RÅDETS RESOLUTION av den 22 februari 1999 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1999 (1999/C 69/02)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA RESOLUTION

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av att gemenskapen enligt artikel 2 i fördraget bland annat har till uppgift att främja en hög nivå i fråga om sysselsättning,

i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Amsterdam den 16-17 juni 1997 och resolutionen om tillväxt och sysselsättning, som hänvisar till det planerade förfarandet i den nya avdelningen om sysselsättning i Amsterdamfördraget och anger att rådet bör se till att bestämmelserna i den avdelningen omedelbart börjar följas,

i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets extra möte om sysselsättning i Luxemburg den 20-21 november 1997, som startade Luxemburgprocessen, vilken bygger på genomförandet av en samordnad europeisk sysselsättningsstrategi,

i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Wien den 11-12 december 1998,

med beaktande av rådets resolution av den 15 december 1997 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1998 (1), slutsatserna från Europeiska rådets möte i Cardiff den 15-16 juni 1998 och alla medlemsstaters bidrag till utformningen av den process som anges i resolutionen, framför allt genom framläggande av nationella handlingsplaner för sysselsättningen,

med beaktande av den tillsammans med kommissionen utarbetade gemensamma rapporten om sysselsättningen år 1998, i vilken sysselsättningssituationen i gemenskapen beskrivs samtidigt som en granskning sker av de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit för att genomföra sin sysselsättningspolitik i enlighet med riktlinjerna för år 1998,

med beaktande av kommissionens förslag av den 14 oktober 1998 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik under 1999,

med beaktande av kommissionens "Rapport om möjligheter till förbättring av jämförbarheten av statistik för övervakning och utvärdering av EU:s sysselsättningsstrategi som upprättats med anledning av Europeiska rådets möte i Wien", samt med beaktande av kommissionens och medlemsstaternas framsteg i fråga om de indikatorer som avses i den gemensamma sysselsättningsrapporten från 1998,

med beaktande av den resolution som utgör Europaparlamentets bidrag,

med beaktande av yttrandet från Ekonomiska och sociala kommittén,

med beaktande av yttrande från Regionkommittén,

med beaktande av yttrandet från Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad,

med beaktande av arbetsmarknadens parters bidrag till genomförandet av riktlinjerna för sysselsättningen under år 1998 och till resultaten av de kontakter som knutits mellan trojkan av stats- och regeringschefer och kommissionen, och

med beaktande av följande:

(1) Sysselsättning är Europeiska unionens främsta prioritet och samordnade åtgärder bör fortgående vidtas för att bekämpa arbetslösheten och varaktigt höja nuvarande sysselsättningsnivå.

(2) Riktlinjerna för sysselsättningen under år 1998, som antogs av Europeiska rådets möte i Luxemburg, satte igång en mycket synlig process, präglad av ett starkt politiskt engagemang och bred enighet hos alla berörda aktörer.

(3) Europeiska rådets möte i Wien har givit rådet och kommissionen i uppdrag att rapportera till Europeiska rådets kommande möte i Köln om hur den europeiska sysselsättningspakten utvecklas inom ramen för Luxemburgprocessen.

(4) Alla de femton medlemsstaterna har lagt fram rapporter om genomförandet av sina nationella handlingsplaner och dessa har utgjort underlaget för en fruktbar dialog med kommissionen, och en inbördes utvärdering har inletts, vilken har möjliggjort klargörande av mål, metoder, finansiering och tidsplaner när det gäller genomförandet av respektive handlingsplaner.

(5) Om den europeiska sysselsättningsstrategin skall lyckas även i fortsättningen, är det viktigt att upprätthålla det integrerade och samordnade arbetssättet, som bygger på en sund makroekonomisk politik och strukturreformer när det gäller arbetsmarknad, tjänstesektorn samt varu- och kapitalmarknaderna.

(6) Samordningen av medlemsstaternas sysselsättningsstrategier bör genomföras genom att rådet, efter yttrande från Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad i nära samarbete med Kommittén för ekonomisk politik, antar riktlinjer för sysselsättningen som är förenliga med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och i vilka det fastställs specifika mål, vilkas genomförande regelbundet följs upp enligt ett gemensamt förfarande för utvärdering av resultaten.

(7) Riktlinjernas genomförande kan variera beroende på deras art, deras konsekvenser för medlemsstaterna samt deras mottagare. Subsidiaritetsprincipen måste iakttas liksom medlemsstaternas behörighet i sysselsättningsfrågor.

(8) Medlemsstaternas olika förutsättningar när det gäller de problem som tas upp i riktlinjerna kommer att ta sig uttryck i olika lösningar och olika prioriteringar beroende på förhållandena i varje medlemsstat.

(9) I riktlinjerna för sysselsättningen under år 1999 bevaras uppdelningen på fyra pelare: att förbättra anställbarheten, att utveckla företagarandan, att uppmuntra företagens och arbetstagarnas anpassningsförmåga samt att stärka jämställdhetspolitiken.

(10) Medlemsstaterna bör när de utarbetar sina nationella handlingsplaner för år 1999 till fullo utnyttja de nya möjligheter som öppnas genom informations- och kommunikationsteknologin när det gäller skapande av arbetstillfällen, anställbarhet, mer flexibla och anpassningsbara former av arbetsorganisation och framsteg i fråga om lika möjligheter.

(11) Genomförandet av dessa riktlinjer kan bidra till att hantera problemet med svart arbete.

(12) Den roll parterna spelar och det ansvar de har på regional och lokal nivå i fråga om skapande av arbetstillfällen och när det gäller att se till åstadkomma villkor och strukturer som utgör ett stöd behöver i högre grad erkännas och stödjas.

(13) Europeiska socialfonden ger ett positivt bidrag när det gäller att förbättra kompetensen hos individer och reformen av fonden bör användas för att stärka stödet för sysselsättningsstrategin.

(14) Principerna om en hållbar utveckling och integrering av miljöfrågor i andra av gemenskapens politikområden fick stöd av Europeiska rådet i Amsterdam; medlemsstaterna uppmanas att låta denna integrering komma till uttryck i sina nationella sysselsättningsstrategier genom att främja skapandet av nya arbetstillfällen i miljösektorn.

(15) Kultursektorns betydelse för att skapa varaktiga arbetstillfällen bör övervägas inom ramen för de nationella handlingsplanera.

(16) Europeiska rådet i Wien anmodade kommissionen att under våren 1999 lägga fram ett på den framtida artikel 127 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (ny)grundat meddelande om sysselsättningspolitikens integrering på gemenskapsnivå.

(17) Europeiska rådet i Wien uppmanade kommissionen att låta de medlemsstater som så önskar experimentera med sänkta mervärdeskattesatser på arbetsintensiva tjänster som inte är utsatta för gränsöverskridande konkurrens.

(18) Erfarenheterna från genomförandet av Luxemburgprocessen under 1998 visar att det är nödvändigt att rationalisera processen för 1999 och kommande år.

UTFÄRDAR DENNA RESOLUTION:

1. Härmed antas bifogade riktlinjer för sysselsättningen under år 1999.

2. I mitten av juni 1999 kommer medlemsstaterna att till rådet och kommissionen överlämna en genomföranderapport som omfattar genomförandet av den nationella handlingsplanen för 1998 med en beskrivning av de justeringar som gjorts av den nationella handlingsplanen till följd av de ändringar som införs genom riktlinjerna för 1999.

3. Rådet noterar att kommissionen på grundval av sin utvärdering av medlemsstaternas genomföranderapporter senast i september 1999 kommer att lägga fram sitt förslag till en gemensam sysselsättningsrapport och till reviderade riktlinjer för sysselsättningen under år 2000.

4. Rådet kommer, på grundval av medlemsstaternas genomföranderapporter och efter att ha mottagit synpunkter från Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad, att göra en granskning av hur medlemsstaternas sysselsättningspolitik genomförts mot bakgrund av riktlinjerna för sysselsättningen. På grundval av resultaten av den granskningen kommer rådet och kommissionen att utarbeta en gemensam rapport till Europeiska rådet om sysselsättningssituationen i gemenskapen och om genomförandet av riktlinjerna för sysselsättningen. Den gemensamma sysselsättningsrapporten för 1999 kommer att innehålla en första utvärdering av de nationella handlingsplanernas effekter på sysselsättningssituationen.

5. Rådet bekräftar att arbetsmarknadens parter på alla nivåer kommer att delta i alla stadier inom ramen för detta arbetssätt och kommer att lämna ett viktigt bidrag när det gäller att genomföra riktlinjerna och främja en hög sysselsättningsnivå. Det bidraget kommer att utvärderas regelbundet.

6. Rådet erkänner att en bred och intensiv dialog mellan alla inblandade parter, dvs. Europaparlamentet, rådet, kommissionen, arbetsmarknadens parter, Europeiska centralbanken och Europeiska investeringsbanken, är av största vikt för att Luxemburgprocessen skall lyckas i framtiden.

7. Rådet anmodar kommissionen och medlemsstaterna att i tid till Europeiska rådets kommande möte i Köln träffa en överenskommelse om hur alla relevanta indikatorer skall definieras.

(1) EGT C 30, 28.1.1998, s. 1.

BILAGA

RIKTLINJER FÖR SYSSELSÄTTNINGEN UNDER ÅR 1999

INLEDNING: KVANTITATIVA MÅL OCH INDIKATORER

Det är väsentligt att riktlinjerna för sysselsättningspolitiken omvandlas till konkreta nationella handlingsplaner. Användningen av gemensamma indikatorer, som bygger på jämförbar statistik, är av avgörande betydelse för en effektiv övervakning och utvärdering av politiken, såväl på nationell nivå som på gemenskapsnivå. Grundläggande resultatindikatorer för sysselsättningen har redan använts i flera gemensamma rapporter om sysselsättningen, och arbetet med indikatorer för politiken avseende de konkreta riktlinjerna har kommit en god bit på väg. I Luxemburg nåddes enighet om att slutmålet för en samordning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik är en betydande och varaktig ökning av sysselsättningen i Europa.

För att uppnå konkreta resultat

- anmodas medlemsstaterna att stödja arbetet med att fastställa och samla in jämförbara uppgifter för att genomföra de tre operativa målen för hela gemenskapen enligt riktlinjerna 1-3. Detta innefattar särskilt att ta fram tillförlitliga flödesdata om sysselsättning och arbetslöshet,

- måste medlemsstaterna se till att det finns adekvata och jämförbara datasystem och förfaranden för en meningsfull utvärdering av hur riktlinjerna genomförs.

Medlemsstaterna uppmanas dessutom att fastställa egna nationella mål, som kan kvantifieras när det är möjligt och lämpligt.

Dessutom måste objektiva kriterier utvecklas för val av bästa praxis.

I. ATT FÖRBÄTTRA ANSTÄLLBARHETEN

Att angripa ungdomsarbetslösheten och förebygga långtidsarbetslösheten

För att påverka utvecklingen av ungdoms- och långtidsarbetslösheten kommer medlemsstaterna att intensifiera sina ansträngningar för att utarbeta förebyggande strategier som är inriktade på anställbarhet och som grundar sig på en tidig identifiering av individuella behov. Inom en tidsfrist som varje medlemsstat själv skall fastställa och som inte får överskrida fyra år - en tidsfrist som kan vara längre i de medlemsstater där arbetslösheten är särskilt hög - skall medlemsstaterna se till att

1. alla ungdomar, innan de varit arbetslösa sex månader, erbjuds en ny start i form av utbildning, omskolning, arbetslivserfarenhet, anställning eller andra åtgärder som främjar deras anställbarhet,

2. arbetslösa vuxna, innan de varit arbetslösa i tolv månader, också får erbjudande om en ny start genom någon av de ovan nämnda åtgärderna eller, mer allmänt, genom individuell yrkesvägledning.

Dessa förebyggande åtgärder och åtgärderna för anställbarhet bör kombineras med åtgärder för de långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden.

Från passiva till aktiva åtgärder

Systemen för bidrag, beskattning och utbildning bör - där detta visar sig nödvändigt - omarbetas och anpassas så att de aktivt främjar anställbarhet. Därför kommer varje medlemsstat

3. att anstränga sig att avsevärt öka antalet personer som är föremål för aktiva åtgärder som kan underlätta deras anställbarhet. För att öka andelen arbetslösa som erbjuds utbildning eller varje annan jämförbar åtgärd kommer varje medlemsstat att utifrån sina förutsättningar lägga fast en målsättning om att gradvis närma sig genomsnittet för de tre medlemsstater som har nått de bästa resultaten och minst 20 %,

4. se över och vid behov ge sina skatte- och bidragssystem en ny inriktning samt ge incitament till arbetslösa eller icke-yrkesverksamma personer att söka och påbörja arbete eller åtgärder som ökar deras anställbarhet och till arbetsgivarna att skapa nya arbetstillfällen. Det är vidare viktigt att i samband med en strategi för aktivt åldrande utarbeta åtgärder såsom bibehållande av arbetsförmågan, livslångt lärande och andra flexibla arbetsformer, så att även äldre arbetstagare kan delta aktivt i arbetslivet.

Att uppmuntra utvecklingen av en metod för partnerskap

En insats från medlemsstaternas sida är inte i sig tillräckligt för att nå önskat resultat när det gäller anställbarhet. Följaktligen

5. uppmanas arbetsmarknadens parter enträget att på sina olika ansvars- och verksamhetsnivåer skyndsamt sluta avtal som ökar möjligheterna till utbildning, yrkeserfarenhet, praktik eller andra åtgärder som kan underlätta anställbarheten,

6. kommer både medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter för att stödja utvecklingen av en kompetent och anpassningsbar arbetskraft att anstränga sig att utveckla möjligheterna till livslångt lärande, särskilt när det gäller informations- och kommunikationsteknik, och i samråd med Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad definiera livslångt lärande för att fastställa ett mål, beroende på nationella förhållanden, för deltagare i sådana åtgärder. Särskild vikt skall fästas vid att förenkla tillträdet för äldre arbetstagare.

Att underlätta övergången från skola till arbete

Utsikterna till anställning är små för de unga som lämnar skolan utan att ha inhämtat nödvändiga kunskaper för att få tillträde till arbetsmarknaden. Därför kommer medlemsstaterna att

7. förbättra skolsystemets kvalitet för att avsevärt minska antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid, även ungdomar med inlärningssvårigheter skall ägnas särskild uppmärksamhet,

8. se till att de unga får bättre förutsättningar att anpassa sig till de tekniska och ekonomiska förändringarna samt kvalifikationer som motsvarar arbetsmarknadens behov, där så är lämpligt genom att inrätta eller utveckla lärlingsutbildning.

Att främja en arbetsmarknad för alla

Många grupper och individer möter särskilda svårigheter när det gäller att skaffa sig relevanta färdigheter och att komma in och bli kvar på arbetsmarknaden. Det behövs enhetliga åtgärder som främjar integrering av sådana grupper och individer i arbetslivet och som bekämpar diskriminering. Varje medlemsstat kommer därför att

9. fästa särskild vikt vid behov hos funktionshindrade, etniska minoriteter och andra grupper och individer som kan vara missgynnade, samt utarbeta lämpliga förebyggande och aktiva politiska åtgärder som främjar deras integrering på arbetsmarknaden.

II. ATT UTVECKLA FÖRETAGARANDAN

Att göra det lättare att starta och driva företag

För att skapa arbetstillfällen och öka möjligheterna till utbildning för ungdomar är det väsentligt att det bildas nya företag och att små och medelstora företag kan växa. Detta måste främjas genom uppmuntran till ökad medvetenhet om företagande i samhället, genom att skapa klara, stabila och tillförlitliga bestämmelser och genom att förbättra villkoren för utveckling av riskkapitalmarknaderna. Medlemsstaterna bör även lätta och förenkla de administrativa och skattemässiga bördor som tynger de små och medelstora företagen. Denna politik kommer också att stödja medlemsstaternas strävan att hantera odeklarerat arbete. Medlemsstaterna kommer därför att

10. lägga särskild vikt vid att väsentligt minska de allmänna omkostnaderna och den administrativa bördan för företagen, särskilt för de små och medelstora företagen, särskilt när företag startas och när ytterligare arbetskraft anställs,

11. uppmuntra initiativ till egenföretagande genom att undersöka - i syfte att minska - de hinder som, inom skattesystemen och de sociala trygghetssystemen, kan försvåra övergång till egenföretagande eller att bilda småföretag samt genom att främja utbildning som förebereder för företagande och stödtjänster som riktas till företagare.

Att utnyttja möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen

Om Europeiska unionen vill lyckas med att anta den utmaning som sysselsättningen utgör måste alla potentiella källor till sysselsättning, liksom ny teknik och innovationer, utnyttjas effektivt. Därför kommer medlemsstaterna att

12. främja åtgärder för att fullständigt utnyttja de möjligheter som erbjuds genom att sysselsättning skapas på lokal nivå, i den sociala ekonomin, inom miljöteknik och de nya verksamheter som är kopplade till de behov som marknaden ännu inte har tillfredsställt, genom att - i syfte att minska dem - undersöka eventuella hinder för dessa möjligheter. I detta sammanhang bör hänsyn tas till den roll som lokala myndigheter och arbetsmarknadens parter spelar,

13. utarbeta ramvillkor för att i full omfattning utnyttja sysselsättningspotentialen inom tjänstesektorn och företagsnära tjänster, till exempel genom att utnyttja den sysselsättningspotential som informationssamhället och miljösektorn erbjuder för att skapa fler och bättre arbetstillfällen.

Att göra skattesystemet gynnsammare för sysselsättningen

och vända på den långvariga tendensen till allt högre skattetryck och allt högre obligatoriska avgifter på arbete (en ökning från 35 % år 1980 till mer än 42 % år 1995). Varje medlemsstat kommer att

14. i mån av behov och med hänsyn till sin nuvarande nivå fastställa ett mål för en gradvis minskning av den totala skattebördan och, där så är lämpligt, ett mål för en gradvis minskning av skattetrycket på arbete och av lönebikostnaderna - särskilt för okvalificerat och lågavlönat arbete - utan att ifrågasätta saneringen av de offentliga finanserna och den finansiella jämvikten i de sociala trygghetssystemen. De kommer att, om så är lämpligt, undersöka om det är ändamålsenligt att införa en energiskatt eller en skatt på förorenande utsläpp eller varje annan skattemässig åtgärd,

15. utan förpliktelser undersöka lämpligheten av att minska nivån på momsen på arbetsintensiva tjänster som inte är utsatta för gränsöverskridande konkurrens.

III. ATT UPPMUNTRA FÖRETAGENS OCH DE ANSTÄLLDAS ANPASSNINGSFÖRMÅGA

Att modernisera arbetsorganisationen

För att främja modernisering av arbetsorganisationen och arbetsformerna bör starka partnerskap utvecklas på alla lämpliga nivåer (Europa, medlemsstaterna, sektorer, lokal nivå och företag) och därför

16. uppmanas arbetsmarknadens parter att på alla lämpliga nivåer förhandla fram avtal som syftar till att modernisera arbetsorganisationen, däribland flexibla arbetsformer, för att göra företagen produktiva och konkurrenskraftiga och för att uppnå en nödvändig jämvikt mellan flexibilitet och trygghet. Dessa avtal kan till exempel handla om arbetstid på årsbasis, minskning av arbetstiden, minskning av övertiden, utveckling av deltidsarbete, livslångt lärande och avbrott i yrkeslivet,

17. kommer varje medlemsstat å sin sida att undersöka lämpligheten i att i sin lagstiftning införa typer av kontrakt som är mer anpassningsbara, för att ha hänsyn till att sysselsättningen antar allt mer skilda former. Personer som har arbetskontrakt av detta slag bör samtidigt komma i åtnjutande av tillräcklig trygghet och bättre anställningsvillkor, som är förenlig med företagens behov.

Att stödja företagens anpassningsförmåga

För att höja kompetensnivån inom företagen kommer medlemsstaterna

18. att åter granska de hinder, särskilt skattemässiga, som kan stå i vägen för en investering i mänskliga resurser och de kommer i förekommande fall att planera skattemässiga eller andra incitament för ökad utbildning inom företagen. De skall även granska alla nya bestämmelser och se över det befintliga regelverket för att kontrollera att de bidrar till att reducera de hinder som finns för sysselsättningen samt till att öka arbetsmarknadens förmåga att anpassa sig till strukturella förändringar i ekonomin.

IV. ATT STÄRKA JÄMSTÄLLDHETSPOLITIKEN

Mainstreaming av jämställdhetsperspektivet

Kvinnor har fortfarande särskilda problem med att få tillträde till arbetsmarknaden, med yrkeskarriären, med inkomsterna av förvärvsarbete och med att förena av yrkesliv och familjeliv. Det är därför viktigt att bland annat

- se till att aktiva arbetsmarknadsåtgärder görs tillgängliga för kvinnorna i en omfattning som motsvarar deras andel av de arbetslösa,

- minska negativa incitament i skatte- och bidragssystemet när sådana kan påvisas, eftersom de har negativa effekter på kvinnornas deltagande i arbetslivet,

- ägna särskild uppmärksamhet åt svårigheter som hindrar kvinnor från att starta nya företag eller bli egna företagare,

- se till att kvinnor får möjlighet att på ett positivt sätt dra nytta av flexibla arbetsorganisationsformer.

Därför kommer medlemsstaterna att

19. tillämpa mainstreaming av jämställdhetsperspektivet för genomförandet av riktlinjerna inom alla de fyra pelarna. För en meningsfull utvärdering av denna mainstreaming måste medlemsstaterna se till att det finns adekvata system och förfaranden för insamling av uppgifter.

Att angripa bristen på jämställdhet

Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter bör ge konkret uttryck för sin vilja att främja jämställdheten genom att öka kvinnornas sysselsättningsgrad. De bör också vara uppmärksamma på att kvinnor och män är ojämnt representerade i vissa sektorer och i vissa yrken samt förbättra kvinnors karriärmöjligheter. Medlemsstaterna kommer att

20. sträva efter att minska skillnaden mellan kvinnors och mäns arbetslöshetsnivåer genom att aktivt stödja en ökning av sysselsättningen för kvinnor och vidta åtgärder för att åstadkomma en jämvikt mellan kvinnors och mäns representation inom alla verksamhetssektorer och yrken. De kommer också att införa positiva åtgärder för att främja lika lön för lika eller likvärdigt arbete och för att minska inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män. För att minska bristen på jämställdhet kommer medlemsstaterna även att överväga att i större utsträckning vidta åtgärder för att främja kvinnors ställning.

Att förena yrkesliv och familjeliv

Den politik som rör avbrott i yrkeslivet, föräldraledighet och deltidsarbete samt flexibla arbetsformar som gynnar både arbetsgivare och arbetstagare är av stor vikt för kvinnor och män. Genomförandet av olika direktiv och avtal mellan arbetsmarknadens parter i dessa frågor bör påskyndas och regelbundet följas upp. Det måste finnas tillräckligt många kvalitativa tjänster för barnomsorg och vård av anhöriga för att kvinnor och män lättare skall kunna komma in och vara kvar på arbetsmarknaden. Lika fördelning av familjeansvaret är av avgörande betydelse i detta sammanhang. För att stärka jämställdheten kommer medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att

21. utforma, genomföra och främja en familjevänlig politik, bland annat prismässigt överkomliga, lät tillgängliga och högkvalitativa vårdtjänster för barn och andra familjemedlemmar samt föräldraledighet och andra tjänstledighetsmöjligheter.

Att underlätta återinträde på arbetsmarknaden

Medlemsstaterna kommer

22. särskilt att uppmärksamma kvinnor och män som önskar återgå till yrkeslivet efter ett uppehåll och kommer därför att undersöka möjligheterna att gradvis avlägsna hindren för detta återinträde.