Rådets förordning (EG) nr 1480/2003

av den 11 augusti 2003

om införande av en slutgiltig utjämningstull på import av vissa elektroniska mikrokretsar kända under namnet dynamiska ram-minnen med ursprung i Republiken Korea och om slutgiltigt uttag av den provisoriska tull som införts

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2026/97 av den 6 oktober 1997 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen(1), särskilt artikel 15 i denna,

med beaktande av det förslag som kommissionen lagt fram efter samråd med rådgivande kommittén(2), och

av följande skäl:

A. PROVISORISKA ÅTGÄRDER

(1) Genom kommissionens förordning (EG) nr 708/2003(3) (nedan kallad "förordningen om provisorisk tull") infördes en provisorisk utjämningstull på import till gemenskapen av vissa elektroniska mikrokretsar kända under namnet dynamiska ram-minnen med ursprung i Republiken Korea (nedan kallad "Sydkorea").

(2) Undersökningen av subventionering och skada omfattade perioden från och med den 1 januari 2001 till och med den 31 september 2001 (nedan kallad "undersökningsperioden"). Undersökningen av tendenser som är av betydelse för bedömningen av skada omfattade perioden från och med den 1 januari 1998 till och med undersökningsperiodens slut (nedan kallad "skadeundersökningsperioden").

B. EFTERFÖLJANDE FÖRFARANDE

(3) Efter meddelandet av de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för beslutet att införa provisoriska åtgärder inkom flera berörda parter med skriftliga synpunkter. I enlighet med bestämmelserna i artikel 11.5 i förordning (EG) nr 2026/97 (nedan kallad "grundförordningen") gavs alla berörda parter som begärde det möjlighet att bli hörda av kommissionen.

(4) Kommissionen fortsatte att inhämta och kontrollera alla uppgifter som bedömdes vara nödvändiga för fastställande av de slutgiltiga undersökningsresultaten.

(5) Alla parter underrättades om de viktigaste omständigheter och överväganden på grundval av vilka kommissionen avsåg att rekommendera att det införs en slutgiltig utjämningstull och att de belopp för vilka säkerhet ställts i form av provisorisk tull slutgiltigt tas ut. Det fastställdes också en tidsfrist inom vilken parterna kunde lämna synpunkter efter detta meddelande av uppgifter.

(6) Parternas muntliga och skriftliga synpunkter togs under övervägande, och i de fall det var skäligt ändrades de preliminära undersökningsresultaten i enlighet därmed.

C. BERÖRD PRODUKT OCH LIKADAN PRODUKT

(7) Det framfördes efter meddelandet av de preliminära undersökningsresultaten inga synpunkter när det gäller definitionen av berörd produkt och likadan produkt, och slutsatserna i skälen 8-11 förordningen om provisorisk tull bekräftas därför.

D. SUBVENTIONER

(8) Efter offentliggörandet av förordningen om provisorisk tull inkom tillverkarna i gemenskapen, Samsung Electronics Co., Ltd (nedan kallat "Samsung"), Hynix Semiconductor Inc. (nedan kallat Hynix), Sydkoreas offentliga myndigheter (nedan kallade de sydkoreanska myndigheterna), Korea Exchange Bank, Korea Development Bank, Citibank Seoul, Woori Bank, National Agricultural Cooperative Federation (nedan kallat det sydkoreanska jordbrukskooperativa förbundet) och Shinhan Bank med synpunkter på kommissionens undersökningsresultat när det gäller subventioner. De åtgärder som kommenterades var följande: konsortielånet på 800 miljarder sydkoreanska won, garantin från Korea Export Insurance Corporation (nedan kallat "exportförsäkringsinstitutet") för exportkrediter till ett belopp av 600 miljoner US-dollar, obligationsprogrammet från Korea Development Bank, kreditbankernas förvärv i maj 2001 av konvertibla obligationer till ett belopp av 1 biljon won samt omstruktureringspaketet från oktober 2001. Några allmänna aspekter är viktiga för bedömningen av samtliga undersökta åtgärder och redovisas därför i ett inledande avsnitt nedan.

1. INLEDNING

i) Finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna

(9) Frågan om vad som utgör "ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna" är av central betydelse i undersökningen, och det finns därför anledning att återge några av de riktlinjer som gäller för bedömningen härav. För att en subvention skall anses föreligga måste det enligt artikel 2 i grundförordningen först fastställas att det förekommer ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna. I artikel 1.3 i grundförordningen definieras "offentliga myndigheter" som offentliga organ inom ursprungslandets eller exportlandets territorium. Enligt artikel 2.1 a iv i grundförordningen skall ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna anses förekomma också när en offentlig myndighet ålägger ett privat organ att utföra åtgärder som enligt leden i, ii och iii i samma artikel skulle utgöra ett bidrag från de offentliga myndigheterna.

(10) Ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna utgör i sig självt en subvention om det medför att en förmån beviljas. Om det inte är fastställt att en enhet är ett offentligt organ är det automatiskt ett privat organ, och för att en subvention skall anses föreligga krävs enligt artikel 2.1 a iv i grundförordningen att det förekommer ett åläggande från de offentliga myndigheternas sida.

(11) Offentligt ägande, till och med ett hundraprocentigt offentligt ägande, betyder inte i sig att ett visst företag skall anses vara ett "offentligt organ". Inte heller föranleder offentligt ägande, oavsett nivå, en "presumtion som ej utesluter motbevisning" om att det rör sig om ett offentligt organ. Graden av offentligt ägande är emellertid en viktig komponent, ibland den viktigaste, när det gäller att fastställa huruvida det rör sig om ett offentligt organ. Ju högre andel offentligt ägande, desto större är sannolikheten för att det är fråga om ett offentligt organ.

(12) Om ett företag till 100 % är privatägt eller det offentliga inte är den främsta aktieägaren är det, såvida övertygande bevisning om motsatsen inte föreligger, normalt svårt att fastställa att ett företag är ett offentligt organ. I båda dessa fall skulle företaget anses vara ett privat organ, och det skulle behöva visas att det förekommit ett "åläggande" från de offentliga myndigheterna, enligt artikel 2.1 a iv, om att tillhandahålla ekonomiska bidrag.

(13) Omvänt kan det om det offentliga är den största aktieägaren i ett företag, och särskilt om det är majoritetsägare, mycket väl tänkas att företaget anses vara ett offentligt organ, förutsatt att andra relevanta kriterier är uppfyllda. Dessa kriterier beaktar den uppfattning som kommer till uttryck i ordböckernas definitioner, nämligen att ett offentligt organ är en institution som är bemyndigad att i egenskap av offentligt rättssubjekt handla "på det gemensammas vägnar", till skillnad från ett privat organ som antas handla i sina ägares intressen.

(14) Till de relevanta kriterier som kan beaktas när det skall fastställas om ett visst företag verkligen är ett offentligt organ hör bland annat följande:

a) Det eftersträvar samhällspolitiska mål som går utöver en privat organisations normala ansvarsområde och till exempel innebär att nationella eller regionala ekonomiska intressen måste beaktas eller sociala mål främjas. Dessa kriterier kan vara icke-kommersiella i den bemärkelsen att de äventyrar det normala vinstmaximeringsmålet.

b) De offentliga myndigheternas kontroll går utöver blotta ägandet. Ju mer omfattande det offentliga ägandet är, desto sannolikare är det att en sådan kontroll förekommer. Detta kan ta sig uttryck i att myndigheterna har inflytande över tillsättningar eller rätt att granska resultat och fastställa mål samt genom den utsträckning i vilken myndigheterna måste involveras i enskilda investerings- eller affärsbeslut.

(15) "Åläggande" i den mening som avses i artikel 2.1 a iv föreligger när de offentliga myndigheterna kräver att ett privat organ skall utföra funktioner som normalt ligger inom myndigheternas kompetens och rent faktiskt inte skiljer sig från deras normala praxis. Det räcker inte att visa att en offentlig myndighet endast uppmuntrat eller underlättat sådana åtgärder, även om uppmuntrandet eller underlättandet kan vara en faktor som bör beaktas.

ii) Bristande samarbetsvilja

(16) När det skall fastställas om det är fråga om ett offentligt organ och om det förekommer åläggande från ett offentligt organ eller en offentlig myndighet faller, vid ett positivt fastställande, bevisbördan på den undersökande myndigheten. Ett sådant fastställande måste göras på grundval av faktiska bevis, med beaktande av samtliga föreliggande och för myndigheten tillgängliga uppgifter och genom en sammanvägning av dessa uppgifter i enlighet med de ovannämnda övervägandena. Vid prövningen av dessa uppgifter måste det i enlighet med artikel 28 i grundförordningen beaktas om vissa parter inte varit fullt samarbetsvilliga i undersökningen, vilket i några fall har gjort det nödvändigt att använda uppgifter från andra källor. I detta särskilda fall visade det sig att de sydkoreanska myndigheterna inte tillhandahöll en rad begärda handlingar som gällde möten om Hynix framtid. De sydkoreanska myndigheterna underlät också att underrätta kommissionen om att sådana möten ägt rum, trots att kommissionen tydligt ställt frågor härom i frågeformuläret och vid sitt kontrollbesök på platsen. De sydkoreanska myndigheterna uppmärksammades i enlighet med artikel 28.1 och 28.6 i grundförordningen på följderna av bristande samarbetsvilja. På grund av det bristande samarbetet blev det nödvändigt att, utöver relevanta dokument från de sydkoreanska myndigheterna som andra parter överlämnade, använda uppgifter från andrahandskällor, däribland den sydkoreanska pressen. Dessa uppgifter hanterades med särskild varsamhet, och de sydkoreanska myndigheterna och Hynix gavs tillfälle att kommentera dem. I de fall det var görligt dubbelkontrollerades de också mot uppgifter från oberoende källor.

(17) De sydkoreanska myndigheterna invände i sina synpunkter efter det slutliga meddelandet av uppgifter mot slutsatsen att de hade undanhållit viktiga uppgifter när det gäller vissa handlingar och möten och inte samarbetat till fullo i undersökningen. De hävdade att kommissionen hade ställt oprecisa frågor och att handlingarna och mötena inte hade omfattats av dess begäran om uppgifter. Det noteras att såväl de frågor i formuläret som gällde de enskilda undersökta åtgärderna som de frågor som ställdes i samband med kontrollbesöken var både tydliga och otvetydiga och uttryckligen avsåg eventuell medverkan från de sydkoreanska myndigheternas sida i möten som gällt de åtgärder som är föremål för undersökning. De sydkoreanska myndigheternas bedyrande att de inte ansett att dessa uppgifter omfattades av de ställda frågorna är alltså inte övertygande.

(18) Det erinras också om att flera sydkoreanska banker underlät att samarbeta med kommissionen i undersökningen. Särskilt underlät KorAm Bank och Citibank att svara på kommissionens skrivelser om att deras svar på frågeformuläret var ofullständiga och lämnade därför inte de nödvändiga uppgifterna. Kookmin Bank, Korea First Bank och Shinhan Bank vägrade att gå med på att det gjordes besök på platsen för att kontrollera deras svar på frågeformuläret. Samtliga banker underrättades om att deras bristande samarbetsvilja kunde komma att negativt påverka utfallet av undersökningen när det gäller deras kund Hynix och att undersökningsresultaten kunde komma att fastställas på grundval av tillgängliga uppgifter, i enlighet med artikel 28 i grundförordningen. De gavs också möjlighet att lämna synpunkter och uppmärksammades på följderna av att inte vara samarbetsvilliga. Även Hynix måste betraktas som delvis icke-samarbetsvilligt i denna undersökning. Det faktum att företaget inte lät sin ekonomiska rådgivare samarbeta hindrade allvarligt undersökningen.

iii) Hynix ekonomiska situation

(19) Som allmän anmärkning erinras om att Hynix befunnit sig i en kritisk ekonomisk situation under de senaste åren, inbegripet undersökningsperioden. Företaget gick med förlust till och med 2000, som allmänt anses ha varit ett mycket bra år för den industri som tillverkar dynamiska ram-minnen. I slutet av 2000 hade Hynix samlade skulder på mer än 9,46 miljarder US-dollar. Detta var nästan dubbelt så mycket som företagets nettovärde och mer än fyra gånger så högt som dess börsvärde(4). Större delen av dessa skulder förföll dessutom under 2001 när företaget hade allvarliga likviditetsproblem. De sydkoreanska myndigheterna erkände själva redan i november 2000 "Hyundai Electronics likviditetsproblem". I början av 2001 förutsåg investeringsanalytiker som Morgan Stanley och UBS Warburg att Hynix inte skulle kunna generera medel från sitt interna kassaflöde eller från avyttring av tillgångar för att betala de skuldförbindelser som förföll. I oktober 2001, när den räddningsaktion som omfattas av denna undersökning beslutades, var Hynix skulder sex gånger så stora som företagets eget kapital.

(20) De finansiella nyckeltalen för Hynix enligt den så kallade Altman Z-score-modellen, som utformats specifikt för att förutse sannolika fallissemang för de sydkoreanska företagen, var 1999-2001 långt sämre än för andra sydkoreanska företag som faktiskt gick omkull. Hynix nyckeltal var 700 % högre än tröskelvärdet för ett företag med allvarliga ekonomiska problem(5). Hynix kassalikviditet och balanslikviditet var typiska för ett företag med helt otillräcklig likviditet för att täcka sina betalningsförpliktelser(6). Hynix nettovinstmarginal, avkastning på totalt kapital och avkastning på eget kapital var negativa nästan varje år från och med 1997, med nettomarginaler på -24,3 % 2000 och -93,83 % 2001. Varje år från och med 1997 till och med 1999 var företagets kassaflöde från rörelsen otillräckligt för att täcka ens en sjättedel av skulderna eller de sammanlagda betalningsförpliktelserna. Hynix skulle ha behövt ett ytterligare kassaflöde på 2 biljoner won 2000 och 4,5 biljoner won 2001 bara för att kunna uppfylla sina amorteringsförpliktelser under den perioden. I en rapport från UBS Warburg i januari 2001 nämndes att oron inför en eventuell konkurs hade gjort att Hynixaktierna sjunkit och att investerarna fruktade att Hynix inte skulle ha ett tillräckligt stort kassaflöde för att kunna betala tillbaka de lån som förföll och eventuellt behöva gå i konkurs om det inte lyckades omfinansiera dem.

(21) Årsredovisningen för 2001 medgav inte heller någon optimism rörande Hynix ekonomiska framtidsmöjligheter. Där uttalades att "en fullständig normalisering av företagets rörelse förutsätter ett fortlöpande stöd från de kreditgivande bankernas sida till dess att försäljningspriset på halvledarprodukter återhämtat sig tillräckligt." Dessa uppgifter tyder på att Hynix såväl dittillsvarande som framtida verksamhet präglades av ett beroende av ekonomiskt stöd från kreditgivarnas sida. Hynix hade under undersökningsperioden nått en punkt där företaget inte kunde finansiera sin rörelse med avkastningen från verksamheten.

(22) Hynix försämrade situation 2001 avspeglades också i företagets kreditbetyg. I början av januari 2001 tilldelades Hynix av de sydkoreanska kreditvärderingsinstituten kreditbetyget "investment grade" BBB- och av Standard and Poor's kreditbetyget "speculative grade" B. Den 22 januari 2001 sänkte de sydkoreanska instituten kreditbetyget för Hynix till "speculative grade" BB+. Standard and Poor's sänkte sin bedömning till B- i mars 2001, till CCC+ i augusti 2001 och till "selective default" i oktober 2001.

(23) Det högsta kreditbetyg som Standard and Poors tilldelar är AAA. Detta betyg betyder att företaget har extremt god förmåga att fullgöra sina ekonomiska förpliktelser. Betyget AA betyder att denna förmåga är mycket god. Ett företag med betyget A är mera känsligt för de negativa effekterna av förändrade omständigheter och nya ekonomiska villkor, men dess förmåga att fullgöra sina ekonomiska förpliktelser är fortfarande god. Kreditbetyget BBB betyder en ökad sannolikhet för att ogynnsamma ekonomiska villkor eller förändrade omständigheter kommer att leda till att företagets förmåga att fullgöra sina ekonomiska förpliktelser försämras. Kreditbetygen BB, B, CCC och C betyder att ett betydande riskfyllt inslag föreligger. Ett företag som tilldelats kreditbetyget BB är ett företag som redan står inför betydande osäkerhetsmoment eller är utsatt för negativa affärsvillkor eller finansiella eller ekonomiska villkor som kan leda till att företagets förmåga att fullgöra sina ekonomiska förpliktelse blir otillräcklig. Beträffande kreditbetyget B är det sannolikt att negativa affärsvillkor eller finansiella eller ekonomiska villkor kommer att skada företagets förmåga att fullgöra sina ekonomiska förpliktelser. Ett företag med betyget CCC löper i nuläget risk för att behöva försumma sina betalningar och är beroende av gynnsamma affärsvillkor och finansiella och ekonomiska villkor för att kunna fullgöra sina förpliktelser. CC betyder att det i nuläget är stor risk för betalningsförsummelser från det berörda företaget. Betyget C kan användas för fall där konkursansökan ingivits eller en liknande åtgärd vidtagits men betalningarna på fordringarna fortsätter. SD eller D betyder att ekonomiska förpliktelser kanske inte fullgörs. SD tilldelas företag som kan väntas selektivt uraktlåta att betala, dvs. fortsätta att fullgöra vissa typer av betalningsskyldigheter men inte andra. Det lägsta kreditbetyget är D, som normalt används när en betalningsförsummelse faktiskt inträffat. I motsats till de andra kreditbetygen är detta inte framåtblickande. Kreditbetygen AA-CCC kan modifieras genom tillägg av ett plus- eller minustecken för att ange den relativa placeringen inom de viktigaste betygskategorierna. De fyra högsta kategorierna, AAA, AA, A och BBB, betecknas i regel "investment grade". Skulder med kreditbetyget BB eller lägre betecknas normalt "speculative grade". Beteckningen "junk bond" är bara ett mera respektlöst uttryck för denna kategori mera riskfyllda fordringar(7).

iv) Överväganden om det allmännas bästa

(24) Hynix ekonomiska problem förvärrades väsentligt efter förvärvet av och det efterföljande samgåendet med LG Semicon Co., Ltd 1999. Tillgängliga uppgifter tyder på att förvärvet 1999 av LG Semicon och den efterföljandet fusionen mellan Hynix och detta företag inte var baserade på marknadsprinciper utan hade framtvingats av de sydkoreanska myndigheterna som ett led i den så kallade Big Deal-politiken. De sydkoreanska myndigheterna ansåg att tre företag för halvledartillverkning var för många på en sviktande marknad och ville minska dem till två för att deras centrala kompetensområden skulle kunna befästas och effektiviseras. Som en följd av det påtvingade förvärvet och samgåendet måste Hynix överta LG Semicons skulder och betala företaget ett ansenligt belopp i köpesumma, vilket gjorde att dess egna skulder nästan fördubblades. Man kan säga att de sydkoreanska myndigheterna själva bidrog till att Hynix ekonomiska situation hela tiden försämrades. När den sedan efter samgåendet ytterligare försämrades var den allmänna uppfattningen att de sydkoreanska myndigheterna kände sig tvingade att skydda Hynix från konkurs eftersom de hade ett ansvar för att ta hand om "Big Deal"-företagen(8).

(25) Av tillgängliga uppgifter att döma ansåg vidare de sydkoreanska myndigheterna Hynix vara ett alldeles för viktigt företag för den sydkoreanska ekonomin för att få gå omkull. Hynix svarade för 4 % av den sydkoreanska exporten 2001. Företaget hade 24000 anställda och sysselsatte ett långt större antal personer i företag i tidigare eller senare led av produktionskedjan. Halvledarindustrin hade utsetts till en av Sydkoreas strategiska exportorienterade industrier, vilket också var skälet till det påtvingade samgåendet inom ramen för de sydkoreanska myndigheternas "Big Deal"-politik.

(26) I november 2002 slutförde Sydkoreas Grand National Party en undersökning som gällde de sydkoreanska myndigheternas misshushållning med medel under senare år. Den inbegrep ett omfattande avsnitt om räddningsaktionen för Hynix och andra Hyundaiföretag(9). Grand National Party betraktade denna räddningsaktion som ett betydande bakslag i dess ansträngningar att få till stånd marknadsbaserade reformer. Det noterade att om marknadsprinciperna skulle respekteras skulle Hyundai-gruppens dotterföretag, däribland Hynix, ha varit bundna av samma marknadsprinciper som andra problemdrabbade företag. Myndigheterna tvingade emellertid de finansiella instituten att bevilja Hyundaigruppen lån och förmådde myndighetskontrollerade banker och andra av myndigheterna finansierade eller kontrollerade institutioner att ställa betydande belopp till gruppens förfogande. Vad särskilt gäller Hynix konstaterade Grand Natona Party att de sydkoreanska myndigheterna hade slussat över ungefär 13,7 biljoner won (10,3 miljarder US-dollar) i allmänna medel till Hynix. Grand National Party fann också att Hynix senare svårigheter kunde tillskrivas det samgående mellan Hynix och LG Semicon som de sydkoreanska myndigheterna framtvingat, en åtgärd som enligt partiet vidtogs utan något som helst hänsynstagande till marknadsprinciper. Som försvar för myndigheternas åtgärder för att finansiera Hynix anförde en tjänsteman att myndigheterna bara gjorde vad som var nödvändigt för att rädda företag som var strategiskt viktiga för Sydkorea.

2. SKATTERESERVER, SKATTEBEFRIELSER OCH SKATTELÄTTNAD

(27) Det framfördes inga synpunkter efter införandet av de provisoriska åtgärderna som skulle kunna föranleda någon ändring av undersökningsresultaten i skälen 17-25 i förordningen om provisorisk tull. Dessa undersökningsresultat bekräftas därför. Eftersom den subvention som konstaterats för Samsung låg under tröskelvärdet bör inga slutgiltiga utjämningsåtgärder införas för detta företag.

3. KONSORTIELÅN PÅ 800 MILJARDER SYDKOREANSKA WON (JANUARI 2001)

(28) I förordningen om provisorisk tull drogs preliminärt slutsatsen att det inte fanns tillräcklig bevisning till stöd för slutsatsen att det förelåg en subvention, och det beslöts därför att utjämningsåtgärder inte skulle införas för detta program. Några berörda parter invände mot denna slutsats och begärde att det preliminära undersökningsresultatet skulle bli föremål för förnyad granskning. Enligt normala marknadsvillkor skulle ett företag som befann sig i en med Hynix jämförbar situation inte ha fått finansiering från kommersiella källor, ansåg de.

(29) En berörd part hävdade att Hynix inte var kreditvärdigt vid tidpunkten för åtgärden och att ett åläggande från de sydkoreanska myndigheternas sida var den enda möjliga förklaringen till kreditgivarnas beslut att bevilja Hynix nya lån. Hynix beviljades således, anförde de, en förmån genom detta lån och subventionen borde till fullo utjämnas. Samma berörda part gjorde vidare gällande att Hynix beviljats en förmån genom konsortielånet också eftersom detta lån inte skulle ha kunnat beviljas om inte Financial Supervisory Commission (kommissionen för finansiell övervakning)(10) selektivt medgivit en avvikelse från de i lagstiftningen föreskrivna utlåningstaken. De sydkoreanska myndigheterna ålade kommissionen för finansiell övervakning att höja utlåningstaken för vissa banker för att garantera att det skulle finnas tillräckligt många deltagare för att få fram lånet på 800 miljarder won.

(30) Efter offentliggörandet av förordningen om provisorisk tull inkom nya uppgifter om att de sydkoreanska myndigheterna hade ålagt kommissionen för finansiell övervakning att höja utlåningstaken för några, i konsortielånet deltagande, banker. Kommissionens preliminära undersökningsresultat beträffande denna åtgärd bör därför omprövas mot bakgrund av de nya uppgifterna. De berörda parterna, Hynix och de sydkoreanska myndigheterna, uppmanades uttryckligen att lämna synpunkter på dessa nytillkomna uppgifter, och deras synpunkter har beaktats vid omprövningen av åtgärden.

(31) Enligt artikel 35 i Banking Act of Korea (Sydkoreas banklag, nedan kallad "banklagen") "får ett finansiellt institut inte bevilja en och samma fysiska eller juridiska person krediter som överstiger 25/100 av institutets egna kapital eller bevilja en och samma individ eller företag krediter som överstiger 20/100"(11). Kommissionen för finansiell övervakning får emellertid godkänna att dessa tak överskrids. Grundvalen för detta är artikel 20.3 i Enforcement Decree of the Banking Act (genomförandeförordning till banklagen), i vilken man räknar upp specifika fall där godkännande får ges. Utan godkännande från kommissionen för finansiell övervakning får bankerna inte överskrida de utlåningstak som föreskrivs i banklagen.

(32) Den 28 november 2000 översändes en skrivelse från ekonomi- och finansministeriet, undertecknad av finans- och ekonomiministern, till ordföranden i exportförsäkringsinstitutet och till ordföranden i Korea Exchange Bank. I skrivelsen återges resultatet av överläggningarna om "åtgärder för att avhjälpa Hyundai Electronics likviditetsproblem"(12), en fråga som var upptagen på dagordningen för ett möte hos ekonomiministern samma dag, dvs. den 28 november. I skrivelsen beordras mottagarna att se till att de beslutade åtgärderna "genomförs till alla delar". Det anförs vidare att initiativet till åtgärderna för att hjälpa Hynix tagits av Financial Supervisory Service (tjänsten för finansiell övervakning, nedan kallad "den sydkoreanska finanspektionen"). Korea Exchange Bank beordras att begära en höjning av utlåningstaken på de kreditgivande finansiella institutens vägnar. Denna begäran skulle sedan, i enlighet med resultatet av ekonomiministerns överläggningar, bli föremål för ett särskilt godkännande från kommissionen för finansiell övervakning. Ministern ålade därigenom Korea Exchange Bank en skyldighet att ansöka om höjningen och kommissionen för finansiell övervakning en skyldighet att godkänna denna ansökan.

(33) I december 2000 inlämnade Korea Exchange Bank en ansökan om godkännande av detta höjda utlåningstak för att möjliggöra finansieringen av Hynix och ingav motsvarande framställningar på Korea First Banks och Korea Development Banks vägnar. I beslutet från kommissionen för finansiell övervakning anges att dessa banker avsåg att bevilja Hynix ett konsortielån och en D/A-resurs (lån med "documents against acceptance" (dokument mot accept eller D/A-dokument) som säkerhet). Kommissionen för finansiell övervakning godkände ansökningarna på grundval av artikel 20.3 avsnitt 1.3 i genomförandeförordningen till banklagen. Enligt denna bestämmelse får kommissionen för finansiell övervakning höja utlåningstaken "om den anser att detta är nödvändigt för den industriella utvecklingen ... eller för nationens väl och stabilitet." Denna bestämmelse är en bestämmelse som rör det allmännas bästa och visar att beviljandet av den extra krediten, från de sydkoreanska myndigheterna synpunkt, var en fråga rörande det allmännas bästa.

(34) Det framgår av protokollet från det relevanta mötet i kommissionen för finansiell övervakning att dess ledamöter godkände höjningen av utlåningstaket för Hynixfinansieringen därför att Hynix var för stort och betydelsefullt för att få gå omkull. I protokollet anförs bland annat följande: "Halvledarindustrin är en strategisk industri. Efter samgåendet med LG Semicon 1999 svarade Hynix för 20 % av den globala marknaden för halvledare och för 4 % av Sydkoreas export. Hynix sysselsätter 24000 personer inom halvledarindustrin. Dessutom finns det mer än 2500 andra inblandade företag med över 150000 anställda. Att stödja konsortielånet och D/A-finansieringen skulle förbättra Sydkoreas internationella konkurrenskraft. För att främja förverkligandet av målen för strategin för elektronikindustrin anser kommissionen för finansiell övervakning att det därför är berättigat att höja taket."(13).

(35) Om utlåningstaken inte höjts skulle de tre nämnda bankerna inte ha kunnat delta i konsortielånet. De skulle i så fall inte ha iakttagit sina skyldigheter enligt banklagen. Genom att ålägga kommissionen för finansiell övervakning att godkänna höjningen av utlåningstaken och Korea Exchange Bank att ansöka om höjningen hade de sydkoreanska myndigheterna i själva verket ålagt bankerna att bevilja nya lån på ett sätt som annars hade varit omöjligt enligt den sydkoreanska banklagstiftningen. Det är uppenbart att det var nödvändigt att höja utlåningstaken för att finansiering skulle kunna ställas till Hynix förfogande. När de sydkoreanska myndigheterna och Hynix uttryckligen ombads att kommentera de nya uppgifterna om att myndigheterna hade lämnat ålägganden beträffande höjningen av utlåningstaken, nämnde ingen av dem i sina synpunkter att någon annan finansieringskälla skulle ha varit tillgänglig för Hynix vid tidpunkten för åtgärderna. Ingen av parterna antydde heller i något annat skede av undersökningen att det skulle ha funnits någon sådan möjlighet.

(36) I enlighet med undersökningsresultaten i skälen 55-59 i förordningen om provisorisk tull, vilka bekräftas, anses Korea Development Bank vara ett offentligt organ i den mening som avses i artikel 1.3 i grundförordningen. Korea Exchange Banks och Korea First Banks medverkan i konsortielånet med ett belopp av 100 biljoner won vardera anses vara ålagd av de sydkoreanska myndigheterna som ett led i strävandena att uppnå det samhällspolitiskt motiverade målet att avhjälpa Hynix bekymmersamma finansiella situation för den industriella utvecklingens skull. Dessa banker anses därför i detta fall ha ålagts av de sydkoreanska myndigheterna att utföra funktioner som normalt ligger inom myndigheternas kompetens. Det faktum att den särskilda bestämmelsen i genomförandeförordningen till banklagen åberopades visar också att höjningen av utlåningstaken betraktades som en fråga som rörde det allmännas bästa. De sydkoreanska myndigheternas ingripande visar också att beviljandet av den ytterligare krediten var en fråga rörande det allmännas bästa vilken faller inom ramen för de offentliga myndigheternas normala praxis. Bankernas deltagande i konsortielånet uppfyller därför de kriterier som redovisas i skäl 15. Dessa åtgärder utgör följaktligen ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna i den mening som avses, för Korea Development Banks del, i artikel 2.1 a i och, för Korea First Banks del, i artikel 2.1 a iv i grundförordningen.

(37) Enligt artikel 5 i grundförordningen skall storleken på den utjämningsbara subventionen beräknas i förhållande till den förmån som mottagaren fått. De tre bankernas deltagande i konsortielånet medförde en förmån för Hynix till det belopp med vilket de i lagen föreskrivna utlåningstaken överskreds, eftersom detta är det belopp som Hynix hade möjlighet att få tillgång till endast tack vare att taken höjdes. Om utlåningstaken inte höjts skulle bankerna inte ha ställt dessa belopp till Hynix förfogande. Det finns inget som tyder på att någon annan källa för motsvarande finansiering var tillgänglig för Hynix vid tidpunkten för åtgärderna. De belopp med vilka utlåningstaken överskreds betraktas därför som subventioner. Eftersom dessa subventioner är särskilda åtgärder som beviljats endast ett företag är de selektiva i den mening som avses i artikel 3 i grundförordningen och därför utjämningsbara. Det bör emellertid noteras att Korea Development Banks och Korea Exchange Banks andelar av konsortielånet redan utjämnas inom ramen för de utjämningsåtgärder som avser åtgärderna från oktober 2001. För att undvika att åtgärderna räknas två gånger föreslås inga utjämningsåtgärder beträffande konsortielånet från januari 2001. Beträffande Korea First Banks andel av lånet till den del detta översteg det i lagen fastställda utlåningstaket tyder tillgängliga uppgifter på att den eventuella förmån som beviljats genom att lånetaket höjts skulle vara försumbar. Den utjämnas därför inte i detta sammanhang.

4. GARANTI FRÅN KOREA EXPORT INSURANCE CORPORATION FÖR EXPORTKREDITER TILL ETT BELOPP AV 600 MILJONER US-DOLLAR (JANUARI 2001)

(38) I förordningen om provisorisk tull drogs preliminärt slutsatsen att det inte fanns tillräcklig bevisning till stöd för slutsatsen att det förelåg en subvention och det beslöts därför att denna åtgärd inte skulle utjämnas. Några berörda parter invände mot denna slutsats och begärde att det preliminära undersökningsresultatet skulle bli föremål för förnyad granskning.

(39) En berörd part gjorde gällande att den utjämningsbara förmån som åtgärden innebar inte, så som fallet var i förordningen om provisorisk tull, borde baseras på de premier som togs ut av Hynix. Förmånen borde i stället, ansåg parten, baseras på det faktum att Hynix inte skulle ha kunnat utverka någon höjd kreditgräns på marknaden. Hynix kunde erhålla en höjd kreditgräns endast tack vare att de sydkoreanska myndigheterna anmodade exportförsäkringsinstitutet att garantera höjningen.

(40) Enligt uppgifterna i handlingarna höjde bankerna taket för dokument mot accept (D/A-dokument) endast därför att höjningen garanterades av exportförsäkringsinstitutet. Den ytterligare krediten var beroende av garantin. Den premie som Hynix betalade för garantin undersöktes i samband med förordningen om provisorisk tull, men det konstaterades att någon subvention inte förelåg i detta sammanhang. Vid tidpunkten för införandet av de provisoriska åtgärderna fanns inga övertygande bevis för att de sydkoreanska myndigheterna skulle ha ålagt exportförsäkringsinstitutet att utfärda garantin i fråga. Kommissionen hade i frågeformulären till de sydkoreanska myndigheterna begärt att få närmare upplysningar om myndigheternas eller offentliganställda tjänstemäns inblandning när det gällde att ställa garantin till Hynix förfogande, även uppgifter om relevanta möten. Särskilt begärdes en förklaring beträffande den roll som den sydkoreanska finansinspektionen(14) spelat i processen. Samma frågor ställdes till de sydkoreanska myndigheterna, kommissionen för finansiell övervakning/den sydkoreanska finansinspektionen och exportförsäkringsinstitutet i samband med kontrollbesöken. Dessa parter anförde i sina svar att varken de sydkoreanska myndigheterna eller kommissionen för finansiell övervakning/den sydkoreanska finansinspektionen hade rätt att blanda sig i beslutsprocessen när det gällde garantin till Hynix.

(41) Efter offentliggörandet av förordningen om provisorisk tull framkom emellertid nya uppgifter om de sydkoreanska myndigheternas roll när det gällde åläggandet för exportförsäkringsinstitutet att ställa upp med en garanti för den med 600 miljoner dollar ökade D/A-resursen. De preliminära undersökningsresultaten beträffande denna åtgärd bör därför omprövas mot bakgrund av de nya uppgifterna. De berörda parterna, Hynix och de sydkoreanska myndigheterna, uppmanades uttryckligen att lämna synpunkter på de nytillkomna uppgifterna, och deras synpunkter har beaktats vid omprövningen av åtgärden.

(42) I enlighet med undersökningsresultaten i skäl 32 i förordningen om provisorisk tull, vilka härmed bekräftas, anses exportförsäkringsinstitutet vara ett offentligt organ. Såsom anges i skäl 32 sände finans- och ekonomiministern en skrivelse till exportförsäkringsinstitutets respektive Korea Exchange Banks ordförande. Skrivelsens andra stycke lyder som följer: "När det gäller tillhandahållandet av lån mot säkerhet i D/A-dokument kommer exportförsäkringsinstitutet att tillfälligt påta sig att försäkra återstoden av icke förhandlade D/A-dokument." En liknande skrivelse, i vilken exportförsäkringsinstitutet uppmanas att "vidta åtgärder i enlighet härmed", sändes till exportförsäkringsinstitutets verkställande direktör av handels-, industri- och energiministern den 30 november 2000.

(43) Ytterligare en skrivelse sändes den 10 januari 2001 till samma personer, dvs. exportförsäkringsinstitutets respektive Korea Exchange Banks ordförande. Skrivelsen hade undertecknats av tre sydkoreanska ministrar: finans- och ekonomiministern, handels-, industri- och energiministern och planerings- och budgetministern. I skrivelsen återgavs resultatet av de överläggningar rörande köp av Hynix D/A-dokument som fördes vid ett möte hos ekonomiministern den 9 januari 2001. Resultatet var följande: "1. Se till att exportförsäkringsinstitutet försäkrar de av Hynix utfärdade D/A-dokument som förvärvas av kreditbankerna senast den 30 juni 2001, intill ett belopp av 600 miljoner US-dollar. 2. Om reservbetalningskapaciteten i exportförsäkringsinstitutets fond skulle visa sig otillräcklig i samband med detta kommer stöd att tillhandahållas från en separat finansieringskälla." De sydkoreanska myndigheterna åtog sig därigenom att kompensera exportförsäkringsinstitutet om det skulle behöva infria garantin och inte kunde göra det från sina egna riskreserver.

(44) Uppgifterna i handlingarna tyder på att exportförsäkringsinstitutet vid den aktuella tidpunkten ansåg att Hynix befann sig i ett stadium av tekniskt obestånd. En högt uppsatt tjänsteman i exportförsäkringsinstitutet anförde emellertid vid ett styrelsemöte den 1 december 2000 att "att vi stödde denna transaktion efter ett åläggande från industri- och resursministern"(15). Flera ministrar beordrade följaktligen exportförsäkringsinstitutet att försäkra höjningen av D/A-resursen. I skäl 35 redovisas de samhällspolitiska skälen bakom detta beslut, sådana de återgavs av kommissionen för finansiell övervakning vid det möte där åtgärderna diskuterades. Exportförsäkringsinstitutet stödde dessa åtgärder endast som en följd av de sydkoreanska myndigheternas åläggande. Eftersom de banker som höjde taket gjorde detta endast på villkor att höjningen garanterades, var garantin en viktig förutsättning för lånet. Lånet beviljades alltså som ett resultat av garantin.

(45) Garantin lämnades av exportförsäkringsinstitutet till följd av ett särskilt åläggande från de sydkoreanska myndigheterna inom ramen för deras strävanden att förverkliga det samhällspolitiskt motiverade målet att avhjälpa Hynix bekymmersamma finansiella situation för den industriella utvecklingens skull. Trots att det är ett offentlig organ fick alltså exportförsäkringsinstitutet ett särskilt åläggande av de sydkoreanska myndigheterna att utföra en funktion och tillämpa praxis som normalt ligger inom de offentliga myndigheternas kompetens. Garantin är följaktligen ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna i den mening som avses i artikel 2.1 a iv och 2.1 a i i grundförordningen. Genom denna garanti beviljades Hynix en förmån, eftersom företaget utan garantin inte kunde få D/A-resursen höjd med 600 miljoner US-dollar. De sydkoreanska myndigheternas försäkran om att exportförsäkringsinstitutet skulle kompenseras vid eventuell betalningsförsummelse visade samtidigt att den premie som Hynix betalade inte kunde täcka den risk som exportförsäkringsinstitutet iklädde sig för att garantera ökningen av D/A-resursen och att det alltså var fråga om en icke-kommersiell handling. De sydkoreanska myndigheterna garanterade i själva verket risken för betalningsförsummelse från Hynix sida, utan att begära någon kompensation för detta. Enligt uppgifterna i handlingarna skulle bankerna inte ha beviljat D/A-resursen utan garantin. Det finns vidare inga uppgifter om att Hynix skulle ha kunnat erhålla jämförbar finansiering från andra källor. Genom denna täckning av garantin, utan att det betalades någon däremot svarande premie, anses därför Hynix ha beviljats en förmån i den mening som avses i artikel 2.2 i grundförordningen. I enlighet med bestämmelserna i artikel 6 c i grundförordningen utgör täckningen av ökningen av D/A-resursen i själva verket ett bidrag, eftersom något jämförbart kommersiellt lån inte skulle ha kunnat erhållas utan garantin. Förmånen för Hynix, och därmed beloppet för subventionen, utgörs av beloppet för höjningen av D/R-resursen, 600 miljoner US-dollar.

(46) De sydkoreanska myndigheterna och Hynix hävdade i sina synpunkter efter det slutliga meddelandet av uppgifter att exportförsäkringsinstitutet inte ställde någon finansiering till Hynix förfogande, endast försäkring, och att Hynix betalade marknadsmässig ränta till bankerna för deras finansiering av D/A-dokument. Den förmån som Hynix beviljades genom åtgärden borde därför beräknas som skillnaden mellan Hynix kostnader för D/A-finansieringen och vad företaget skulle ha betalat utan exportförsäkringsinstitutets garanti. Det noteras att förmånen för Hynix är lika med hela beloppet för de lån som inte, helt eller delvis, skulle ha beviljats utan garantin från exportförsäkringsinstitutet, som i sin tur garanterades av de sydkoreanska myndigheterna. Det fanns inget som tydde på att det skulle ha funnits någon alternativ finansiering utan garanti tillgänglig för Hynix vid den aktuella tidpunkten, och Hynix nämnde själv aldrig att någon sådan möjlighet skulle ha funnits. Det finns därför inget att jämföra med när det gäller den kostnadsjämförelse som parterna begär. Hynix betalades dessutom ingen extra premie för att de sydkoreanska myndigheterna stod som fullständig garant för lånen. Under dessa omständigheter anses förmånen för Hynix utgöras av hela beloppet för den av de sydkoreanska myndigheterna stödda garantin.

(47) Eftersom D/A-resursen är en exportkreditresurs och därför knuten till export är subventionen på 600 miljoner US-dollar selektiv i den mening som avses i artikel 3.4 a i grundförordningen och därför utjämningsbar. Eftersom subventionen är en exportsubvention bör dess belopp fördelas över exportomsättningen i enlighet med avsnitt F b i i gemenskapens riktlinjer för beräkning av subventionsbeloppet i undersökningar avseende utjämningstull (nedan kallade "riktlinjerna")(16). Med användande av samma beräkningsmetod som den som redovisas i skälen 67 och 108 i förordningen om provisorisk tull men, eftersom det är fråga om en exportsubvention, med en fördelning av subventionen över exportomsättningen i stället för den totala omsättningen, uppgår subventionen till 5,1 %.

5. OBLIGATIONSPROGRAM FRÅN KOREA DEVELOPMENT BANK (JANUARI 2001)

(48) Efter offentliggörandet av förordningen om provisorisk tull inkom Hynix, de sydkoreanska myndigheterna och Korea Development Bank med synpunkter på kommissionens undersökningsresultat beträffande obligationsprogrammet från Korea Development Bank (nedan kallat "KDB-programmet").

a) Förmån som beviljats genom åtgärden

(49) Hynix, de sydkoreanska myndigheterna och Korea Development Bank gjorde inledningsvis gällande att KDB-programmet syftade till en tillfällig åtgärd i avsikt att normalisera obligationsmarknaden och att det inte medförde någon förmån för Hynix. De hävdade att det inte var fråga om någon förmån, eftersom Hynix fick tillträde till programmet på gällande marknadsvillkor och till gällande räntesatser. Hynix hävdade också att man inte kan påstå att företaget inte kunde omfinansiera sina obligationer på marknaden, eftersom det hade beviljats konsortielånet i januari 2001 och nytt kapital via globala förvaringsbevis i maj 2001.

(50) Vad beträffar argumentet att KDB-programmet inte skulle ha medfört någon förmån för Hynix eftersom programmet skulle ha genomförts med tillämpning av gällande marknadsräntesatser kan konstateras att, enligt Korea Development Banks uppgifter i svaret på frågeformuläret, räntesatsen efter omvandlingen till nya obligationer som emitterats inom ramen för KDB-programmet var väsentligt lägre än den ursprungliga räntesatsen. För de obligationer som emitterades i januari 2001 var skillnaden omkring 50 %, dvs. räntesatsen var 10 procentenheter lägre. Så var fallet trots att, under normala marknadsomständigheter, obligationer som omfinansieras därför att företaget inte väntas kunna lösa in dem löper med högre räntesatser än de ursprungliga obligationerna, vilket återspeglar den högre riskprognosen beträffande det emitterande företagets inlösenförmåga(17). Uppgifterna i handlingarna tyder alltså på att räntesatserna i KDB-programmet inte överensstämde med marknadsräntan.

(51) Beträffande argumentet att Hynix kunde omfinansiera sina obligationer på marknaden, särskilt genom konsortielånet och emissionen av globala förvaringsbevis i maj, konstateras att obligationer och lån är mycket olika instrument och inte direkt jämförbara. Mycket stränga villkor tillämpades på den sydkoreanska obligationsmarknaden 2001, och företag med måttliga kreditbetyg kunde inte omfinansiera sina obligationer på marknaden. Såsom utvecklas närmare i skäl 61 i förordningen om provisorisk tull tillstod de sydkoreanska myndigheterna själva detta i sitt svar på frågeformuläret. Detta förhållande bekräftas också av andra föreliggande handlingar(18). Från och med juli 2000 skärptes finansieringsvillkoren på obligationsmarknaden väsentligt. Detta var ett utslag av ökad känslighet hos investerarna för företagskreditrisker med tanke på den kraftiga tillbakagången i ekonomisk tillväxt och den instundande förfallotidpunkten för obligationer som emitterats 1998 eller tidigare. Detta resulterade i en utbredd "kvalitetsstrid" på den lokala obligationsmarknaden(19). De sydkoreanska myndigheterna framhöll vidare i sitt svar på frågeformuläret att skälet till att KDB-programmet infördes var att man ville hjälpa några företag med måttliga kreditbetyg att omfinansiera obligationslån som skulle förfalla, eftersom företagen inte kunde göra det på marknaden. Det kan vidare konstateras att Hynix kreditbetyg sänktes från "investment grade" BBB- till "speculative grade" BB+ den 22 januari 2001, vilket gjorde att företaget hamnade i ett ännu besvärligare läge i detta avseende.

(52) Frågan om Hynix skulle ha kunnat omfinansiera sina obligationer på en utländsk obligationsmarknad måste också prövas. Det finns emellertid inget i uppgifterna i handlingarna som tyder på att så skulle ha varit fallet. Hynix har inte påtalat den möjligheten under undersökningens gång och har heller aldrig antytt att företaget försökt omfinansiera sina obligationer på en utländsk obligationsmarknad. Kreditbetyget "speculative grade" B, som Hynix tilldelades av det internationella kreditvärdighetsbedömningsinstitutet Standard and Poors i januari 2001, ger inte heller något stöd för en sådan möjlighet.

(53) Hynix hade obligationslån på mer än 3 biljoner won som löpte ut 2001(20). Företaget beviljades i januari 2001 ett konsortielån på 800 miljarder won av de banker som hade beviljat företaget lån (nedan kallade "kreditbankerna"). Det bör dock noteras att företaget hade begärt ett lån på 1 biljon won men att bankerna endast var beredda att bevilja 800 miljarder won. Såsom utvecklas närmare i skälen 30-37 beviljades en del av beloppet, 300 miljarder won, efter ett åläggande från de sydkoreanska myndigheterna, som beordrade kommissionen för finansiell övervakning att höja utlåningstaket för några banker som inte hade rätt att låna Hynix pengar utan detta ingripande från myndigheternas sida. Detsamma gällde för dessa banker också efter det att konsortielånet beviljats: de hade inte rätt att ge lån till Hynix om inte deras utlåningstak höjdes igen för en bestämd transaktion. Bland de tre bankerna återfanns Hynix två största fordringsägare, Korea Exchange Bank och Korea Development Bank. Detta belyser att Hynix hade nått gränsen för sina möjligheter att få banklån. Inget tyder på att Hynix skulle ha kunnat låna upp ytterligare medel, med tanke på det mycket ansenliga belopp som företaget skulle behöva för att lösa in de obligationer som förföll. Hynix nämnde under undersökningens gång aldrig att det skulle ha funnits en möjlighet för företaget att erhålla, eller att det ens hade försökt erhålla, den erforderliga finansieringen i form av lån från andra banker på marknaden vid den tidpunkt då åtgärderna vidtogs.

(54) Beträffande bankernas deltagande i KDB-programmet noteras att, enligt uppgifterna i handlingarna, kommissionen för finansiell övervakning den 4 januari 2001 lämnade ett kollektivt medgivande avseende alla i Korea Development Bank-programmet deltagande banker om en avvikelse från de gällande utlåningstaken. Kommissionen för finansiell övervakning anförde att den avvikelse den godkänt i januari 2001 för att möjliggöra deltagande i Korea Development Banks "Fast Track"-program skilde sig från andra godkända avvikelser i det att den lämnade ett förhandsgodkännande för samtliga banker baserat på en "paraplyansökan" från Korea Development Bank, ett offentligt organ i Sydkorea(21). Bankernas kunde delta i KDB-programmet endast tack vare den godkända avvikelsen, som i detta särskilda fall kunde beviljas genom en mer flexibel tolkning av texten till genomförandeförordningen till skattelagen, varigenom det blev möjligt för kommissionen för finansiell övervakning att godkänna en avvikelse från utlåningstaken på vissa villkor.

(55) Tillgängliga uppgifter tyder också på att bankerna inte deltog i KDB-programmet på affärsmässiga grunder utan ålades att göra det av de sydkoreanska myndigheterna, som var oroliga över de makroekonomiska konsekvenserna av en eventuell konkurs i Hynix(22). Exemplet Korea First Bank kan anföras för att belysa detta. Korea First Bank, som ägs till 51 % av US Newbridge Capital, avvisade de sydkoreanska myndigheternas uppmaning om att delta i KDB-programmet den 4 januari 2001. Korea First Bank gjorde bedömningen att det inte var kommersiellt berättigat att ge ökade krediter till Hynix. Korea First Banks verkställande direktör anförde att bankens beslut var baserat på strikta lönsamhetsprinciper för verksamheten. Ett förvärv av obligationer emitterade av insolventa företag skulle ytterligare försvåra möjligheterna att driva bankens verksamhet(23). Den sydkoreanska finansinspektionen anförde att den på nytt skulle be Korea First Bank att ta över Hyundaiobligationer. Om banken på nytt ställde sig avvisande och detta ledde till att närstående företag gick omkull, skulle banken göras ansvarig(24). När Korea First Bank fortsatte att göra motstånd varnade den sydkoreanska finansinspektionen för att bankens bristande medgörlighet skulle kunna medföra att den förlorade sina kunder(25). Dagen efter det att Korea First Bank avvisat de sydkoreanska myndigheternas begäran tog myndigheterna ut 77 miljoner US-dollar från kontot i Korea First Bank(26). Enligt Bloomberg hotade de sydkoreanska myndigheterna till och med att de skulle begära att Korea First Banks främsta företagskunder skulle upphöra med att göra affärer med banken(27). Till slut efterkom Korea First Bank de sydkoreanska myndigheternas begäran och deltog i åtgärderna. Det erinras om att Korea First Bank inte ansågs samarbeta i undersökningen eftersom banken inte tillät en kontroll på platsen av dess svar på frågeformuläret (se skäl 18).

(56) Beträffande emissionen av globala förvaringsbevis stämmer det att Hynix kunde skaffa fram medel på kapitalmarknaden genom detta instrument i juni 2001. Vid den tidpunkten hade emellertid 80 % av dess via KDB-programmet finansierade obligationer förfallit till betalning och redan övertagits av Korea Development Bank. Emissionen av globala förvaringsbevis var därför inte till hjälp när det gällde dessa obligationer, och det blev redan från och med januari 2001 nödvändigt att finna något annat sätt att finansiera obligationerna. Emissionen av globala förvaringsbevis som sådan är därför inte ett tecken på att Hynix skulle ha haft tillgång till kapitalmarknaderna i januari 2001. Utan KDB-programmet skulle Hynix dessutom redan vid tidpunkten för emissionen av de globala förvaringsbevisen ha varit konkursmässigt på grund av sin oförmåga att lösa in obligationerna. Det noteras också, såsom nämns i skälen 73-76 i förordningen om provisorisk tull, att priset på Hynixaktien kollapsade nästan direkt efter emissionen i juni 2001. De investerare som köpt Hynixaktier fick vidkännas avsevärda förluster. Företagets möjligheter att anskaffa kapital den vägen uteslöts därför, särskilt som dess sammanlagda skuldförbindelser fortfarande uppgick till 7,2 biljoner won i juli 2001.

(57) Tidpunkten för åtgärderna är en viktig faktor. Det bör understrykas att investerarnas beslut att köpa Hynixaktier i juni kan ha påverkats av det faktum att merparten av de Hynixskulder som höll på att förfalla "försvann" mellan januari och juni 2001 genom det av de sydkoreanska myndigheterna initierade KDB-programmet. KDB-programmet var väl känt och tilldrog sig stort offentligt intresse. I emissionsprospektet för Hynix globala förvaringsbevis hänvisas till "de 2,9 biljoner won som väntas fortsatt stå till förfogande inom ramen för KDB-programmet för att omfinansiera obligationer som löper ut under 2001." Investerarnas beslut att investera i Hynix i juni 2001 kan alltså mycket väl ha påverkats av deras tro att de sydkoreanska myndigheterna skulle fortsätta att se till Hynix inte gick omkull(28). Även i skäl 44 i förordningen om provisorisk tull hänvisas till detta. Uppgifterna i handlingarna tyder alltså på att KDB-programmet kan ha påverkat investerarnas beslut att investera i Hynix i juni 2001.

(58) Beträffande Hynix argument att dess obligationer såldes vidare till CBO/CLO-programmet på samma villkor som andra deltagande företags obligationer kan det noteras att helt andra villkor gällde för det befintliga CBO/CLO(29)-programmet och att dessa inte var tillgängliga för Hynix.

(59) CBO-programmet hade tillkommit för att öka obligationsfinansieringen för relativt små företag med lägre kreditvärdighetsbedömning. Hynix hade på grund av sin storlek inte kunnat få tillgång till detta program. Vidare skulle Hynix inte ha kunnat sälja obligationer till samma belopp till programmet till följd av koncentrationsbegränsningen, enligt vilken högst 10 % av den obligationsmängd som backade upp eventuella CBO:er och CLO:er fick härröra från ett och samma företag. Det noteras vidare att Korea Development Bank köpte alla Hynix obligationer, även de som påstods vara avsedda för CBO-programmet. Till och med efter KDB-programmets slut innehade Korea Development Bank fortfarande obligationer utfärdade av Hynix som var avsedda att säljas till CBO-programmet. Korea Development Bank fördröjde vidare försäljningen av obligationerna till CBO-programmet och kvarhöll kontrollen över obligationerna i KDB-programmet även sedan de placerats i CBO-programmet samt såg till att de omvandlades till nya långfristiga obligationer när Hynix inte kunde lösa in dem på förfallodagen. Korea Credit Guarantee Fund(30) höjde vidare garantinivån för CBO:er från 34 % till 53 % med hänsyn till införandet i KDB-programmet. Det kan därför inte hävdas att programmets normala villkor tillämpades på Hynix obligationer. Tvärtom, de behandlades på ett helt annat sätt.

(60) Sättet att genomföra KDB-programmet skiljer sig också i hög grad från det sätt på vilket jämförbara transaktioner skulle ha genomförts på marknaden. I enlighet med KDB-programmet köpte Korea Development Bank alla obligationer som förföll, omvandlade dem till mycket lägre räntesatser än den som de ursprungliga obligationerna emitterats till och placerade 20 % av dem hos kreditbankerna och 70 % i CBO:er och CLO:er. De tillämpade villkoren skilde sig dessutom betydligt från villkoren för CBO/CLO-programmet, däribland tillämpningen av ökade statliga garantier. Obligationerna såldes inte genom offentlig emission utan genom privata placeringar till befintliga kreditgivare. Detta motsvarar inte en omfinansiering av obligationer på marknadsvillkor.

(61) Korea Development Bank gjorde också gällande att KDB-programmet inte var en subvention eftersom banken fattade sina beslut beträffande finansiering och medelsutnyttjande på kommersiell grundval och hade en vinstinriktad verksamhet inriktad på företagsfinansiering.

(62) När det gäller Korea Development Banks argument att KDB-programmet inte utgör en subvention med hänsyn till arten av bankens verksamhet noteras att det i skälen 55-59 i förordningen om provisorisk tull anges varför finansieringen från Korea Development Bank utgör ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna i den mening som avses i artikel 2.1 a i i grundförordningen. Eftersom synpunkterna från Korea Development Bank inte innehåller någon ny bevisning som föranledde någon ändring av bedömningen i förordningen om provisorisk tull, bekräftas slutsatserna i skälen 55-59 i den förordningen.

(63) Med beaktande av vad som anförs i skälen 50-62 kan KDB-programmet anses ha medfört en förmån för Hynix också med tanke på att någon jämförbar finansiering inte fanns att tillgå för företaget på marknaden. Hynix kunde inte ta banklån till hjälp för att finansiera de obligationer som skulle lösas in, eftersom företaget hade uttömt sina lånemöjligheter på grund av sin redan höga exponering hos de banker som beviljat företaget lån och sin svaga finansiella ställning som inte medgav några ytterligare krediter från andra banker. Omfinansiering av obligationerna på obligationsmarknaden var inte möjlig på grund av företagets låga kreditvärdighet som innebar, vilket också tillstås av de sydkoreanska myndigheterna i svaret på frågeformuläret, att marknaden inte hade möjlighet att överta de obligationer som förföll. Av dessa skäl bekräftas slutsatserna i skäl 61 i förordningen om provisorisk tull beträffande förekomsten av en förmån och därigenom av en subvention.

b) Frågan huruvida subventionen är selektiv

(64) För det andra hävdade Hynix, de sydkoreanska myndigheterna och Korea Development Bank dessutom att KDB-programmet inte var selektivt. Enligt Hynix hade kommissionen underlåtit att genom en analys av programmets villkor förklara varför den ansåg att blotta faktum att flera Hyundaiföretag deltog i programmet kunde betraktas som bevis för selektivitet vad Hynix beträffar. Hynix hävdade också att KDB-programmet inte var selektivt eftersom Hynix obligationer såldes vidare till CBO/CLO-programmet på samma villkor som andra deltagande företags obligationer.

(65) Såsom utvecklas närmare i skälen 62-64 i förordningen om provisorisk tull drogs slutsatsen att KDB-programmet visserligen inte var rättsligt selektivt i enlighet med artikel 3.2 a i grundförordningen, däremot i själva verket (nedan kallat "faktiskt") selektivt i enlighet med artikel 3.2 c i grundförordningen, eftersom tre av de fyra kriterierna i den bestämmelsen var uppfyllda: ett begränsat antal företag utnyttjade programmet, vissa företag dominerade vad gäller utnyttjandet och vissa företag fick oproportionerligt stora subventioner. Eftersom kommissionen gjorde gällande att programmet var rättsligt selektivt, är en ytterligare analys av programmets villkor inte relevant. Däremot är antalet företag som potentiellt kunde komma i fråga relevant. Beträffande den faktiska selektiviteten kan konstateras att programmet endast utnyttjades av sex företag, varav fyra tillhörde Hyundaigruppen, och att Hynix tog 41 % av programmets medel i anspråk. Enligt uppgifterna i handlingarna skulle mer än 200 företag i Sydkorea ha uppfyllt urvalskriterierna för detta program. Mot bakgrund av denna stora grupp av potentiella förmånstagare, den stora andelen företag i Hyundaikoncernen bland deltagarna samt Hynix dominerande utnyttjande av de totala programmedlen uppfylls klart och tydligt selektivitetskriterierna i artikel 3.2 c i grundförordningen.

(66) De sydkoreanska myndigheterna och Korea Development Bank hävdade också att urvalet av deltagande företag skett på ett öppet och objektivt sätt och att det stora antalet Hyundaiföretag i programmet var en ren tillfällighet.

(67) Såväl de sydkoreanska myndigheterna som Korea Development Bank ombads i frågeformuläret att översända protokollen från de möten vid vilka man diskuterat vilka företag som skulle väljas ut att ingå i programmet och även en kopia av det beslut genom vilket Hynix valdes, med angivande av skälen till detta val. Såväl de sydkoreanska myndigheterna som Hynix uppgav att några sådana handlingar inte upprättats och därför inte var tillgängliga(31). Det var därför inte möjligt att kontrollera hur urvalsprocessen gått till eller hur det organ som stått för urvalet, Creditor Financial Institutions Council (rådet för kreditgivande finansiella institut, nedan kallat "kreditrådet")(32) utövat sina skönsmässiga befogenheter när det valde ut deltagarna.

(68) Uppgifterna i handlingarna tyder i själva verket på att de sydkoreanska myndigheterna öppet utövat sina skönsmässiga befogenheter för att i förväg välja ut Hynix som förmånstagare och att koncentrera förmånerna till Hyundaiföretag. Det noteras att Korea Development Bank i ett pressmeddelande till och med innan Hynix officiellt utvalts att deltaga i programmet(33) tillkännagav att banken både i januari och under de kommande månaderna skulle köpa obligationer utfärdade av Hynix vilka löpte ut. Enligt uppgifter från Korea Development Bank fattar kreditrådet varje månad ett separat beslut om vilka obligationer som skall omfinansieras. Det är anmärkningsvärt att Korea Development Bank redan i början av januari kunde meddela att banken skulle omfinansiera Hynix obligationer under de kommande månaderna.

(69) Efter tillkännagivandet av vilka företag som skulle delta i programmet framfördes många kritiska synpunkter på bristen på öppenhet och avsaknaden av möjligheter att granska huruvida de företag som omfattats av urvalsprocessen var förmånsberättigade(34). Andra företag, till exempel dotterföretag inom Hanwha- och Hanjinkoncernen och Dongkuk Steel, befann sig i ungefär samma situation som Hynix när det gällde kreditvärdighet (BBB) och antal obligationer som löpte ut samtidigt, men de valdes inte ut för programmet. De myndigheter som gjorde urvalet lämnade ingen förklaring eller motivering till detta.

(70) Av de ovan anförda skälen dras slutsatsen att KDB-programmet, utöver de kriterier i artikel 3.2 c i grundförordningen som kommissionen i skälen 63 och 64 i förordningen om provisorisk tull konstaterat vara uppfyllda, även uppfyller ett annat kriterium i artikel 3.2 c för att vara faktiskt selektivt, nämligen det sätt på vilket den beviljande myndigheten utövat sina skönsmässiga befogenheter när den beslutat att bevilja en subvention.

c) Tillbakadragande av en subvention

(71) För det tredje hävdade Hynix att KDB-programmet ju endast varade ett år och att detta var liktydigt med ett tillbakadragande av programmet. Programmet kunde därför inte föranleda införandet av utjämningstullar, enligt artikel 15.1 i grundförordningen.

(72) Det noteras att KDB-programmet utgör en engångssubvention som kommer företaget som sådant till godo. Därmed kan det inte vara fråga om ett tillbakadragande i detta sammanhang. I fallet polyetentereftalat från Indien(35), vilket Hynix åberopar som relevant precedensfall, var subventionen en återkommande subvention knuten till export av den berörda produkten. När exportsubventionsprogrammet avslutats omfattades den exporterade produkten inte längre av någon subvention. Denna subvention är därför av helt annan karaktär, och fallet med polyetentereftalat är inte relevant för bedömningen av KDB-programmet.

(73) Av ovanstående skäl och med hänsyn till att den förmån som beviljats från KDB-programmet är en engångssubvention som fördelats över en femårsperiod, har subventionen inte dragits tillbaka, i den mening som avses i artikel 15.1 i grundförordningen, i och med att programmet avslutats, eftersom den redan hade beviljats och en förmån fortsatt kommer att ges under fördelningsperioden genom detta bidrag.

d) Beräkning av subventionens storlek

(74) Beträffande beräkningen av subventionens storlek hävdade både Hynix och de sydkoreanska myndigheterna att kommissionen borde ha jämfört räntesatserna i programmet med marknadsräntesatserna och inte behandlat lån som bidrag. Hynix hävdade också att Korea Development Bank endast övertog 10 % av de omfinansierade obligationerna och att endast dessa obligationer borde betraktas som en subvention. Eftersom Korea Development Banks obligationer senare omstrukturerades (i oktober 2001) borde de vidare inte räknas med två gånger i subventionsbeloppet.

(75) Beträffande det första argumentet om en jämförelse mellan räntesatserna har kommissionen i skäl 66 i förordningen om provisorisk tull utvecklat skälen till sin slutsats att inte lägga en sådan jämförelse till grund för fastställandet av subventionens storlek. Enligt artikel 5 i grundförordningen skall storleken på den utjämningsbara subventionen fastställas på grundval av den förmån som mottagaren fått. Såsom förklaras i skälen 50-63 var det inte genom de räntesatser som tillämpades inom ramen för KDB-programmet som Hynix fick en förmån utan därigenom att företaget utan detta program skulle ha varit tvunget att lösa in sina obligationer och, eftersom det saknade likvida medel till detta, i så fall skulle ha gått i konkurs. Någon annan finansieringskälla fanns inte att tillgå för Hynix, och enligt uppgifterna i handlingarna förefaller detta vara skälet till att KDB-programmet över huvud taget upprättades. Hynix beviljades en förmån genom att Korea Development Bank köpte obligationer från företaget vilka höll på att förfalla och detta vid en tidpunkt när ingen aktör på marknaden var beredd att förse Hynix med de medel som krävdes för att finansiera deras inlösen. Därför fastställs att subventionen utgörs av det belopp med vilket Korea Development Bank finansierade köpet av Hynix obligationer.

(76) Vad så gäller behandlingen av lån som bidrag måste situationen bedömas utifrån den beviljande myndighetens synpunkt vid tidpunkten för åtgärderna. Om det redan när ett lån beviljas står klart för den beviljande myndigheten att den inte kommer att kunna få tillbaka sina pengar skall, enligt avsnitt E b c i riktlinjerna, lånet betraktas som ett bidrag. Även om i det här fallet finansieringen från Korea Development Bank inom ramen för programmet inte helt och hållet är detsamma som ett "lån" är det en mycket snarlik transaktion, varför samma principer bör gälla. Frågan är om Korea Development Bank hade anledning att tro att banken skulle få tillbaka sina pengar eller ej. Det framgår av uppgifterna i handlingarna att det när Korea Development Bank övertog Hynixskulderna var uppenbart att banken inte skulle få tillbaka vad den lagt ut på köp av Hynix obligationer. Av tillgängliga uppgifter att döma räknade Korea Development Bank inte ens med att få tillbaka sina utgifter. Det budgeterade beloppet för det samlade KDB-programmet var ursprungligen 6,2 biljoner won, varav Korea Development Bank redan anslagit nästan hälften, 2,9 biljoner won, till köp av Hynix obligationer. Programmet upprättades inte på grundval av lönsamhetskriterier eller ens kriteriet att nå brytpunkten. Man avsatte helt enkelt ett betydande belopp som skulle användas för köp av utvalda företags obligationer vilka stod inför sin inlösen. Även om Korea Development Bank skulle ha förväntat sig att få tillbaka sina utgifter var det när finansieringen beviljades uppenbart att Hynix inte skulle kunna betala tillbaka de belopp det var fråga om. Hynix var redan mycket högt skuldsatt, och skälet till att Korea Development Bank måste ingripa var att Hynix inte hade pengar för inlösen av sina obligationer och inte hade någon möjlighet att skaffa dem på marknaden vid den tidpunkt när inlösen skulle ske. Det bör också noteras att det belopp som från början förutsågs för köp av Hynix obligationer var stort i förhållande till Hynix omsättning. Beloppet 2,9 biljoner won motsvarade mer än 70 % av Hynix omsättning 2001.

(77) Att Hynix inte skulle kunna återbetala denna nya finansiering blev uppenbart under programmets gång, eftersom företagets ställning månatligen granskades i samband med bankernas beslut om vilka obligationer som varje månad skulle köpas. Hynix kreditvärdighet sänktes den 22 januari 2001, omedelbart efter det att företagets tagits med i programmet, och på nytt i mars under programmets gång. Det betyg, "speculative grade", som Hynix fick i slutet av januari borde ha beaktats redan i januari månad beslut om obligationsköp. I mars 2001 sänktes kreditvärdighetsbedömningen för Hynix till betyget B- vilket egentligen, enligt de kriterier som gällde för KDB-programmet, skulle ha diskvalificerat företaget från programmet. Under bägge dessa månader finansierades emellertid Hynix obligationer av Korea Development Bank trots företagets successivt försämrade situation och det sänkta kreditbetyg som detta tog sig uttryck i. Det finns dessutom inga uppgifter som tyder på att Korea Development Bank i själva verket hade återvunnit mer än de belopp som Hynix skulle ha betalat enligt programmets villkor(36). I de preliminära undersökningsresultaten beaktades dessa belopp och frånräknades, såsom nämns i skäl 65 i förordningen om provisorisk tull.

(78) Hynix hävdade beträffande det andra argumentet att Korea Development Bank endast innehade 10 % av de obligationer som omfinansierats och att endast dessa obligationer borde betraktas som en subvention. Det erinras om att en subvention är ett bidrag från de offentliga myndigheterna genom vilka mottagaren får en förmån. Såsom redan nämnts i skäl 48 i förordningen om provisorisk tull är första steget i programmet att Korea Development Bank direkt köper alla förfallande obligationer som omfattas av programmet(37). Förmånen för Hynix genom detta finansiella bidrag består i att Korea Development Bank köper dessa obligationer i stället för Hynix: i en normal marknadstransaktion skulle Hynix självt ha stått för den finansiering som Korea Development Bank ställde upp med. Förmånens storlek avgör hur stor subventionen är. Den omständigheten att Korea Development Bank själv, enligt programmets villkor, i slutändan avses behålla endast 10 % av obligationerna kan inte ändra denna slutsats, eftersom banken ställde upp med ett mycket högre belopp från början och i och med detta iklädde sig de risker och skyldigheter som är förknippade med köpet av alla de obligationer som omfinansieringen omfattade.

(79) Hynix hävdade för det tredje att Korea Development Banks obligationer, eftersom de senare (oktober 2001) omstrukturerades, inte borde räknas med två gånger i subventionsbeloppet. Det noteras att det av kontrollen av uppgifterna i handlingarna framgick att 59,4 miljarder won av de obligationer som programmet omfattade faktiskt ingick i bytet av skulder mot aktier. Detta belopp räknades av från det totala beloppet för åtgärderna från oktober 2001(38), såsom närmare utvecklas i skäl 166. Hynix hävdade också att en del av bankernas innehav av Korea Development Banks obligationer ingick i de konvertibla obligationer som bankerna köpte i juni 2001. Beloppet för Korea Development Banks obligationer borde därför räknas av från beloppet för de konvertibla obligationerna så att någon dubbelräkning inte sker. Det noteras att de konvertibla obligationer som köptes i juni 2001 till hela sitt belopp byttes ut mot aktier i oktober 2001, och hela beloppet för de konvertibla obligationerna, inbegripet Korea Development Banks obligationer, räknas därför av (se vidare skäl 166).

(80) Av de skäl som redovisas i skälen 50-79 dras slutsatsen att KDB-programmet medförde en förmån för Hynix, eftersom någon jämförbar finansiering inte stod till företagets förfogande på marknaden. Hynix kunde inte finansiera sina förfallande obligationer med banklån, eftersom företaget hade uttömt sina möjligheter att få sådana lån och inte kunde omfinansiera obligationerna på obligationsmarknaden på grund av sitt låga kreditbetyg. Därför anses den finansiering som ställdes till förfogande genom KDB-programmet utgöra en subvention i den mening som avses i artikel 2 i grundförordningen. Subventionen konstateras vara faktiskt selektiv för Hynix och därför, enligt artikel 3.2 c i grundförordningen, utjämningsbar. Enligt artikel 5 i grundförordningen skall beloppet för subventionen utgöras av beloppet för förmånen, vilket är det finansieringsbelopp som ställdes till förfogande inom ramen för programmet. Slutsatserna i skäl 67 i förordningen om provisorisk tull och den subvention som anges i det skälet, 4,9 %, bekräftas därför.

6. KREDITBANKERNAS FÖRVÄRV AV OBLIGATIONER TILL ETT BELOPP AV 1 BILJON WON OCH DEN FÖRSTA FÖRLÄNGNINGEN AV SKULDERNA (MAJ 2001)

(81) I förordningen om provisorisk tull drogs preliminärt slutsatsen att det inte fanns tillräckliga belägg för subventionering, och därför fattades det beslut om att inte införa utjämningsåtgärder beträffande detta program. Vissa berörda parter instämde inte i detta preliminära undersökningsresultat utan begärde en översyn av det. En berörd part hävdade att de villkor som tillämpats på Hynix inte stod i överensstämmelse med företagets ekonomiska situation vid tidpunkten och därför inte var marknadsbaserade. Denna part hävdade även att de sydkoreanska myndigheterna utövat inflytande på kreditbankerna, vilket påverkat åtgärdernas framgång.

(82) En annan berörd part hävdade att aktionen för att rädda Hynix i maj 2001 inte skulle ha ägt rum utan de sydkoreanska myndigheternas ingripande eftersom företagets ekonomiska tillstånd var svagt samt att de sydkoreanska myndigheterna uttryckligen ålagt Hynix kreditgivare att delta i obligationsförvärvet. Till stöd för detta påstående hänvisade denna part till ett möte mellan tjänstemän från de sydkoreanska myndigheterna, ordförandena för de banker som gett krediter till Hyundai, tjänstemän från kommissionen för finansiell övervakning och Hynix ordförande som den 10 mars 2001 sammankallades av de sydkoreanska myndigheterna.

(83) I de frågeformulär som skickades till de sydkoreanska myndigheterna ställdes frågan huruvida de sydkoreanska myndigheterna eller något annat offentligt organ varit inblandade i bankernas beslut att vidta åtgärderna i maj 2001. Samma fråga ställdes i frågeformulären till bankerna. Protokollen från alla möten som de sydkoreanska myndigheterna eller andra offentliga tjänstemän närvarat vid begärdes också in. Alla parter svarade att de sydkoreanska myndigheterna inte på något sätt varit inblandade i omstruktureringsprocessen i maj. Några uppgifter om sådana kontakter fanns därför inte och kunde inte heller tas upp under undersökningen inför de preliminära undersökningsresultaten eller kontrolleras under kontrollbesöken.

(84) Efter det att de preliminära undersökningsresultaten offentliggjorts lämnade berörda parter in uppgifter från andrahandskällor, inbegripet tidningsartiklar, om att sådana kontakter faktiskt ägt rum. Uppgifterna avsåg möten som ägt rum vissa angivna dagar och kontakter mellan bankerna och tjänstemän från den sydkoreanska finansinspektionen och kommissionen för finansiell övervakning. De berörda parterna, Hynix och de sydkoreanska myndigheterna uppmanades särskilt att granska dessa uppgifter och lämna synpunkter på dem. Parterna lyckades inte vederlägga dessa nya uppgifter. Faktum är att båda parterna uttryckligen medgav att företrädare för den sydkoreanska finansinspektionen faktiskt varit närvarande vid mötet den 10 mars 2001 och, som framgått av de nya uppgifterna, haft kontakter med banker i samband med dessa åtgärder.

(85) Det noteras att de nya uppgifterna och de berörda parternas bekräftelse av deras riktighet stod i strid med de uttalanden som de sydkoreanska myndigheterna, tjänstemän från kommissionen för finansiell övervakning och från den sydkoreanska finansinspektionen samt de berörda bankerna gjort under tidigare stadier av undersökningen. De sydkoreanska myndigheterna och bankerna har konsekvent hävdat att varken de sydkoreanska myndigheterna eller några offentliga tjänstemän på något sätt varit inblandade i åtgärderna i maj 2001 och att kommissionen för finansiell övervakning och den sydkoreanska finansinspektionen endast har en tillsynsfunktion gentemot de finansiella institutionerna och inte ingriper i bankernas dagliga affärsverksamhet. Ett sådant undanhållande av uppgifter anses ha hindrat undersökningen i den mening som avses i artikel 28 i grundförordningen, enligt vilken undersökningsresultaten under sådana omständigheter kan grunda sig på bästa tillgängliga uppgifter. De berörda parterna underrättades om följderna av sin bristande samarbetsvilja. Det noteras även att Hynix finansiella rådgivare vid tidpunkten, Citibank Seoul, inte till fullo samarbetade med undersökningen. Citibank har förklarat att denna bristande samarbetsvilja berodde på Hynix ingripande. Citibank hade, i egenskap av finansiell rådgivare till Hynix vid tidpunkten för åtgärderna, tillgång till viktiga uppgifter både om Hynix ekonomiska tillstånd och de åtgärder som är föremål för utredning. Genom att inte låta Citibank samarbeta och på så sätt hindra undersökningen från att ta del av de uppgifter som Citibank hade tillgång till, anses Hynix självt allvarligt ha hindrat undersökningen. Med tanke på att parterna genom att undanhålla uppgifter om åtgärderna i maj 2001 inte samarbetat och att de inte kunnat vederlägga de nya uppgifter som framkommit efter de provisoriska åtgärderna bör de preliminära undersökningsresultaten omprövas mot bakgrund av de nya uppgifterna och på grundval av bästa tillgängliga uppgifter.

(86) Av uppgifterna framgår sammantaget att de sydkoreanska myndigheterna i november 2000 började ålägga banker och andra institutioner att vidta åtgärder för att lindra Hynix likviditetsproblem och att främja strategin för elektronikindustrin. Detta har bekräftats för alla de åtgärder som behandlas ovan i de tidigare kapitlen i denna förordning. Det noteras även att Hynix ekonomiska situation blev sämre allt eftersom året gick, trots de åtgärder som vidtagits. I mars 2001 hade företagets kreditbetyg sjunkit till B-. Det finns därför inget skäl att anta att de sydkoreanska myndigheterna under dessa omständigheter, som hela tiden försämras, plötsligt skulle ställa in sitt stöd till Hynix. Det är däremot rimligt att tro att de fortsatte sitt stöd till Hynix, särskilt eftersom företaget på grund av sin allt sämre ekonomiska situation inte kunde erhålla någon annan finansiering på marknaden.

(87) Som förklaras ovan i samband med bedömningen av de tre åtgärder som där undersöks hade Hynix redan i januari 2001 genom sin höga exponering gentemot sina främsta kreditbanker och sitt låga kreditbetyg uttömt sina möjligheter till banklån. I mars 2001 hade företagets kreditbetyg sjunkit ytterligare och exponeringen ökat genom att de sydkoreanska myndigheterna ålagt vissa banker att häva sina av försiktighetsskäl fastställda kreditgränser. Företaget hade inte gjort några betalningar på det konsortielån som det beviljades i januari 2001 och betalningsförpliktelserna fortsatte att växa, trots alla åtgärder som vidtagits för att lindra situationen. Under dessa omständigheter finns det ingenting som tyder på att Hynix skulle ha kunnat få ett lån på marknaden. Hynix nämnde inte någon sådan möjlighet under förfarandet och företaget uppgav sig inte heller ens ha försökt att utverka ytterligare lån på den sydkoreanska marknaden eller på utländska marknader.

(88) Av uppgifterna i handlingarna framgår att bankerna inte verkade ha några affärsmässiga skäl att i juni 2001 förvärva konvertibla obligationer från Hynix till ett värde av 1 biljon won. Av handlingarna framgår att bankerna förvärvade obligationerna i syfte att ställa kontanta medel till Hynix förfogande för att företaget skulle kunna täcka sina befintliga betalningsförpliktelser. Bankerna erkände Hynix oförmåga att fullgöra sina betalningsskyldigheter redan i början av maj 2001. Enligt kreditrådets (Creditor Financial Institutions Council) resolution av den 7 maj 2001 kunde Hynix inte kunde fullgöra sina åtaganden med avseende på konsortielånet för det första kvartalet 2001 och det var mycket sannolikt att företaget inte heller skulle kunna göra det för det andra kvartalet. Företaget uppgavs försumma sina betalningsskyldigheter enligt artikel 12 i låneöverenskommelsen. För att förhindra relaterade problem, t.ex. att andra krediter förfaller till följd av låntagarens försummelse, tillämpades dock inte artikel 11 i överenskommelsen under det första och andra kvartalet 2001. Bankerna fritog alltså i praktiken Hynix från de konsekvenser som betalningsförsummelsen enligt låneöverenskommelsen skulle ha medfört. De ställde icke desto mindre ny finansiering till företagets förfogande genom att i juni 2001 förvärva de konvertibla obligationerna.

(89) Flera av de banker som gett Hynix krediter ökade också sina reserver för kreditförluster i samband med Hynix skuld(39). Innan de i juni 2001 deltog i förvärvet av konvertibla obligationer ökade KorAm Bank, Hana Bank, Shinhan Bank och Kookmin Bank sina reserver för kreditförluster i samband med Hynix skuld med 25 %. Så tidigt som under det tredje kvartalet 2001 hade dessa banker klassificerat 60 % eller mer av sina lån till Hynix som osäkra. Det erinras om att tre av dessa banker inte samarbetade med undersökningen (se skäl 18).

(90) Bankerna förvärvade de konvertibla obligationerna den 20 juni 2001. Det noteras att priset på Hynix aktier mellan mitten av juni och den 20 juni 2001 hade sjunkit avsevärt. Trots detta förvärvade bankerna de konvertibla obligationerna även om det vid den tidpunkten måste ha stått klart för dem att de inte skulle få tillbaka sina pengar(40). Inom en månad hade bankerna gjort enorma förluster på obligationerna. Priset på Hynix aktier hade sjunkit kraftigt, och bankerna skrev vid bokslutet i slutet av juni 2001 av vissa delar av acceptpriset på Hynix konvertibla obligationer som förluster.

(91) Av uppgifter som erhållits efter det att de provisoriska åtgärderna offentliggjordes och som inte vederlagts av parterna framgår att det förekom kontakter mellan kreditbankerna och offentliga tjänstemän mellan mars och maj 2001. Enligt dessa uppgifter sammankallades den 10 mars 2001 det möte som nämns i skäl 82 för att få bankerna att stödja Hyundaigruppen(41). När vissa banker av oro för att deras externa trovärdighet skulle försämras och kreditgränserna överträdas ställde sig motvilliga till att stödja Hynix övertalades de av tjänstemän från de sydkoreanska myndigheterna att ändå göra detta(42). Den 24 april rapporterades det att Hyundai Creditors' Association bestämt sig för att inte förvärva konvertibla obligationer till ett värde av 1 biljon won på Hynix begäran. Hynix hade inga likvida medel för att fullgöra de betalningsförpliktelser som förföll, och intäkterna från emissionen av de konvertibla obligationerna, 1 biljon won, skulle användas för betalningar på befintliga skulder. Vid ett möte den 23 april 2001 med ordförandena för kreditbankerna, bl.a. Korea Exchange Bank, Korea Development Bank och Chohung Bank, var de flesta deltagarna motvilliga till att godta konvertibla obligationer till ett belopp av 1 biljon won(43). Samma dag begärde verkställande direktören för Citibank, som var Hynix ekonomiska rådgivare vid tidpunkten och som organiserat åtgärderna i maj, formellt finansiellt stöd för Hynix från de sydkoreanska myndigheterna, och ordföranden för kommissionen för finansiell övervakning ställde sig positiv. Mot denna bakgrund rapporterades det att sannolikheten för att Hynix skulle erhålla finansiellt stöd och att företagets konvertibla obligationer skulle godtas ökat(44). Det erinras om att Citibank inte heller samarbetade med undersökningen (se skäl 18).

(92) Det rapporterades att KorAm Bank, en av de banker som inte samarbetade med undersökningen, vägrade att ta över sin andel av de konvertibla obligationerna med den motiveringen att Hynix inte gjort något skriftligt åtagande om att göra sitt bästa för att minska sina skulder. Det noteras att det förekom rapporter om att den sydkoreanska finansinspektionen som svar på detta sagt att den inte skulle förlåta banken om den inte deltog och att den skulle vidta stränga åtgärder mot banken, t.ex. genom att inte godkänna nya finansiella instrument och genom att underkasta banken en strängare revision. Efter denna varning tog KorAm Bank tillbaka sitt beslut och deltog i förvärvet av de konvertibla obligationerna(45).

(93) Eftersom slutsatserna om parterna inte samarbetar måste grundas på bästa tillgängliga uppgifter, bör i detta sammanhang ytterligare uppgifter beaktas, även om de hämtats från andrahandskällor. Det noteras att en av de åtgärder som undersöktes i början var en påstådd garanti från SGICO (Seoul Guarantee Insurance Corporation) avseende 600 miljarder won i konvertibla obligationer från Hynix som skulle förvärvas av investmentbolag. Under undersökningen bekräftades det att detta obligationsförvärv aldrig ägt rum och att det därför inte lämnats någon garanti(46). Orsakerna till att transaktionen inte ägt rum förklarades dock inte. Det noteras att det förekommer rapporter om att bankerna vid tidpunkten krävde att även investmentbolagen skulle förvärva konvertibla obligationer, eftersom bankerna inte ville bära hela den finansiella bördan själva. Investmentbolagen vägrade att köpa Hynix obligationer eftersom de påstod det vara allmän kännedom att obligationerna inte skulle kunna lösas ut och att de inte kunde sälja dem vid tidpunkten eftersom de kämpade för att återerövra marknadens förtroende. Enligt rapporterna påstod investmentbolagen att de inte skulle kunna undgå kritik för att de investerat sina kunders pengar i ett insolvent bolag, vilket skulle kunna leda till att de ställdes inför rätta. Om investmentbolagen under dessa omständigheter av de finansiella myndigheterna tvingades att godta de nya företagsobligationerna till ett belopp av flera miljarder won, skulle hela gruppen av investmentbolag kunna bli insolvent(47). Av ovanstående framgår att bankerna sedan tidigt i mars 2001 deltagit i alla diskussioner om åtgärderna i maj 2001 och att de var väl medvetna om investmentbolagens argument och orsakerna till att dessa vägrat teckna sig för obligationerna. Bankerna själva hade några veckor tidigare också beslutat sig för att inte godta förvärvet av de konvertibla obligationerna och erkänt Hynix oförmåga att fullgöra sina betalningsskyldigheter avseende de befintliga skulderna.

(94) Sedan de berörda parterna meddelats dessa uppgifter medgav de att en tjänsteman från den sydkoreanska finansinspektionen varit närvarande vid ett möte och att det därefter förekommit kontakter mellan kommissionen för finansiell övervakning, den sydkoreanska finansinspektionen och bankerna. Det förklarades att tjänstemannen från den sydkoreanska finansinspektionen endast varit närvarande i egenskap av observatör och vittne avseende kreditgivarnas tidigare finansieringsåtaganden och inte för att påverka kreditbankerna eller deras beslut att bevilja Hyundaiföretag ytterligare krediter. Det förklarades också att uppföljningen per telefon mellan tjänstemännen från den sydkoreanska finansinspektionen, kommissionen för finansiell övervakning och kreditbankerna endast var ett led i de två myndigheternas normala roll som tillsynsmyndighet. Med tanke på att parterna undanhöll viktiga uppgifter tills de konfronterades med dem samt hindrade undersökningen genom att uppmana andra parter att inte samarbeta, är det dock svårt att uppfatta dessa förklaringar som helt övertygande. Av uppgifterna i handlingarna framgår det dessutom att den tjänsteman som var närvarande vid mötet den 10 mars 2001 var vice ordförande för kommissionen för finansiell övervakning, dvs. en högt uppsatt tjänsteman. Under dessa omständigheter dras i enlighet med artikel 28 i grundförordningen, enligt vilken slutsatserna, om parterna inte samarbetar, får grunda sig på bästa tillgängliga uppgifter, slutsatsen att bankerna inte var fria och oberoende att själva besluta i frågan om förvärvet av de konvertibla obligationerna och att de inte grundade sitt beslut på affärsmässiga överväganden utan av de sydkoreanska myndigheterna ålades att köpa obligationerna. Uppgifterna från de andrahandskällor som nämns ovan stöder denna slutsats.

(95) I sina synpunkter med anledning av det slutliga meddelandet av uppgifter framförde de sydkoreanska myndigheterna att det borde tas hänsyn till att privata investerare i juni 2001 köpt globala förvaringsbevis från Hynix till ett värde av 1,25 miljarder US-dollar och att bankernas beslut att köpa Hynix konvertibla obligationer därför mycket väl kan ha grundat sig på affärsmässiga överväganden. Det noteras att dessa investerare måste ha påverkats av sina förväntningar om att Korea Development Banks av de sydkoreanska myndigheterna ålagda program för omfinansiering av skuldförbindelser som Hynix ingått och som höll på att förfalla skulle vara tillgängligt även i fortsättningen. Dessa investerare hade dessutom inte heller samma insikt i Hynix situation som kreditbankerna. Det är därför inte orimligt att dra slutsatsen att bankernas investeringsbeslut borde skilja sig från det beslut som fattades av dem som investerade i globala förvaringsbevis.

(96) På grundval av bästa tillgängliga uppgifter dras därför slutsatsen att bankernas beslut att förvärva 1 biljon won i konvertibla obligationer från Hynix inte grundade sig på affärsmässiga överväganden utan på ett samhällspolitiskt motiverat åläggande från de sydkoreanska myndigheternas sida. Beloppet för de konvertibla obligationer som förvärvades utgör därför ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna i den mening som avses i artiklarna 2.1 a i och 2.1 a iv i grundförordningen. Detta förvärv medförde för Hynix en förmån motsvarande ett belopp på 1 biljon won, obligationernas förvärvspris, eftersom företaget inte hade tillgång till några jämförbara medel på marknaden. Hynix situation hade försämrats ytterligare sedan januari 2001 och företaget kunde inte erhålla något likvärdigt lån på marknaden. Det belopp på 1 biljon won som inkom genom bankernas förvärv av de konvertibla obligationerna anses därför utgöra en subvention i den mening som avses i artikel 2 i grundförordningen. Eftersom detta är en för ett särskilt ändamål avsedd subvention som endast ställts till ett företags förfogande är den enligt artikel 3 i grundförordningen selektiv och därigenom utjämningsbar.

(97) Enligt artikel 5 i grundförordningen skall de utjämningsbara subventionernas storlek beräknas i förhållande till den förmån som mottagaren fått. De konvertibla obligationer som kreditbankerna förvärvade var belagda med ränta och skulle betalas tillbaka av Hynix vid löptidens slut. De kan därför jämföras med ett lån. Enligt artikel 6 b i grundförordningen skall det först undersökas huruvida företaget skulle ha kunnat få ett likvärdigt kommersiellt lån på marknaden. Förmånen skulle i så fall vara lika med skillnaden mellan de tillämpliga räntesatserna. Som förklaras i skäl 87 kunde Hynix inte erhålla några jämförbara lån i maj 2001. Den förmån som obligationsförvärvet medförde måste därför fastställas på en annan grundval.

(98) Enligt avsnitt E b v i riktlinjerna skall beloppet för ett lån som eftergetts eller som låntagaren försummat att betala betraktas som ett bidrag. Detta innebär att lånet, om det redan vid tidpunkten för beviljandet står klart för den beviljande myndigheten att den inte kommer att få tillbaka sina pengar, bör betraktas som ett bidrag. I detta fall stod det som förklaras i skälen 88-90 vid tidpunkten för obligationsförvärvet klart för bankerna att de inte skulle få tillbaka de pengar de lagt ut för att förvärva Hynix konvertibla obligationer. Förmånen för Hynix och den utjämningsbara subventionens storlek är därför lika med obligationernas förvärvspris, dvs. 1 biljon won. Med användande av den beräkningsmetod som redovisas i skälen 67 och 108 i förordningen om provisorisk tull uppgår subventionen till 5,4 %.

7. KRISPAKETET FRÅN OKTOBER 2001, BESTÅENDE AV ETT PROGRAM DÄR SKULDEN UTBYTS MOT AKTIER, EN ANDRA FÖRLÄNGNING AV SKULDERNA OCH ETT NYTT LÅN PÅ 658 MILJARDER WON

(99) Efter offentliggörandet av den förordningen om provisorisk tull yttrade sig Hynix, de sydkoreanska myndigheterna, Korea Exchange Bank, Woori Bank, Chohung Bank, Citibank Seoul och det sydkoreanska jordbrukskooperativa förbundet (National Agricultural Cooperative Federation, NACF) om de preliminära resultaten av undersökningen av krispaketet från oktober 2001.

(100) Nedan följer en redogörelse för och en bedömning av parternas synpunkter. Eftersom beräkningen av den utjämningsbara subventionens storlek är en viktig fråga när det gäller åtgärderna från oktober 2001, anses det dock vara ändamålsenligt att först förklara hur och enligt vilka principer bedömningen av subventionens storlek sker, särskilt med tanke på att åtgärderna från oktober 2001 beviljades ett företag med ekonomiska problem.

a) Inledning

(101) Enligt förordningen om provisorisk tull var åtgärderna från oktober 2001, dvs. utbytet av skulder mot aktier, det nya lånet på 658 miljarder won samt det faktum att förfallotiden senarelades och lånen förlängdes, att betrakta som bidrag. Detta resonemang grundade sig på avsnitt E b v i riktlinjerna, enligt vilket ett lån är att betrakta som ett bidrag om det eftergetts eller om låntagaren försummat att betala det. I skälen 104-107 i förordningen om provisorisk tull drogs preliminärt slutsatsen att Hynix på grund av sin ekonomiska situation inte kunde erhålla likvärdig finansiering på marknaden och att bankerna vid tidpunkten för åtgärderna från oktober 2001 visste att de inte skulle få tillbaka de pengar som de investerat i eller lånat ut till Hynix.

(102) Det första som skall undersökas vid en bedömning av hur en subvention skall beräknas i fall där finansiering tillhandahålls ett företag med problem är företagets kreditbetyg vid tidpunkten för åtgärderna. Av kreditbetyget framgår företagets ekonomiska situation och dess förmåga att dra till sig investeringar eller erhålla finansiering vid en viss tidpunkt, eftersom potentiella investerare och långivare framför allt grundar sina beslut på det kreditbetyg företaget erhållit från ett oberoende internationellt kreditvärderingsinstitut.

(103) Det noteras att Standard och Poor's i oktober 2001 gav Hynix kreditbetyget SD - "selective default". Detta är det näst sämsta kreditbetyg ett företag kan erhålla. Det sämsta är "default", vilket till skillnad från de andra betygen enligt Standard och Poor's kriterier inte är en framåtblickande bedömning utan endast används när betalningsförsummelse faktiskt ägt rum. Betyget SD ges när en emittent kan förväntas försumma betalningar selektivt, dvs. fortsätta att betala på vissa emissioner eller typer av obligationer men inte på andra. Hynix betyg vid tidpunkten för åtgärderna var därför mycket alarmerande för alla investerare och långivare och kunde inte tas till stöd för att på affärsmässiga grunder bevilja företaget ytterligare finansiering.

(104) Det andra som skall undersökas är företagets tidigare resultat när det gäller att fullgöra sina betalningsskyldigheter avseende befintliga skulder samt den kreditvärdighetsbedömning som gjorts av berörda långivare. Om ett företag med till och med medelmåttig kreditvärdighet fortsätter att göra betalningar på befintliga skulder till vissa långivare, är det inte helt orimligt att dessa långivare beaktar detta vid sin interna bedömning av det berörda företagets kreditvärdighet och att detta betraktas som en positiv faktor vid bedömningen av huruvida fortsatt utlåning till det berörda företaget bör övervägas. I detta fall noteras dock att Hynix under 2001 inte gjorde några betalningar på sina befintliga skulder utan till och med försummade att betala räntan på det konsortielån som beviljades i januari 2001. Som förklaras i skäl 88 tillkännagav bankerna redan i maj 2001 att betalningsförsummelse förelåg men beslutade sig ändå för att inte vidta lämpliga åtgärder för att ta itu med situationen. Flera banker ökade sina reserver för kreditförluster i samband med Hynix skuld redan i maj 2001 och återigen i oktober 2001, före åtgärderna, och visade på så sätt att de redan betraktade den ytterligare finansieringen som en förlust. Denna bedömning återspeglades i de berörda bankernas interna bedömning av företagets kreditvärdighet. De sex banker som berördes av åtgärderna från oktober 2001 bedömde internt Hynix kreditvärdighet till mellan "precautionary "och "doubtful". En sådan situation kan inte tjäna som stöd för ett beslut att bevilja det berörda företaget ytterligare finansiering.

(105) Det tredje som skall undersökas är det berörda företagets allmänna ekonomiska situation. Om företaget har tillfälliga likviditetsproblem men en i grund och botten sund ekonomi, kan potentiella långivare beakta detta när de fattar sina kreditbeslut.

(106) Det noteras att Hynix övergripande ekonomiska situation länge varit kritisk. I slutet av 2000 hade Hynix ackumulerat mer än 9,46 miljarder US-dollar i betalningsförpliktelser. Detta var nästan två gånger företagets nettovärde och mer än fyra gånger dess börsvärde(48). I oktober 2001 var Hynix skulder sex gånger större än företagets eget kapital. De berörda bankerna var också mycket väl medvetna om situationen. Som förklaras i skäl 44 uppgav exportförsäkringsinstitutet redan i november 2000 att Hynix befann sig i ett tillstånd av teknisk insolvens. Liknande uttalanden återfinns i interna rapporter från de berörda bankerna, enligt vilka Hynix har ett negativt kapital och alltför stor skuldsättning.

(107) Hynix ekonomiska nyckeltal enligt den så kallade Altman Z-score-modellen, som är särskilt utformad för att förutsäga sannolikheten för fallissemang från sydkoreanska företags sida, var 1999-2001 mycket sämre än för andra sydkoreanska företag som faktiskt gick omkull. Hynix nyckeltal var 700 % högre än tröskelvärdet för ett företag med allvarliga ekonomiska problem(49). Hynix balans- och kassalikviditet var typiska för ett företag med fullständigt otillräcklig likviditet för att täcka sina betalningsförpliktelser(50). Hynix nettovinstmarginal, dess avkastning på totalt kapital och på eget kapital var negativa under nästan varje år sedan 1997 med nettomarginaler så låga som -24,3 % 2000 och -93,83 % 2001. Varje år mellan 1997-1999 var företagets kassaflöde från rörelsen otillräckligt för att täcka ens en sjättedel av företagets skulder eller sammanlagda betalningsförpliktelser.

(108) Räkenskaperna för 2001 medgav inte heller någon optimism rörande Hynix ekonomiska framtidsmöjligheter. Enligt dessa krävdes det fortlöpande stöd från kreditbankerna för hela normaliseringen av företagets verksamhet tills säljpriset på halvledarprodukter i tillräcklig utsträckning återhämtat sig. Av dessa uppgifter framgår att Hynix i det förflutna varit och i framtiden kommer att vara beroende av finansiellt stöd från företagets kreditgivare. Hynix hade nått en punkt där företaget inte längre kunde finansiera sin rörelse med avkastningen från verksamheten.

(109) Nästa steg i bedömningen av grunden för beräkningen av subventionen är att se huruvida det berörda företaget beviljats kommersiella lån från andra källor och, om så är fallet, på vilka villkor. Om sådana lån beviljats, skulle villkoren för dessa lån kunna tjäna som referensvärde vid uppskattningen av den förmån som Hynix beviljats genom de berörda åtgärderna och därigenom också av subventionens storlek.

(110) I detta fall noteras att Hynix inte kunde erhålla några kommersiella lån någon gång under 2000 eller 2001. Lånen till Hynix bestod uteslutande av lån som antingen getts, ålagts eller garanterats av de sydkoreanska myndigheterna. Hynix största kreditgivare vid tillfället var Korea Development Bank, som stod för 44 % av Hynix sammanlagda upplåning i december 2001(51).

(111) Före 1998 hade Hynix erhållit lån från franska och japanska banker, inbegripet Bank of Tokyo, Société Générale och Crédit Lyonnais. Ingen av dessa banker har sedan dess dock deltagit i omstruktureringen av Hynix. De utestående lånen från utländska banker, inbegripet Citibank Seoul, uppgick under 2000-2001 till endast 5 % av Hynix sammanlagda upplåning(52). En bedömning av Citibanks roll ges i skälen 130-133 nedan.

(112) Den bristande medverkan från utländska banker tyder på att ytterligare investeringar i Hynix inte ansågs vara rationella eller eko