Kommissionens beslut

av den 6 december 2000

om en företagskoncentrations förenlighet med den gemensamma marknaden och EES-avtalet

(Ärende COMP/M.1940 - Framatome/Siemens/Cogema/JV)

[delgivet med nr K(2000) 3691]

(Endast den engelska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2001/769/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 57.2 a i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1310/97(2), särskilt artikel 8.2 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 11 augusti 2000 om att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha gett de berörda företagen tillfälle att yttra sig om kommissionens invändningar,

med beaktande av yttrandet från Rådgivande kommittén för koncentrationer(3), och

av följande skäl:

(1) Den 10 juli 2000 mottog kommissionen en anmälan om en föreslagen koncentration som skulle innebära att Framatome SA (nedan kallat Framatome), Frankrike, Siemens AG (nedan kallat Siemens), Tyskland, och Cogéma SA (nedan kallat Cogéma), Frankrike, upprättar ett självständigt fungerande samriskföretag (nedan kallat NewJV).

(2) Den 11 augusti 2000 beslutade kommissionen enligt artikel 6.1 c i förordning (EEG) nr 4064/89 (nedan kallat koncentrationsförordningen) och artikel 57 i EES-avtalet att inleda ett förfarande i detta ärende.

I. PARTERNA OCH TRANSAKTIONEN

(3) Framatome utvecklar och konstruerar kärnkraftverk samt tillverkar huvudutrustningen till de primära systemen, det vill säga reaktorhärden, av ett kärnkraftverk. Dessutom utvecklar, tillverkar och saluför Framatome bränslepatroner till kärnkraftverk. Framatome tillverkar även anslutningsdon för elektriska och elektroniska tillämpningar. Franska staten äger direkt eller indirekt (särskilt genom Cogéma) cirka 85 procent av aktierna i Framatome.

(4) Siemens, som är ett börsnoterat företag, verkar inom områdena elektroteknik och elektronik, som täcker områdena energiteknik, industriteknik, automation, transportteknik, medicinteknik, informations- och kommunikationsteknik samt halvledarteknik. Inom kärnsektorn utvecklar och saluför Siemens olika typer av kärnkraftverk, inbegripet nödvändiga komponenter och material såsom bränslepatroner. Siemens tillverkar även utrustning till kärnkraftverk såsom instrument och kontrollsystem, ersättningsdelar med mera.

(5) Cogéma, ett företag som staten äger genom Commissariat à l'Energie Atomique (nedan kallat CEA), verkar framför allt inom kärnsektorn. Dess verksamhet täcker hela den kärnbränslecykel som måste upprättas för en fortlöpande drift av kärnkraftverk, det vill säga bland annat prospektering efter uran, kemisk omvandling och anrikning av uran, upparbetning av använt bränsle och den tekniska verksamhet som är förknippad med detta. Dessutom tillverkar Cogéma bränslepatroner och säljer bränslen med blandade uranoxider (nedan kallat MOX-bränslen)(4).

(6) Framatome och Siemens kommer att förlägga merparten av sin verksamhet inom kämsektorn till NewJV. Cogémas affärsverksamhet kommer inte att förläggas till NewJV. Cogéma kommer dock att få inflytande över NewJV vad gäller verksamheten kring MOX-bränslen och tekniska aspekter genom bestämmelser i aktieägaravtalet. Framatome kommer att äga 66 procent och Siemens 34 procent av aktierna i NewJV. Cogéma kommer att få en särskild aktie med speciella rättigheter.

II. GEMENSKAPSDIMENSION

(7) De berörda företagen har en sammanlagd global omsättning på över 5 miljarder euro(5). Framatome, Cogéma och Siemens har var och en omsättning inom gemenskapen som överstiger 250 miljoner euro och inget av företagen har mer än två tredjedelar av sin totala omsättning i gemenskapen i en medlemsstat. Den anmälda transaktionen har därför en gemenskapsdimension i den mening som avses i artikel 1.2 i koncentrationsförordningen. Transaktionen omfattas också av samarbetsavtalet med Efta-länderna.

III. KONCENTRATIONEN

(8) NewJV kommer enligt den ursprungliga anmälan att kontrolleras gemensamt av tre moderföretag eftersom strategiska affärsbeslut kräver ett enhälligt godkännande av alla styrelseledamöter.

(9) Den nya enheten kommer att bli självständigt fungerande eftersom Framatome och Siemens kommer att förlägga sin respektive verksamhet inom kärnsektorn till NewJV.

(10) Den föreslagna transaktionen utgör därför en koncentration enligt artikel 3.1 b i koncentrationsförordningen.

IV. BEDÖMNING UR KONKURRENSHÄNSEENDE

Inledning

(11) Samtliga anmälande parter är verksamma inom kärnsektorn. I det följande koncentreras på de sektorer där den föreslagna transaktionen skulle få avsevärda effekter med följden att den effektiva konkurrensen på den inre marknaden eller en väsentlig del av den skulle begränsas kraftigt. Dessa sektorer utgörs av A) bränslepatroner, B) instrument och kontrollsystem och C) lagerställningar för använt bränsle.

(12) Kärnkraftverk används av elförsörjningsföretag för kommersiell produktion av el. De kan skiljas åt beroende på om man använder sig av lätta eller tunga vattenisotoper som kylare och moderator. Cirka 80 procent av världens reaktorer grundar sig på två typer av lättvattenreaktorer som utvecklats i Förenta staterna, och dessa står för cirka 88 procent av världens kärnkapacitet. I lättvattenreaktorer (LWR) använder man bränsle i form av isotopiskt anrikad uranoxid som modereras och kyls med kraftigt renat vatten. Det finns två huvudtyper av LWR: tryckvattenreaktorer (PWR) och kokvattenreaktorer (BWR). Andra typer av kärnkraftverk inbegriper bland annat tungvattenmodererade tryckrörsreaktorer (PHWR eller CANDU-reaktor), VVER (den ryska versionen av PWR) och metall- eller gaskylda reaktorer.

(13) Ett fullständigt kärnkraftverk består av två huvuddelar: "reaktordelen" och "den konventionella delen". Reaktordelen är den del som skiljer ett kärnkraftverk från konventionella kraftverk och består av alla de system och all den utrustning som krävs för att leda vattenångan från reaktorn till den konventionella delen och för att upprätthålla säkerheten vid reaktorn. Reaktordelen består bland annat av systemet för att leda den vattenånga som genereras av värmen från härden och kringutrustning till detta. Den konventionella delen består framför allt av turbin- och generatorsutrustning samt kringutrustning till denna i särskilda byggnader som är fullständigt avskilda från reaktordelen och byggnaden för denna. Den konventionella delens utformning skiljer sig inte nämnvärt från andra former av elproduktion såsom kol- eller gaskraftverk.

(14) I tabellen i skäl 15 redovisas de vanligaste reaktortyperna runt om i världen.

(15)

Tabell 1: Reaktorer inom EES och övriga större regioner i världen

>Plats för tabell>

A. BRÄNSLEPATRONER

1. RELEVANTA PRODUKTMARKNADER

(16) Bränslepatroner används som verktyg för att integrera kärnbränsle i reaktorhärden. Den består av en metallisk struktur, och ett antal stavar eller kapselrör som innehåller bränslekutsarna. Både Framatome och Siemens utvecklar och tillverkar bränslepatroner för olika reaktortyper, framför allt för lättvattenreaktorer.

(17) Enligt de anmälande parterna skiljer sig marknaden för bränslepatroner till lättvattenreaktorer från den för bränslepatroner till andra reaktortyper. Tungvattenreaktorer drivs med en annan typ av moderator och kylmedel, nämligen tungt vatten (D2O) i stället för vanligt vatten (H2o). För att utveckla och tillverka bränslepatroner till tungvattenreaktorer krävs därför särskild kunskap och produktionsutrustning. Dessutom utvecklar och tillverkar inget företag förutom KNFC (Sydkorea) bränslepatroner för både lätt- och tungvattenreaktorer. Gaskylda reaktorer (GCR) och avancerade gaskylda reaktorer (AGR), som enbart används i Förenade kungariket, drivs med grafit som moderator och gas som kylmedel. Bränslepatroner för dessa reaktortyper har därför andra tekniska krav. I nuläget tillhandahåller bara BNFL/Westinghouse/ABB bränslepatroner för GCR/AGR. Även om det tycks vara tekniskt möjligt att gå över från att tillverka bränslepatroner för LWR till bränslepatroner för AGR skulle detta kräva betydande investeringar i ytterligare utrustning. Det begränsade antalet kärnkraftverk av AGR-typ skulle dock knappast motivera så stora investeringar.

(18) I lättvattenreaktorer används två olika bränsletyper, nämligen anrikat uran och blandoxidbränsle. Båda bränsletyperna används i form av små cylindriska kutsar med en vikt på 6-7 kg som klyvs genom en kontrollerad kedjereaktion i en LWR. Anrikat uran (som ofta kallas urandioxid - UO2 - beroende på dess kemiska sammansättning) används framför allt i lättvattenreaktorer. Urandioxid kan i sin tur delas in i anrikat naturligt uran(6) och anrikat upparbetat uran(7). Tillverkning av MOX-bränslen inbegriper återanvändning av plutonium som återvinns i samband med upparbetningen av utbränt urandioxidbränsle. Bränslepatroner har också en "förpacknings"-funktion, vilket innebär att de används som verktyg för att mekaniskt integrera bränslet (urandioxid eller MOX) i reaktorhärden(8). De anmälande parterna anger att det vad gäller substitutionsmöjligheterna mellan urandioxid och MOX i bränslepatroner på utbudssidan troligen räcker att betrakta de båda typerna som undersegment på en integrerad marknad för bränslepatroner avsedda för LWR. Framför allt menar de anmälande parterna att ett företag som utvecklar och tillverkar urandioxidbränslen kan gå över till att tillverka MOX-bränslen (och tvärtom) eftersom komponenterna är identiska för de båda bränsletyperna.

(19) När det gäller bränslepatroner med anrikat naturligt uran menar tredje part att produktionsanläggningarna måste kunna hantera låga koncentrationer av klyvningsproduktrester. Utöver ytterligare anläggningar krävs särskilda förfaranden för att skydda personalen. Dessa krav är kostsamma och tycks i allmänhet bara vara motiverade om efterfrågan på bränslepatroner med naturligt upparbetat uran är tillräckligt stor. Undersökningen har visat att flertalet kärnkraftsföretag inte använder något sådant bränsle(9) ens då de är tillåtna att använda upparbetat bränsle. Svaren från tredje part tycks dock till stor del bekräfta de anmälande parternas ståndpunkt att anläggningar för produktion av bränslepatroner med anrikat upparbetat bränsle kan användas för att producera bränslepatroner med anrikat naturligt uran. I bedömningen av detta ärende tycks det därför som att man kan betrakta marknaden för bränslepatroner med anrikat upparbetat uran som en del av marknaden för bränslepatroner med anrikat naturligt uran.

(20) MOX-bränsle är mycket toxiskt och det krävs särskild produktionsutrustning för att tillverka MOX-kutsar, fylla kapselrör med MOX-kutsar och montera bränslepatroner, framför allt med tanke på att den höga strålningsnivån kräver särskilda skyddsåtgärder. Tillverkningskostnaderna för att producera bränslepatroner med MOX-bränsle är därför avsevärt högre än för bränslepatroner med urandioxid. Med tanke dels på MOX- bränslenas kraftigt toxiska karaktär, dels på den lilla försäljningsvolymen för MOX- bränslen jämfört med bränsle av anrikat naturligt uran tillverkas och hanteras därför bränslepatroner med MOX-bränslen, som lämpar sig för PWR eller BWR, i en och samma produktionsanläggning. Även om tillverkningen av MOX-bränslen kan placeras på samma plats som tillverkningen av bränsle av anrikat naturligt uran är produktionsanläggningarna för MOX-bränslen avskilda.

(21) På efterfrågesidan utgör bränslepatroner för PWR och BWR inte substitut. Ett kärnkraftsföretag med en tryckvattenreaktor kan inte använda bränslepatroner avsedda för kokvattenreaktorer (eller tvärtom) eftersom det finns betydande skillnader i utformningen mellan de båda typerna av bränslepatroner. Bränslepatroner för BWR har i allmänhet färre stavar än dem för PWR. Dessutom skiljer sig styrstavarna i bränslepatronen mellan PWR och BWR. De förstnämnda används för att styra kontrollstavarna medan de sistnämnda binder stavarna eller vattenkanalerna.

(22) De anmälande parterna anser att man på grund av möjligheten för leverantörer av bränslepatroner för BWR att gå över till att tillverka sammansättningar för PWR (och tvärtom) bör betrakta dem som en del av samma marknad. Det underströks att även om utformningen av dessa båda typer av bränslepatroner är olika så har det under senare år funnits en tydlig tendens att få tillgång till utformningar för båda typerna. Dessutom anger de anmälande parterna att utrustningen och processerna för att tillverka bränslepatroner för BWR respektive PWR liknar varandra, och det är både billigt och går snabbt att skifta produktionen mellan de båda typerna.

(23) Tredje parter som har svarat på kommissionens undersökning anger dock att även om utformningen av BWR och PWR liknar varandra så finns det betydande skillnader i fråga om material, bränslepatroner, reaktorhärd och driftsupport som resulterar i betydande skillnader mellan bränslepatroner för BWR respektive PWR vad gäller teknisk analys, tillverkningsprocesser och marknadspriser. Exempelvis skiljer sig de kutsar som används i bränslepatronerna i storlek. Bränslepatroner för BWR har i allmänhet färre stavar än de för PWR. De sistnämnda saknar hölje. Dessutom har bränslepatroner för BWR en ytterligare kvadratisk metallstruktur. Slutligen inbegriper bränslepatroner för BWR fler materialsammansättningar på grund av skillnader i bränsleanrikning och/eller absorberande konfigurationer inom bränslepatronen. Att skifta produktionen från BWR till PWR (eller tvärtom) ansågs vara mycket dyrt och kräva betydande investeringar.

(24) Slutligen skiljer sig priserna avsevärt mellan bränslepatroner för PWR respektive för BWR, i genomsnitt med [15-25 procent](10).

(25) Enligt de anmälande parterna går det också att skilja mellan de båda typerna av bränslepatroner på grundval av deras olika geometri. Bränslepatroner för PWR och BWR tillhandahålls med sju respektive tre geometriska standarder. Bränslepatroner för LWR med olika geometri (och längder) hör till samma marknad eftersom olika geometriska former kan utvecklas relativt lätt när man väl har en grundläggande utformning av bränslepatronen (de viktigaste skillnaderna rör stavmatris och stavgenomföring). En tillverkare av bränslepatroner kan därför lätt byta produktionen från ett omfång till ett annat - även på samma produktionslinje. Dessutom menar de anmälande parterna att när man väl har fått en licens för en geometrisk form så är det betydligt lättare att få en licens för en annan geometrisk form för samma typ av bränslepatron. Utomstående tillverkare av bränslepatroner har till stor del bekräftat att de olika geometriska formerna inte utgör något skäl att skilja mellan de olika geometriska formerna för bränslepatroner för PWR respektive för BWR.

Slutsats

(26) Man kan följaktligen konstatera att bränslepatroner för PWR respektive för BWR tillhör olika produktmarknader. Dessutom tycks det vara lämpligt att betrakta bränslepatroner för MOX-bränslen som en separat marknad inom marknaden för bränslepatroner för LWR(11).

2. RELEVANTA GEOGRAFISKA MARKNADER

(27) Enligt de anmälande parterna är marknaden för utveckling och tillverkning av bränslepatroner världsomfattande, men utgörs åtminstone av EES. Vad gäller faktiska produkt- och produktionsprocesser är bränslepatroner för LWR i stort sett lika i hela världen(12). Transportkostnaderna utgör vanligtvis [mindre än 5 procent] av tillverkningspriset för en bränslepatron för LWR, det vill säga dess pris utan kärnmaterial. Säkerhetskraven för transport och användning av bränslepatroner för LWR varierar mellan olika regioner i världen, men dessa skillnader utgör vanligtvis inget nämnvärt handelshinder. Även om licenser för bränslepatroner vanligtvis utfärdas nationellt i gemenskapen påskyndar beviljandet av en licens i en medlemsstat avsevärt licensförfarandena i andra medlemsstater. Dessutom har de största försäljarna av bränslepatroner numera erhållit licenser i en rad olika länder i världen. Tullarna för import av bränslepatroner för LWR till gemenskapen uppgår för närvarande till cirka 4 procent av dess totalpris, det vill säga inbegripet det anrikade uranet, oavsett var importen kommer från. Tullarna på import av bränslepatroner till Förenta staterna uppgår också till cirka 4 procent av dess pris. Enligt GATT/WTO kommer tullarna vid import till gemenskapen gradvis att sänkas till 2,2 procent.

(28) De anmälande parterna anger också att priserna i olika delar av världen tycks närma sig varandra. Tack vare betydande prissänkningar i Europa under senare år har skillnaderna mellan amerikanska och europeiska priser på bränslepatroner för både BWR och PWR minskat till [15-25 procent]. Denna skillnad beror i viss mån på olika arbetskostnader. De anmälande parterna nämner också att Euratomfördraget omfattar all handel inom kärnsektorn. Dessutom är samarbetsavtal inom ramen för Euratom tillämpliga framför allt i handeln med Förenta staterna(13) och vissa andra handelspartner.

(29) Marknadsundersökningen har dock visat att marknaderna för bränslepatroner för PWR och BWR inte är större än EES. För det första är närheten till leverantören viktig för kärnkraftverken. Enligt svaren från tredje part har till exempel amerikanska och ryska tillverkare av bränslepatroner en nackdel eftersom sammansättningarna måste transporteras långa sträckor och över många gränser på ett säkert sätt. Framför allt krävs tillstånd för att flytta bränsle från ett land till ett annat. Transportkostnaderna ökar också (och kan bli betydande) eftersom olika länder har olika krav på de bränslebehållare som krävs för att flytta bränsle. Transporter över flera nationsgränser kan också innebära en avsevärd risknivå beroende på osäkerheten då produkten flyttas mellan olika regleringssystem. Dessutom kan utvecklingstiden för nya leveranser bli mycket lång eftersom kärnkraftverken måste godkänna leverantörerna. En typisk utvecklingstid kan uppgå till mellan fem och sju år. Det tycks krävas närhet till leverantören, det vill säga att denna åtminstone befinner sig i samma världsdel som kärnkraftsföretaget, för att undvika betydande kostnader. Även om man i större delen av världen följer det amerikanska förhållningssättet i fråga om säkerhetskrav och föreskrifter, så tillämpar tillsynsmyndigheterna inom EES, särskilt i Frankrike och Tyskland, enligt tredje part andra och delvis striktare krav och föreskrifter som innebär högre kostnader för särskild licensiering av bränslepatroner.

(30) När det gäller import av bränslepatroner till gemenskapen understryker tredje parter dessutom att tullar tillämpas som uppgår till cirka 3,5 procent av bränslepatronens totala värde(14). Eftersom kostnaderna för att tillverka bränslepatronen utan kärnbränslet bara uppgår till [20-30 procent] av det totala priset, kan de relativa effekterna av denna tullsats i praktiken bli fyra gånger så stora, nämligen 14 procent. Det har därför förekommit få försändelser från andra delar världen till gemenskapen eller EES(15). I undantagsfall har kärnkraftverk i Schweiz, Slovenien och Tjeckien fått försändelser från en amerikansk leverantör. Enligt en leverantör av bränslepatroner tyder dessa speciella handelsmönster (viss export till europeiska länder men knappast några till gemenskapen) på att gemenskapens tullar har handelsskyddande effekter.

(31) En annan indikation är det faktum att företag i andra delar av världen som utvecklar och tillverkar bränslepatroner har merparten av sin försäljning i sina hemmaregioner. I detta avseende bör det nämnas att åtminstone en stor japansk försäljare genom en bilateral överenskommelse med Förenta staterna inte får exportera bränslepatroner till andra delar av världen. Prisnivåerna i världens regioner tycks variera med i genomsnitt [25-35 procent]. Tredje part har inte bekräftat att priserna i Förenta staterna och EES skulle komma att närma sig varandra inom de närmaste åren. Även om man under det senaste decenniet har upplevt en minskning av de absoluta prisnivåerna i både EES och Förenta staterna har den relativa prisskillnaden mellan dessa båda marknader varit ganska stabil, det vill säga i genomsnitt [25-35 procent](16).

(32) Man kan därför konstatera att den relevanta geografiska marknaden för bränslepatroner för både PWR och BWR utgörs av EES. Detta har i hög grad bekräftats av konkurrenterna.

(33) När det gäller bränslepatroner med MOX-bränsle är det bara tillåtet att använda upparbetat kärnbränsle i ett litet antal länder i världen. I EES får vissa kärnkraftsföretag i Frankrike, Tyskland och Belgien använda upparbetat kärnbränsle i kombination med bränsle av anrikat naturligt uran. Utanför EES har bara Schweiz och Japan tillåtit vissa av sina kärnkraftsföretag att använda upparbetat kärnbränsle. I Förenta staterna är det förbjudet att använda MOX-bränsle. Då man bestämmer den geografiska marknaden kan man lämna det öppet huruvida den geografiska marknaden för bränslepatroner avsedda för MOX-bränsle omfattar EES eller ett större område eftersom den föreslagna koncentrationen skulle få betydande effekter oavsett vilken definition man väljer.

3. BEDÖMNING UR KONKURRENSHÄNSEENDE

3.1 Parternas verksamhet

(34) Framatome utvecklar bara bränslepatroner för PWR men tillverkar bränslepatroner för både PWR och BWR vid sina europeiska tillverkningsanläggningar. Företaget inledde sin verksamhet inom området PWR genom ett licensavtal med Westinghouse som löpte till 1981. Framatome skaffar fram alla komponenter till bränslepatroner internt med undantag för MOX-bränslestavar och bränslepatroner för MOX-bränslen (som köps från Cogéma och Melox SA [nedan kallat Melox], ett samriskföretag som Cogéma och Framatome äger hälften var av) och för företagets amerikanska dotterföretag FCF, som köper urandioxidkutsar från Siemens Power Corporation (nedan kallat SPC)(17). Framatome har ett antal dotterföretag för tillverkning och försäljning av bränslepatroner och komponenter till dessa, vilka samtliga kommer att föras över till NewJV.

(35) Siemens verksamhet inom området bränslepatroner är förlagd till dess dotterföretag Kraftwerksunion (nedan kallat KWU), som skapades 1969 då Siemens förvärvade AEG:s teknik inom området bränslepatroner för BWR till sin befintliga verksamhet inom området bränslepatroner till PWR. Precis som Framatome inledde Siemens sin verksamhet inom området bränslepatroner för PWR som licenstagare till Westinghouse (licensavtalet löpte ut 1970), men numera utvecklar, tillverkar och säljer företaget västerländska typer av bränslepatroner för PWR med alla geometriska standarder. Inom området bränslepatroner för BWR gjorde Siemens sina första erfarenheter genom ett licensavtal med GE (som löpte ut 1990), men har med tiden utvecklat sina egna modeller av bränslepatroner för BWR med standardgeometri. Siemens verksamhet vad gäller tillverkning och försäljning av bränslepatroner sker genom ett antal dotterföretag som samtliga kommer att föras över till NewJV.

(36) Cogémas verksamhet inom området bränslepatroner är begränsad till att tillverka bränslepatroner för MOX-bränslen eller enskilda komponenter till dessa. Cogéma driver en tillverkningsanläggning på området MOX-bränslen. Dessutom driver Cogéma och Framatome en gemensam tillverkningsanläggning genom Melox. Även om båda anläggningarna i nuläget bara producerar bränslepatroner för MOX-bränsle (eller komponenter till dessa) för PWR kommer den sistnämnda snart att börja tillverka MOX- bränslestavar för BWR. De produkter som tillverkas vid de båda anläggningarna säljs antingen direkt av Cogéma eller genom Commox SA (nedan kallat Commox), som är ett samriskföretag som till 60 procent ägs av Cogéma och till 40 procent av Belgonucléaire, som även säljer MOX-bränslestavar som tillverkas vid Belgonucléaires anläggning. Enligt en rapport från Euratoms försörjningsbyrå (nedan kallat ESA)(18) kommer ännu en produktionsanläggning för MOX-bränslen inom kort att kunna tas i drift vid Melox. Cogémas MOX-verksamhet kommer inte att föras över till NewJV.

3.2 Marknadsandelar

(37) De anmälande parternas och deras konkurrenters marknadsandelar sammanfattas i skälen 38-41. Som jämförelse med marknadssituationen inom EES redovisas också uppgifter om deras marknadsandelar i andra delar av världen. Perioden täcker åren 1998-2000. I separata tabeller redovisas marknadsandelar i fråga om bränslepatroner för PWR och BWR med samma tabellform. Under 1999 uppgick Framatomes och Siemens totala försäljning av bränslepatroner för LWR till mer än [...] miljoner euro inom EES.

(38)

Tabell 2 ((Källa:

NAC Fuel-Trac, februari 2000.)):

Marknadsandelar i fråga om bränslepatroner för LWR (PWR och BWR) ((Bränslepatroner för MOX-bränslen ingår inte eftersom denna verksamhet inte kommer att förläggas till den nya enheten.))

>Plats för tabell>

(39)

Tabell 3: Marknadsandelar i fråga om bränslepatroner för PWR

>Plats för tabell>

(40)

Tabell 4: Marknadsandelar i fråga om bränslepatroner för BWR

>Plats för tabell>

(41)

Tabell 5: Marknadsandelar i fråga om bränslepatroner med MOX-bränsle för LWR, ungefärliga uppgifter ((Uppskattningar som beräknats på grundval av den produktionskapacitet och det kapacitetsutnyttjande som uppgivits. Då vissa anläggningar tillfälligt stängts kan dessutom bara ungefärliga uppgifter ges för perioden 1998-2000.))

>Plats för tabell>

3.3 Bedömning

3.3.1 Tolkning av marknadsandelarna - den faktiska situationen inom EES

(42) Tabell 3 visar de anmälande parternas och deras konkurrenters marknadsandelar på marknaden för bränslepatroner till PWR. Som jämförelse redovisas förutom EES även andra regioner i världen.

(43) Framatomes stora marknadsandel beror på att den franska marknaden, som utgör [60-70 %] av hela marknaden för bränslepatroner till BWR inom EES(19), nästan helt försörjs av Framatome. Med andra ord består Framatomes marknadsandel på [60-70 %] inom EES av summan av de cirka [55-65 %] som härrör från försäljningen i Frankrike och cirka [5-15 %] som härrör från försäljningen i Tyskland och i begränsad omfattning i andra EES-länder.

(44) I Frankrike har Framatome konstruerat samtliga kärnkraftverk varav två grundläggande PWR-typer med en effekt på 900 respektive 1300 MW levererats till Electricité de France (EdF). Detta ger Framatome en stark efterfrågebas i fråga om bränslepatroner för PWR, vilket beskrivits i föregående skäl. Frankrike kan sålunda betraktas som Framatomes hemmamarknad. Ingen annan konkurrent kunde träda in på denna hemmamarknad förutom genom ett mycket litet antal leverantörsavtal med enskilda kärnkraftverk.

(45) EdF är Frankrikes enda kärnkraftsföretag. Kärnkraftsföretag brukar normalt ha minst två olika källor för leverans av bränslepatroner till sina kärnkraftverk(20). EdF har dock Framatome som huvudsaklig godkänd leverantör av bränslepatroner, medan Siemens bara anlitas för några få utvalda kärnkraftverk. EdF har bara ingått ett mycket begränsat antal leverantörsavtal med andra säljare av bränslepatroner. I själva verket har EdF sällan begärt in anbud från andra säljare. I detta sammanhang bör det noteras att EdF äger 9,3 procent av Framatome. Båda företagen kontrolleras av franska staten.

(46) I Tyskland har Siemens, som konstruerar kärnkraftverk av både PWR- och BWR-typ, uppfört flertalet kärnkraftverk(21). Siemens har också konstruerat ett stort antal kärnkraftverk i andra EES-länder. Enligt tabell 3 uppgår Siemens marknadsandel inom EES vad gäller bränslepatroner för PWR till [15-25 %], vilket är summan av cirka [5-15 %] som härrör från försäljningen i Tysklanaoch cirka [5-15 %] som härrör från försäljningen i andra EES-länder. För att ge en fullständig bild av Siemens har företaget en marknadsandel vad gäller bränslepatroner för BWR på [35-45 %] i hela EES, varav minst hälften härrör från försäljningen Tyskland. Tyskland kan sålunda betraktas som Siemens "hemmamarknad". Siemens ställning kan dock bestridas eftersom konkurrenter med framgång trätt in på den tyska marknaden och med tanke på att kärnkraftsproduktionen i Tyskland gradvis skall avvecklas.

(47) När det gäller de tyska kärnkraftsföretagens försörjningspolicy har flertalet företag godkänt Siemens som huvudleverantör och Framatome som andraleverantör. Andra säljare av bränslepatroner har fått ställningen som tredje- och fjärdeleverantörer. Dessutom har de tyska företagen vanligtvis begärt in offerter på bränslepatroner från en rad säljare.

(48) Inom EES har Framatome och Siemens traditionellt haft stora marknadsandelar. Framatome och Siemens har uppfört lejonparten av alla kärnkraftverk inom EES med 74 av de 89 PWR som för närvarande finns installerade inom EES. Efter att ha fullbordat konstruktionsarbetet har leverantören av kärnkraftverket normalt fått de första avtalen om laddning av kärnbränsle. Marknadsandelarna har också varit mycket stabila. Detta tycks hänga samman med att varje leverantör av bränslepatroner måste godkännas som leverantör av kärnkraftsföretagen, vilket förutsätter ett statligt godkännande, innan de kan tilldelas ett laddningsavtal. Detta är en utdragen och dyr process som kan kräva provningar och förfaranden under upp till fem år och kosta så mycket som [...] miljoner euro(22). Som leverantörer av den första bränslepatronen har Siemens godkänts som leverantör till alla de kärnkraftverk företaget har uppfört och befinner sig sålunda i en god sits att konkurrera om nya bränslepatroner. Dessutom har Framatome och Siemens också godkänts som leverantörer av bränslepatroner till kärnkraftsföretag som konstruerats av andra företag, framför allt på grund av deras stora erfarenheter inom detta område. Konkurrenterna har varit mindre framgångsrika när det gäller att godkännas som leverantörer. Enligt de uppgifter som lämnats av de anmälande parterna har Framatome godkänts som leverantör till [75-85 %] och Siemens till [55-65 %] av de 89 tryckvattenreaktorer som är i drift inom EES, medan BNFL/Westinghouse/ABB bara har godkänts för [35-45 %] av dessa kärnkraftverk. På så sätt har BNFL/Westinghouse/ABB (och ENUSA) i själva verket aldrig lyckats få leverera bränslepatroner till något större antal reaktorer.

(49) Även i de fall där kärnkraftsföretag har godkänt konkurrenter som leverantörer har Framatome och Siemens ofta fått nya avtal om leverans av bränslepatroner till många kärnkraftverk inom EES. Utöver Framatomes och Siemens starka modeller tycks det finnas vissa fördelar med att vara leverantör av bränslepatroner på "hemmamarknaden".

(50) För att ge en fullständig bild av situationen inom EES bör nämnas att både Framatome och Siemens konkurrerar med BNFL/Westinghouse/ABB och Siemens även med General Electric (nedan kallat GE) (för bränslepatroner till BWR) i andra EES-länder. I dessa länder finns inga inhemska leverantörer av kärnkraftverk etablerade med undantag för Förenade kungariket, där BNFL levererat en helt annan typ av kärnkraftverk (gaskylda reaktorer) som varken Framatome eller Siemens har teknik att försörja. I dessa andra EES-länder har kärnkraftsföretagen godkänt Framatome och Siemens som leverantörer med varierande rangordning.

3.3.2 Förändringar på marknaden till följd av koncentration - Den nya enheten skulle få stora marknadsandelar inom EES

(51) Av tabell 3 ovan framgår att den nya enheten skulle få en samlad marknadsandel på [80-90 %] på marknaden för bränslepatroner till PWR inom EES. Dess nästa konkurrent BNFL/Westinghouse/ABB skulle (tillsammans med ENUSA) få en marknadsandel på [10-20 %]. Under de senaste åren har inga andra konkurrenter haft någon nämnvärd försäljning inom EES.

(52) Då man beaktar den totala marknaden för bränslepatroner till LWR framgår det av tabell 2 ovan att den nya enheten även här skulle få en stor marknadsandel inom EES. Under de senaste åren har inga konkurrenter med undantag för BNFL/Westinghouse/ABB haft någon nämnvärd försäljning inom EES. Om man beaktar den föreslagna transaktionen på global nivå skulle den nya enheten också bli den största aktören i världen när det gäller bränslepatroner till LWR. Företag på andra håll i världen som utvecklar och tillverkar bränslepatroner har huvuddelen av sin försäljning i sina hemregioner.

(53) När det gäller bränslepatroner till BWR finns det ingen överlappande verksamhet eftersom bara Siemens utvecklar och tillverkar bränslepatroner för BWR. Framatome tillverkar dock bränslepatroner till BWR, men denna verksamhet bedrivs genom ett underleverantörsavtal med Siemens och Toshiba (inbegripet GNF).

(54) I Frankrike skulle koncentrationen leda till en situation där EdF ställs inför ett monopolföretag för alla sina leveranser av bränslepatroner, det vill säga att EdF skulle förlora den alternativa försörjningskälla som Siemens i viss mån utgör i nuläget. Detta kan påverka elkonsumenterna i slutledet genom att tvinga elproducenterna att ta ut högre priser till följd av högre kostnader för bränslepatroner. Med tanke på den utdragna processen för att godkänna leverantörer, som normalt uppgår till 5 till 7 år, skulle EdF bli beroende av monopolleverantören under en lång tid. Ett snabbt byte till alternativa försörjningskällor tycks därför vara omöjligt.

(55) I Tyskland skulle koncentrationen få liknande följder som i Frankrike, men eftersom de tyska kärnkraftsföretagen har godkänt andra leverantörer skulle de inte bli helt beroende av NewJV.

(56) När det gäller situationen inom EES skulle NewJV innebära att Framatomes och Siemens respektive "hemmamarknader" slås samman med resultatet att deras samlade ställning i EES stärks. Detta ger NewJV en betydande och tillförlitlig intäktskälla. Dessutom skulle NewJV få en stark vedergällnings förmåga genom sin stora överkapacitet.

(57) Som jämförelse skulle NewJV om man beaktar den föreslagna koncentrationen på global nivå bli en stor aktör på världsarenan med en marknadsandel på [35-45 %]. Såsom anges i skälen 27-33 om geografiska marknader har nästan alla tillverkare av bränslepatroner i andra delar av världen huvuddelen av sin försäljning i sina hemmaregioner.

(58) Vad gäller bränslepatroner med MOX-bränsle har Cogéma tillsammans med Belgonucléaire en marknadsandel på cirka [80-90 %] både inom EES och globalt. Resultatet av den föreslagna transaktionen kommer att bedömas vidare nedan i samband med diskussionen om vertikal integration.

3.3.3 Ytterligare aspekter

3.3.3.1 Fullständiga tjänster inom området bränslepatroner genom vertikal integration - NewJV kommer att täcka hela kärnbränslecykeln

(59) Cogéma bedriver verksamheter som tillsammans täcker hela den så kallade kärnbränslecykeln, som är vertikalt kopplad till utvecklingen och tillverkningen av bränslepatroner för LWR. Dessa inbegriper verksamhet som rör hanteringen av uran före och efter dess användning som kärnbränsle. De första stegen i kärnbränslecykeln består i brytning och utvinning av naturligt uran, omvandling av urankoncentrat, anrikning av naturligt uran och slutligen tillverkning av bränslepatronen. Cykelns sista steg består i upparbetning eller lagring av använt bränsle vilket resulterar i att bränslet antingen återanvänds och/eller slutlagras.

Brytning och utvinning av naturligt uran

(60) Enligt parterna verkar Cogéma globalt inom området brytning och utvinning av naturligt uran genom ett antal dotterföretag och samriskföretag inom gruvindustrin (med minoritets- eller majoritetsposter). Följaktligen har Cogéma fått tillgång till ett antal uranreserver i flertalet världsdelar inbegripet Kanada, Australien och Kazakstan. Dessa länder är kända för sina stora uranreserver, som uppgår till cirka 54 procent av de uppskattade uranreserverna i världen 1997.

(61) Cogémas globala marknadsandel inom området brytning och utvinning uppgick 1998 till cirka [15-20 %]. Cameco, en stor konkurrent, hade tillsammans med UEM (Kanada/Förenta staterna) en marknadsandel på [3O-35 %]. Övriga konkurrenter hade marknadsandelar på vardera högst 10 procent, till exempel ERA (Australien) med cirka [5-10 %] och Rössing (Namibia), ett dotterföretag till Rio Tinto, med [5-10 %](23).

Omvandling av urankoncentrat

(62) I hela världen finns det bara ett fåtal stora företag som driver omvandlingsanläggningar. Cogéma har två omvandlingsanläggningar, bägge i EES. Cogémas globala marknadsandel uppgår till [20-25 %]. Övriga konkurrenter är mindre, till exempel ConverDyn (Förenta staterna) med en marknadsandel på [15-20 %], Cameco (Kanada) med [10-15 %] och BNFL/Westinghouse/ABB med [5-10 %]. Minatom (Ryssland) hade en marknadsandel på [15-20 %], men dess omvandlingsverksamhet är fortfarande integrerad i det stora militärindustriella komplex som är ett arv från den forna Sovjetunionen. Kapacitetstillgången tycks sålunda vara begränsad och kraftigt beroende av den politiska situationen.

Anrikning av naturligt uran

(63) Precis som för omvandling av uran finns det bara ett fåtal stora företag som verkar inom området anrikning av naturligt uran. Cogéma bedriver sin anrikningsverksamhet genom sitt dotterföretag Eurodif, som ursprungligen etablerades som ett konsortium där bland andra ENEA (Italien), ENUSA (Spanien) och Synatom (Belgien) deltog. Cogémas globala marknadsandel uppgick 1999 till [20-25 %]. Det finns två konkurrenter med större marknadsandelar, nämligen USEC (Förenta staterna) med [35-40 %] och TENEX (Ryssland) med [25-30 %]. Övriga konkurrenter uppnådde mycket mindre marknadsandelar, till exempel Urenco med [10-15 %](24).

Upparbetning och lagring av använt bränsle

(64) Endast två företag verkar på marknaden för upparbetning av använt bränsle, nämligen Cogéma och BNFL/Westinghouse/ABB. Under 1999 hade Cogéma en global marknadsandel på cirka [65-75 %] och BNFL/Westinghouse/ABB på [25-35 %] när det gäller upparbetningstjänster. Det finns ett fåtal andra aktörer som tillhandahåller upparbetningstjänster, men de har en mycket liten kapacitet jämfört med de två ledande företagen. Minatom (Ryssland) har visserligen upparbetningsanläggningar för använt bränsle, men är specialiserat på använt bränsle från VVER. Enligt de anmälande parterna planeras utbyggnad av ytterligare upparbetningskapacitet. Ett eventuellt marknadsinträde tycks dock vara väntat på längre sikt. Det kan här noteras att upparbetning av vissa typer av använt bränsle kan vara av militärt intresse för att producera vapenplutonium.

(65) Produktionen av MOX-bränsle är kopplad till upparbetningsprocessen. I Frankrike, Tyskland och Belgien har ungefär hälften av de kärnkraftverk som är i drift fått tillstånd att använda MOX-bränsle. MOX-bränsle används dock alltid tillsammans med andra typer av kärnbränslen, framför allt anrikat naturligt uran. Som jämförelse kan nämnas att det är förbjudet att använda MOX-bränsle i Förenta staterna, medan det är tillåtet i vissa kärnkraftverk i andra delar av världen.

(66) Upparbetning är en tjänst som tillhandahålls kärnkraftsföretagen, som förblir ägare till alla delar av sitt bränsle. Efter upparbetningen används bränslet för att tillverka nya bränslepatroner och det bearbetade avfallet returneras efter mellanlagring vid upparbetningsanläggningen till kärnkrafts företaget.

(67) Genom koncentrationen skulle Cogémas inflytande i NewJV öka. Även om det är Framatome som tillhandahåller kärntekniken täcker Cogéma hela kärnbränslecykeln, som är nödvändig för att säkra en kontinuerlig drift av kärnkraftverken. Cogéma skulle få en aktie i NewJV med särskilda rättigheter. Dessa skulle bland annat garantera Cogéma att MOX-bränslen och sådana bränslepatroner, som inte skulle föras över till NewJV, alltid är kompatibla med de bränslepatroner som utvecklas och tillverkas av NewJV. Dessutom skulle dessa rättigheter göra det möjligt för NewJV och Cogéma att aktivt främja bränsle- och servicepaket till kärnkraftsföretagen som andra säljare av bränslepatroner inte kan tillhandahålla då de inte är verksamma inom vissa av Cogémas verksamhetsområden. Detta korsvisa delande av teknik skulle stärka Cogémas ställning inom området MOX-bränslen, som redan är dominerande med en marknadsandel på [65-75 %] globalt och [85-95 %] inom EES.

3.3.3.2 Konkurrenterna är beroende av vissa vertikalt relaterade verksamheter

(68) Av denna anledning står det klart att Cogéma är verksamt inom alla relevanta områden inom kärnsektorn som är vertikalt relaterade med bränslepatroner. Globalt är det bara Cogéma och det ryska kärnindustrikomplexet under statlig kontroll som täcker hela kärnbränslecykeln, det vill säga brytning, omvandling, anrikning och upparbetning. Alla andra konkurrenter är verksamma inom några men inte alla dessa områden. Exempelvis driver BNFL/Westinghouse/ABB, de anmälande parternas största europeiska konkurrent, omvandlings- och upparbetningsanläggningar i EES och i begränsad omfattning i Förenta staterna, samt verkar inom området anrikning genom att man äger en tredjedel av Urenco. Även om BNFL/Westinghouse/ABB inte har någon uranbrytningsverksamhet har företaget tillgång till uran genom de inköpsavtal som dess dotterföretag UAM har. Det kanadensiska företaget Cameco är bara verksamt inom områdena brytning och omvandling.

(69) I aktieägaravtalet föreskrivs korslicenser mellan Framatome, Siemens, Cogéma och NewJV. [Detaljuppgifter om avtalet]. Detta skulle ge NewJV en teknisk fördel i fråga om kärnkraftverk som använder bränslepatroner med en kombination av MOX-bränsle och anrikat naturligt uran eftersom Cogéma är globalt ledande vad gäller försäljning av MOX-bränsle.

3.3.3.3 Det tycks vara mycket osannolikt att potentiella konkurrenter skulle träda in på EES-marknaden

3.3.3.3.1 Stora hinder motverkar inträde på EES-marknaden

(70) För att utveckla och tillverka bränslepatroner krävs betydande resurser och investeringar i fråga om forskning och utveckling, teknisk expertis i kärnteknik samt produktionsanläggningar. På grund av den stora andelen fasta kostnader har stordriftsfördelar en stor betydelse inom området tillverkning av bränslepatroner. De anmälande parterna uppskattar att det krävs en produktionskapacitet på åtminstone [...] miljoner ton uran för ett framgångsrikt (dvs. lönsamt) marknadsinträde på global nivå. Dessutom förväntar sig kärnkraftsföretagen tjänster av hög kvalitet vid leveranser av bränslepatroner, vilket kräver en viss närhet mellan leverantören och mottagaren.

(71) Dessutom har flertalet reaktorer inom EES levererats av fyra stora företag, nämligen Framatome, Siemens, Westinghouse och GE. För var och en av deras reaktormodeller måste andra säljare erhålla tillstånd att tillverka kompatibla bränslepatroner innan de kan träda in på marknaden. Framför allt måste varje ny säljare godkännas som leverantör av kärnkraftsföretagen, vilket kräver testperioder på mellan fem och sju år.

(72) Det verkar därför som att det bara är möjligt för säljare av bränslepatroner med betydande ekonomiska resurser från andra delar av världen att träda in på marknaden. De har råd med stora utgifter under en lång tid utan att förvänta sig en snabb avkastning på sina investeringar. Med tanke på den kontraktsmässiga leveransstrukturen i kombination med en långsam avkastning på investeringar skulle dock även företag med betydande ekonomiska resurser tveka att träda in på EES-marknaden. Detta gäller än mer om de två starka och väl etablerade marknadsaktörerna Framatome och Siemens skulle kunna kombinera sina krafter till följd av den föreslagna transaktionen.

3.3.3.3.2 Ett fåtal leverantörer av bränslepatroner verkar inom EES

(73) Under de senaste två decennierna har det skett en intensiv konsolidering inom kärnindustrin. Exempelvis grundade BNFL, Westinghouse och ENUSA 1992 European Fuel Group (nedan kallat EFG), som är fokuserad på bränslepatroner för PWR. BNFL förvärvade Westinghouses verksamhet inom kärnsektorn 1999 och ABB Atom 2000. 1999 förvärvade Cogéma en andel på [...] i Framatome och förde med undantag för MOX- bränsle över sin verksamhet på området bränslepatroner till Framatome. Vidare driver GE tillsammans med ENUSA samriskföretaget GE-ENUSA, som är inriktat på tillverkning av bränslepatroner till BWR. Till följd av detta finns det bara kvar ett fåtal aktörer inom EES, nämligen Framatome, Siemens, BNFL/Westinghouse/ABB samt GE genom ENUSA. Den föreslagna transaktionen skulle minska antalet aktörer till tre.

3.3.3.3.3 Det tycks osannolikt att konkurrenter från andra delar av världen skulle träda in på marknaden - En mängd samarbets- och licensavtal stärker den nya enhetens ställning genom att teknisk expertis delas

(74) De anmälande parterna hävdar att man kan förvänta sig att nya konkurrenter träder in på EES-marknaden under kommande år, främst från Ryssland och Asien. Detta tycks dock vara mycket osannolikt.

(75) För det första kräver kärnkraftsföretagen att varje säljare av bränslepatroner genomgår en utdragen process för att godkännas som leverantör. För det andra verkar det som om den nya säljaren även efter att ha godkänts måste bevisa att dess specifika modell av bränslepatron lämpar sig för relevant reaktortyp. I nuläget tycks ingen av de säljare av bränslepatroner som finns i Ryssland eller Asien vara godkänd som leverantör. Enligt kärnkraftsföretagen skulle de flesta av dem tveka att godkänna säljare utanför EES. Dessutom skulle leveranser från östeuropeiska länder stöta på stora politiska problem i medlemsstater där kärnkraften redan är föremål för en intensiv politisk debatt, till exempel i Tyskland. Åtminstone en japansk säljare av bränslepatroner får inte exportera dem till andra delar av världen.

(76) Ryska och asiatiska säljare av bränslepatroner skulle möjligen kunna träda in på marknaden genom samarbete eller partnerskap med en utvecklare och tillverkare av bränslepatroner som har produktionsanläggningar inom EES. Det återstår dock bara tre stora aktörer på EES-marknaden, nämligen Framatome/Siemens, BNFL/Westinghouse/ABB och GE genom ENUSA, som redan har sina egna sortiment. Vad gäller ryska säljare är deras roll på den internationella kärnbränslemarknaden dessutom i hög grad beroende av den politiska utvecklingen och ekonomiska situationen i Ryssland samt av marknadsutvecklingen, prisstrukturen och internationella avtal. Framför allt tycks de två första faktorerna vara svåra att bedöma och förutse.

(77) Det är också viktigt att notera att det har skett en konsolidering även i andra delar av världen, där de anmälande parterna är mycket stora aktörer. Exempelvis har Siemens tagit över det amerikanska företaget Exxon Nuclears världsomspännande bränsleverksamhet (1987). Framatome, Cogéma och Pechiney har köpt in sig i B& W:s bränsleverksamhet (1987). Framatome har skapat serviceföretaget BWNS tillsammans med B& W (1989). Framatome har förvärvat 100 procent av BWNS (1995). GE, Hitachi och Toshiba har skapat Global Nuclear Fuel (2000). BNFL/Westinghouse har förvärvat ABB:s verksamhet inom kämsektorn (2000). När det gäller licenser för tillverkning av bränslepatroner [...].

(78) Med tanke på den allmänna konsolideringsprocessen och det allmänna slutandet av samarbetsavtal är det mycket osannolikt att någon av de enheter som finns i andra delar av världen någonsin skulle träda in på EES-marknaden.

3.3.3.3.4 En kraftig överkapacitet hindrar inträde på EES-marknaden

(79) I tabell 6 redovisas produktionskapaciteten inom EES tillsammans med aktuell nyttjandegrad och ledig kapacitet.

(80)

Tabell 6: Produktionskapacitet och utnyttjande för bränslepatroner till LWR i EES.

>Plats för tabell>

(81) Såsom framgår av tabell 6 råder det överkapacitet(25) inom EES när det gäller tillverkning av bränslepatroner till LWR, vilken i genomsnitt motsvarar [25-35 %] för de två största säljarna. Enligt de anmälande parterna tycks det vara möjligt för deras konkurrenter att utöka sin kapacitet genom att förvärva modernare teknik. Jämfört med EES har säljare i andra delar av världen en ännu större överkapacitet, som uppgår till 30-45 procent.

(82) Det tycks därför vara osannolikt att potentiella aktörer från andra delar av världen skulle anse det vara attraktivt att slå sig in på EES-marknaden. På grund av den rådande överkapaciteten skulle varje försök att träda in på marknaden med billigare bränslepatroner, förutsatt att kärnkraftsföretaget har godkänt leverantören, lätt kunna bemötas med ett högre kapacitetsutnyttjande hos befintliga säljare.

(83) Dessutom tycks det vara troligt att rådande överkapacitet kommer att fortsätta en lång tid framöver. Enligt de anmälande parterna är det extremt dyrt för företaget att lägga ned produktionsanläggningar för bränslepatroner till följd av den demonteringsprocess som krävs, och som är ett mycket utdraget arbete. Dessutom måste sanerat material lagras på ett säkert sätt enligt gällande miljölagstiftning. Tillverkare av bränslepatroner skulle därför snarare reagera på pristryck genom att skära ned på olika utgifter.

(84) Med tanke på att det tycks vara mycket dyrt att minska kapaciteten är det troligt att överkapaciteten kommer att bestå under en lång tid och därmed utgöra ett fortsatt hot mot nya marknadsaktörer, särskilt om de inte har någon större produktionskapacitet inom EES.

3.3.4 Framtida utveckling

(85) De konkurrensproblem som aktualiseras av den föreslagna transaktionen beror på att Framatome och Siemens har en stark ställning på sina respektive "hemmamarknader". För Framatomes del går all försäljning på "hemmamarknaden" till EdF. Även om den tyska marknaden kan anses vara öppen tycks det vara särskilt svårt att få tillträde till EdF. Efter koncentrationen skulle den ställning som Framatome tidigare haft gentemot EdF tas över av den nya enheten.

(86) I detta sammanhang måste man beakta att EdF som Framatomes klart största kund har ett intresse i Framatome och företräds i företagets styrelse.

(87) Den period som krävs för att godkännas som leverantör av bränslepatroner varar normalt mellan fem och sju år. Tillsynsmyndigheten övervakar testperioden och ger kärnkraftsföretaget tillstånd att godkänna en ny säljare efter en framgångsrik testperiod. Med tanke på det utdragna och komplicerade förfarandet kan denna process därför utgöra ett annat hinder för ett snabbt marknadsinträde.

(88) Ett annat konkurrensproblem är det faktum att de vertikala banden mellan Cogéma och Framatomes verksamhet inom kärnsektorn skulle förstärkas avsevärt och dessutom utvidgas till den verksamhet på området som Siemens för över till NewJV genom att Cogéma är tänkt att få ett kontrollerande inflytande i NewJV.

3.3.4.1 Öppning av den franska marknaden

(89) Under förfarandet har kommissionen uppmärksammats på nya faktorer som leder till slutsatsen att den franska marknaden kommer att öppnas avsevärt i framtiden.

3.3.4.1.1 EdF:s upphandlingspolicy

(90) Tidigare har EdF godkänt Framatome som första leverantör av bränslepatroner till samtliga sina kärnkraftverk och Siemens som andra leverantör till några. Ett fåtal andra säljare har godkänts för två reaktorer.

(91) Efter liberaliseringen av de europeiska elmarknaderna befinner sig kärnkraftsföretagen nu under ett ökande pris- och kostnadstryck. Följaktligen har EdF allt intresse i att hålla kostnaderna för sina leveranser av bränslepatroner så låga som möjligt och därmed att fortsätta sin policy med dubbla leverantörer. Den franska staten stöder EdF:s policy på denna punkt. Eftersom EdF inte kan gripa in i godkännandeprocessen tycks det vara nödvändigt att den franska staten stöder varje åtgärd som tillsynsmyndigheten vidtar för att bidra till att förbättra villkoren för denna process.

(92) Mot bakgrund av dessa nya förutsättningar har EdF vidtagit konkreta åtgärder i syfte att få åtminstone ännu en säljare godkänd som andra leverantör till sina produktionsenheter på 900 och 1300 MW. Företaget försöker få ett betydligt snabbare godkännande att införa bränslepatroner från andra säljare efter en kortare process. Dessutom är det tänkt att ett godkännande för en reaktor skall gälla alla reaktorer av samma typ.

(93) Av detta följer att EdF redan har vidtagit konkreta åtgärder för att godkänna en annan säljare, nämligen koncernen BNFL/Westinghouse/ABB, som andra leverantör.

(94) För att förverkliga detta mål behöver EdF emellertid franska statens stöd. I detta avseende har den franska regeringen undertecknat en deklaration [...].

(95) I denna deklaration anger franska staten att den helt stöder EdF:s strategi att öppna sin upphandling för en alternativ leverantör av bränslepatroner till PWR, nämligen koncernen BNFL/Westinghouse/ABB. Det ligger i franska statens intresse att upphandlingspolicyn samtidigt garanterar både minskade kostnader och konkurrens. Mer specifikt begär franska staten att EdF skall inleda anbudsförfaranden för alla sina leveranser av bränslepatroner. Dessutom ger franska staten all hjälp den kan för att förkorta godkännandeprocessen för nya bränslepatroner. Den begär att EdF skall stödja BNFL/Westinghouse/ABB med all erforderlig dokumentation som kan bidra till att förkorta processen. Dessutom stöder den en utvidgning av godkända bränslepatroner för enskilda reaktorer till reaktorer av samma typ.

3.3.4.1.2 EdF:s tillbakadragande från Framatome

(96) Som ännu en åtgärd för att eliminera det befintliga bandet mellan EdF och Framatome avyttrar EdF sina aktier i Framatome. Detta tillbakadragande bidrar till att säkerställa att EdF genomför sin nya upphandlingspolicy oberoende av Framatomes affärsbeslut när det gäller leveranser av bränslepatroner för PWR. Franska staten stöder EdF:s tillbakadragande från Framatome i den deklaration som omnämns i skäl 94.

3.3.4.2 Preliminär slutsats

(97) På dessa grunder konstaterar kommissionen att den franska marknadssituationen kommer att förbättras, det vill säga att den franska marknaden i framtiden kommer att öppnas för potentiella säljare av bränslepatroner.

3.3.4.3 Cogémas tillbakadragande från NewJV

(98) När det gäller effekterna av de vertikala banden mellan Cogéma och NewJV har den transaktion som anmäldes på CO-formulär den 10 juli 2000 ändrats genom eftergifter som parterna gjorde den 17 november 2000 [...], och som innebär att endast Framatome och Siemens kommer att få gemensam kontroll i NewJV. Dessutom ändras alla samarbetsavtal mellan Cogéma och NewJV på ett sådant sätt att Cogémas eventuella direkta inflytande på NewJV:s verksamhet elimineras helt. Sammanfattningsvis skall Cogéma avyttra sina aktier i NewJV. Cogéma ger också helt upp sin rätt att utöva inflytande över NewJV:s beslut eller att på något annat sätt utöva gemensam kontroll över NewJV i den mening som avses i koncentrationsförordningen. Framför allt ger Cogéma upp de rättigheter som är kopplade till den särskilda aktie som företaget var tänkt att få i NewJV, till exempel rösträtt. Dessutom upphävs alla bestämmelser i Convention sur la Société Nucléaire (avtal om kärnkrafts företaget) mellan Framatome och Cogéma. Samma sak gäller bestämmelser i alla relevanta befintliga avtal eller andra arrangemang. Parterna ändrar följaktligen bestämmelserna i de avtal som rör aktieposter i och ledningen över NewJV. Till följd av detta undertecknar Cogéma och NewJV inte det anmälda samarbetsavtalet om verksamhet rörande kärnbränslen.

(99) Ändringen av den anmälda transaktionen har franska statens fulla stöd enligt vad som anges i den deklaration som avses i skäl 94.

3.3.4.5 Slutsats

(100) Man kan sålunda konstatera att den ändrade transaktionen inte skulle innebära att en dominerande ställning skapas eller stärks.

(101) Förändringen av EdF:s upphandlingspolicy enligt vad som anges i skälen 90-95, franska statens uttalade stöd för att genomföra denna förändring och elimineringen av det strukturella bandet mellan EdF och Framatome innebär att man kan räkna med att den franska marknaden i framtiden kommer att öppnas i en betydande omfattning.

(102) Detta undanröjer ett av de största hindren för konkurrensen som följer av den föreslagna transaktionen.

(103) Ändringen av den föreslagna transaktionen, som nu har begränsats till att Framatome och Siemens förvärvar gemensam kontroll, undanröjer det andra problemet för conkurrensen, eftersom det efter Cogémas tillbakadragande från NewJV inte längre skulle bli fallet att den vertikala integrationen ökas eller utvidgas.

B. INSTRUMENT OCH KONTROLLSYSTEM

(104) Både Framatome och Siemens tillhandahåller instrument och kontrollsystem, som består av en rad komplexa hård- och programvarusystem samt produkter som framför allt rör säkerhets-, drift- och kontrollsystem i ett kärnkraftverk, inbegripet kontroller av strålning, temperatur och tryck. [Detaljuppgifter om avtalet].

1. RELEVANT PRODUKTMARKNAD

(105) Ett kärnkraftverk innehåller en mängd komplex instrument- och kontrollutrustning för att kontrollera kärnprocessen, genereringen av vattenånga, vatten- cirkulationen och elproduktionen, säkerställa att dessa processer löper säkert och effektivt samt tillhandahålla nödkontrollmekanismer. I dessa syften har instrument- och kontrollsystemen en rad olika funktioner i kärnkraftverket, såsom att hämta data från fältsensorer och visa tendenser och löpande systemdata, larma när sensorerna anger att onormala förhållanden uppstått, hämta data från fältsensorer och kontinuerligt beräkna den faktiska fissionsnivån samt registrera arbetets förlopp (t.ex. provning och underhåll). Instrument- och kontrollsystemen ger också kontroll över system som inte rör säkerheten och vissa begränsade säkerhetsrelaterade tillämpningar vid kraftverket.

(106) Denna utrustning levereras som en integrerad del av nya kärnkraftverk, vid moderniseringsarbete på befintliga kraftverk och vid utbyte av vissa delar till instrument- och kontrollsystemen. De anmälande parterna menar att det finns en marknad för instrument- och kontrollsystem som åtminstone inbegriper system som levereras till alla LWR eftersom grundläggande instrument- och kontrollutrustning för alla nivåer i princip är identiska för BWR och PWR. Detta bekräftas av resultaten från marknadsundersökningen.

(107) För definieringen av marknaden anses det vara relevant att göra en distinktion mellan säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning och driftrelaterad instrument- och kontrollutrustning. Den säkerhetsrelaterade utrustningen rör reaktordelen och systemet för att leda vattenånga från reaktorn, och är huvudsakligen utformad för att utföra automatiska uppgifter som kräver en extremt hög tillförlitlighet och ett särskilt godkännande för användning i kärnreaktorer. Dessa består i allmänhet av automatiska funktioner för att förebygga olyckor och kontrollfunktioner. Typiska tillämpningar är reaktorskydd och aktivering av tekniska säkerhetsfunktioner (t.ex. nödkylning av härden och värmeavledning samt bearbetning av övervakningssignaler för neutronflöden). Den driftrelaterade utrustningen rör framför allt den konventionella delen och därtill hörande operationer som inte kräver något särskilt godkännande för kärnreaktorer. Den inbegriper all utrustning som krävs för drift, övervakning, automation och arkivering i den konventionella delen. Processer i kraftverket övervakas och kontrolleras via skärmar i kontrollrummet.

(108) De anmälande parterna menar att man inte bör göra någon distinktion mellan säkerhetsrelaterad och driftrelaterad instrument- och kontrollutrustning vid definieringen av marknader. De hävdar att även om den kan finnas vissa grunder för att skilja mellan säkerhetsrelaterad och driftrelaterad utrustning ur ett utbudsperspektiv, så tyder överväganden på efterfrågesidan att de inte betraktas som separata system av kunderna eftersom dessa inte tenderar att köpa de olika systemen separat från olika leverantörer.

(109) Vad gäller nya kärnkraftverk noterar de anmälande parterna att kunderna utan undantag har köpt säkerhetsrelaterad och driftrelaterad instrument- och kontroll- utrustning tillsammans. Vid modernisering och uppgradering erkänner de anmälande parterna att det finns många fall där kunderna bara har ersatt specifika delar av sitt säkerhetsrelaterade eller driftrelaterade system. De anmälande parterna bedömer dock att andelen inköp av båda systemen i samband med modernisering står för mer än hälften av den totala försäljningen i detta segment eftersom det är nödvändigt att se till att de specifika delar av utrustningen som byts ut är kompatibla med och kan anpassas till hela systemet.

(110) Kommissionen anser att dessa argument inte räcker för att visa att säkerhets- respektive driftrelaterad instrument- och kontrollutrustning hör till samma marknad. Det faktum att de kunder som investerar i nya kraftverk undantagslöst har valt att köpa de båda systemen tillsammans innebär inte att det inte finns en särskilt marknad för säkerhetsutrustning. I detta avseende kan det hänvisas till det resonemang som ligger bakom följande prov: Skulle en hypotetisk monopolleverantör av säkerhetsrelaterade system anse det ligga i dess intresse att varaktigt öka priserna med 5-10 procent? Svaret är med största sannolikhet ja eftersom kunderna inte klarar sig utan säkerhetssystem och substituten på utbudssidan är mycket begränsade. I detta avseende måste det noteras att man för säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning måste uppfylla särskilda krav för godkännande och licensiering på grund av de höga kraven på tillförlitlighet och de särskilda kraven för godkännande för användning i kärnreaktorer. För icke säkerhetsrelaterad utrustning gäller ett mindre krävande godkännande- och licensieringsförfarande. Till följd av detta är marknaden för säkerhetssystem till kärnkraftverk mycket mer begränsad, och ett fåtal säljare är villiga att investera den tid och det arbete som krävs för att få system godkända för den begränsade utbytesmarknaden. Som jämförelse är marknaden för konventionell instrument- och kontrollutrustning större, och denna del av utrustningen tenderar att vara den samma för olika typer av kraftverk (kärnkraft, fossila bränslen etc.). Det krävs inget särskilt godkännande för eller kunskap om kärnreaktorer, och många säljare av sådan utrustning deltar inom denna produktsektor.

(111) Det kan därför konstateras att man måste göra en distinktion mellan marknaden för säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning och marknaden för driftrelaterad instrument- och kontrollutrustning.

(112) Det bör också noteras att de anmälande parterna har hävdat att underhåll bör undantas från den totala marknaden eftersom denna verksamhet inte kräver detaljerade kunskaper om specifik instrument- och kontrollutrustning, och vanligtvis upphandlas genom separata underhållsavtal. De flesta konkurrenter och kunder har dock angett att det i allmänhet inte ter sig rimligt att ha två olika leverantörer, en för att tillhandahålla utrustning och en för att tillhandahålla underhåll. I vilket fall som helst är dock frågan huruvida underhåll tillhandahålls tillsammans med utrustningen eller som en separat tjänst beroende av kundernas krav. Frågan huruvida underhåll av säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning måste skiljas från den totala marknaden kan dock lämnas öppen eftersom transaktionen inte aktualiserar några konkurrensproblem oavsett vilken marknadsdefinition man väljer.

2. RELEVANTA GEOGRAFISKA MARKNADER

(113) De anmälande parterna menar att den relevanta geografiska marknaden för instrument- och kontrollutrustning är större än EES och möjligen kan vara global. Denna ståndpunkt grundar sig på att instrument- och kontrollutrustning vad gäller nya kärnkraftverk vanligen levereras tillsammans med reaktordelen och den konventionella delen, vilket de anmälande parterna anser utgöra en världsomspännande marknad dominerad av multinationella säljare som verkar globalt. Dessutom anger de anmälande parterna att kontrakt om instrument- och kontrollutrustning - både för nya kärnkraftverk och för modernisering - är föremål för internationell konkurrens och ofta obligatoriska anbudsförfaranden. Dessutom noterar de anmälande parterna att i) leverantörer av instrument- och kontrollutrustning erbjuder en relativt homogen och tekniskt likvärdig utrustning i hela världen till ett enhetligt globalt pris, ii) världsomspännande tekniska krav på sådan utrustning i huvudsak grundar sig på amerikanska standarder (och i mindre grad på europeiska), iii) kostnaderna för att transportera instrument- och kontrollsystem eller delar därav mellan olika delar av världen inte överstiger [54-5 %] och iv) exportbegränsningar inte gäller tillhandahållande av hård- eller programvara till instrument- och kontrollutrustning förutom för viss amerikansk utrustning som är uppförd på embargolistor.

(114) Det bör noteras att själva det faktum att en leverantör kan tillhandahålla vissa varor globalt inte i sig räcker för att visa att marknaden är global. På en marknad där stora kontrakt ofta ges genom anbudsförfaranden bör bedömningen också riktas in på frågan huruvida leverantörerna verkligen konkurrerar om sådana kontrakt inom samma geografiska område och huruvida de konkurrerar på lika villkor inom ett sådant område.

(115) Kommissionens undersökning visade att en viss grupp leverantörer av sådan utrustning som är etablerade i EES regelbundet konkurrerar om kontrakt inom EES(26), nämligen Siemens, Framatome, BNFL/Westinghouse/ABB och GE. I en begränsad omfattning deltar även mindre företag inom kärnsektorn såsom Schneider, Sema och Syseca. Det verkar som om ett antal företag som är etablerade i andra delar av världen inte är särskilt verksamma i EES. Exempelvis konkurrerar inte Mitsubishi om kontrakt i EES även om det kan hävdas att tekniska och rättsliga hinder i teorin inte hindrar icke-europeiska företag från att inleda verksamhet i Europa.

(116) Undersökningen har visat att företag som tillverkar instrument- och kontrollutrustning i allmänhet konkurrerar om kontrakt genom att de har en etablerad verksamhet inom EES, och flera leverantörer har angett att de konkurrerar om kontrakt i en viss region endast om de har en etablerad lokal verksamhet i denna region. Framför allt ombesörjs underhåll och reparationer av europeiska företagsstrukturer.

(117) Definitionen av den exakta geografiska marknaden kan dock lämnas öppen eftersom transaktionen inte aktualiserar några konkurrensproblem oavsett vilken definition som väljs (hela världen eller EES).

3. BEDÖMNING UR KONKURRENSHÄNSEENDE

(118) De anmälande parternas verksamhet överlappar bara varandra när det gäller (säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning. Bedömningen fokuseras sålunda på denna marknad.

(119) Med tanke på den minskande efterfrågan på nya kärnkraftverk understryker de anmälande parterna rent allmänt att de framtida möjligheterna att få kontrakt för instrument- och kontrollutrustning kommer att bli små och utsättas för ett betydande konkurrenstryck, särskilt inom EES. Konkurrenter och kunder betraktar också denna marknad som relativt flau under kommande år.

(120) I tabellerna 7 och 8 sammanfattas parternas marknadsandelar (mätt i värde) på världs- respektive EES-marknaden för säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning.

(121)

Tabell 7: Global försäljning (miljoner euro) 1997, 1998 och 1999

>Plats för tabell>

(122)

Tabell 8: Försäljning i EES (miljoner euro) 1997, 1998 och 1999

>Plats för tabell>

(123) På marknaden för säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning kan man skilja mellan två allmänna grupper av leverantörer: dels en grupp (som består av de anmälande parterna, BNFL/Westinghouse/ABB, General Electric eller Mitsubishi) med den övergripande kapacitet som krävs för att lämna anbud på större kontrakt (såsom leverans av ett fullständigt instrument- och kontrollsystem eller ett större moderniseringsprogram), dels en grupp av leverantörer som bara verkar inom ett visst marknadssegment. Dessa företag består till exempel av leverantörer av specifika program- eller hårdvaruprodukter (t.ex. det amerikanska företaget Eaton eller de franska företagen Schneider och Sema).

(124) Det framgår av tabellerna 7 och 8 att den nya enheten skulle få en samlad (marknadsandel för säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning på mindre än [20-30 %] globalt (1999) och på cirka [35-45 %] i EES.

(125) Siemens är en av de ledande leverantörerna av instrument- och kontrollutrustning både globalt och i Europa med starka sidor inom nästan alla relevanta områden. Framatome är inte direkt verksamt inom tillverkningen av instrument- och kontrollprodukter, utan är snarare ett ledande företag när det gäller att säkra utformning och integrering av instrument- och kontrollsystem. Sedan sluts kontrakt med företag som Schneider och Sema om leverans av den hård- och programvara som krävs för att möta kundernas krav enligt de allmänna kontrakten. Det bör noteras att Framatomes roll i fråga om säkerhetsrelaterad utrustning framför allt är begränsad till teknisk verksamhet kring dess egna PWR-modeller. Företaget har inte lämnat anbud på projekt som inbegriper leverans av separata instrument- och kontrollsystem till kärnkraftverk som levererats av dess konkurrenter.

(126) Med tanke på de anmälande parternas samlade globala marknadsandelar aktualiserar inte transaktionen några konkurrensproblem eftersom minst två särskilt starka konkurrenter, nämligen BNFL och GE, finns kvar på marknaden.

(127) På EES-marknaden skulle dock den ledande leverantören av instrument- och kontrollutrustning i Frankrike och Tyskland, NewJV, få en potentiell kundbas som motsvarar cirka två tredjedelar av alla kärnkraftverk inom EES. Den nya enheten skulle dock fortfarande vara utsatt från konkurrens från starka leverantörer som är etablerade i detta område, till exempel BNFL och GE.

(128) Framför allt har BNFL/Westinghouse/ABB - världens ledande leverantör av instrument- och kontrollutrustning med en global marknadsandel på cirka 40 procent - en marknadsandel på mer än 30 procent i EES. Det bör också noteras att BNFL inom detta område nyligen tog hem några stora kontrakt för utbyte av fullständiga instrument- och kontrollsystem.

(129) Det är sant att det för visst moderniseringsarbete tycks vara nästan omöjligt att "övervinna" de företag som stått för den ursprungliga leveransen. Dessa moderniseringsprogram rör bara en begränsad del av den totala marknaden för säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning, det vill säga "1E"-system som innebär mycket höga säkerhetskrav och i allmänhet tillhandahålls av den som levererat själva systemet för att leda vattenånga från reaktorn. För andra moderniseringsprogram (t.ex. utbyte av komponenter eller undersystem) kan mindre konkurrenter såsom Schneider säkra direkta kontrakt med kunderna.

(130) Det bör också understrykas att elföretagen har en stark förhandlingsposition. Sådana kunder, som i allmänhet är starka försörjningsföretag med stora resurser, kan utnyttja sin ställning genom anbudsförfaranden eller parallella förhandlingar om nya kontrakt för att få så förmånliga villkor som möjligt. Med den nuvarande liberaliseringsprocessen på energimarknaderna tvingas de flesta kärnkraftsföretag sänka sina kostnader. Dessutom tycks efterfrågesidan inom EES gradvis koncentreras (se exempelvis de aktuella transaktionerna mellan Veba och Viag eller mellan RWE och VEW).

(131) Slutligen bör det noteras att parternas samlade marknadsandel - om den del av verksamheten som rör underhåll räknas bort - skulle minskas till cirka [10-20 %] globalt och till [25-35 %] i EES (1999). När det gäller underhåll bör det noteras att vissa kunder under förhöret uppgav att de själva kan ombesörja det underhåll som krävs av instrument- och kontrollsystemen. Konkurrenstrycket har tvingat elproducenterna att titta på alternativ till originaltillverkarna för att på så sätt minska driftskostnaderna. På så sätt har kärnkraftsföretagen också förvärvat expertis och kunskaper inom området underhållsverksamhet. En konkurrent påpekade i samband med undersökningen att "kraftverkets befintliga tekniska personal är fullt kapabel att underhålla utrustningen med minimala ansträngningar".

Slutsats

(132) Kommissionen konstaterar följaktligen att den föreslagna koncentrationen sannolikt inte skulle skapa en dominerande ställning på marknaden för säkerhetsrelaterad instrument- och kontrollutrustning.

C. LAGERSTÄLLNINGAR FÖR ANVÄNT BRÄNSLE

1. RELEVANTA PRODUKTMARKNADER

(133) Alla kärnkraftverk har lagringsanläggningar för bränslepatroner som har använts i kärnreaktorerna. Efter att ha använts i kärnreaktorn under tre till sex år lagras använda bränslepatroner i bränslebassänger. Vattnet tjänar två syften. För det första kyler det bränslepatronerna som fortsätter att generera värme en tid efter att de tagits ur reaktorn. För det andra absorberar det fria neutroner så att det bestrålade kärnbränslet håller sig under en kritisk nivå. När bränslet väl har svalnat (efter ett, tre eller tio år beroende på utbränningstakten) finns det två alternativ: använt bränsle kan tas ur bränslebassängen för upparbetning eller för fortsatt lagring (i ett mellanlager). Vid denna tidpunkt krävs inte längre lagring i vatten: bränslet kan lagras i både våtlager (lagerställningar för använt bränsle) eller torrlager (tunnor).

(134) De anmälande parterna anger i sin anmälan att det finns en relevant produktmarknad för lagerställningar för använt bränsle. I en senare inlaga anger dock parterna att den relevanta produktmarknaden i själva verket kan vara större än marknaden för lagerställningar för använt bränsle med tanke på konkurrenstrycket från tunnor avsedda för torrlagring. Även om både våtlager- och torrlageranläggningar kan användas som mellanlager kvarstår det faktum att lagerställningar för använt bränsle (våtlagring) utgör en särskild produktmarknad med tanke på att de är nödvändiga för den omedelbara lagringen av använda bränslepatroner. Substitut på utbudssidan (mellan våtlagrings- och torrlagringsanläggningar) eller överväganden om arbitrage (mellan segmentet för lagerställningar för använt bränsle för omedelbar lagring och segmentet för mellanlagring) ändrar inte denna beskrivning av den relevanta produktmarknaden. Mot bakgrund av eventuella substitut på utbudssidan finns det inget behov att göra någon distinktion mellan lagerställningar för använt bränsle för bränslepatroner avsedda för PWR respektive för BWR.

(135) Man kan identifiera olika steg i projekt för att tillhandahålla lagerställningar för använt bränsle: utveckling av lagerställningar för använt bränsle, licensiering av hallarna hos tillsynsmyndigheterna, tillverkning och installation vid lagerplatserna. I sin anmälan hävdar parterna att de olika stegen i tillhandahållandet av lagerställningar för använt bränsle (utveckling, licensiering, tillverkning och installation av lagerställningar) kan ses som en enda relevant produktmarknad. Detta tycks vara ett lämpligt förhållningssätt. Även om man kan lägga ut olika delar på underleverantörer (vilket i viss mån också görs) inbegriper leverans av lagerställningar för använt bränsle vanligtvis ett enda kontrakt med alla fyra stegen. Detta beror på att kärnkraftverken vill att ansvaret för hela projektet skall ligga hos en enda enhet, vanligtvis det "ledande företaget" i ett konsortium.

(136) Därav följer att utveckling, licensiering, tillverkning och installation av lagerställningar för använt bränsle (våtlagring) bör betraktas som en enda relevant produktmarknad. I resten av detta avsnitt avses med denna marknad marknaden för tillhandahållande av lagerställningar för använt bränsle.

2. RELEVANTA GEOGRAFISKA MARKNADER

(137) Enligt de anmälande parterna är marknaden för tillhandahållande av lagerställningar för använt bränsle global av följande skäl: För det första noterar parterna att det för tillhandahållande av komponenter till kärnkraftverk rent allmänt förekommer en betydande handel mellan olika delar av världen. Produkterna är enhetliga i hela världen: komponenterna är inte differentierade efter region utan anpassas bara till kraven från varje kraftverk. Dessutom omfattas nya leverantörsavtal vanligtvis av globala konkurrensutsatta anbudsförfaranden till ett enhetligt globalt pris. Slutligen hindrar inte några globala importtullar handeln.

(138) Marknadsundersökningen tyder dock på att den relevanta geografiska marknaden inte är större än EES. Precis som för övriga produktmarknader måste varje leverantör av lagerställningar för använt bränsle godkännas som leverantör av kärnkraftverken och licensieras av de nationella myndigheterna. Eftersom de känner till hur kraftverken är utformade, vilka nationella förfaranden som gäller och de språk som används har inhemska aktörer såsom Siemens, Framatome och CCI/Sulzer en viss fördel. Såsom anges av Holtec (Förenta staterna) och Skoda (Tjeckien) har västeuropeiska kärnkraftverk dessutom en stark preferens för europeiska produkter. För att illustrera detta kan nämnas att av de 22 projekt rörande lagerställningar för använt bränsle som beställdes i EES under förra decenniet gick bara ett till ett icke-europeiskt företag (Holtec 1995), medan övriga 21 gick till europeiska aktörer. På samma sätt har både Holtec och de japanska företagen (Mitsubishi, Hitachi/Toshiba) koncentrerat sig på sina hemmamarknader.

(139) Lika viktigt är att marknadsundersökningen visar att även produktegenskaperna i olika delar av världen (särskilt i EES och Förenta staterna) är sådana att dessa regioner skiljer sig åt. Holtec, som är den enda leverantören av lagerställningar för använt bränsle i Förenta staterna, har standardiserat sin modell av lagerställningar för använt bränsle med borhaltigt aluminium (Boral). Inom EES används dock främst borhaltig stållegering och Cadminox. Ett antal europeiska kärnkraftverk (i Frankrike, Belgien, Nederländerna) vill inte köpa lagerställningar i aluminium med tanke på de problem som tidigare uppstått med denna typ av lagerställningar(27). Även om Holtec kan anpassa sin modell till borhaltig stållegering kan man inte erbjuda lika konkurrenskraftiga offerter som man kan för lagerställningar i aluminium i Förenta staterna och på andra håll (lagerställningar i borhaltig stållegering är dyrare än lagerställningar i borhaltigt aluminium). Kombinationen av de allmänna svårigheterna att träda in på den europeiska marknaden och skillnaden i de material som kan användas har fått Holtec att besluta att lämna EES-marknaden. Även om Holtecs verksamhet sträcker sig utanför Förenta staterna upplever man sålunda inget konkurrenstryck från detta företag inom EES.

(140) Det tycks därför som om den relevanta geografiska marknaden skall anses omfatta EES.

3. BEDÖMNING UR KONKURRENSHÄNSEENDE

3.1 Parternas marknadsställning

(141) Siemens utvecklar detaljerade och grundläggande modeller för lagerställningar för använt bränsle och samarbetar sedan intimt med underleverantörer, särskilt ENSA (Spanien), för att tillverka dem. Framatome utvecklar, tillverkar och säljer lagerställningar för använt bränsle som grundar sig på Cadminox. Cogéma varken utvecklar, tillverkar eller säljer lagerställningar för använt bränsle.

(142) Möjligheterna att avsätta lagerställningar för använt bränsle på marknaden är ganska få. Under det senaste decenniet har bara totalt 22 utbyten av lagerställningar för använt bränsle skett inom EES till ett samlat värde på [...]. På grundval av denna period - en kortare period kanske inte skulle återspegla den verkliga marknadssituationen med tanke på det lilla antalet kontrakt per år (två till tre) - skulle de anmälande parterna få en samlad marknadsandel på [60-70 %] mätt i värde (Framatome [15-25 %] och Siemens [40-50 %]). Bland konkurrenterna hade Holtec en marknadsandel på [10-20 %], MPE (Mécanique de Prècision pour Equipements) [5-15 %], CCI Sulzer [5-15 %] och NIS/Skoda [< 5 %]. Vad gäller beräkningen av marknadsandelar menade parterna under förhöret att mervärdet från underleverantörer inom respektive konsortium inte bör tillskrivas dess "ledande företaget"(28). På så sätt skulle parterna bara få en marknadsandel på [30-40 %]. Kommissionen anser dock att en sådan fördelning är lämplig eftersom den bättre återspeglar det ledande företagets roll och marknadsställning på marknaden för tillhandahållande av lagerställningar för använt bränsle.

(143) På den aktuella marknaden bör man emellertid behandla historiska marknadsandelar med försiktighet eftersom marknaden är en anbudsmarknad där kontrakt mycket sällan ingås. Sålunda är en stor marknadsandel inte nödvändigtvis en indikation på den marknadsställning som NewJV skulle få till följd av sammanslagningen. Framför allt bör man hålla i åtanke att försörjningsföretagen har en stark förhandlingsposition. Även om CCI Sulzers (Schweiz) och MPE:s (Belgien) marknadsandelar är begränsade bör det noteras att dessa företag nyligen har lyckats ta hem kontrakt: MPE fick ett av sina två kontrakt 1998 (för en kapacitetsutbyggnad vid det belgiska kraftverket i Tihange) och CCI Sulzer fick sitt andra kontrakt så sent som i år (för en kapacitetsutbyggnad vid det nederländska kraftverket i Borssele).

(144) Mätt i produktionskapacitet skulle NewJV kunna hantera cirka [...] medelstora projekt avseende lagerställningar för använt bränsle per år (flertalet av dem som svarat anser att ett genomsnittligt projekt inbegriper 1400-1500 lagringselement). Med tanke på det lilla antalet projekt som beställs varje år (två till tre) skulle företaget dock inte stärka sin marknadsställning nämnvärt på grund av detta. Exempelvis skulle CCI Sulzer själv kunna hantera detta antal projekt. NIS/Skoda och MPE kan för sin del hantera ett till två projekt per år.

(145) Såsom de flesta av dem som svarat anger återstår det slutligen ingen större efterfrågan på lagerställningar för använt bränsle inom EES. Eftersom det inte finns några planer att bygga nya kärnkraftverk inom EES kommer den framtida efterfrågan på lagerställningar helt att bero på projekt för att öka kapaciteten vid befintliga lager eller för att bygga nya mellanlager. Flertalet kärnkraftverk har nu slutfört sina program för att bygga ut kapaciteten vid sina befintliga lager. Vad gäller mellanlager är Tyskland ett av de få länder som kommer att behöva öka lagringskapaciteten i framtiden. Hittills har Tyskland förlitat sig till centrala mellanlager för att lagra använda bränslepatroner som inte upparbetats vid Sellafield eller La Hague. Med tanke på de problem som uppstått vid transport av dessa använda bränslepatroner från reaktorerna till lagren ingick den tyska regeringen och försörjningsföretagen i juni 2000 ett avtal om att gå över till decentraliserade mellanlager i anslutning till kraftverken. Det är dock osannolikt att detta skulle leda till en ökad efterfrågan på lagerställningar för använt bränsle eftersom de tyska försörjningsföretagen med största sannolikhet kommer att tillämpa samma lagringskoncept som det som för närvarande tillämpas i de centrala lagren, nämligen de Castortunnor för torrlagring som tillverkas av GNB (ett dotterföretag till Nukem och de tyska försörjningsföretagen). Tretton tyska kärnkraftverk har ansökt om godkännande att använda tunnor för torrlagring i sina mellanlager. Det verkar därför som om den framtida efterfrågan på lagerställningar för använt bränsle inom EES är både begränsad och minskar. Under dessa omständigheter verkar det vara svårt för någon marknadsaktör att erbjuda lagerställningar för använt bränsle till villkor som inte är konkurrenskraftiga.

(146) Följaktligen är det osannolikt att den föreslagna transaktionen skulle leda till att det skapas en dominerande ställning på EES-marknaden för tillhandahållande av lagerställningar för använt bränsle.

D. ACCESSORISKA BEGRÄNSNINGAR

(147) Till följd av den ändring som gjorts av anmälan återstår bara en kompletterande klausul att granska, och det handlar här om en särskild konkurrensklausul. Enligt aktieägaravtalet får inte Framatome och Siemens konkurrera inom för NewJV:s exklusiva verksamhetsområde(29). Denna konkurrensklausul löper inte längre än NewJV:s varaktighet, som uppgår till [...].

(148) För att det nya samriskföretaget skall kunna drivas med framgång måste det kunna tillgodogöra sig den kärnteknik som de båda moderföretagen för över till det. Denna förmåga skulle begränsas kraftigt om det inte fanns en klausul som förbjuder moderföretagen att konkurrera på de aktuella marknaderna. På ett liknande sätt fungerar konkurrensklausulen också som en garanti för moderföretagen att de stora investeringar som görs i samriskföretaget inte exponeras för risken att den andra parten försöker "åka snålskjuts" på den knowhow och goodwill som samriskföretaget genererar. Det är dock inte lämpligt att betrakta konkurrensklausulen som kompletterande under hela dess varaktighet. Med tanke på att kärnkraftsindustrin är en bransch med ovanligt långa ekonomiska livscykler tycks en varaktighet på 30 år vara både nödvändig och lämplig. Slutligen är klausulen strikt begränsad till de produkter och tjänster som omfattas av samriskföretagets verksamhetsområde. Konkurrensklausulen kan därför betraktas som kompletterande till koncentrationen under en period på 30 år.

V. SLUTSATS

(149) Med hänvisning till skälen 16-146 kan det därför konstateras att den föreslagna koncentrationen i dess ändrade form inte skulle leda till att en dominerande marknadsställning skapas eller stärks.

VI. SAMMANFATTNING

(150) Av ovanstående kan man dra slutsatsen att den föreslagna koncentrationen i dess ändrade form enligt vad som avses i skäl 98 inte skulle leda till att dominerande ställningar skapas eller stärks med resultatet att den effektiva konkurrensen skulle hämmas på en väsentlig del av den gemensamma marknaden. Följaktligen är koncentrationen förenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalets funktion enligt artikel 8.2 i koncentrationsförordningen.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Den föreslagna transaktionen såsom den ändrades av parterna den 17 november 2000 mellan Framatome SA och Siemens AG förklaras förenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalets funktion.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till de anmälande parterna.

Utfärdat i Bryssel den 6 december 2000.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 395, 30.12.1989, s. 1. Rättad version i EGT L 257, 21.9.1990, s. 13.

(2) EGT L 180, 9.7.1997, s. 1.

(3) EGT C 309, 6.11.2001.

(4) MOX är en blandning av naturligt uran eller utarmat uran (en biprodukt från anrikningsprocessen) och en liten mängd plutonium från upparbetningsprocessen.

(5) Omsättning beräknad enligt artikel 5.1 i koncentrationsförordningen och kommissionens tillkännagivande om beräkning av omsättning (EGT C 66, 2.3.1998, s. 25). När siffrorna innefattar omsättning för perioden före den 1 januari 1999 har de beräknats utifrån genomsnittliga växelkurser för ecun och räknats om till euro enligt principen 1 ecu = 1 euro.

(6) Anrikat naturligt uran tillverkas av naturligt uran genom flera kemiska processer i syfte att göra det användbart som kärnbränsle. De viktigaste stegen består av "omvandling" (dvs. renat urankoncentrat blandas med fluorvätesyra och fluor för att erhålla lämpliga kemiska beståndsdelar) och "anrikning" (dvs. att öka isotopen uran 235 som lätt klyvs i fissionsprocessen). När det väl anrikats omvandlas uranet på kemisk väg till urandioxidpulver som sedan granuleras till urandioxidgranulat och därefter komprimeras till kutsar av naturligt anrikat uran.

(7) Bränsle av anrikat upparbetat uran tillverkas av uran från upparbetat kärnbränsle som sedan anrikas eller blandas med vapenuran. Bränsle av typen anrikat upparbetat uran tillverkas därför i mycket mindre mängder än bränsle av typen anrikat naturligt uran.

(8) En viss bränslepatron laddas bara med en bränsletyp.

(9) Kärnkraftsföretagen använder cirka 1 procent bränslepatroner med naturligt upparbetat uran i sina lättvattenreaktorer.

(10) Hakparanteserna anger företagshemligheter eller konfidentiell information som har strukits.

(11) Med tanke på de uppgifter som redovisas ovan tycks det i detta ärende inte ha behövats göras någon skillnad mellan MOX-bränslen för PWR respektive för BWR.

(12) Exempelvis noterar de anmälande parterna att en bränslepatron som utvecklats i Förenta staterna kan användas i europeiska kärnkraftverk och vice versa. Samma sak gäller produktionsprocessen.

(13) Avtal av den 7 november 1995 om samarbete mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Amerikas förenta stater rörande kärnkraftens användning för fredliga ändamål, (EGT L 120, 20.5.1996, s. 1).

(14) Tullarna är högre för vissa komponenter, till exempel bränsle- och styrstavar, nämligen 9 procent.

(15) En leverantör av bränslepatroner noterar att huvudskälet till att en försändelse från Förenta staterna till en viss kund i Europa ägde rum var att denna kund hade ett akut behov av bränsle.

(16) Detta bekräftas också av dokument utarbetade av NAC, som organiserar seminariet om kärnbränslehantering.

(17) SPC är ett helägt dotterföretag till Siemens i Förenta staterna.

(18) Försörjningsbyråns årsrapport 1999, s. 27.

(19) Inom EES finns 89 tryckvattenreaktorer varav 58 i Frankrike.

(20) Det bör nämnas att det företag som konstruerat kärnkraftverket får det första avtalet om leverans av bränslepatroner.

(21) Inom EES har man konstruerat 18 tryckvattenreaktorer varav 6 i Tyskland.

(22) När säljare av bränslepatroner har godkänts som leverantörer till reaktorer av exakt samma modell blir det som regel något enklare att godkännas för en reaktor för vilken de ännu inte är godkända.

(23) Genom ett beslut av den 1 augusti 2000 godkände kommissionen koncentrationen mellan Rio Tinto (ägare till Rössing) och North (majoritetsägare i ERA), ärende COMP/M.2062. Då koncentrationen har fullbordats kommer den nya kombinerade enhetens globala marknadsandel att uppgå till 15-20 procent.

(24) BNFL äger en tredjedel av Urenco. Övriga nederländska och tyska aktieägare i Urenco har planer att sälja sina andelar. Endast ett fåtal företag, nämligen de som verkar inom området anrikning av naturligt uran, skulle möjligen kunna vara intresserade av att köpa dessa aktier - inbegripet Cogéma, BNFL och USEC.

(25) Seminariet kring kärnbränslehantering, i vilket Siemens deltog i juni 2000. Seminariet organiserades av NAC.

(26) Samt Schweiz.

(27) Det bör här noteras att Holtec anser att användningen av boral i sig inte kan lastas för de problem som upplevts, utan snarare den dåliga kvaliteten på den boral som producerats av de aktuella tillverkarna. Dessutom har även borhaltiga stållegeringar haft sina problem. Till följd av detta rekommenderar inte de amerikanska tillsynsmyndigheterna att man använder detta material.

(28) Parterna anser också att värdet på kontrakt för SKB (Svensk Kärnbränslehantering AB), som förvaltar den centrala lageranläggningen för landets kärnkraftverk, måste inbegripas i beräkningen av marknadsandelar. SKB:s ställning är dock ganska speciell eftersom den har en egen hållarmodell för våtlagring (med behållare i större lagerställningar) och bara anlitar underleverantörer för att tillverka dessa lagerställningar. Dessutom används SKB:s kompakta behållare bara för mellanlagring.

(29) [...]