(8)

ESRB:s bedömning av sårbarheter visar följande avseende Norge: a) Hushållens skuldsättning är väldigt hög, både jämfört med andra länder och jämfört med tidigare år, och har stadigt ökat under de senaste tio åren. En stor andel av lånen har rörlig ränta som också gör hushållen känsliga om räntorna stiger. Stresstester med fokus på stigande räntor har dock visat att de flesta som ansöker om lån skulle klara av sina normala levnadsomkostnader om det skulle inträffa en räntechock. Därför torde risken för fallissemang i fall av stigande räntor vara begränsad. b) Bostadslånen har ökat på medellång sikt och är huvudorsaken till att utlåningen till hushållen ökat. Bostadslånen har avgörande betydelse för banksektorn eftersom de utgör en stor andel av kreditinstitutens samlade utlåning. Banksektorn kan också vara utsatt för risker som härrör från den internationella omgivningen eftersom en stor andel av de utländska investerarna agerar på marknaden för säkerställda obligationer och det norska finansiella systemet är nära sammankopplat med övriga nordiska länder. c) Efter en lång period med kontinuerligt stigande huspriser finns det tecken som tyder på övervärderade huspriser. Under de senaste kvartalen har huspriserna utvecklats moderat, men transaktionsvolymerna har inte minskat. Eftersom andelen hushåll med bolån är hög, kan hushållen vara sårbara vid en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling eller om bostadsmarknaden skulle utvecklas negativt. d) Mot bakgrund av de sårbarheter som nämnts ovan, kan en ekonomisk eller finansiell chock leda till att det uppstår direkta och indirekta risker för den finansiella stabiliteten. Potentiella direkta risker för banksystemet i Norge utgår från potentiella kreditförluster från nya bostadslån, eftersom dessa har beviljats under en period då huspriserna eventuellt varit övervärderade. Om huspriserna faller kraftigt kan hushållen också komma att utsättas för negativa förmögenhetseffekter eller hamna i en situation där bolånet överstiger bostadens värde. Om dessutom t.ex. arbetslösheten ökar och/eller tillväxten i hushållens inkomster avtar, kan vissa hushåll få problem med att betala tillbaka sina lån. Tillhörande sjunkande hushållsinkomster och förmögenhetseffekter kan förstärka den initiala chocken om hushållen tvingas minska sin konsumtion för att betala sina bostadslån. Detta kan medföra sekundäreffekter och ökad risk för kreditinstituten och det finansiella systemet. e) ESRB noterar att Norge genomfört ett omfattande paket av låntagarbaserade åtgärder och kapitalåtgärder, som alla ska säkerställa att både kreditinstituten och låntagarna klarar av sina åtaganden. Golvet för förluster vid fallissemang (LGD) och kraven på sannolikheten för fallissemang (PD) i modellerna (12), tillsammans med den kontracykliska kapitalbufferten är alla viktiga åtgärder som förväntas säkerställa att kreditinstituten kan hantera förluster om det inträffar en ekonomisk eller finansiell chock. Därutöver har de norska myndigheterna aktiverat en rad låntagarbaserade åtgärder: en kombination av begränsningar av belåningsgraden (LTV-kvoten) och kvoten mellan skuld/inkomst (DTI-kvoten), samt kontroll av huruvida en låntagare klarar av sin lånebörda. Effekterna av de låntagarbaserade åtgärderna har dokumenterats och andelen bostadslån som ligger nära gränsvärdena för de olika kvoterna har minskat. Trots de avsevärda insatser som gjorts via makrotillsynen, är systemriskerna som hör samman med bostadsmarknaden i Norge fortfarande förhöjda. f) De aktuella makrotillsynsåtgärderna bedöms som lämpliga för att minska de systemrisker som hör samman med sårbarheter inom bostadssektorn i Norge. Det finns dock fortfarande avsevärda systemrisker som hör samman med bostadsmarknaden i Norge, och därför bedöms makrotillsynsåtgärderna som delvis tillräckliga. Bland makrotillsynsåtgärderna har man främst fokuserat på att reducera de sårbarheter som identifierats, vilket skett genom ett omfattande åtgärdspaket. Trots detta kan makrotillsynsåtgärderna kompletteras av mer omfattande åtgärder för att minska eller eliminera de faktorer som underlättar eller påskyndar hushållens stigande skuldsättning. Dessa åtgärder bör komplettera de övergripande makrotillsynsåtgärderna för att tackla de återstående sårbarheterna som identifierats inom den norska bostadsmarknaden, utan att skapa onödigt höga kostnader för den reala ekonomin och det finansiella systemet i Norge. Sådana ytterligare åtgärder kan omfatta att man tar bort de incitament som finns för hushållens ökande skuldsättning, att hyresmarknaden blir mer effektiv, att fler egnahem byggs samt att man säkerställer att utbudet av bostäder är tillräckligt. Om inga andra policyåtgärder vidtas och sårbarheterna inte minskar, eller om de ökar till följd av den ekonomiska och finansiella utvecklingen, kan de befintliga makrotillsynsåtgärderna förstärkas eller nya makrotillsynsåtgärder aktiveras.