RÅDETS YTTRANDE

av den 15 mars 1999

om Frankrikes stabilitetsprogram, 1999 - 2002

(1999/C 124/02)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD AVGER DETTA YTTRANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken(1), särskilt artikel 5.1 och 5.2 i denna,

med beaktande av kommissionens rekommendation, och

efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.

Den 15 mars 1999 granskade rådet Frankrikes stabilitetsprogram, vilket omfattar perioden 1999 - 2002. Från en formell utgångspunkt noterar rådet att de franska myndigheterna presenterade "programme pluriannuel de finances publiques" (flerårigt program för de offentliga finanserna) som sitt stabilitetsprogram. Rådet konstaterar att programmet syftar till att ytterligare minska underskottet i de offentliga finanserna och säkerställa att skuldkvoten börjar minska och att den fortsätter att understiga referensvärdet på 60 % av BNP. Rådet anser vidare att programmet är förenligt med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

Stabilitetsprogrammet innehåller två makroekonomiska scenarier för perioden 1999 - 2002. Enligt det gynnsamma scenariot beräknas BNP-tillväxten stiga från den prognosticerade nivån på 2,7 % för 1999 till i genomsnitt 3 % under perioden 2000 - 2002. I det mer försiktiga scenariot skrivs tillväxttakten ner till 2,4 % för 1999 och till i genomsnitt 2,5 % under perioden 2000 - 2002. Underskottet i de offentliga finanserna beräknas minska till 0,8 % av BNP i slutet av 2002 enligt det gynnsamma scenariot och till 1,2 % enligt det försiktiga scenariot. Skuldkvoten förväntas minska till 57,1 % eller 58,3 % av BNP enligt de alternativa scenarierna.

Rådet anser att den makroekonomiska utvecklingen i den franska ekonomin under senare år, vilken kännetecknats av sunda grundläggande ekonomiska förhållanden, en stark inhemsk efterfrågan tillsammans med stabila priser och minskande arbetslöshet, ökar ekonomins förmåga att uppfylla målen i stabilitetsprogrammet. Rådet konstaterar att det mer försiktiga makroekonomiska scenariot grundar sig på realistiska antaganden om en BNP-tillväxt som ligger nära ekonomins tillväxtpotential och dess tidigare utveckling. De beräkningar av BNP-tillväxten som grundar sig på det gynnsamma scenariot kan betraktas som den övre gränsen för olika tillväxtutsikter.

Rådet välkomnar att minskningen av det offentliga underskottet under stabilitetsprogrammets programperiod helt och hållet kan tillskrivas den förväntade minskningen av offentliga utgifter. Detta angriper problemet med den mycket höga offentliga utgiftsnivån i Frankrike, särskilt vad gäller de löpande primära utgifterna. Rådet välkomnar även att det som ett ankare för den finanspolitiska konsolideringen införts begränsande normer för de offentliga utgifterna i reala termer. En årlig ökning på 1 % i reala termer är det tak som fastställts för de offentliga utgifterna i sin helhet, medan den statliga utgiftsökningen är begränsad till 0,3 % och utgifterna för socialförsäkringar och lokal och regional förvaltning får öka med högst 1,5 %. För att en strategi som grundar sig på utgiftstak skall bli framgångsrik krävs det ett effektivt system för att strama åt utgifterna så snart en avvikelse upptäcks.

Rådet välkomnar det faktum att behovet av ett sådant system erkänns i programmet. Rådet anser att det är väsentligt att respektera utgiftstaken om målen för underskottet i de offentliga finanserna skall uppnås. Rådet uppmanar den franska regeringen att definiera metoder för att strikt följa dessa normer, däribland om inflationen skulle bli lägre än den som beräknas i programmet.

Rådet konstaterar att andelen offentliga investeringar i BNP ligger över det europeiska genomsnittet. Rådet anser dock att det skulle gynna tillväxt och konkurrenskraft om utgifterna i högre grad kunde styras över till investeringar under förutsättning att det inte äventyrar budgetmålen i programmet.

Rådet välkomnar det faktum att det vid sidan av att konsolidera de offentliga finanserna är ett centralt mål i stabilitetsprogrammet att sänka skattetrycket, särskilt de skatter som belastar arbetskraft, i syfte att främja sysselsättningen.

Rådet konstaterar att det underliggande underskottet i de offentliga finanserna för år 2002 enligt båda de makroekonomiska scenarierna innebär att det finns en säkerhetsmarginal som gör det möjligt för Frankrike att vid en normal konjunkturnedgång låta de automatiska stabilisatorerna verka utan större risk för att referensvärdet på 3 % av BNP överskrids. Rådet anser att situationen för de offentliga finanserna på medellång sikt enligt programmet i denna mening är i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Rådet anser dock att den säkerhetsmarginal som finns enligt prognoserna i stabilitetsprogrammet skall vara bredare för att kunna anpassas till förutsedda händelser under kommande år som till exempel den osäkra inverkan på budgeten till följd av mer omfattande strukturreformer. Rådet välkomnar därför de franska myndigheternas åtagande att följa budgetmålen i programmet för de offentliga finanserna så rigoröst som möjligt och att vidta alla åtgärder som eventuellt kan komma att behövas för att förhindra eller korrigera att konsolideringen av de offentliga finanserna utvecklas sämre än i programmet.

Rådet välkomnar införandet av åtgärder som syftar till att skapa gynnsamma förhållanden för sysselsättning och till att öka den ekonomiska effektiviteten, genom att främja innovation, risktagande och modernisering av den offentliga sektorn. Rådet uppmuntrar den franska regeringen att gå vidare i arbetet med att genomföra de nödvändiga reformerna i syfte att förbättra ekonomins utveckling.

(1) EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.