KOMMISSIONENS BESLUT av den 13 april 1994 om godkännande av åtaganden i samband med antidumpningförfarandet beträffande import av ammoniumnitrat med ursprung i Litauen och Ryssland och om avslutande av undersökningen av dessa länder samt om avslutande av antidumpningförfarandet beträffande import av ammoniumnitrat med ursprung i Georgien, Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan och Vitryssland (94/293/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 2423/88 av den 11 juli 1988 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 522/94(2), särskilt artikel 9 och 10 i denna,

efter samråd inom den rådgivande kommittén, och

med beaktande av följande:

A. FÖRFARANDE

1. I juli 1992 mottog kommissionen ett klagomål från FMA (Fertilizer Manufacturers' Association) på de producenters vägnar som svarar för hela produktionen av ammoniumnitrat i Förenade kungariket beträffande import av ammoniumnitrat med ursprung i Georgien, Litauen, Ryssland, Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan och Vitryssland. Klagomålet innehöll bevis för att import med ursprung i dessa länder hade dumpats och orsakat väsentlig skada för en del av gemenskapsindustrin, i detta fall producenterna i Förenade kungariket, som, enligt vad som hävdades i klagomålet, utgjorde en isolerad delmarknad enligt artikel 4.5 i förordning (EEG) nr 2423/88. De bevis som lämnades i klagomålet ansågs tillräckliga för att motivera att ett antidumpningsförfarande inleddes.

2. Kommissionen offentliggjorde därför ett tillkännagivande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3) om inledning av ett antidumpningsförfarande beträffande import av ammoniumnitrat enligt KN-nummer 3102 30 90 och 3102 40 90 med ursprung i Georgien, Litauen, Ryssland, Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan och Vitryssland samt inledde en undersökning.

3. Kommissionen underrättade officiellt de exportörer och importörer som enligt dess kännedom var berörda, företrädare för exportländerna samt de producenter i Förenade kungariket som ingivit klagomål. De berörda parterna gavs möjlighet att skriftligt framföra sina synpunkter och begära att bli hörda.

4. Vissa exportörer, importörer, handlare och samtliga klagande producenter framförde sina synpunkter skriftligen.

5. Kommissionen inhämtade och kontrollerade alla uppgifter den bedömde som nödvändiga för ett preliminärt fastställande av dumpning och skada samt utförde undersökningar på följande företag:

a) Gemenskapsproducenter

- ICI Fertilizers, Billingham, Cleveland, Förenade kungariket,

- Kemira Agro UK Ltd, Ince, Cheshire, Förenade kungariket,

- Hydro Fertilizers Ltd, Immingham, South Humberside, Förenade kungariket.

b) Importörer

- Conagra Resources Europe Ltd, Tiverton, Devon, Förenade kungariket,

- Fertibo Holland NV, Oudenbosch, Nederländerna,

- Kali (UK) Ltd, Sawbridgeworth, Herts, Förenade kungariket,

- London Chemical Co. Ltd, London WC2, Förenade kungariket,

- Usborne Grain Ltd, Winchester, Hants, Förenade kungariket.

c) Handlare

- International Polysacks, Viernheim, Tyskland.

d) Producenter i tredje länder

i) Arcadian Corporation, Memphis, Tennessee, USA,

ii) En ungersk producent av ammoniumnitrat, vars identitet inte kan avslöjas av konfidentiella skäl.

6. Dumpningsundersökningen omfattade tiden 1 januari 1992 P30 september 1992 (undersökningsperioden).

B. GEMENSKAPENS INDUSTRI OCH REGIONALA KRITERIER

7. De producenter i Förenade kungariket för vilkas räkning klagomålet ingavs svarade för 100 % av produktionen av ammoniumnitrat i Förenade kungariket. De sålde nästan hela sin produktion i Förenade kungariket, och efterfrågan där täcktes inte i nämnvärd utsträckning av producenter som var verksamma i andra delar av gemenskapen. Importen till gemenskapen av ammo- niumnitrat med ursprung i de länder som anges i klagomålet var dessutom koncentrerad på marknaden i Förenade kungariket.

8. Mot bakgrund av de nämnda särskilda omständigheterna är gemenskapen, vad gäller den aktuella produktionen, indelad i två eller flera konkurrerande marknader enligt artikel 4.5 i förordning (EEG) nr 2423/88. En av dessa marknader är Förenade kungariket, och producenterna inom denna marknad betraktas som en isolerad del av gemenskapsindustrin.

9. Den gemenskapsindustri som påstås vara utsatt för skada är därför den del av industrin som omfattar producenterna i Förenade kungariket.

10. Flera importörer hävdade att Hydro Fertilizers Ltd enligt artikel 4.5 i förordning (EEG) nr 2423/88 skulle undantas från gemenskapsindustrin, så som den definieras i detta förfarande, eftersom detta företag stod i relation till en importör som påstods importera varor från Ryssland till dumpade priser, nämligen Fertrachem Ltd.

11. Det kunde fastställas att Fertrachem Ltd hade importerat en mindre mängd ammoniumnitrat av ryskt ursprung under undersökningsperioden. Kommissionen fann dock inte att Fertrachems import var tillräckligt skäl för att undanta Hydro Fertilizers från gemenskapsindustrin, eftersom den importerade mängden motsvarade mindre än 0,5 % av marknaden i Förenade kungariket och endast importerats i syfte att försvara Fertrachems marknadsposition mot en mycket betydande lågprisimport från Ryssland och Litauen. En så låg importnivå kan inte ha skyddat producenten i Förenade kungariket från verkningarna av dumpningen eller ha givit producenten någon nämnvärd fördel.

12. Vissa importörer hävdade också att Hydro Fertilizers Ltd och Kemira Agro UK Ltd inte borde betraktas som en del av gemenskapsindustrin, eftersom de båda ingick i statsägda företag i länder utanför gemenskapen. Kommissionen fann att detta argument saknade grund. Båda företagen är etablerade aktiebolag som producerar ammoniumnitrat i Förenade kungariket; deras ägarförhållanden är irrelevanta för frågan om de skall ingå i gemenskapsindustrin, så länge som de inte står i någon relation till de exportörer som omfattas av förfarandet.

13. Det hävdades också att vissa producenter i Förenade kungariket skulle undantas från gemenskapsindustrin, eftersom de importerade ammonium (en råvara till ammoniumnitrat) från Ryssland eller Litauen under undersökningsperioden. En producent i Förenade kungariket hade faktiskt importerat mindre mängder ammonium från Litauen. Detta hade dock ingen inverkan på producentens ställning som gemenskapsproducent, eftersom ammonium och ammoniumnitrat är skilda produkter.

C. UNDERSÖKT VARA OCH LIKADAN VARA

14. Den undersökta varan är ammoniumnitrat, ett gödningsämne som framställs i form av piller eller granulat och som innehåller mellan 33 och 35 % kväve avsett som växtnäring.

15. Det ammoniumnitrat som produceras av industrin i Förenade kungariket är likadan vara i fråga om fysikaliska och tekniska egenskaper som det ammoniumnitrat som exporteras till gemenskapen av Ryssland och Litauen.

D. DUMPNING

a) Import under undersökningsperioden

16. Under undersökningsperioden förekom import till Förenade kungariket av ammoniumnitrat med ursprung i Ryssland och Litauen. Däremot förekom ingen import med ursprung i Georgien, Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan eller Vitryssland under samma period, och därför kunde det inte beräknas någon dumpningsmarginal för dessa länder.

b) Normalvärde

i) Jämförbart land

17. Eftersom de berörda exportländerna inte är marknadsekonomier måste normalvärdet baseras på priser eller omkostnader i ett jämförbart land.

18. De klagande föreslog Canada som lämpligt jämförbart land, en av exportörerna (Jonava Azotas, Litauen) föreslog Ungern och en av importörerna (Fertibo, Nederländerna) föreslog USA.

19. Kommissionen skrev till alla kända producenter av ammoniumnitrat i dessa länder för att begära deras medverkan och bad dem att fylla i ett frågeformulär.

20. Följande producenter besvarade kommissionens frågeformulär:

- Simplot Canada Ltd, Brandon, Manitoba, Canada.

- Arcadian Corporation, Memphis, Tennessee, USA.

- En producent i Ungern (vars identitet inte kan avslöjas av konfidentiella skäl).

I. Canada

21. Det framgick av undersökningen att även om ammoniumnitrat produceras och säljs i Canada av Simplot Canada, är detta företags försäljning på hemmamarknaden av mycket liten omfattning jämfört med de volymer som exporteras till Förenade kungariket från Ryssland och Litauen.

22. Det har fastställts att ammoniumnitrat är något av en av nischprodukt på den kanadensiska marknaden, eftersom det sällan används som rent gödningsmedel. Kanadensiskt ammoniumnitrat används till helt övervägande del i lösningar eller i sprängmedel. I Ryssland, Litauen och Förenade kungariket används ammoniumnitrat däremot huvudsakligen som rent gödningsmedel levererat i lös vikt. Dessutom ligger importen till Canada av denna produkt på en ytterst låg nivå, delvis på grund av förbud mot att den transporteras på inre vattenvägar. Av dessa skäl beslutades det att inte basera normalvärdet på priser eller kostnader i Canada.

II. USA

23. Arcadian Corporation (USA) hade en betydande försäljning på hemmamarknaden under undersökningsperioden jämfört med exporten till Förenade kungariket från Ryssland och Litauen. Det skall dock noteras att den amerikanska produkten säljs i lös vikt på hemmamarknaden, medan de ryska och litauiska produkterna exporteras i säckar. USA är en öppen och konkurrerande delmarknad för ammoniumnitrat med flera inhemska producenter och en betydande import (importen täcker över 20 % av den inhemska efterfrågan).

III. Ungern

24. I antidumpningsmässigt hänseende betraktas Ungern som ett land med marknadsekonomi. Under undersökningsperioden var Ungern en konkurrerande delmarknad för ammoniumnitrat med två inhemska producenter och en stor importandel (30 %), huvudsakligen från OSS. Den ungerska producent som samarbetade skötte sin redovisning enligt normal redovisningssed, vilket innebar att kostnaderna kunde fastställas på ett tillförlitligt sätt vid beräkningen av ett konstruerat normalvärde. Dessutom framställdes ammoniumnitrat i normal takt under undersökningsperioden. Den inhemska försäljningen var visserligen lägre än under föregående år men ändå betydande i jämförelse med exporten till Förenade kungariket från Ryssland och Litauen.

ii) Val av jämförbart land

25. Såväl USA som Ungern var under undersökningsperioden öppna marknader med försäljning av betydande volymer ammoniumnitrat och med samma tillgång till råvaror. Eftersom produktionsmiljön i Ungern liknar den i Ryssland och Litauen och eftersom redovisningsuppgifterna från den producent som samarbetade i detta fall var tillförlitliga, fann kommissionen att valet av Ungern som jämförbart land var lämpligt och motiverat.

iii) Fastställande av normalvärde

26. Den ungerska producentens inhemska försäljningspriser under undersökningsperioden befanns inte täcka alla omkostnader. Normalvärdet baserades därför på den ungerska produktens konstruerade värde under undersökningsperioden, vilket fastställdes på grundval av produktionskostnaderna (inklusive försäljningskostnader, allmänna och administrativa kostnader samt finansieringskostnader) plus en vinstmarginal på 8 % av de samlade kostnaderna, vilket ansågs rimligt för denna sektor mot bakgrund av resultaten av undersökningen.

c) Exportpris

27. Det framgick av undersökningen att det endast var ammoniumnitrat med ursprung i Ryssland och Litauen som importerades till Förenade kungariket under undersökningsperioden, inte något från de andra länder som nämndes i klagomålet. För dessa båda länder baserades exportpriset på det pris som betalades till exportörerna vid försäljning till Förenade kungariket. Detta var normalt exportörens fob-pris till en agent eller importör som inte alltid var hemmahörande i Förenade kungariket men som senare sålde varorna vidare till en kund i Förenade kungariket.

d) Jämförelse

28. Jämförelsen mellan normalvärde (fritt fabrik) och exportpris (fritt Rysslands eller Litauens gräns) gjordes för varje enskild transaktion i samma handelsled. Vid samtliga transaktioner var exportpriset lägre än normalvärdet.

29. Normalvärdet justerades med hänsyn till vissa försäljningskostnader som anges i artikel 2.10 c i förordning (EEG) nr 2423/88. Eftersom den ungerska produkten såldes fritt fabrik gjordes avdrag endast för kreditkostnader.

30. Det finns inga väsentliga fysikaliska eller tekniska skillnader mellan den ungerska produkt som användes för att fastställa normalvärdet och den produkt som exporteras från Ryssland och Litauen. De kan därför anses som likadan vara.

e) Dumpningsmarginal

31. Dumpningsmarginalerna, uttryckta i procent av cif-priset fritt gemenskapens gräns, var 40,6 % för import med ursprung i Ryssland och 34,4 % för import med ursprung i Litauen.

E. SKADA

a) Marknadsanalys

i) Samlad förbrukning i Förenade kungariket och den dumpade importens marknadsandel

32. Förbrukningen av ammoniumnitrat i Förenade kungariket sjönk från 2,05 miljoner ton under 1989 till 1,89 miljoner ton under 1991, dvs. med 7,8 %, och därefter med ytterligare 8,15 % under undersökningsperioden (januari Pseptember 1992), jämfört med samma månader 1991, och uttryckt i ton från 1,26 till 1,16 miljoner.

Marknadsandelen för den dumpade importen med ursprung i Ryssland och Litauen ökade från 0,08 % under 1989 till 7,4 % under 1991 och därefter till 16,5 % under undersökningsperioden.

ii) Den dumpade importens volym

33. Importen från Ryssland och Litauen ökade från 1 700 ton under 1989 till 139 200 ton under hela år 1991, varefter den mer än fördubblades under undersökningsperioden till 191 700 ton (jämfört med 91 900 ton under de första nio månaderna 1991).

iii) Priserna på den dumpade importen

34. Kommissionen har jämfört de genomsnittliga försäljningspriserna i Förenade kungariket på importerade produkter från Ryssland och Litauen med försäljningspriserna från producenterna i Förenade kungariket på samma marknad, i båda fallen i distributionsledet. Vid alla jämförelser användes nettopriser, exklusive alla rabatter och prisnedsättningar. Vissa importörer påstod att genomsnittspriset för producenterna i Förenade kungariket, 96,30 pund, var för högt, eftersom det inbegrep alla rabatter och prisnedsättningar, men kommissionen fann efter en ingående förnyad undersökning att detta pris var korrekt.

35. Jämförelseunderlaget visade att de litauiska och ryska importvarorna i genomsnitt såldes till priser som var 13,4 respektive 18,1 % lägre än dem för producenterna i Förenade kungariket.

36. Det är ett marknadsvillkor i Förenade kungariket att importvaror alltid och även vid normala konkurrensförhållanden måste prissättas lägre än den inhemska produktionen för att kunna säljas. Jordbrukarna har uppfattningen att ryskt och litauiskt ammoniumnitrat är av lägre kvalitet än den produkt som framställs i Förenade kungariket, en uppfattning som förstärks av de inhemska producenternas reklamkampanjer med detta budskap, och importörerna kan inte erbjuda samma leveranssäkerhet och kundservice som de inhemska producenterna. Därför är det normalt med en bestående prisskillnad mellan den inhemska produkten och importen från Ryssland eller Litauen. På grundval av de uppgifter som framkommit under undersökningen bedömer kommissionen att 8 pund per ton är en rimlig prisskillnad.

37. Den klagande hävdade att 5 pund vore ett rimligare värde. Inga bevis lades dock fram till stöd för detta förslag.

När kommissionen fastställde prisskillnaden till 8 pund, hade den tagit särskild hänsyn till vad som framkommit vid en kontroll hos en importör som sålde både ryskt ammoniumnitrat och en icke-inhemsk gemenskapsproducents produkt. I detta fall såldes gemenskapsprodukten till ett pris som översteg den ryska produktens med över 8 pund. Eftersom prisskillnaden varierar betydligt beroende på region och kundkategori fann kommissionen att 8 pund var ett rimligt genomsnitt.

38. Även med beaktande av de inhemska producenternas normala prisförmån i förhållande till importvaror var alltså de litauiska och ryska importvarornas försäljningspriser cirka 5 respektive 10 % lägre än de inhemska producenternas.

b) Kumulering av den dumpade importen

39. Vid fastställandet av den dumpade importens verkningar på industrin i Förenade kungariket har kommissionen undersökt verkningarna av import från såväl Ryssland som Litauen. Det är lämpligt att kumulera importen från dessa två länder av följande skäl:

I. Volymen är betydande av importen med ursprung i såväl Ryssland som Litauen. Under undersökningen framkom att ungefär samma mängd ammoniumnitrat importerades till Förenade kungariket från båda länderna under undersökningsperioden.

II. Ammoniumnitrat från de två länderna har liknande fysikaliska egenskaper.

III. I Förenade kungariket konkurrerar de ryska och litauiska produkterna inbördes och med den likadana vara som produceras av den inhemska industrin.

IV. Samma slag av distributionskanaler används för de ryska och litauiska produkternas, och exportörerna i båda länderna för i stort sett samma prispolitik i Förenade kungariket.

c) Situationen för industrin i Förenade kungariket

i) Produktion

40. Den inhemska produktionen av ammoniumnitrat ökade från 1,82 miljoner ton under 1989 till 2,06 miljoner ton under 1991. Därefter föll produktionen med 29 % till 1,14 miljoner ton under undersökningsperioden. En inhemsk producent tvingades att helt inställa produktionen under en del av denna period. Omräknat till årsbasis innebär minskningen av produktionen under undersökningsperioden en nedgång med 20 % jämfört med 1989.

ii) Kapacitetsutnyttjande

41. De inhemska producenterna har minskat sin produktionskapacitet från 1989 till 1991 med 12 % från 3,11 till 2,74 miljoner ton och med ytterligare 6 % under undersökningsperioden. På grund av nedgången i produktionen var kapacitetsutnyttjandet 58 % under både 1989 och undersökningsperioden, men den senare noteringen innebär en kraftig nedgång jämfört med år 1991 då utnyttjandet var 75 %, efter en betydande ökning från 1989.

iii) Lager

42. De inhemska producenterna har fyrdubblat sina lager från 126 300 ton för 1989 till 502 700 ton vid slutet av undersökningsperioden.

iv) Försäljning

43. Mellan 1989 och 1991 sjönk de inhemska producenternas försäljning till oberoende kunder på marknaden i Förenade kungariket med 8 % från 1,57 till 1,45 miljoner ton. Under undersökningsperioden sjönk denna försäljning mycket kraftigare, med 24 % från 915 000 till 697 000 ton.

v) Marknadsandel

44. De inhemska producenternas andel av hemmamarknaden låg stabilt på 76 till 78 % under tiden 1989 P1991 och föll därefter till 60 % under undersökningsperioden (från 72,4 % under motsvarande nio månader 1991).

vi) Priser

45. De inhemska producenternas genomsnittliga nettoförsäljningspriser på hemmamarknaden till alla oberoende kunder (grossister och detaljhandel) ökade från 107,50 pund per ton under 1989 till 108,10 pund per ton under 1990 men sjönk därefter till 100,60 pund under de första nio månaderna 1991 och sedan med ytterligare 3 % till 97,50 pund under undersökningsperioden.

vii) Lönsamhet

46. Mellan 1989 och 1991 var de inhemska producenternas genomsnittliga vinstmarginal 11 % av omsättningen, varvid vinsten hade ökat från 7,8 % under 1989 till 16,1 % under 1990 men sedan fallit till 8,3 % under 1991. Den inhemska industrins ekonomiska resultat försämrades under undersökningsperioden, då producenterna gjorde en förlust på 1,7 % av omsättningen. Förlusten orsakades inte endast av prissänkningen utan även av en kraftig ökning av produktionskostnaderna per enhet.

Kommissionen anser att denna industrisektor kräver en vinstmarginal på minst 10 % av kostnaderna för att förbli konkurrenskraftig och kunna täcka kostnaderna för nyinvesteringar.

viii) Sysselsättning

47. Antalet anställda hos de inhemska producenterna inom ammoniumnitratsektorn minskade med 20 % mellan 1989 och 1991 och med ytterligare 5 % under undersökningsperioden.

d) Slutsats

48. Den inhemska industrins situation har uppenbart försämrats mellan 1989 och slutet av undersökningsperioden. De flesta av de viktigaste ekonomiska indikatorerna har utvecklats negativt.

49. I fråga om omfattningen av den orsakade skadan kan perioden delas upp på två skeden. Mellan 1989 och 1991 var den inhemska industrins situation relativt sund. Produktionen och kapacitetsutnyttjandet ökade och den inhemska marknadsandelen var oförändrad, liksom den tillfredsställande lönsamhetsnivån. En negativ utveckling förekom bara beträffande prisnivåer och lager samt för sysselsättningen, som sjönk samtidigt som produktiviteten ökade.

50. Under undersökningsperioden vände dock alla indikatorer nedåt jämfört med de första nio månaderna 1991. Särskilt produktionen föll kraftigt liksom den inhemska försäljningen och marknadsandelen, samtidigt som priserna fortsatte att falla och industrisektorn gjorde en samlad förlust.

51. Mot bakgrund av dessa faktorer finner kommissionen att den inhemska industrin har lidit väsentlig skada.

F. ORSAKSSAMBAND

a) Inledning

52. Inhemskt ammoniumnitrat befinner sig i direkt, huvudsakligen prisbaserad, konkurrens med ammoniumnitrat importerat från Ryssland och Litauen. (En viss prisskillnad kan anses rimlig med hänsyn till vad som uppfattas som kvalitetsskillnad, vilket redogörs för i punkt 36.) Produkterna är avsedda för samma kundkategorier och säljs i samma form, säckar på ett halvt ton.

b) Skada orsakad av den dumpade importen

i) Marknadsandel

53. Mellan 1989 och 1991 steg marknadsandelen för importen från Ryssland och Litauen från 0,1 till 7,4 %. Under den tiden påverkade denna import inte de inhemska producenternas marknadsandel utan ersatte snarare import med annat ursprung.

54. Under undersökningsperioden ökade däremot marknadsandelen för den dumpade importen från Ryssland och Litauen från 7,3 till 16,5 %. Under samma period minskade de inhemska producenternas marknadsandel från 72,4 till 60 %. Eftersom marknadsandelen för import med annat ursprung endast ökade med 3,2 %, kan minskningen av den inhemska industrins marknadsandel huvudsakligen tillskrivas den dumpade importen.

ii) Försäljning

55. Under undersökningsperioden sjönk de inhemska producenternas försäljning med 218 000 ton, samtidigt som volymen av den dumpade importen från Ryssland och Litauen ökade med 100 000 ton. En betydande del av tillbakagången i den inhemska försäljningen kan således tillskrivas den dumpade importen.

iii) Produktion

56. Den inhemska industrins produktion sjönk med 458 000 ton under undersökningsperioden. Den dumpade importen, som under samma tid ökade med 100 000 ton, bidrog till denna nedgång och den därmed sammanhängande minskningen i kapacitetsutnyttjandet.

iv) Priser och lönsamhet

57. Under undersökningsperioden var de inhemska producenternas genomsnittliga försäljningspris per ton 97,50 pund, vilket innebar en sänkning med 3 % från samma period 1991 och med 10 % jämfört med 1990. Den dumpade importens ökande närvaro på marknaden har uppenbart haft en betydande del i detta prisfall, eftersom de dumpade varorna erbjöds på marknaden till priser som var upp till 20 % lägre än de inhemska producenternas kostnader. Under 1991 kunde den inhemska industrin behålla sin marknadsandel trots den dumpade importen genom att sänka priserna, vilket innebar en motsvarande minskning av lönsamheten. Även på denna lägre prisnivå kunde dock de inhemska producenterna fortfarande uppnå en tillräcklig, om än reducerad, vinstmarginal. Under undersökningsperioden sänkte de inhemska producenterna sina priser ytterligare till följd av den prisdumpade konkurrensen men fick ändå vidkännas en kraftig minskning av försäljningen.

58. I fråga om prisdumpningens verkningar har det fastställts att priserna på de prisdumpade importvarorna, även efter justering för den normala prisskillnaden mellan inhemska varor och importvaror, understeg de inhemska producenternas priser med 5 P10 % under undersökningsperioden. Efter det att denna prisskillnad frånräknats återstår endast en rent prisbaserad konkurrens mellan import och inhemsk produkt. I detta avseende har det framkommit och dokumenterats under undersökningen att många kunder övergick till att köpa prisdumpade importvaror i stället för inhemska produkter på grund av det lägre priset, vilket tvingade de inhemska producenterna att sänka sina priser ytterligare i ett försök att konkurrera.

59. Den dumpade importen har därför varit den huvudsakliga orsaken till prisfallet under undersökningsperioden och även delvis orsakat den minskade lönsamheten.

c) Skada orsakad av andra faktorer

60. Det har hävdats att andra faktorer än den dumpade importen har orsakat skador för den inhemska industrin. Dessa faktorer analyseras i följande avsnitt.

i) Import med annat ursprung

61. Mellan 1989 och undersökningsperioden låg marknadsandelen för importen från andra länder än Ryssland och Litauen stadigt på 23 %. Som tidigare har redovisats förlorade denna import mark till importen från Ryssland och Litauen mellan 1989 och 1991, men dess marknadsandel ökade med 3,2 % under undersökningsperioden, medan de inhemska producenterna samtidigt förlorade 12,4 % av sin andel. Den icke-dumpade importen bidrog således i mindre utsträckning till minskningen av den inhemska industrins marknadsandel, men räknat i volym har försäljningsökningen för denna import med 16 000 ton haft endast ringa betydelse för nedgången med 218 000 ton i de inhemska producenternas försäljning på marknaden i Förenade kungariket.

62. Det genomsnittliga cif-priset för import med annat ursprung låg på 15 % över priset på den dumpade importen, och undersökningen har visat att det slutliga försäljningspriset i Förenade kungariket normalt var högre än priserna på importvaror från Ryssland och Litauen. Under dessa omständigheter kan den icke-dumpade importen inte ha orsakat de inhemska producenterna någon väsentlig skada, eftersom dess påverkningar på marknaden i fråga om volymer och priser inte har förändrats påtagligt sedan 1989.

ii) Import av andra kvävehaltiga gödningsämnen

63. Vissa importörer har hävdat att importen av ammoniumnitrat från Ryssland och Litauen endast ersatte importen av andra kvävehaltiga gödningsämnen, särskilt karbamid (urinämne), som minskade, och att den eventuella skada de inhemska producenterna av ammoniumnitrat orsakades skall ses i detta sammanhang.

64. Trots att ammoniumnitrat är den produkt som omfattas av detta förfarande, är det uppenbart att de inhemska producenterna av ammoniumnitrat skulle kunna påverkas negativt av import av andra kvävehaltiga gödningsämnen, t.ex. karbamid, som inte produceras i Förenade kungariket. Detta argument stöds dock inte av fakta. Mellan 1989 och 1992 (med undersökningsperioden omräknat till årsbasis) ökade den samlade importen av kvävehaltiga gödningsämnen med 200 000 ton, vilket uteslutande var en följd av den ökade importen av dumpat ammoniumnitrat från Ryssland och Litauen. Den dumpade importen har därför inte i realiteten ersatt andra kvävehaltiga gödningsämnen - den har inneburit ett tillskott till marknaden.

iii) Nedgång i den samlade efterfrågan

65. Flera parter har påstått att nedgången i den samlade efterfrågan på ammoniumnitrat i Förenade kungariket har orsakat de inhemska producenterna skada.

66. Mellan 1989 och 1991 var nedgången i den samlade efterfrågan på ammoniumnitrat i Förenade kungariket med 8 % en väsentlig orsak till den jämförbara minskningen av de inhemska producenternas försäljning på hemmamarknaden, eftersom deras marknadsandel förblev konstant. Under undersökningsperioden kan cirka 100 000 ton av nedgången på 218 000 ton i de inhemska producenternas försäljning direkt tillskrivas att den samlade efterfrågan sjönk med ytterligare 8 %.

67. Under hela perioden från 1989 till och med september 1992 har marknaden gått tillbaka med 15 % och de inhemska producenternas försäljning med 30 %. Nedgången i den samlade efterfrågan har därför haft en viss inverkan på den negativa utvecklingen i fråga om försäljning och produktion.

iv) De inhemska producenternas strategi

I. Kapacitet, produktion och lager

68. Några exportörer och importörer påstod att den skada som orsakats den inhemska industrin var självförvållad, eftersom de inhemska producenterna hade behållit för stor kapacitet och producerat för mycket.

69. De inhemska producenterna reagerade visserligen på nedgången med 15 % i den samlade efterfrågan mellan 1989 och undersökningsperioden genom att minska sin årliga produktionskapacitet med 500 000 ton (motsvarande 16 % av 1989 års nivå), men de har under hela perioden behållit en kapacitet som överstiger den samlade efterfrågan i Förenade kungariket med 50 % och som motsvarar nästan dubbelt så mycket som deras försäljning på hemmamarknaden. Även om en viss del av denna kapacitet har använts till framställning av ammoniumnitrat för interna blandningar eller industriell användning, har denna situation lett till överproduktion hos de inhemska producenterna mot bakgrund av att exporten från Förenade kungariket är mycket liten och att importen (även frånsett den dumpade importen) är betydande.

70. Mellan 1989 och 1991 ökade den inhemska industrin sin produktion med 13 %, eller 240 000 ton, samtidigt som den samlade efterfrågan i Förenade kungariket sjönk med 160 000 ton. Även om en del av denna produktion användes internt och alltså inte såldes till kunder, ledde denna överproduktion till att lagren ökade med 230 000 ton under perioden. Denna lagerökning kan inte tillskrivas den dumpade importen, eftersom den dumpade importen under denna period inte påverkade den inhemska industrins marknadsandel. Den klagande har påpekat att lagerhållningen var mycket liten i slutet av 1989, men detta räcker dock inte för att motivera omfattningen av ökningen mellan 1989 och 1991.

71. Som en reaktion på den tidigare överproduktionen och till följd av en minskning av produktionen för blandningar minskade de inhemska producenterna under undersökningsperioden sin produktion drastiskt med nästan fem gånger så mycket som ökningen av den dumpade importen. Trots denna minskning fortsatte lagren att öka.

72. En producent tvingades ställa in produktionen under betydande tid, vilket ökade produktionskostnaderna per enhet och påverkade lönsamheten negativt under denna period. Mot denna bakgrund kan därför åtminstone en del av den inhemska industrins förluster förklaras av tidigare överproduktion.

73. Produktionen under undersökningsperioden visade sig ligga 20 % under 1989 års nivå, medan den samlade efterfrågan under samma tid hade sjunkit med 15 %. Slutsatsen är därför att den kraftiga produktionsminskningen, den åtföljande nedgången i kapacitetsutnyttjandet och lageruppbyggnaden under undersökningsperioden huvudsakligen har orsakats av tidigare överproduktion och inte av dumpad import. Produktionsminskningen sedan 1989 kan främst tillskrivas nedgången i den samlade efterfrågan.

II. Kostnadsstrategi

74. Vissa importörer har påstått att de inhemska producenterna har varit ineffektiva och haft för höga fasta kostnader.

75. Kommissionen har dock funnit att de inhemska producenterna obestridligen har lyckats skära ned sina kostnader. Även om produktionskostnaderna per enhet i vissa fall steg under undersökningsperioden på grund av produktionsavbrott, har producenterna i allmänhet sänkt sina kostnader, särskilt de fasta försäljningskostnaderna, sedan 1989.

III. Försäljningspolitik

76. Vissa importörer har även påstått att den inhemska industrin inte lyckats anpassa sin produktion och sitt försäljningsmönster till den förändrade marknadssituationen utan fortsatt med åretruntproduktion och att de förväntat sig att handlare och jordbrukare skulle köpa amminiumnitrat flera månader före vårsäsongen och ta på sig de kostnader detta innebar. Importörerna påstod att kunderna i allt större utsträckning föredrog att vänta med att köpa gödningsmedel till en tidpunkt närmare säsongen, och att importörerna i detta avseende, till skillnad från de inhemska producenterna anpassat sig till denna utveckling genom att koncentrera sin verksamhet till vinter- och vårmånaderna. Detta förhållande har bidragit till den skada som har orsakats de inhemska producenterna.

77. Kommissionen fann att det faktiskt finns en tendens till att handlare och jordbrukare gör sina inköp närmare säsongen. Denna utveckling har dock påskyndats av det faktum att stora mängder dumpade importvaror från Ryssland och Litauen finns tillgängliga till låga priser, och det är uppenbart att importörer av säsongsbetonade produkter rent allmänt alltid har större flexiblitet än producenterna, när det gäller att bestämma exakt när de skall leverera på hemmamarknaden, eftersom producenterna måste ha en relativt kontinuerlig produktion för att maximera utnyttjandet av sina anläggningar och hålla nere kostnaderna per enhet (vilket dock inte innebär att de bör producera för mycket eller behålla överkapacitet). I detta hänseende finns det en gräns för hur långt de kan "anpassa sig till marknaden" på samma sätt som importörerna. Det har vidare fastställts att de inhemska producenterna tvingas ge betydande rabatter eller lämna kredit för affärer där det slutgiltiga priset förhandlas fram senare, för att kunna teckna kontrakt för senare leverans, vilket innebär att det är de, snarare än kunderna, som får stå för extrakostnaderna vid sådan försäljning.

IV. Distributionspolitik

78. Importörerna har även påstått att de inhemska producenterna på senare tid begränsat sin försäljning till ett litet antal distributörer, av vilka några senare gått samman, och därigenom gjort det omöjligt för vissa kunder att få köpa inhemska varor, i varje fall till ett rimligt pris. På detta sätt har de inhemska producenterna stängt sig själva ute från en del av hemmamarknaden och på så sätt orsakat sig själva skada.

79. Kommissionen kan inte instämma i detta påstående. Det är normalt att företag som handlar med varor av detta slag gör affärer med ett antal handelsbolag eller detaljister. Både de inhemska producenterna och importörerna av ryska och litauiska produkter säljer till sådana kunder och ibland till samma kunder. Även om det är möjligt att litet antal kunder kan ha tvingats skaffa den inhemska produkten genom andra försäljningskanaler än tidigare, finns det ingenting som styrker att det allmänt har förekommit problem med att få tag på den inhemska produkten.

V. Produktivitetsförbättring

80. Sysselsättningen i den inhemska industrin sjönk med 20 % mellan 1989 och 1991, samtidigt som produktionen ökade med 13 %. Huvuddelen av den minskade sysselsättningen måste därför tillskrivas produktivitetsökningen.

d) Slutsats

81. Mot bakgrund av detta resonemang finner kommissionen att vissa faktorer vid sidan av den dumpade importen har bidragit till den skada som orsakats den inhemska industrin.

82. Det är särskilt den allmänna efterfrågeminskningen, överproduktion och det faktum att de inhemska producenterna har behållit sin överkapacitet som spelat en betydande roll för den negativa utvecklingen i fråga om produktion, lager och kapacitetsutnyttjande och en mindre roll för nedgången i försäljning, marknadsandel och lönsamhet. Den minskade sysselsättningen orsakades främst av den förbättrade produktiviteten.

83. Den återstående skadan, som orsakats av dumpning, utgörs av större delen av minskningen av försäljningen och av marknadsandelen under undersökningsperioden, och den dumpade importen har varit en av de viktigaste faktorerna bakom den inhemska industrins sänkta priser och minskade lönsamhet sedan 1990, även om vinsterna fortfarande var tillräckliga fram till undersökningsperioden. Dumpningen har också i viss utsträckning inverkat på nedgången i produktion och på lagerökningen men inte haft någon märkbar inverkan på kapacitetsutnyttjande eller sysselsättning.

84. Kommissionen finner alltså att en del av den skada den inhemska industrin lidit har orsakats av andra faktorer. Med hänsyn till omfattningen av den samlade skadan i detta fall finner kommissionen dock att den återstående skada som vållats under undersökningsperioden genom dumpad import från Ryssland och Litauen är väsentlig.

G. GEMENSKAPENS INTRESSE

a) Allmänt

85. Vid bedömningen av om gemenskapens intresse motiverar att antidumpningåtgärder vidtas finner kommissionen att syftet med sådana åtgärder - att förhindra snedvridning av konkurrensen till följd av otillbörliga handelsmetoder och att därigenom återupprätta en öppen och tillbörlig konkurrens på gemenskapsmarknaden - i grundläggande mening ligger i gemenskapens intresse.

b) Följder för gemenskapsindustrin

86. Vad gäller detta förfarande finner kommissionen att en eller flera av de inhemska producenterna skulle kunna tvingas stänga fabriker eller kanske helt upphöra med sin verksamhet, om det inte vidtogs några åtgärder för att korrigera verkningarna av den dumpade importen, särskilt med hänsyn till den betydande överkapaciteten i Ryssland och Litauen och de dumpningsmetoder som kunnat konstateras under undersökningsperioden.

Detta skulle medföra en betydande minskning av arbetstillfällena i Förenade kungariket och begränsa konkurrensen på marknaden.

c) Följder för förbrukarna

87. Jordbrukarna i Förenade kungariket har kortsiktigt kunnat dra fördel av det låga priset på den dumpade importen, och vissa jordbrukare har till kommissionen uttryckt sin oro inför den inverkan som antidumpningsåtgärder skulle kunna få på priserna på gödningsmedel på den inhemska marknaden. Samtidigt måste man dock även ha i åtanke att gödningsmedel endast står för 10 % av jordbrukarnas samlade kostnader i Förenade kungariket, eftersom priserna på det har sjunkit betydligt på senare tid. Enligt statistik från ministeriet för jordbruk, fiske och livsmedel låg priserna på gödningsmedel i september 1992 24 % under 1985 års priser. Det är därför inte troligt att en eventuell prisjustering till följd av antidumpningsåtgärder skulle ha någon större betydelse för jordbrukarnas ekonomiska situation, och när alla faktorer sammanvägs är detta inte ett tillräckligt skäl för att inte ge de inhemska producenterna deras rättmätiga skydd.

d) Följder för handeln med länder

i f.d. Sovjetunionen

88. I fråga om kriterierna för att fastställa gemenskapens intressen hävdade flera exportörer att kommissionen vid utformandet av sina förslag i antidumpningsärenden måste ta skälig hänsyn till gemenskapens uttalade engagemang att främja handeln med länderna i f.d. Sovjetunionen för att underlätta dessas övergång till marknadsekonomi. Kommissionen vill dock påpeka att detta inte utesluter att antidumpningåtgärder vidtas i de fall då det är motiverat att gemenskapsindustrin ges sitt rättmätiga skydd. Vidare syftar den lösning som kommissionen föreslår i detta fall till att minimera eventuella konflikter mellan detta syfte och behovet av att främja fortsatt handel med länderna i f.d. Sovjetunionen inom ramen för gemenskapens antidumpningslagstiftning.

e) Slutsats

89. Kommissionen finner att antidumpningsåtgärder i detta fall ligger i gemenskapens intresse.

H. AVSLUTANDE AV FÖRFARANDET I FRÅGA OM GEORGIEN, TURKMENISTAN, UKRAINA, UZBEKISTAN OCH VITRYSSLAND

90. Som angivits i punkt 16 fann kommissionen inte något belägg för att ammoniumnitrat med ursprung i Georgien, Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan och Vitryssland skulle ha importerats till Förenade kungariket under undersökningsperioden. Antidumpningsförfarandet i fråga om dessa länder bör därför avslutas.

91. Den klagande har påpekat att det finns en betydande produktionskapacitet i dessa länder och hävdar, med stöd av prisnoteringar från de östeuropeiska marknaderna, att det finns risk för skada. Det finns dock ingenting som styrker att förhållandena skulle ändras inom den närmaste tiden så att dumpad import från dessa länder skulle inledas i stor skala.

92. Det framfördes inte några invändningar mot detta beslut inom den rådgivande kommittén.

I. GODKÄNNANDE AV ÅTAGANDEN BETRÄFFANDE IMPORT MED URSPRUNG I RYSSLAND OCH LITAUEN

i) Förfarande

93. Innan kommissionen fattade sitt beslut om dumpning och skada i detta fall, meddelade den sina undersökningsresultat till alla parter som omfattades av förfarandet. Efter att ha granskat alla synpunkter som inkommit fann kommissionen att importen med ursprung i Ryssland och Litauen hade varit dumpad och orsakat den inhemska industrin väsentlig skada samt att skyddsåtgärder låg i gemenskapens intresse. Enligt artikel 13.6 i förordning (EEG) nr 2423/88 gav kommissionen exportörerna i Ryssland och Litauen möjlighet att erbjuda åtaganden beträffande den berörda regionen.

94. Det skall påpekas att kommissionen före godkännandet av dessa åtaganden hade slutfört en fullständig undersökning av ärendet och givit alla berörda parter möjlighet att utöva sina rättigheter enligt artikel 7.4 i förordning (EEG) nr 2423/88.

ii) Skyddsåtgärder i ett regionalt ärende

95. Syftet med skyddsåtgärder i ett regionalt ärende är att ge berättigat skydd till den berörda regionen, i detta fall Förenade kungariket, som svarar för cirka 40 % av produktionen och förbrukningen av ammoniumnitrat inom gemenskapen. Eftersom det inte kan införas någon tull som endast gäller importen till en medlemsstat i en tullunion som gemenskapen, är åtaganden den lösning som kommer i fråga och skall beaktas i första hand. Alternativet vore att införa en antidumpningstull för hela gemenskapen. Detta skulle ha den oavsedda men oundvikliga effekten att även den övriga industrin i gemenskapen skyddades utan att ha begärt sådant skydd. Därför bör, enligt den tidigare nämnda artikel 13.6, en sådan tull införas endast om godtagbara åtaganden inte lämnas utan dröjsmål.

iii) Åtagandenas art

96. Kommissionen meddelade såväl de litauiska som de ryska exportörerna att den utöver prisåtaganden även skulle beakta kvantitativa åtaganden, som förbinder exportörerna i båda länderna att begränsa sin export av ammoniumnitrat till Förenade kungariket till ett visst antal ton. Eftersom Ryssland och Litauen under undersökningsperioden hade exporterat samma mängd i ton räknat till Förenade kungariket, är kommissionen av uppfattningen att volymen i åtagandet borde delas lika mellan de båda länderna.

97. Den inhemska industrin var negativt inställd till åtaganden i detta fall med motiveringen att det skulle bli ytterst svårt att se till att sådana verkligen iakttogs, men uttalade dock som sin uppfattning att prisåtaganden i så fall vore att föredra med motiveringen att kvantitativa åtgärder inte löser problemet med otillräckliga marknadspriser.

98. Kommissionen fann dock att kvantitativa åtaganden i detta fall är att föredra framför prisåtaganden, eftersom en prisbaserad lösning mot bakgrund av prisvariationerna på marknaden skulle kunna få till resultat att den ryska och litauiska importen utestängdes från den inhemska marknaden. Detta motiveras särskilt av det faktum att de inhemska producenterna sänkte sina försäljningspriser kraftigt strax efter utgången av undersökningsperioden. Eftersom det inte kan fastställas i hur stor utsträckning, om ens någon, denna prissänkning orsakades av den dumpade importen, vore det, med hänsyn till den senare utvecklingen av förhållandena på marknaden, otillbörligt att fastställa ett pris som avhjälper skadan på grundval av genomsnittet för undersökningsperioden och förvänta sig att exportörerna skulle stanna kvar på marknaden med detta pris.

99. Kommissionen finner vidare att ett kvantitativt åtagande skulle göra det möjligt för exportörerna att upprätthålla en viss produktion genom att de skulle finnas kvar på den inhemska marknaden, samtidigt som den skada de inhemska producenterna orsakats genom den dumpade importen skulle avhjälpas, eftersom en minskning av importmängden från Ryssland och Litauen skulle ge den inhemska industrin möjligheter att öka produktion och försäljning och inverka positivt på de inhemska priserna.

100. Dessutom skulle sådana åtaganden inte vara konkurrensbegränsande, eftersom ammoniumnitrat importeras till Förenade kungariket från flera andra länder (särskilt länder i Östeuropa). Denna import konkurrerar direkt med de inhemska produkterna och har redan en betydande marknadsandel.

iv) Importvolymen i de kvantitativa åtagandena

101. Med hänsyn till den genomsnittliga importmängden från Ryssland och Litauen mellan 1990 och 1992 och till att importen från dessa länder till Förenade kungariket under 1992 översteg 320 000 ton, finner kommissionen att en väsentlig minskning av denna volym är nödvändig för att undanröja den väsentliga skadan och kommer därför till slutsatsen att de kvantitativa åtagandena bör gälla en sammanlagd årlig importvolym från Ryssland och Litauen på högst 200 000 ton, dvs. 100 000 från vardera landet. Detta innebär en minskning med nästan 40 % jämfört med 1992.

v) Godkännande av åtagandet avseende import med ursprung i Litauen

102. Den litauiska exportören, Jonava Azotas, som har samarbetat fullt ut under undersökningen, erbjöd sig att begränsa volymen på sin export till Förenade kungariket till 100 000 ton per år. Mot bakgrund av att denna exportör är den enda litauiska producenten och att exportören har en egen exportorganisation samt att åtagandet lämnas med stöd av den litauiska regeringen, finner kommissionen det tillräckligt styrkt att Jonava Azotas kan kontrollera all export av ammoniumnitrat av litauiskt ursprung.

103. Åtagandet omfattar ett kontrollsystem som enligt kommissionens uppfattning kommer att vara effektivt. Den litauiska producenten har förklarat sig beredd att lämna detaljerade kvartalsrapporter (inledningsvis månadsrapporter) om sin export till Förenade kungariket och till andra medlemsstater med uppgifter för varje enskild transaktion, och de lämnade uppgifterna kommer att kontrolleras. Eftersom regelbunden information kommer att lämnas om all export till gemenskapen, och inte endast till Förenade kungariket, med alla uppgifter om transportarrangemangen och slutkundens identitet, finner kommissionen det tillräckligt styrkt att den kommer att kunna kontrollera eventuell export till Förenade kungariket via andra medlemsstater, och säkerställa att sådan import ryms inom volymen för åtagandet.

104. Kommissionen finner därför att det åtagande som erbjudits av Jonava Azotas bör godkännas.

vi) Godkännande av åtaganden avseende import med ursprung i Ryssland

105. Med hänsyn till att det efter avskaffandet av den centrala kontroll som utövades av ett statsägt organ finns ett stort antal producenter i Ryssland som exporterar, eller har möjlighet att exportera, ammoniumnitrat fann kommissionen att endast ett sådant åtagande som administreras av centrala regeringsmyndigheter kan rimligen förväntas omfatta alla exportörer och därigenom vara godtagbart.

106. Kommissionen har mottagit ett erbjudande om ett åtagande från Ryska federationens ministerium för yttre ekonomiska förbindelser, i vilket ministeriet erbjuder sig att begränsa exporten till Förenade kungariket av ammoniumnitrat med ursprung i Ryssland till 100 000 ton. Detta åtagande skulle övervakas genom ett allmänt system med exportlicenser för denna produkt, varvid omfattningen av licenserna för export till kunder i Förenade kungariket skulle begränsas till högst 100 000 ton per år.

107. Efter granskning av det erbjudna åtagandet fann kommissionen att de ryska myndigheterna var i stånd att kontrollera alla ryska producenters export, eftersom exportlicensen skulle visas upp för tullmyndigheterna innan varorna tilläts lämna ryskt territorium. Kommissionen fäste också avseende vid att detaljerade kvartalsrapporter (inledningsvis månadsrapporter) skulle lämnas till kommissionen med uppgifter för varje enskild transaktion, och att dessa uppgifter skulle kontrolleras. De ryska myndigheterna är även beredda att samråda med kommissionen om problem skulle uppstå i samband med åtagandet, och de har förklarat sig villiga att samarbeta för att förhindra att bestämmelserna i åtagandet kringgås. Beträffande det sistnämnda är de synpunkter som uttrycks i punkt 103 beträffande Litauen tillämpliga även här.

108. Under dessa omständigheter finner kommissionen att det åtagande som lämnats av det ryska ministeriet för yttre ekonomiska förbindelser bör godkännas.

vii) Synpunkter på godkännandet av de lämnade åtagandena

109. Den inhemska industrin har hävdat att det åtagande som lämnats av det ryska ministeriet för yttre ekonomiska förbindelser inte kommer att iakttas, eftersom de ryska myndigheterna inte har förutsättningar att kontrollera exporten.

110. Kommissionen avvisar detta påstående och finner det fortfarande tillräckligt styrkt, mot bakgrund av vad som anges i punkterna 106 och 107, att ministeriet kan kontrollera all rysk export och därigenom verkställa åtagandet.

111. Den inhemska industrin hävdade vidare att åtagandena, även om exporten kontrollerades på ett tillfredsställande sätt, skulle kringgås genom att importen till Förenade kungariket gick via andra medlemsstater, vilket skulle göra det möjligt för exportörerna att överskrida de kvantiteter som föreslås för Förenade kungariket.

112. Kommissionen underskattar inte svårigheterna med att kontrollera ett regionalt åtagande av detta slag efter upprättandet av den inre marknaden. Med hänsyn till detta avser kommissionen att inleda sin kontroll av att åtagandet följs omedelbart efter det att det har trätt i kraft samt att regelbundet kontrollera de uppgifter som lämnas enligt de förfaranden som beskrivs i punkterna 103 och 107.

113. Den inhemska industrin påstod vidare att den sammanlagda kvantiteten 200 000 ton i de ryska och litauiska parternas åtaganden var för stor och inte skulle undanröja skadan. De påpekade att de erbjudna kvantiteterna översteg importvolymen från Ryssland och Litauen under 1991 och hävdade att det faktum att den inhemska industrin redan då lidit betydande skada visade att de föreslagna kvantiteterna var alltför stora.

114. Kommissionen finner inte att den inhemska industrin har lidit materiell skada under 1991, av de skäl som redovisas i punkt 49. Som framgår av punkt 101 innebär de erbjudna kvantiteterna en minskning av importvolymen med 40 % jämfört med 1992, ett år då den inhemska industrin faktiskt led väsentlig skada orsakad av den dumpade importen från Ryssland och Litauen. Dessa kvantiteter innebär därför en väsentlig nedskärning av den skadliga importen och kommer följaktligen att leda till förbättrade försäljnings- och prissättningsmöjligheter för den inhemska industrin trots en viss minskning av den samlade efterfrågan.

Mot bakgrund av detta resonemang finner kommissionen att de erbjudna kvantiteterna är rimliga och tillräckliga för att undanröja skadan.

115. Det har också hävdats att ett regionalt kvantitativt åtagande inde under några omständigheter ligger i gemenskapens intresse i detta fall, eftersom det kommer att få till följd att en betydande del av den dumpade importen flyttas över till andra medlemsstater och därigenom orsakar skada på annat håll inom gemenskapen. Den inhemska industrin har framfört detta argument och gjort gällande att den lämpligaste åtgärden i detta fall vore en antidumpningstull som omfattar hela gemenskapen, eftersom de erbjudna åtagandena inte är tillräckliga.

116. Kommissionen instämmer i att de kvantitativa begränsningarna (beroende på handelsvillkoren) kan få till följd att en viss del av importen flyttas över till andra medlemsstater, särskilt Frankrike, där begränsningarna av den direkta importen från Ryssland och Litauen nu undergrävs genom att import från dessa länder övergår till fri omsättning via andra medlemsstater. I en bedömning av gemenskapens intressen måste det dock ingå en balanserad avvägning av åtgärdernas inverkan på alla intressen inom gemenskapen, och i detta perspektiv finner kommissionen att det, eftersom de erbjudna åtagandena har ansetts tillräckliga i detta fall, vore en orimlig åtgärd att införa en tull för hela gemenskapen, eftersom detta skulle ge skydd inte bara för Förenade kungariket utan också för den övriga gemenskapsindustrin, som står för 60 % av produktionen och som inte har begärt något sådant skydd. Vidare skulle det innebära att en antidumpningstull skulle utkrävas på en stor del av importen som varken har påståtts eller konstaterats orsaka skada genom dumpning. I jämförelse med detta är den eventuella mindre omdirigering av handeln som skulle kunna bli en följd av åtagandena av betydligt mindre betydelse för gemenskapens intresse som helhet.

117. Vid samrådet inom den rådgivande kommittén om godkännandet av de erbjudna åtagandena hade flera medlemsstater invändningar. Kommissionen överlämnade därför, i enlighet med artiklarna 9 och 10.1 i förordning (EEG) nr 2423/88, en rapport till rådet om resultatet av samrådet och ett förslag om att undersökningen skulle avslutas genom att åtagandena godkändes. Enligt artiklarna 9 och 10.1 kommer detta beslut följaktligen endast att träda i kraft och offentliggöras om rådet inte beslutar på annat sätt inom en månad.

viii) Införande av antidumpningstull i händelse av att åtagandena inte iakttas

118. Kommissionen påpekar att det, i händelse av att åtagandena avseende Ryssland och Litauen inte iakttas, omedelbart kan införas en preliminär tull som omfattar hela gemenskapen, på grundval av de omständigheter som konstaterats under denna undersökning och utan att nya undersökningar måste genomföras om dumpning och därigenom orsakad skada.

119. Vad gäller nivån på denna tull föreskriver artikel 13.3 i förordning (EEG) nr 2423/88 att tullsatsen skall begränsas till den nivå som krävs för att undanröja skadan, om denna nivå är lägre än dumpningsmarginalen.

120. I detta fall finner kommissionen att en tull som skall undanröja den skada som orsakats av dumpad import måste medföra att priserna på de prisdumpade importvarorna höjs till en nivå som gör det möjligt för de inhemska producenterna att ta ut priser som täcker deras kostnader och dessutom ger dem en skälig vinst.

121. Eftersom de inhemska producenterna har gjort en förlust under undersökningsperioden bör den lämpligaste metoden för att undanröja verkningarna av den skadliga dumpningen genom en tull vara att jämföra de ryska och litauiska försäljningspriserna (justerade med den normala prisskillnaden på 8 pund) med ett riktpris för de inhemska producenterna. Detta riktpris bör täcka produktionskostnaderna och därutöver ge en skälig vinst på 10 %, varvid produktionskostnaderna skall justeras så att den ökning som inträffade under undersökningsperioden och orsakades av andra faktorer än den dumpade importen inte tas med.

122. Uttryckt i procent av cif-priset är den tullsats som krävs för att undanröja skadan 17,5 % för import från Litauen och 26,7 % för import från Ryssland (vilket motsvarar 11,50 pund respektive 16 pund per ton). Båda dessa värden ligger klart under dumpningsmarginalerna, 34,4 respektive 40,6 %, och tullsatserna bör därför fastställas på grundval av den nivå som krävs för att undanröja skadan.

123. Med hänsyn till de variationer i de angivna cif-priserna som konstaterades under undersökningen finner kommissionen att den effektivaste formen av antidumpningstull för att undanröja de skadliga verkningarna av dumpning bör vara en särskild tull som uppgår till 11,50 pund per ton för import från Litauen och 16 pund per ton för import från Ryssland.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De åtaganden, som lämnats av Ryssland och Jonava Azotas, Litauen, i samband med antidumpningsförfarandet beträffande import av ammoniumnitrat med ursprung i Ryssland och Litauen godkänns härmed.

Artikel 2

Undersökningen i samband med antidumpningsförfarandet beträffande import av ammoniumnitrat med ursprung i Ryssland och Litauen avslutas härmed.

Artikel 3

Antidumpningsförfarandet beträffande import av ammoniumnitrat med ursprung i Georgien, Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan och Vitryssland avslutas härmed.

Artikel 3

Detta beslut träder i kraft dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Utfärdat i Bryssel den 13 april 1994.

På kommissionens vägnar

Leon BRITTAN

Ledamot av kommissionen

(1) EGT nr L 209, 2.8.1988, s. 1.

(2) EGT nr L 66, 10.3.1994, s. 10.

(3) EGT nr C 306, 24.11.1992, s. 2.