnedvridande effekt.

(42) Eftersom inget undantag enligt artikel 87 är tillämpligt, är den upphävda stödordningen och den föreslagna stödordningen oförenliga med den gemensamma marknaden, i den mån Belgien inte uppfyller villkoren i förordningen om stöd av mindre betydelse.

(43) I rådets förordning (EG) nr 659/1999(24) föreskrivs att kommissionen skall återkräva stöd som är olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden. Denna åtgärd är nödvändig för att återställa den situation som rådde innan stödet utbetalades samt för att eliminera alla ekonomiska fördelar som det företag som mottagit det olagliga stödet haft från och med den dag då stödet beviljades. Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut. Det stöd som skall återkrävas skall innefatta ränta som löper från den dag stödet stod till stödmottagarens förfogande till den dag det har återbetalats. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

VI. SLUTSATS

(44) De ersättningar som beviljats de belgiska diamantföretagen, särskilt stödet till Lens Diamond Industries NV, som beviljats av den interna kompensationsfond för diamantsektorn som inrättats genom den upphävda stödordningen, och de ersättningar som skall beviljas ur den nya kompensationsfond som Belgien planerar, utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget, i den mån Belgien inte uppfyller villkoren i förordningen om stöd av mindre betydelse.

(45) Kommissionen konstaterar att Belgien har genomfört 1999 års stödordning i strid med artikel 88.3 i EG-fördraget. Det faktum att åtgärden har upphävts av den belgiska regeringen påverkar inte denna slutsats.

(46) De ersättningar som utbetalats till diamantföretagen på grundval av den upphävda åtgärden och den föreslagna åtgärden skall betraktas som driftsstöd i den mån Belgien inte uppfyller villkoren i förordningen om stöd av mindre betydelse. Eftersom inget av undantagen i artikel 87.2 och 87.3 är tillämpligt, är stöden oförenliga med den gemensamma marknaden.

(47) Det olagliga stödet skall återkrävas av stödmottagarna.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det statliga stöd som Belgien har genomfört till förmån för företag i diamantbranschen och den åtgärd Belgien avser att genomföra till stöd för sådana företag är oförenligt med den gemensamma marknaden, om villkoren i kommissionens förordning om stöd av mindre betydelse inte är uppfyllda.

Artikel 2

Belgien skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att från stödmottagarna återkräva det stöd som avses i artikel 1 och som olagligen redan utbetalats till stödmottagarna.

Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut. Det stöd som skall återkrävas skall innefatta ränta som löper från den dag stödet stod till stödmottagarnas förfogande till den dag det har återbetalats. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd.

Artikel 3

Belgien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Konungariket Belgien.

Utfärdat i Bryssel den 9 april 2002.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 363, 19.12.2001, s. 11.

(2) Se fotnot 1.

(3) Belgiens officiella tidning av den 1 april 1999.

(4) Belgiens officiella tidning av den 22 juni 1999, s. 23426.

(5) Belgiens officiella tidning av den 8 december 1960.

(6) Det innebär att avgiften gäller också exporttransaktioner, men inte importtransaktioner.

(7) Anm.:

I diamanthandeln i Antwerpen är det brukligt att ett diamantparti säljs till flera mäklare och diamanthandlare efter varandra innan en slutlig köpare hittas, och diamantpartiet är således föremål för flera transaktioner. Avgiften gäller dock inte transaktioner som inte är avsedda att skapa mervärde.

(8) Affärshemlighet.

(9) Kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse, EGT L 10, 13.1.2001, s. 30.

(10) Dom av den 13 mars 2000 i mål C 379/98, PreussenElektra AG och Schleswag AG mot Windpark Reussenköge III GmbH.

(11) Företaget De Beers har i praktiken en monopolställning inom handeln med rådiamanter, som i Antwerpen bedrivs av ett fyrtiotal "toezichthouders". I de övriga medlemsstaterna finns det inga sådana "toezichthouders".

(12) Dom av den 8 mars 2001 i mål C 68/99, kommissionen mot Tyskland, REG, s. I-1865.

(13) Se särskilt domen i mål C 78/76, Steinike & Weinlig mot Tyskland, Rec. 1977, s. 595. I domskälen 21 och 22 konstaterar domstolen följande: "Förbudet i artikel 92.1 inbegriper alla former av stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel utan att det finns anledning att göra åtskillnad mellan sådana fall där stödet ges direkt av staten eller av offentliga eller privata organ som staten inrättat eller utsett för att administrera stödet; Vid tillämpningen av artikel 92 skall emellertid framför allt verkningarna av stödet för de företag eller tillverkare som är mottagare av detta beaktas och inte situationen för de organ som fördelar och administrerar stödet; En offentlig myndighets åtgärd, som innebär att vissa företag eller produkter gynnas, förlorar inte sin karaktär av gratisförmån på grund av att den helt eller delvis finansieras med avgifter som den offentliga myndigheten avkrävt de berörda företagen".

(14) Se fotnot 9.

(15) Dom av den 5 oktober 1999 i mål 251/97, Frankrike mot kommissionen, REG, s. I-6639, domskäl 36. I detta domskäl hänvisas till domen av den 2 juli 1974 i mål 173/73, Italien mot kommissionen, Rec. s. 709, domskäl 33, och till domen av den 14 februari 1990 i mål C-301/87, Frankrike mot kommissionen, Rec., s. I-307, domskäl 41.

(16) Dom av den 17 juni 1999 i mål C-75/97, Belgien mot kommissionen, REG, s. I-3671, domskäl 39.

(17) Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till sjötransport, EGT C 205, 5.7.1997.

(18) Dom av den 17 september 1980, Philip Morris mot kommissionen, 730/79, Rec., s. 2671, domskäl 11, och av den 30 april 1998, Vlaams Gewest mot kommissionen, T-214/95, REG, s. II-717, domskäl 50.

(19) Dessutom är de flesta belgiska företag mycket små, och i Amsterdam finns det också "medelstora" företag inom branschen.

(20) Belgien har inte visat att segmentet för diamanter som bearbetats för medicinskt bruk är helt separat från övriga segment inom diamantsektorn, och har inte heller visat att inte ett enda belgiskt företag är verksamt inom detta segment. Även om alla dessa omständigheter hade förelegat, hade det varit fråga om ett undantag, till och med i Tyskland: Idar-Oberstein är framför allt känt för sin ädelstensindustri, inte för kirurgiska instrument.

(21) I denna siffra har inte beaktats olika typer av anställningsförhållanden eller det faktum att en betydande del av arbetet inom diamantsektorn sker svart.

(22) EGT C 334, 12.12.1995, s. 4. Förlängningen av giltighetstiden har offentliggjorts i EGT C 371, 23.12.2000, s. 12.

(23) EGT C 1, 3.1.1997, s. 10.

(24) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.