Kommissionens beslut

av den 20 december 2001

om den åtgärd som Förbundsrepubliken Tyskland planerar att genomföra till förmån för stålföretaget Georgsmarienhütte Holding GmbH

[delgivet med nr K(2001) 4510]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2002/286/EG, EKSG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 4 c i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta jämförd med protokoll 14,

med beaktande av kommissionens beslut nr 2496/96/EKSG av den 18 december 1996 om gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin,(1)

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(2), och

av följande skäl:

1. FÖRFARANDE

(1) Genom en skrivelse av den 31 augusti 2000 anmälde Förbundsrepubliken Tyskland till kommissionen en försäljning av tillgångar mellan å ena sidan konkursförvaltarna till stålföretaget Stahl Gröditz och dess dotterbolag och å andra sidan två dotterbolag till Georgsmarienhütte Holding GmbH (nedan kallat GMH).(3)

(2) Genom en skrivelse av den 8 juni 2001 underrättade kommissionen Tyskland om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget och i artikel 6.5 i kommissionens beslut nr 2496/96/EKSG (nedan kallat gemenskapsregler för stöd till stålindustrin) avseende denna åtgärd. Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärden i fråga.

(3) Kommissionen har mottagit synpunkter från UK Steel Association, Storbritanniens ständiga representation och det stödmottagande företaget GMH i samband med förfarandet. Den 7 och den 23 augusti 2001 vidarebefordrade kommissionen dessa synpunkter till Tyskland som svarade genom skrivelser av den 23 augusti och den 20 september 2001.

(4) Tyskland besvarade kommissionens beslut om att inleda förfarandet genom skrivelser av den 17 juli och den 19 oktober 2001.

2. DETALJERAD BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

(5) Gröditzer Stahlwerke GmbH och dess dotterbolag(4) (nedan kallade Gröditzer) bedriver sin verksamhet i Sachsen. Sedan 1990 har Gröditzer ägts av Treuhandanstalt (THA) och dess offentligägda efterträdare EREL Verwaltungs GmbH und Co Management KG (EREL), Beteiligungs-Management-Gesellschaft mbH (BMGB), och slutligen Bundesanstalt für Vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (nedan kallat BvS).

(6) Den 25 februari 1997 ingick BMGB ett avtal "Kauf und Abtretungsvertrag über Geschäftsanteile" (nedan kallat privatiseringsavtalet) med Georgsmarienhütte-koncernen(5) för att denna skulle privatisera Gröditzer.

(7) Under åren före privatiseringen mottog Gröditzer omfattande statligt stöd i form av garantier och aktieägarlån från THA och dess efterträdare. Nytt stöd har betalats ut enligt privatiseringsavtalet. I privatiseringsavtalet angavs därför att egendomsrätten till Gröditzer inte skulle överföras till Georgsmarienhütte Holding GmbH (GMH) förrän kommissionen hade godkänt det statliga stöd som hade betalats ut och skulle betalas ut till Gröditzer. I privatiseringsavtalet anges dock att GMH hade rätt att förvalta Gröditzers verksamhet medan man väntade på att den juridiska äganderätten skulle överföras.

(8) Den 8 juli 1999 antog kommissionen beslut 1999/720/EG, EKSG om det statliga stöd som Tyskland beviljat Gröditzer Stahlwerke GmbH och dess dotterföretag Walzwerk Burg GmbH.(6) Kommissionen beslutade bland annat att det statliga stödet på 239 miljoner tyska mark var oförenligt med EKSG- och EG-fördragen och skulle återkrävas.

(9) Till följd av detta beslut sade GMH och BvS, den rättsliga efterträdaren till den ursprungliga avtalsparten BMGB, upp privatiseringsavtalet.

(10) Eftersom privatiseringsavtalet hade sagts upp, vilket ledde till att Gröditzer blev utan ledningsstruktur, slöts ett nytt avtal mellan BvS, Gröditzer och GMH om hur företagen skulle ledas.(7)

(11) Samtidigt vidtog BvS åtgärder för att återkräva det oförenliga stödet från Gröditzer. Detta ledde till att Gröditzers skuldsättning ökade kraftigt och att BvS, dess största fordringsägare, lämnade in en konkursansökan. Den 20 september 1999 fattade konkursdomstolen i Dresden ett preliminärt beslut om konkurs och den 17 januari 2000 förklarades Gröditzer Stahlwerke GmbH i konkurs. Samma dag fattades ett preliminärt konkursbeslut om dotterbolagen Stahlwerke Gröditz GmbH och Edelstahl Gröditz GmbH.

(12) Avtalet sades upp i och med att konkursförhandlingarna inleddes gentemot dotterbolagen den 1 april 2000. Samtidigt ingicks ett nytt avtal om ledningen mellan Gröditzers konkursförvaltare och GMH. Giltighetstiden för detta avtal förlängdes under tiden till och med den 31 december 2001.

(13) Tyskland anmälde den 31 augusti 2000 att Gröditzers konkursförvaltare hade sålt tillgångarna som fungerande företag till GMH.

(14) Gröditzers förvaltare inledde ett offentligt anbudsförfarande med avsikt att sälja tillgångarna, vilket enligt de tyska myndigheterna gick till på följande sätt:

(15) Försäljningen av Gröditzers tillgångar annonserades i nationell och internationell press (Frankfurter Allgemeine Zeitung och Financial Times) i december 1999. Potentiella intresserade parter (på grundval av en slutlista över cirka 120 företag över hela världen) kontaktades direkt. Tillgångarnas värde uppskattades till 103 miljoner tyska mark och denna siffra offentliggjordes av Gröditzer Stahlwerke GmbH:s preliminära konkursförvaltare.(8)

(16) Tidsfristen för att inkomma med anbud sattes till den 29 februari 2000 med möjlighet att granska företaget i januari-februari 2000. Till följd av att Gröditzers Stahlverke GmbH:s konkursförvaltare avgick och ersattes förlängdes den 17 februari 2000 tidsfristen för att inkomma med anbud och göra granskningar till den 14 mars 2000. Den nya konkursförvaltaren offentliggjorde den förlängda tidsfristen i de tidningar där försäljningen av tillgångarna hade annonserats. Den 25 februari 2000 skickades även ett meddelande om den förlängda tidsfristen till alla potentiella intressenter. Anbudsgivarna underrättades även om att det inte var möjligt att förvärva kontanta medel, banktillgångar eller skulder eftersom det var fråga om en överlåtelse av tillgångar.

(17) Många företag visade intresse för Gröditzers tillgångar och granskade företaget. Fyra företag lämnade anbud på alla tillgångarna. Ett av dessa anbud förkastades eftersom det inkom efter tidsfristens utgång den 14 mars 2000.(9) Inget anbud inkom på enskilda tillgångar.

- Edelstahl GmbH JP Schumacher (nedan kallat Schumacher), ett Düsseldorfbaserat företag som handlar med stål, lämnade den 25 februari 2000 ett bud på 13 miljoner mark samt övertagande av skulder.

- GMH lämnade den 24 februari 2000 ett bud på 15 miljoner mark samt övertagande av skulder på cirka 31 miljoner mark. GMH ändrade den 13 mars 2000 sitt anbud till 45 miljoner mark utan övertagande av skulder.

- Max Aicher-koncernen (nedan kallad Aicher-koncernen) lämnade den 14 mars 2000 ett bud på 35 miljoner mark. Erbjudandet inbegrep ytterligare övertagande av både skulder och kontanta medel.

(18) Den 30 mars 2000 bad fordringsägarkommittén Gröditzers och dotterbolagens konkursförvaltare att förhandla bilateralt med var och en av de tre återstående parterna till dess tidsfristen hade löpt ut, för att man sedan skulle kunna välja det anbud som passade fordringsägarna bäst. Bilaterala förhandlingar på grundval av ett preliminärt försäljningsavtal ägde rum mellan april och juni 2000. Under dessa förhandlingar underrättades anbudsgivarna återigen om att konkurslagstiftningen förbjöd övertagande av skulder eftersom det kunde gynna vissa fordringsägare.

(19) Schumacher underrättade konkursförvaltarna i maj 2000 om att företagets anbud måste minskas med cirka 23 miljoner mark eftersom man räknade in kostnader för övertagande av personal enligt tysk lagstiftning, vissa andra avgifter och ospecificerade gamla skulder. Detta skulle ha lett till ett negativt försäljningspris. Konkursförvaltaren underrättade återigen Schumacher den 5 juni 2000 om att försäljningen av tillgångarna måste följa tysk konkurslagstiftning, som inte tillåter negativa försäljningspriser. Eftersom det inte kom något svar från Schumacher ansåg konkursförvaltaren att förhandlingarna hade misslyckats.

(20) Aicher-koncernen tog den 21 juni 2000 skriftligen tillbaka sitt anbud. Företaget angav som skäl att det behövde sin finansiella kapacitet för att lämna anbud på Bayerische Maxhüttes tillgångar som konkursförvaltaren hade bjudit ut till försäljning.

(21) Följaktligen stod GMH kvar som ensam anbudsgivare. Förhandlingarna avslutades den 7 juli 2000 och resulterade i en ungefärlig köpesumma på 59 miljoner mark.(10)

(22) De (olika) försäljningsavtalen innehåller en klausul om att avtalens ikraftträdande måste godkännas av kommissionen. I klausulen anges även att avtalsparterna skall begära ett beslut från kommissionen för att säkerställa att köparen inte skall bli ansvarig för säljarens skulder som följer av återkrav av stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden.

3. DET FORMELLA FÖRFARANDET

(23) Det formella förfarandet inleddes eftersom kommissionen hyste tvivel om

(a) huruvida försäljningsförfarandet kunde anses vara öppet, transparent och villkorslöst och huruvida det slutliga försäljningspris som GMH erbjudit kunde betraktas som marknadspris,

(b) huruvida GMH genom att tilldelas avtalet om ledningen av företaget hade tagit emot statligt stöd eller skulle komma att ta emot sådant stöd i framtiden, och

(c) huruvida GMH på något annat sätt hade gynnats av oförenligt stöd och som hade beviljats Gröditzer i samband med privatiseringen.

(24) Kommissionen hyste alltså tvivel om försäljningen av tillgångarna kunde innehålla statligt stöd till förmån för GMH och om ett sådant stöd vore förenligt med EG-fördraget och EKSG-fördraget.

4. KOMMENTARER FRÅN TYSKLAND OCH ÖVRIGA BERÖRDA PARTER

(25) UK Steel Association och Storbritanniens ständiga representation delar kommissionens ursprungliga tvivel. UK Steel Association inkom även med uppgifter som tydde på att anbudsförfarandet inte varit öppet och transparent, eftersom alla berörda parter inte haft tid att genomföra en fullständig och korrekt bedömning av Gröditzers verksamhet. Skillnaden mellan försäljningspriset och experternas uppskattning av tillgångarna på 103 miljoner mark skulle således utgöra statligt stöd till GMH. UK Steel Association och Storbritanniens ständiga representation menar vidare att om avtalets villkor inte är marknadsmässiga utgör även dessa statligt stöd till GMH. Eftersom Gröditzer dessutom var integrerat i GMH-koncernen sedan 1997 borde även det stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden och som beviljats Gröditzer i samband med privatiseringen återkrävas från GHM.

(26) Tyskland och det stödmottagande företaget GMH inkom med följande kommentarer:

(27) Försäljningsförfarandet var öppet, transparent och villkorslöst. Det genomfördes av Gröditzers konkursförvaltare som måste uppnå bästa möjliga resultat för fordringsägarna, däribland staten. Försäljningsförfarandet liknade de försäljningsförfaranden som tidigare godkänts av kommissionen. Alla anbudsgivare hade tillräckligt med tid och upplysningar för att kunna granska företaget och utarbeta sina anbud. En försäljning enbart på grundval av anbuden vore omöjlig eftersom värdet på ett företag - i motsats till en fastighet - inte är statiskt. Därför måste förhandlingar äga rum. Under slutförhandlingarna var inte GMH medvetet om att man var den enda kvarvarande anbudsgivaren. Eftersom det bästa och enda erbjudandet accepterades skall GMH:s pris betraktas som marknadspris.

(28) Avtalet om ledningen av företaget ingicks till marknadsvillkor. Följaktligen innehöll avtalet inget statligt stöd till GMH.

(29) I fråga om marknadspåverkan utnyttjade inte GMH det stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden och som hade beviljats Gröditzer i samband med privatiseringen. Gröditzer var aldrig integrerat i GMH-koncernen. GMH övertog aldrig den juridiska äganderätten. Rätten att förvalta Gröditzer var begränsad eftersom alla viktiga beslut fattades av styrelsen (där bara 1 av de 12 ledamöterna kom från GMH). Investeringarna genomfördes enligt de investeringsprogram från 1993 och 1995 som utarbetats av BvS offentligägda företrädare. Dessutom användes den största delen av det oförenliga stödet (till verksamheten) innan privatiseringsavtalet slöts.

(30) En expertbedömning om huruvida GMH gynnades av stödet i samband med privatiseringen av Gröditzer(11) gjordes på begäran av GMH. I sitt utlåtande bekräftar experterna att Gröditzer varken var rättsligt eller ekonomiskt integrerat i GMH-koncernen. De bekräftar även att investeringarna gjordes på grundval av det investeringsprogram som utarbetats av BvS offentligägda företrädare. Affärstransaktionerna mellan GMH och Gröditzer gjordes till marknadsmässiga villkor. Omfattningen på dessa transaktioner är marginell (mellan 2,6 och 5,6 % av Gröditzers omsättning). Eftersom inga överföringar av likvida medel gjordes vare sig direkt eller indirekt till GMH anser experterna att GMH inte gynnades av det statliga stöd som beviljats i samband med privatiseringen av Gröditzer.

(31) När det gäller återkrav av stöd inkom Tyskland och GMH med ytterligare upplysningar om de åtgärder som vidtagits i enlighet med beslut 1999/720/EG, EKSG. Eftersom försäljningsavtalet först måste godkännas av kommissionen begärde Tyskland på nytt ett ställningstagande från kommissionen om huruvida GMH är stödmottagare i den mening som avses i beslut 1999/720/EG, EKSG.

5. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN

(32) Kommissionen anser att GMH Holding GmbH inte är ett stålföretag som omfattas av EKSG-fördraget. Det är enbart ett holdingbolag i en koncern där majoriteten av omsättningen kommer från stålföretag som omfattas av EKSG-fördraget. Det kan dock inte uteslutas att slutmottagarna är stålföretag som omfattas av EKSG-fördraget. Åtgärden bedöms därför enligt artikel 88.3 i EG-fördraget och artikel 6 i gemenskapsreglerna för stöd till stålindustrin.

(33) BvS och dess företrädare är offentliga myndigheter inom den tyska förvaltningen. BvS är enda aktieägare i Gröditzer och dess största fordringsägare. Dessutom är BvS skyldigt att återkräva Gröditzers skulder enligt beslut 1999/720/EG, EKSG. Således noterar kommissionen att om Gröditzers tillgångar såldes ut till ett pris som ligger under marknadspriset skulle detta innebära överföring av statliga medel till GMH.

(34) Mot ljuset av det ovanstående måste kommissionen bedöma om konkursförvaltaren sålde tillgångarna till marknadspris - som ett fungerande företag eller i delar. I annat fall kan försäljningen av tillgångarna innehålla statligt stöd som gynnar GMH.

5.1 Såldes tillgångarna enligt marknadsmässiga villkor?

(35) De tyska myndigheterna hävdar att försäljningsförfarandet var öppet, transparent och villkorslöst. Det genomfördes av Gröditzers konkursförvaltare som måste uppnå bästa möjliga resultat för fordringsägarna, däribland staten. Man valde att sälja tillgångarna som ett fungerande företag, vilket var ett fördelaktigare alternativ än att sälja de enskilda tillgångarna var för sig. Eftersom det bästa och enda erbjudandet accepterades skall GMH:s pris betraktas som marknadspris.

(36) Kommissionen noterar att det pris som förhandlats fram för en försäljning av tillgångarna som ett fungerande företag ligger mellan det uppskattade marknadsvärdet (cirka 103 miljoner mark) och det beräknade värdet på tillgångarna vid försäljning i enskilda delar (cirka 18 miljoner mark). Inget av anbuden avsåg försäljning i delar.

(37) Eftersom det pris som förhandlats fram (59 miljoner mark) för försäljning av tillgångarna som ett fungerande företag inte motsvarar det uppskattade marknadsvärdet (103 miljoner mark) måste kommissionen fastställa om försäljningsförfarandet var det rätta för att uppnå marknadspris för tillgångarna.

(38) Det formella förfarandet inleddes på grund av att kommissionen hyste tvivel om huruvida förfarandet var öppet, transparent och villkorslöst, och om huruvida det slutliga försäljningspriset därför kunde betraktas som marknadspris. GMH förvaltade företaget sedan 1997 och fick möjlighet att granska företaget i drift. Tyskland har inte inkommit med tillräckliga upplysningar om på vilka grunder de övriga anbudsgivarna erbjöds att granska företaget. Följaktligen kan inte kommissionen avgöra om alla anbudsgivare gavs tillräckligt med tid och information för att kunna utarbeta sina anbud. Det var dessutom oklart om det slutliga försäljningspriset påverkades negativt av det faktum att förhandlingarna avslutades först efter det att det visat sig att GMH var den enda kvarvarande anbudsgivaren.

(39) UK Steel Association och Storbritanniens ständiga representation delar kommissionens ursprungliga tvivel. UK Steel Association hävdar också att anbudsförfarandet inte varit öppet och transparent, eftersom en av dess medlemmar inte gavs tillräckligt med tid att genomföra en fullständig och korrekt bedömning av Gröditzers verksamhet.

(40) Tyskland och GMH vidhåller att konkursförvaltarna gav alla intresserade anbudsgivare tid och möjlighet att till grund för sina anbud göra en korrekt bedömning av tillgångarna. De angav att alla anbudsgivare hade haft möjlighet att utföra granskningar mellan den 7 januari och 28 februari 2000. Samtidigt erbjöds de att besöka Gröditzers anläggning. Tyskland inkom även med en lista med upplysningar som tillhandahölls intresserade anbudsgivare för att dessa skulle kunna göra en korrekt bedömning av tillgångarna.

(41) Vad gäller UK Steel Associations synpunkter påpekade Tyskland att det berörda företaget besökte Gröditzer den 21 februari 2000. Konkursförvaltarna tillhandahöll nödvändiga upplysningar för en korrekt bedömning av tillgångarna. Företaget informerades även om den förlängda tidsfristen för att inkomma med anbud. Den 1 mars 2000 skrev dock företaget till konkursförvaltaren att företaget efter att ha tagit del av den samlade informationen inte tänkte lägga något anbud.

(42) Mot bakgrund av tillgängliga uppgifter noterar kommissionen att anbudsförfarandet, inklusive offentliggörandet av anbudsinfordran, möjligheten att lämna anbud på tillgångarna var för sig eller som ett fungerande företag samt den tidsfrist som gavs till de berörda parterna för att göra en korrekt bedömning av tillgångarna, kan betraktas som ett öppet anbudsförfarande.

(43) Kommissionen noterar även att inget annat villkor än övertagande av personal (enligt § 613 a i den tyska civillagen) ålades köparen under försäljningsförfarandet. Enligt de tyska myndigheterna underrättades alla anbudsgivare om att rättsverkningarna av § 613 a skulle tillämpas i samband med försäljning av tillgångar som ett fungerande företag. De var följaktligen alla medvetna om de ytterligare kostnader detta eventuellt kunde medföra. Anbudsgivarna kunde ta med dessa kostnader i beräkningen genom att justera sitt anbud därefter. Således skulle anbudsgivaren i det slutgiltiga anbudet ha beaktat dessa kostnader.

(44) Kommissionen noterar att anbudsgivarna enligt de tyska myndigheterna hade möjlighet att granska Gröditzer på plats mellan den 7 januari och den 28 februari 2000. Tidsfristen förlängdes senare till den 14 mars 2000. Cirka tio intressenter ville granska företaget. Anbudsgivarna förefaller också ha erbjudits nödvändig information för att kunna göra en korrekt bedömning av tillgångarna.

(45) Kommissionen konstaterar vidare att den intresserade medlemmen av UK Steel Association skrev till konkursförvaltaren den 1 mars 2000 att företaget inte tänkte inkomma med något anbud. Företaget angav inte att beslutet hade påverkats av försäljningsförfarandet. Med hänsyn till detta och de inkomna upplysningarna anser kommissionen att alla intresserade anbudsgivare gavs möjlighet att göra en korrekt bedömning av tillgångarna som grund för sina anbud.

(46) Kommissionen noterar att anbudsförfarandet ledde till en situation där GMH var kvar som ensam anbudsgivare. Enligt tillgängliga upplysningar var skälen till att de andra två anbudsgivarna (Max Aicher-koncernen och JP Schumacher) drog tillbaka sina anbud oberoende av försäljningsförfarandet och det faktum att GMH förvaltade Gröditzer sedan 1997. Kommissionen anser att det faktum att de andra anbudsgivarna drog sig tillbaka inte bör leda till slutsatsen att tillgångarna inte såldes till högstbjudande.

(47) Dessutom noterar kommissionen att förhandlingarna med GMH ökade försäljningspriset från 45 miljoner till 59 miljoner mark. Således ändrades försäljningspriset i riktning mot det uppskattade marknadspriset. Till följd av ökningen av försäljningspriset skall det stödbelopp som kan återkrävas i konkursen också ökas.

(48) Med avseende på ovanstående och med hänsyn till det slutliga försäljningspriset drar kommissionen slutsatsen att försäljningspriset kan betraktas som marknadspris för Gröditzers tillgångar.

5.2 Innehåller förvaltningsavtalet statligt stöd?

(49) När det formella förfarandet inleddes noterade kommissionen att GMH genom att tilldelas avtalet om företagets ledning kunde ha gynnats av stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden och som kunde ha påverkat försäljningsförfarandets resultat.

(50) Den 28 november 2001 fattade kommissionen ett slutligt beslut i frågan om huruvida avtalet om företagets ledning innehöll stöd till GMH. I beslutet drog kommissionen slutsatsen att avtalet inte innehöll något statligt stöd till GMH. GMH har därför inte gynnats av det statliga stöd som beviljades Gröditzer genom tilldelningen av detta avtal.

5.3 Gynnades GMH av det oförenliga stöd som beviljades Gröditzer?

(51) Kommissionen hyste också tvivel om huruvida GMH hade gynnats eller i framtiden skulle komma att gynnas av det olagliga och oförenliga stöd som beviljats Gröditzer. Tvivlen berodde på att vare sig privatiseringsavtalet eller avtalet om ledningen tilldelades GMH genom ett öppet, transparent och villkorslöst förfarande. I båda avtalen angavs dock att GMH från och med 1997 fick förvalta och integrera Gröditzer i sin koncern.

(52) UK Steel Association och Storbritanniens ständiga representation delar kommissionens ursprungliga tvivel och hävdar att GMH gynnades av det stöd som beviljats Gröditzer och som var oförenligt med den gemensamma marknaden, eftersom GMH förvaltade Gröditzer sedan 1997.

(53) I sina kommentarer upprepade Tyskland och GMH sin ståndpunkt att Gröditzer aldrig hade integrerats i GMH-koncernen. De påpekade även att GMH aldrig övertog den juridiska äganderätten och inte fick ekonomisk kontroll. De tyska myndigheterna lämnade också in ett expertutlåtande där det framgick att GMH inte gynnades eller skulle komma att gynnas av det stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden och som beviljats Gröditzer i samband med privatiseringen.

(54) Enligt expertutlåtandet, noterar kommissionen, gjordes alla affärstransaktioner mellan Gröditzer och GMH på affärsmässig grund. Omfattningen på dessa transaktioner uppgick till 2,6-5,6 % av Gröditzers omsättning och till 3 % av materialkostnaderna och var således relativt marginell.

(55) Kommissionen beaktar även att Gröditzers investeringar huvudsakligen gjordes på grundval av EREL:s och BMGB:s (båda offentligägda företrädare till BvS) investeringsplaner, som båda utarbetades innan privatiseringsavtalet med GMH hade ingåtts. Investeringarna förefaller inte ha gjorts för syften som låg i GMH:s intresse mer än i Gröditzers.

(56) Kommissionen noterar också att inga andra direkta eller indirekta överföringar av kontanta medel gjordes från Gröditzer till GMH, och anser därmed på grundval av den information som tillhandahållits av de tyska myndigheterna att GMH inte gynnas av det stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden och som beviljats Gröditzer i samband med privatiseringen.

5.4 Återkravet av stödet

(57) Den 19 oktober 2001 inkom Tyskland med upplysningar om återkrav av det oförenliga stödet på 239 miljoner mark. Man upprepade att försäljningsavtalet endast skulle träda i kraft om köparen av Gröditzers tillgångar i enlighet med kommissionens beslut 1999/720/EG, EKSG inte hölls ansvarig för säljarens eller dennes rättsliga företrädares skulder som följer av återkrav av stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden. Tyskland krävde därför återigen att kommissionen skulle ta ställning till frågan om huruvida GMH skulle hållas ansvarigt för återkravet av stödet till Gröditzer.

(58) Kommissionen noterar att vem som var mottagare av det oförenliga stöd som beviljats Gröditzer Stahlwerke GmbH avgjordes i beslut 1999/720/EG, EKSG. I beslutet sägs uttryckligen att "mottagare" inte endast skall betyda Gröditzer Stahlwerke GmbH, utan i sista hand även varje annat företag till vilket tillgångar överförts på sådant sätt att överföringen upphäver effekten av återkrav av oförenligt stöd.

(59) Som redan anges i beslutet om att inleda förfarandet kan kommissionen inte i dagsläget ta slutgiltig ställning till huruvida Tyskland har vidtagit alla åtgärder för att följa kommissionens beslut 1999/720/EG, EKSG.

(60) Kommissionen upprepar att man kommer att samarbeta med Tyskland på grundval av artikel 10 i EG-fördraget för genomförande av beslutet.

6. SLUTSATSER

(61) Kommissionen finner att den ovan beskrivna åtgärden inte utgör ett statligt stöd som omfattas av artikel 87.1 i EG-fördraget eller artikel 4 c i EKSG-fördraget.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Den åtgärd som Tyskland planerar att genomföra till förmån för Georgsmarienhütte Holding GmbH utgör inte ett stöd som omfattas av artikel 87.1 i EG-fördraget eller artikel 4 c i EKSG-fördraget.

Genomförandet av denna åtgärd godkänns följaktligen.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 20 december 2001.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 338, 28.12.1996, s. 42.

(2) EGT L 199, 14.7.2001, s. 4.

(3) Köparna är Einhundertvierzigste KOPA Vermögensverwaltungsgesellschaft mbh och Einhundertvierundvierzigste KOPA Vermögensverwaltungsgesellschaft mbh som är två av Georgsmarienhütte Holding GmbH:s dotterbolag. I samband med överlåtelsen av tillgångarna avser förkortningen GMH även dessa två dotterbolag.

(4) Den 20 april 1999 överlät Gröditzer Stahlwerke GmbH sina tillgångar och skulder - dvs. den ekonomiska verksamheten - till de nyligen bildade Edelstahl Gröditz GmbH och Stahlwerk Gröditz GmbH som är dotterbolag till Stahl Gröditz Holding GmbH. Den enda aktieägaren i Stahl Gröditz Holding GmbH är BvS. Sedan dess har Stahl Gröditz GmbH sålt aktierna i dessa två dotterbolag till Gröditzer Stahlwerke GmbH.

(5) Rättsligt sett var avtalsparterna Georgsmarienhütte GmbH och Georgsmarienhütte Verwaltungsgesellschaft mbH i Georgsmarienhütte och Bladenhorster Grundstückverwaltungsgesellschaft mbH i Castrop-Rauxel. GMH Holding GmbH bildades som ett holdingbolag 1998 efter en intern omstrukturering av Georgsmarienhütte-koncernen.

(6) EGT L 292, 13.11.1999, s. 27.

(7) Den 28 november 2001 fattade kommissionen ett slutligt beslut om villkoren i managementavtalet. Den kom fram till att åtgärden inte innehöll statligt stöd till GMH.

(8) Uppskattat i november 1999 av det auktoriserade Auktionshaus Dechow och Rolf A. Hartmann för en konkursförsäljning som ett fungerande företag. Tillgångarnas värde vid försäljning i delar uppskattades till 18 miljoner mark.

(9) Höltger Edelstahl & Partner erbjöd 20 miljoner mark för Gröditzers tillgångar.

(10) Det slutliga försäljningspriset kommer att justeras med hänsyn till värdet på fordringar och lager den dag då försäljningskontraktet träder i kraft. Fordringarna kommer att värderas till 80 % och lagret till 26,3 miljoner mark under förutsättning att värdet inte avviker med mer än 10 %.

(11) Arthur Andersen, juli 2001.