RÅDETS DIREKTIV av den 30 mars 1971 med sjätte ändringen av direktivet av den 5 november 1963 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om konserveringsmedel som är godkända för användning i livsmedel (71/160/EEG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, och

med beaktande av följande:

Rådets direktiv av den 5 november 1963(2) om tillnärmning av medlemsländernas lagstiftning om konserveringsmedel som är godkända för användning i livsmedel, senast ändrat genom rådets direktiv av den 13 juli 1970(3), fastställer framför allt den lista över konserveringsmedel som får användas för att skydda livsmedel från försämring orsakad av mikroorganismer.

Direktivet tillåter å ena sidan att kalciummetabisulfit - E 225 - (kalciumpyrosulfit eller kalciumdisulfit) används, men även om detta ämne kan tillverkas i laboratorier framställs det inte som tillsats i industriell skala och används därför inte i livsmedel trots de tekniska fördelar som det teoretiskt erbjuder. Å andra sidan framställs kalciumsulfit industriellt och har samma konserverande egenskaper och bör därför godkännas i stället för kalciummetabisulfit.

Den senaste forskningen har visat att ytbehandling av citrusfrukter och bananer med 2-(4'-tiazolyl)-bensimidazol (tiabendazol) innebär vissa fördelar eftersom ämnet motverkar svampbildning. Tiabendazol är heller inte så giftigt att det utgör någon fara för människors hälsa under förutsättning att den resterande mängden per kilo behandlad frukt inte överstiger 6 mg i citrusfrukter och 3 mg i bananer.

Det är emellertid omöjligt att för närvarande ange alla de betingelser som reglerar användningen av tiabendazol, särskilt den maximidos som krävs för att den på detta sätt behandlade frukten säkert skall bevaras väl, och ytterligare prov måste därför utföras. För att dessa prov skall kunna slutföras och oavsett om tiabendazol kan komma att ingå i ett senare regelsystem om bekämpningsmedel, bör tiabendazol godkännas för en experimentperiod av fyra år under förutsättning att restmängden per kg hel behandlad frukt inte överstiger 6 mg i citrusfrukter och 3 mg i bananer. När det gäller ett definitivt regelsystem som även innefattar detta ämne bör beslutet om ett sådant godkännande fattas före utgången av experimentperioden.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Avsnitt I i bilagan till rådets direktiv av den 5 november 1963 skall ändras på följande sätt:

1. E 225, "Kalciummetabisulfit (kalciumpyrosulfit eller kalciumbisulfit)", skall utgå.

2. Följande konserveringsmedel skall läggas till:

>Plats för tabell>

Artikel 2

Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast sex månader efter dagen för anmälan. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

Artikel 3

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den 30 mars 1971.

På rådets vägnar

M. SCHUMANN

Ordförande

(1) EGT nr C 143, 3.12.1970, s. 50.

(2) EGT nr 12, 27.1.1964, s. 161/64.

(3) EGT nr L 157, 18.7.1970, s. 38.