Kommissionens förordning (EG) nr 1678/2003

av den 26 augusti 2003

om ändring av kommissionens förordning (EG) nr 362/1999 angående införande av en preliminär antidumpningstull på import av linor och kablar av stål och godtagande av åtaganden som gjorts av vissa exportörer, bl.a. i Polen, samt om ändring av kommissionens beslut 1999/572/EG angående godtagande av åtaganden i samband med antidumpningsförfarandena beträffande import av linor och kablar av stål med ursprung i bl.a. Ukraina

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1972/2002(2), nedan kallad "grundförordningen", särskilt artiklarna 8 och 9 i denna,

efter samråd med rådgivande kommittén, och

av följande skäl:

A. TIDIGARE FÖRFARANDE

1. Polen

(1) Den 30 juli 1998 inledde kommissionen ett antidumpningsförfarande(3) beträffande import av linor och kablar av stål (nedan kallade "stållinor") med ursprung i bl.a. Polen.

(2) Provisoriska åtgärder infördes genom kommissionens förordning (EG) nr 362/1999(4). Samtidigt godtog kommissionen genom artikel 2.1 i kommissionens förordning (EG) nr 362/1999 ett prisåtagande från bl.a. den polska exporterande tillverkaren Drumet SA (nedan kallad "Drumet"). Import av stållinor som tillverkats och sålts direkt på export till gemenskapen av Drumet skulle enligt artikel 1.3 i samma förordning vara befriad från antidumpningstull. Tullbefrielsen är bl.a. beroende av att en giltig åtagandefaktura åtföljande de varor som omfattas av ett åtagande uppvisas och en sådan åtagandefaktura får inte utfärdas för export av stållinor som inte är i överensstämmelse med åtagandet (punkt 4.2 i åtagandet).

(3) Detta förfarande ledde slutligen till att en slutgiltig antidumpningstull infördes genom rådets förordning (EG) nr 1796/1999(5) av den 12 augusti 1999 i syfte att undanröja de skadliga verkningarna av dumpningen. Drumet var i kraft av sitt åtagande fortfarande befriat från de slutgiltiga tullarna.

2. Ukraina

(4) Den 20 maj 1998 inledde kommissionen ett antidumpningsförfarande beträffande import av stållinor med ursprung i bl.a. Ukraina(6).

(5) Det ansågs lämpligt att kombinera detta förfarande med det förfarande som anges i skäl 1 och en slutgiltig antidumpningstull infördes därför genom rådets förordning (EG) nr 1796/1999 i syfte att undanröja de skadliga verkningarna av dumpningen.

(6) Samtidigt godtog kommissionen genom artikel 1.1 i kommissionens beslut 1999/572/EG(7) bl.a. ett prisåtagande från den ukrainska exporterande tillverkaren Joint Stock Company Silur (nedan kallat "Silur"). Import av vissa typer av stållinor som tillverkats och sålts direkt på export till gemenskapen av Silur skulle enligt artikel 2.1 i förordning (EG) nr 1796/1999 vara befriad från antidumpningstullen. Tullbefrielsen är bl.a. beroende av att en giltig åtagandefaktura åtföljande de varor som omfattas av åtagandet uppvisas. En sådan åtagandefaktura får inte utfärdas för export av stållinor som inte omfattas av räckvidden för åtagandet (punkt 4.2 i åtagandet).

B. UNDERLÅTELSE ATT FULLGÖRA ÅTAGANDET

1. Drumet (Polen)

(7) Drumets åtagande rör import till gemenskapen av stållinor som tillverkats och sålts direkt (fakturerats och skickats) av detta företag till dess första icke-närstående kunder i gemenskapen (punkt 2 i åtagandet). All annan export än den som går direkt till företagets första icke-närstående kunder i gemenskapen omfattas således inte av åtagandet utan av antidumpningstullen (på 27,9 %).

(8) Drumet förpliktade sig också, enligt punkt 6 i åtagandet, att inte kringgå bestämmelserna i åtagandet på annat vis.

(9) Under loppet av 2002 inhämtade kommissionen uppgifter från olika källor, enligt vilka cirka 30 % av Drumets försäljning till gemenskapen alltsedan september 1999 inte hade skett direkt, dvs. att varorna inte hade fakturerats och skickats direkt till de första icke-närstående kunderna i gemenskapen, utan till ett närstående företag i gemenskapen (importören). Eftersom Drumet hade utfärdat åtagandefakturor åtföljande stållinorna som uppenbarligen var i överensstämmelse med åtagandet var denna försäljning till importören befriad från tullen. Drumet uppmanades vid två tillfällen att underrätta kommissionen om eventuella närstående importörer i gemenskapen. Drumet svarade vid båda tillfällena, dvs. i maj och augusti 2002, att företaget inte hade några aktier i företag i gemenskapen som köper dess stållinor, att det inte hade några direkta eller indirekta förbindelser med några importörer i gemenskapen, samt att importören är ett oberoende företag.

(10) Kommissionen inhämtade därefter upplysningar från det behöriga handelsregistret i den medlemsstat där importören är belägen. Enligt dessa upplysningar hade Drumets största aktieinnehavare också 50 % av aktierna i importörens företag under perioden juni-juli 1999 och 95 % av aktierna i importörens företag från och med juli 1999. De båda företagen måste därför anses vara närstående i den mening som avses i artikel 4.2 i grundförordningen, eftersom båda kontrollerades av samma person. Eftersom åtagandet endast rör försäljning till icke-närstående kunder i gemenskapen och Drumet hade utfärdat åtagandefakturor för försäljning till importören, föreföll åtagandet ha överträtts. Drumet underrättades därför om de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för ett eventuellt återtagande av kommissionens godtagande av åtagandet (preliminär underrättelse) och ett eventuellt införande av en slutgiltig antidumpningstull i dess ställe. En period beviljades inom vilken synpunkter kunde lämnas både skriftligen och muntligen.

(11) Drumet lämnade synpunkter och begärde att bli hört muntligen. Tvärtemot vad som tidigare angivits (skäl 9) medgav Drumet faktiskt att de båda företagen i själva verket hade varit varandra närstående under en viss period. Drumet överlämnade emellertid en kopia av ett förvaltningsavtal enligt vilket Drumets största aktieinnehavare hade sålt sina aktier till importörens verkställande direktör i juli 1999. Det gjordes vidare gällande att Drumets största aktieinnehavare aldrig hade handlat för importörens räkning eller undertecknat dokument på hans vägnar. Drumet hävdade att de båda företagen mot bakgrund av dessa aspekter hade upphört att vara varandra närstående från och med juli 1999.

(12) Kommissionen stöder inte denna hållning. För det första anges det i förvaltningsavtalet att Drumets största aktieinnehavare fortfarande är aktieinnehavare i importörens företag gentemot alla tredje parter. För det andra får han inte avslöja att det finns ett avtal eller vad det innehåller. För det tredje anges det faktiskt i en av avtalets bestämmelser att han är aktieinnehavare i den berörda importörens företag. Kommissionens slutsats är därför att förvaltningsavtalet inte hade ändrat det gällande förhållandet mellan de båda företagen. Påståendet att Drumets största aktieinnehavare aldrig hade handlat för importörens räkning eller undertecknat några dokument ansågs slutligen irrelevant. Det tillhör i själva verket normala affärsmetoder att företag i laga ordning företräds av sin ledning och sin verkställande direktör, inte av sina aktieinnehavare. Det fanns när det gäller det importerande företaget inte några uppgifter om att dess verkställande direktör inte skulle leda eller företräda företaget.

(13) Drumet överlämnade vidare ett kontrakt beträffande aktieöverlåtelse som styrkts genom en notariell åtgärd. Enligt detta kontrakt hade Drumets största aktieinnehavare sålt sina aktier i importörens företag till detta företags verkställande direktör i oktober 2002, medan Drumet hävdade att de båda företagen hade upphört att vara närstående i juli 1999 (skäl 11).

(14) Kommissionens slutsats var att de båda företagen verkligen hade varit varandra närstående under perioden juni 1999-oktober 2002, och att försäljningen till importören orättmätigt hade befriats från antidumpningstull i strid med åtagandet enligt skäl 7.

(15) Slutsatsen var därför att företaget uppenbarligen hade lämnat vilseledande upplysningar om förhållandet och därmed också överträtt åtagandet i den mening som avses i punkt 6 i åtagandet när det gäller kringgående "på annat vis" enligt skäl 8.

(16) Eftersom åtagandet hade överträtts underrättades Drumet om de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för ett återtagande av kommissionens godtagande av åtagandet och för en rekommendation om att införa en slutgiltig antidumpningstull i dess ställe (slutlig underrättelse). En period på tio dagar beviljades inom vilken skriftliga synpunkter kunde lämnas.

(17) Drumet lämnade synpunkter och begärde att bli hört muntligen. Företaget överlämnade ett rättsutlåtande från en professor i juridik i det land där importörens företag är beläget och i vilket det angavs att förvaltaren enligt denna typ av förvaltningsavtal är att betrakta som ekonomisk ägare av aktierna. Det gjordes således gällande att det importerande företagets verkställande direktör ekonomiskt sett hade blivit ägare till importörens företag genom förvaltingsavtalet. Drumets företrädare förnekade emellertid inte under en utfrågning att aktieöverlåtelsen officiellt inte hade ägt rum före oktober 2002, vilket innebar att Drumets största aktieinnehavare fortsatte att vara den formella ägaren av importörens företag fram till den dagen. Påståendet avvisades därför.

(18) Slutligen ansåg kommissionen det rimligt och lämpligt att även undersöka den faktiska verkan av förhållandet, dvs. att fastställa huruvida importörens återförsäljningspriser motsvarade de priser som normalt kunde förväntas från icke-närstående importörer i gemenskapen till deras slutliga kunder. Kommissionen föreslog därför vid två olika tillfällen att ett kontrollbesök skulle göras i importörens lokaler och underrättade Drumet om sina avsikter. Importören vägrade emellertid vid båda tillfällena att gå med på ett sådant kontrollbesök.

(19) Mot bakgrund av undersökningsresultaten i skälen 14 (förhållandet mellan de båda företagen) och 15 (vilseledande upplysningar) var kommissionens slutsats att åtagandet hade överträtts. Vidare konstaterades att Drumet genom att neka till förhållandet med importörens företag hade svikit det förtroende från kommissionen som ligger till grund för ett godtagande av alla åtaganden(8). Godtagandet av Drumets åtagande bör därför återtas och slutgiltiga antidumpningstullar införas mot företaget.

(20) Mot bakgrund av ovanstående bör tabellen i artikel 2 i förordning (EG) nr 362/1999 ändras i enlighet med detta.

2. Silur (Ukraina)

(21) Silurs åtagande rör import till gemenskapen av stållinor som tillverkats och sålts direkt (fakturerats och skickats) av Silur till dess första icke-närstående kunder i gemenskapen. Räckvidden för åtagandet begränsas dessutom till vissa typer av stållinor (nedan kallade "de berörda stållinorna"). För de produkttyper som inte omfattas av denna räckvidd skall en antidumpningstull betalas och det får inte utfärdas någon åtagandefaktura för dem.

(22) Silur förpliktade sig, enligt punkt 6 i åtagandet, att inte kringgå bestämmelserna i åtagandet, bl.a. genom att ge vilseledande förklaringar om produkternas ursprung eller på annat vis.

(23) Kommissionens avdelningar med ansvar för övervakningen av åtagandet underrättades om att Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) hade genomfört en undersökning beträffande de berörda stållinor som tillverkats av Silur och därefter sålts för export till gemenskapen. Undersökningen visade att de berörda stållinor som tillverkats av Silur hade importerats till Europeiska gemenskapen i betydande mängder och med ett angivet falskt ursprung i ett annat tredje land. De ukrainska myndigheter som fullt ut samarbetade med OLAF lade fram bevisning för att de varor som importerades till gemenskapen med bulgariskt ursprung var tillverkade av Silur och i själva verket av ukrainskt ursprung. Undersökningen visade också att Silur hade känt till att importen till gemenskapen skedde med ett angivet falskt ursprung.

(24) Dessutom visade den övervakning som genomfördes av kommissionens ansvariga avdelningar att Silur hade utfärdat åtagandefakturor för produkttyper som inte omfattades av räckvidden för åtagandet (de berörda stållinorna). Genom att åtagandefakturor utfärdades befriades dessa produkttyper orättmätigt från betalningen av antidumpningstullar.

(25) Mot bakgrund av undersökningsresultaten i skälen 23 och 24 har åtagandet överträtts när det gäller två aspekter, dvs. genom vilseledande deklarationer om ursprung och genom utfärdande av åtagandefakturor för produkttyper som inte omfattas av räckvidden för åtagandet. Silur underrättades om de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för ett återtagande av kommissionens godtagande av åtagandet och för rekommendationen att införa en slutgiltig antidumpningstull i dess ställe (slutlig underrättelse). En period beviljades inom vilken synpunkter kunde lämnas både skriftligen och muntligen.

(26) Silur lämnade skriftliga synpunkter. Det lämnade inte några synpunkter beträffande undersökningsresultaten i skälen 23 och 24, men föreslog att åtagandet skulle fortsätta att gälla. Silur förklarade sig i detta avseende berett att i framtiden påta sig ytterligare rapporterings- och övervakningsskyldigheter.

(27) Kommissionen kunde emellertid inte godta detta, eftersom det konstaterats att företaget hade brutit mot åtagandet när det gäller två aspekter. Silur underrättade då kommissionen om att det önskade ta tillbaka åtagandet.

(28) Mot bakgrund av ovanstående bör tabellen i artikel 1 i kommissionens beslut 1999/572/EG ändras i enlighet med detta.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De åtaganden som godtagits från företagen Drumet SA och Joint Stock Company Silur skall återtas.

Artikel 2

1. Tabellen i artikel 2.3 i kommissionens förordning (EG) nr 362/1999 skall ersättas med följande tabell:

">Plats för tabell>"

2. Tabellen i artikel 1.1 i kommissionens beslut 1999/572/EG skall ersättas med följande tabell:

">Plats för tabell>"

Artikel 3

Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 26 augusti 2003.

På kommissionens vägnar

Pascal Lamy

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 56, 6.3.1996, s. 1.

(2) EGT L 305, 7.11.2002, s. 1.

(3) EGT C 239, 30.7.1998, s. 3.

(4) EGT L 45, 19.2.1999, s. 8.

(5) EGT L 217, 17.8.1999, s. 1.

(6) EGT C 155, 20.5.1998, s. 11.

(7) EGT L 217, 17.8.1999, s. 63.

(8) Förstainstansrättens dom av den 4 juli 2002, mål T-340/99 Arne Mathisen A.S. mot rådet.