Kommissionens beslut

av den 28 juni 2000

om att en koncentration är oförenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalet

(Ärende COMP/M.1741 - MCI WorldCom/Sprint)

[delgivet med nr K(2000) 1693]

(Endast den engelska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2003/790/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 57 i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1310/97(2), särskilt artikel 8.3 i denna,

med beaktande av kommissionens beslut av den 21 februari 2000 om att inleda ett förfarande i detta ärende,

efter att ha gett de berörda företagen tillfälle att yttra sig om kommissionens invändningar,

med beaktande av yttrandet från Rådgivande kommittén för koncentrationer(3), och

av följande skäl:

(1) Den 11 januari 2000 mottog kommissionen en anmälan enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 4064/89 om en föreslagen koncentration genom vilken MCI WorldCom Inc. (nedan kallat "MCI WorldCom") skulle gå samman med Sprint Corporation (nedan kallat "Sprint") i den mening som avses i artikel 3.1 a i nämnda förordning genom att utbyta aktier.

I. PARTERNA

(2) Både MCI WorldCom och Sprint är globala kommunikationsföretag. MCI WorldCom tillhandahåller en lång rad teletjänster till företag och konsumenter, inbegripet lokala, nationella och internationella frisamtalstjänster genom egna nät, teletjänster genom telefon- och bankkort samt Internettjänster. Sprint tillhandahåller lokala och nationella kommunikationer, trådlösa kommunikationer och Internettjänster i Förenta staterna. Sprints verksamhet i Europa bedrevs (fram till dess att företaget drog sig ur Global One, ett gemensamt företag med Deutsche Telekom och France Telecom) genom Global One.

II. TRANSAKTIONEN OCH KONCENTRATIONEN

(3) Den 4 oktober 1999 undertecknade MCI WorldCom och Sprint ett avtal och en fusionsplan som innebar att aktier i Sprint skulle bytas mot aktier i MCI WorldCom. Sprint skulle slås samman med MCI WorldCom och sluta att existera som eget företag, medan MCI WorldCom skulle fortsätta sin verksamhet. Den föreslagna koncentrationen utgör därför en fullständig rättslig sammanslagning i den mening som avses i artikel 3.1 a i förordning (EEG) nr 4064/89 med ändringar.

III. GEMENSKAPSDIMENSION

(4) De berörda företagen har en sammanlagd global omsättning på över 5 miljarder euro(4) [...]*(5)(6). Både MCI World och Sprint har en gemenskapsomsättning som överstiger 250 miljoner euro [...]*, men de har inte mer än två tredjedelar av sin totala omsättning inom gemenskapen i en medlemsstat.

(5) De anmälande parterna bestred gemenskapsdimensionen hos denna transaktion i skrivelser av den 20 och 26 oktober 1999 samt i sitt svar på meddelandet om invändningar. Enligt parterna borde inte Sprints andel i Global One ha inbegripits i beräkningen av Sprints omsättning enligt artikel 5 i koncentrationsförordningen.

(6) Enligt artikel 4.1 i koncentrationsförordningen skulle transaktionen i detta fall ha anmälts inom sju dagar efter det att ett bindande fusionsavtal undertecknats. Beräkningen av företagets omsättning i syfte att fastställa transaktionens gemenskapsdimension måste därför göras vid tidpunkten och under de faktiska förhållandena för undertecknandet av fusionsavtalet eller senast då anmälningsplikten uppstod(7). Omsättning som avser viss verksamhet kan bara undantas om parterna i det anmälda avtalet oåterkalleligen förbinder sig att avyttra denna verksamhet eller om denna verksamhet har avyttrats mellan bokslutet och undertecknandet av det slutgiltiga fusionsavtalet.

(7) Eftersom Sprints utträde från Global One inte var genomfört då avtalet undertecknades eller ingick som ett villkor för den anmälda koncentrationen har den anmälda transaktionen en gemenskapsdimension.

IV. FÖRFARANDE

A. PROCEDURFRÅGOR

(8) Den 2 februari 2000 inkom de anmälande parterna enligt artikel 6.2 i koncentrationsförordningen med ett åtagande att Sprint skulle göra sitt yttersta för att utan dröjsmål fullborda sitt tillbakadragande från det gemensamma företaget Global One. Under tiden skulle Sprint helt avstå från att delta i den dagliga förvaltningen av Global Ones verksamhet. Parterna hävdade att Sprints tillbakadragande från Global One inte bara i betydande grad kommer att minska parternas överlappning på marknaden för internationella teleoperatörstjänster och på marknaden för globala teletjänster till multinationella företag. De hävdade också att det föreslagna åtagandet skulle undanröja alla invändningar mot den anmälda koncentrationens förenlighet vad gäller alla berörda marknader.

(9) Efter att ha granskat anmälan konstaterade kommissionen den 21 februari 2000 att det föreslagna åtagandet inte räckte för att avhjälpa de konkurrenshinder som aktualiserades av den föreslagna transaktionen, och att den följaktligen omfattades av koncentrationsförordningen, och att det var mycket tveksamt om den var förenlig med den gemensamma marknaden. Kommissionen beslutade följaktligen att inleda ett förfarande enligt artikel 6.1 c i koncentrationsförordningen.

(10) Den 9 mars och 14 mars 2000 skickade kommissionen skrivelser till parterna enligt artikel 11 i förordning (EEG) nr 4064/89 där den begärde ytterligare upplysningar. Tidsfristen för att lämna begärda upplysningar löpte ut den 17 mars 2000 kl. 12.00 centraleuropeisk tid. Då de tidsfrister som kommissionen fastställt löpte ut hade parterna inte lämnat fullständiga svar på förfrågningarna.

(11) Genom ett beslut av den 20 mars 2000 begärde kommissionen att MCI WorldCom och Sprint skulle lämna de upplysningar som behövdes för att fullborda undersökningen senast den 24 mars 2000 kl. 8.00 centraleuropeisk tid. Parterna lämnade återstående upplysningar den 24 och 27 mars 2000. Detta innebar enligt artikel 9 i genomförandeförordningen(8) att den slutgiltiga tidsfristen för när kommissionen måste fatta ett beslut enligt artikel 8 sköts fram från den 4 till den 12 juli. I sitt svar på meddelandet om invändningar bestred parterna datumet 27 mars 2000 och hävdade att de hade lämnat begärda upplysningar med e-post fredagen den 24 mars. De påpekade dock i en skrivelse av den 26 maj att den elektroniska kopian av svaret på beslutet enligt artikel 11 inte var fullständig förrän svaret enligt artikel 11 lämnades i flera exemplar den 27 mars. Med tanke på dagen för antagandet av detta beslut är det dock inte nödvändigt att fastställa korrekt dag för inlämnandet.

(12) Kommissionen skickade ett meddelande om invändningar till de anmälande parterna den 3 maj 2000. Parterna svarade den 22 maj och ett muntligt förhör hölls den 30 maj på tredje parts begäran. Den 27 juni 2000 underrättade parterna kommissionen om sin avsikt att formellt dra tillbaka anmälan eftersom de inte längre tänkte genomföra den föreslagna koncentrationen i den form som angavs i anmälan. Detta utgjorde dock inte något formellt tillbakadragande av det fusionsavtal som undertecknades den 4 oktober 1999, och som är föremål för anmälan. Dessutom behöll parterna möjligheten att genomföra den föreslagna koncentrationen i en annan form än den som angavs i anmälan. Av dessa skäl kunde kommissionen inte godta ett sådant meddelande som ett formellt tillbakadragande av transaktionen.

B. SAMARBETE MED DET AMERIKANSKA JUSTITIEMINISTERIET

(13) Förslaget till fusion mellan MCI WorldCom och Sprint anmäldes också till bland annat det amerikanska justitieministeriets (nedan kallat "DoJ") antitrustavdelning. Parterna gjorde lämpliga eftergifter för att DoJ och kommissionen skulle kunna utbyta information och dokument som parterna lämnade till de båda organen. Många företag som svarade på samtidiga förfrågningar från DoJ och kommissionen var villiga att låta de båda organen utbyta information eller lämnade samma information till bägge.

(14) Under undersökningen och analysen av fusionsförslaget samarbetade de båda organen i en betydande omfattning, vilket inbegrep preliminära diskussioner om den analytiska ramen, samordnade förfrågningar, att observatörer från DoJ närvarade vid de muntliga förhören och att tjänstemän från kommissionen närvarade vid ett inledande möte vid DoJ samt gemensamma möten med de anmälande parterna.

(15) Den 15 maj 2000 skickade generaldirektören för konkurrensfrågor en skrivelse till den amerikanska biträdande justitieministern med en begäran att DoJ skulle samarbeta i utvärderingen av koncentrationens effekter på den amerikanska marknaden för långdistanssamtal och av dess konsekvenser för den internationella telemarknaden.

V. BEDÖMNING UR KONKURRENSHÄNSEENDE

A. INTERNET

BAKGRUND

(16) Internet är ett sammankopplat "nätverk av nätverk" som överför databitar mellan två eller flera datorer genom tusentals sammankopplade nät. Cirka 300 nät som tillhandahåller Internetförbindelser driver överföringsnät på långa avstånd, vilka tillsammans utgör Internets internationella stamnät. Några av dessa driver nät som ansluter många länder i mer än en region. Det uppskattas att de tio största Internetoperatörerna kontrollerar 70 procent av den internationella bandbredden för Internet(9). Under dessa finns ett antal Internetoperatörer som tillhandahåller förbindelser på regional nivå (Europa, Förenta staterna och Asien). Det finns också ett ökande antal nationella operatörer. Dessutom tillhandahåller universitets- och forskningsnät internationella förbindelser på regional nivå(10).

(17) Slutanvändarna får bland annat tillträde till Internet från Internetleverantörer som erbjuder anslutning till Internet och därtill hörande tjänster, från tele- och datakommunikationsföretag samt från företag inom andra branscher som erbjuder anslutning till Internet som ett sätt att sälja sina egna produkter. Större Internetleverantörer tillhandahåller sedan förbindelser mellan olika Internetleverantörer, innehållsleverantörer, webbplatser m.m. såväl som andra nätoperatörer. Slutanvändarna kan vara hushållskunder, företag, statliga institutioner och universitet. Med tanke på att användarna behöver och efterfrågar universella förbindelser måste Internetleverantörerna kunna erbjuda förbindelser till alla delar av Internet.

Samtrafik

(18) Varje Internetoperatör som tillhandahåller förbindelser får själva förbindelser på ett av två olika sätt, nämligen a) transitarrangemang, som ger tillgång till globala Internet, och b) samtrafikarrangemang (peering mellan jämbördiga parter), som vid särskilda punkter ger utbyte av ungefär jämstora trafikvolymer mellan två nät med jämbördig geografisk täckning.

a) Transitarrangemang

(19) Transit utgör en affärstjänst som ger tillgång till Internet mot en avgift. Transitarrangemangen kan ha tre olika former: fast förbindelse (en fast linje till en annan nätoperatör eller stora kunder), uppringd förbindelse i detaljistledet (till konsumenter samt hushålls- och företagskunder) eller uppringd förbindelse i grossistledet till Internetoperatörer(11).

b) Samtrafikarrangemang (peering)

(20) Samtrafik mellan jämbördiga parter (peering) inbegriper ett avtal mellan två nät att godta trafik från varandras kunder till slutpunkter i det egna nätet.

(21) Samtrafik delas i sin tur in i antingen "offentlig" eller "privat" (även kallad "direkt") samtrafik. Offentlig samtrafik sker genom etablerade offentliga samtrafikpunkter där ett antal Internetoperatörer kan komma överens om att utbyta trafik på en enda plats eller samtrafikpunkt (network access point, NAP). Privat samtrafik sker mellan stora Internetoperatörer på särskilda punkter som lämpar sig för de båda näten.

(22) Den historiska grunden för samtrafik utvecklades genom att jämbördiga nät kom överens om att utbyta trafik. De första samtrafikpunkterna var de som skapades efter att den amerikanska regeringen privatiserade Internet. Dessa samtrafikpunkter ägs och drivs av kommersiella enheter såsom MCI WorldCom och Sprint. Kommersialiseringen av Internet under 1990-talet innebar att många samtrafikpunkter blev överbelastade under övergången till en helt kommersiell marknad. Samtrafikpunkterna är fortfarande överbelastade och används främst av mindre operatörer som inte har samma behov av samtrafikpunkter med hög kapacitet. Som svar på de överbelastade samtrafikpunkterna gick de större nät som utbytte betydande trafikvolymer med varandra genom samtrafikpunkter över till direkta samtrafikarrangemang och upprättade samtrafik vid punkter som passade de båda näten. Detta har fortsatt att utgöra den metod som de större näten föredrar. Normalt använder större nät privata samtrafikpunkter (med visst inslag av offentlig samtrafik), medan mindre nät använder offentlig samtrafik.

(23) Den privata samtrafikens betydelse har också illustrerats av kravet på privata samtrafikpunkter från stora företagskunder. Många företagskunder som begär in anbud för globala teletjänster kräver att Internetoperatörer som lämnar anbud till dem har en viss volym på sin privata samtrafik (både antalet samtrafikpunkter och deras storlek) med vissa stora Internetoperatörer. Detta krav syftar till att öka tillförlitligheten.

(24) De största samtrafikoperatörerna har skäl att sluta privata avtal för kostnadsfri samtrafik med operatörer som har nät av liknande storlek, trafikvolym, geografisk täckning och kvalitet. Detta innebär att de kan behålla alla intäkter från sina abonnenter utan att behöva göra betalningar till andra operatörer. Om trafiken är symmetrisk gynnar detta arrangemang bägge parterna i samma grad. En geografisk balans fördelar också kostnaderna för nätet mer jämbördigt (Internetoperatörerna har ett ekonomiskt incitament att förmedla sin trafik till sina samtrafikparter vid närmast möjliga samtrafikpunkt för att på så sätt begränsa nätkostnaderna). Detta innebär att de största samtrafikoperatörerna har ett incitament att inte sluta samtrafikavtal med andra än dem som har minst lika stora trafikvolymer och en liknande geografisk täckning som de själva. Om trafiken blir alltför assymetrisk skulle det bli mer fördelaktigt för de stora operatörerna att ta betalt för samtrafiken [...]*(12) [...]*(13) [...]*.

c) Skillnader mellan samtrafikarrangemang och transitarrangemang

(25) Transitarrangemang skiljer sig från samtrafikarrangemang i följande tre avseenden:

- Den part som köper transittjänster erhåller global fast samtrafik, det vill säga möjlighet att skicka trafik genom och ta emot trafik från alla linjer som är tillgängliga för operatören och dess samtrafikparter - i princip var som helst på Internet - och ger inte bara tillgång till transitoperatörens egna kunder.

- Transit erbjuds som en kommersiell tjänst, det vill säga mot en avgift, och inbegriper tekniskt stöd och kundstöd.

- De relativa infrastrukturkostnaderna mellan de båda näten fördelas annorlunda än vid samtrafikavtal (vid samtrafikavtal bär varje part sin andel av infrastrukturkostnaderna, men vid transitavtal bär transitoperatören de fasta infrastrukturkostnaderna för att tillhandahålla samtrafik, medan kunden betalar för tjänsten).

(26) Samtrafik utgör i princip ett bytesarrangemang (även om vissa Internetoperatörer faktiskt erbjuder samtrafik mot avgifter). Vad gäller trafiken innebär detta att de båda sidorna är ungefär lika stora. De båda näten utbyter de fördelar som är förknippade med deras respektive kundbaser. Intressebalansen mellan de båda näten i ett samtrafikarrangemang innebär också att ingen av parterna kan välja den andra som en sista utväg. Om part A får trafik från part B får part A enligt samtrafikavtalet inte förmedla B:s trafik till A:s andra samtrafikpart, part C. För att förmedla trafik till C måste B antingen sluta ett samtrafikavtal med C eller köpa transittjänster från C eller en annan Internetoperatör.

(27) Samtrafikarrangemang är mer ekonomiska än transitarrangemang så länge som man inte måste sluta alltför många samtrafikavtal, därav Internets hierarkiska karaktär. Detta är också underförstått i parternas egna affärsstrategier. Om det hade varit mer ekonomiskt för dem att köpa transittjänster än att sluta samtrafikavtal hade de gjort det. Kommissionens undersökning visar att ingen av parterna i den aktuella transaktionen betalar för samtrafik. Å andra sidan får de betalt för att erbjuda samtrafik. [...]*(14).

(28) Utan en direktförbindelse måste trafiken dessutom genomgå ytterligare etapper (dvs. ytterligare transitsteg) och tjänstens kvalitet försämras, vilket framför allt innebär en ökad latens (dvs. att det tar längre tid att transportera trafiken) och en ökad risk att datapaket går förlorade. Direkta samtrafikavtal gör det möjligt för parterna att minimera betydelsen av dessa frågor kring tjänsternas kvalitet. MCI WorldComs Internetverksamhet UUNet avkrävs enligt sitt eget servicenivåavtal (SLA) att tillhandahålla en genomsnittlig latens på högst 85 millisekunder per "tur-och-retur" och månad inom UUNets nordamerikanska nät och på högst 120 millisekunder mellan New York och UUNets internationella nav i London. [...]*(15). De anmälande parterna bestred den betydelse som antalet hopp har för tjänsternas kvalitet i sitt svar på meddelandet om invändningar, men denna ståndpunkt bestreds i sin tur av tredje part under det muntliga förhöret (se skäl 63).

Intranet och Extranet

(29) Ett Intranet är ett privat nät som är begränsat till ett företag eller en organisation. Det kan bestå av många sammankopplade lokala nät (LAN) samt hyrda linjer inom det större nätet. Ett Intranet inbegriper normalt förbindelser genom en eller flera datorer med portar till Internet. Huvudsyftet med ett Intranet är att utbyta företagsinformation och datakapacitet mellan de anställda. Ett Intranet kan också användas för att underlätta grupparbete och för telekonferenser. Ett Intranet ser ut som en privat version av Internet som gör det möjligt för företag och organisationer att skicka privata meddelanden genom det offentliga nätet genom att använda detta med särskild kryptering/dechiffrering och andra skyddsåtgärder för att koppla en del av sitt Intranet till ett annat.

(30) Större företag och organisationer låter användare inom sitt Intranet få tillgång till Internet genom brandväggar som har förmågan att kontrollera trafiken i bägge riktningar så att företagets säkerhet bevaras.

(31) När en del av ett Intranet byggs ut till kunder, samarbetsparter, leverantörer eller andra utanför företaget blir denna del ett Extranet. Extranet kräver att man förvaltar servern med brandväggar, utfärdar och använder olika system för användaråtkomst, krypterar meddelanden samt använder virtuella privata nät (VPN) som leder genom det offentliga nätet. Extranet kan användas för att utbyta stora datavolymer, dela produktkataloger samt erbjuda eller nå tjänster från ett annat företag eller en annan organisation till en grupp av andra företag, såsom en banktjänst online som förvaltas av ett företag för de anslutna bankernas räkning.

Webbvärdar och datacentrer

(32) En webbvärd tillhandahåller värdcentrer (eller datacentrer), vilket inbegriper kontrollerade byggnader med servrar som övervakas från ett kontrollcenter för värdverksamheten. Datacentrerna är specialkonstruerade för att hysa servrar och utrustning för Internet. Datacentrets kunder ansluter sig till centret, och webbvärden säkrar sedan anslutningen till Internet genom sina egna servrar som är direkt kopplade till Internets stamnät(16).

(33) Webbvärdar kan till exempel användas av webbplatser som vill se till att datan är säker, att deras utrustning är säker och att anslutningen till webbplatsen är snabb och tillförlitlig. De ger också en större flexibilitet att utvidga när det krävs mer kapacitet eller att minska kapaciteten när efterfrågan är mindre. Idag erbjuder alla större Internetoperatörer sina kunder datacentrer/webbvärdar som en del av sina integrerade Internettjänster.

UTVECKLING SEDAN 1998

(34) Under de senaste åren har ny teknik såsom styrd distribution (controlled content distribution, ccd), spegling och caching utvecklats för att flytta innehållet närmare slutanvändarna. Dessutom har multihoming utvecklats som en metod genom vilken Internetleverantörer och operatörer som erbjuder förbindelser ansluter sig till mer än ett nät.

Multihoming

(35) Den metod genom vilken nätoperatörer och Internetleverantörer ansluter sig till fler än ett nät kallas multihoming. Ett nät som är anslutet till flera nätoperatörer upprätthåller anslutningen till Internet när en anslutning bryts och kan styra trafik till vilken som helst destination via dem av dess anslutningar som erbjuder en bättre kapacitet och undvika överbelastning till den destinationen.

(36) Eftersom anslutningens kvalitet har betydelse (hastighet, tillförlitlighet och redundans) utgör multihoming ett sätt för Internetleverantörer och nätoperatörer att tillförsäkra sig en universell tillgång till Internet. Kommissionens undersökning visar att multihoming framför allt används som reserv och för redundans i syfte att säkra tjänsternas kvalitet. Multihoming hindrar dock inte nödvändigtvis att trafiken förmedlas över ett nät med en skadad anslutning. Den utgående trafikens väg kan i viss mån påverkas så att man undviker att den förmedlas till ett skadat nät. I detta fall kan man dock inte kontrollera returtrafiken i någon större omfattning. Multihoming kan också användas för att säkra anslutningar till vissa regioner (t.ex. Förenta staterna eller Europa). Multihoming ger också nya marknadsaktörer möjlighet att ansluta sig till kunder.

(37) Nätverk med flera Internetanslutningar har normalt en huvudleverantör för att få förbindelser och sedan en eller flera leverantörer som reserver. Normalt har kunderna till en Internetleverantör sin huvudanslutning till den leverantör som kan ansluta flest kunder och reservanslutningarna till mindre leverantörer. Detta bekräftas av kommissionens undersökning, som visar att flertalet medelstora och mindre Internetleverantörer och nätoperatörer har anslutningar (multihoming) till någondera parten i detta koncentrationsärende.

Caching, spegling och innehållsöverföringsnät (Content Delivery Networks - CDN)

(38) Huvudsyftet med caching och spegling är att distribuera innehåll till Internets utkanter, det vill säga närmare slutanvändarna. Dessa tekniker används för att förbättra leveransernas kvalitet genom att de minskar leveranstider, nätbelastning och bandbreddskostnader samt flyttar innehållet närmare slutanvändarna. De används dock ännu inte allmänt och har sina tekniska begränsningar (se skäl 172). De är framför allt effektivare för statiskt och stabilt material som inte ändras så ofta.

Caching

(39) Caching är den äldsta tekniken. Caching innebär att man skapar tillfälliga kopior av information såsom webbsidor, bildfiler eller multimediefiler (kallade "objekt") som lagrats på andra datorer (cachar) än den värd från vilken informationen härrör (ursprungsservern). Dessa tillfälliga värdar (cachar) kopierar inte hela innehållet på webbplatsen utan bara de delar av den som innehåller dynamiskt innehåll för att på så sätt minska den bandbredd som tas i anspråk på dessa centraliserade servrar. Cachar installeras av nätägaren/nätförvaltaren på utvalda platser inom ett visst nät.

(40) En cache kan vara en vanlig persondator med allmänt tillgänglig programvara eller en mycket specialiserad dator (eller ett datanätverk) med en särskild programvara som utformats för att användas i dessa. När den installeras i ett nätverk tar en cache emot kommandon från värdar till hemmanätverket som gäller objekt i andra nätverk och kontrollerar om detta objekt finns lagrat i cachen. Om cachen konstaterar att det efterfrågade objektet finns lagrat i cachen (en "träff") skickar cache-servern det till den värd som frågade efter det. Om objektet inte finns i cachen (en "miss") låter cache-servern förfrågan fortsätta till ursprungsservern.

(41) Det finns tre typer av cachar; traditionella, transparenta och förhämtande (pre-fetching) cachar. Traditionella cachar, eller äldre cachar som ofta kallas proxy-servrar, krävde att den server som skickade förfrågan hade konfigurerat sin webbläsare för att skicka objektförfrågningar till proxy-servern snarare än direkt till den aktuella webbplatsen. Transparenta cachar kan till skillnad från traditionella installeras direkt i nätverket och fånga in alla objektförfrågningar som passerar genom dem. De är transparenta i den meningen att den förfrågande värden inte måste konfigurera sin webbläsare för att använda en proxy-server och inte "vet om" att den kan få objekt från en cache-server. Normalt lagrar en cache bara information som tidigare har begärts av en tidigare användare. Vissa traditionella och transparenta cachar hämtar dock objekt i förväg, det vill säga att de begär information från webbplatser enligt i förhand fastställda kriterier och uppdaterar regelbundet denna information. Detta gör det möjligt för cache-servern att "förutse" förfrågningar, vilket förbättrar dess prestanda ytterligare. "Förhämtning" (pre-fetching) är särskilt användbart då innehållet är relativt "dynamiskt" (t.ex. webbsidor som uppdateras minst en gång om dagen).

(42) Caching erbjuds inte som en separat tjänst. Tjänsten utgör snarare en förbättring av nätet som installeras av nätoperatören eller nätförvaltaren för att förbättra nätets överföringshastighet och kvalitet, och Internetleverantörer köper och installerar cachar i sina nät av två skäl: a) för att eliminera krav på bandbredd och b) för att förbättra svarstiden gentemot kunder. Båda dessa överväganden är viktiga för alla cache-köpare, men prioriteringsordningen beror på Internetleverantören.

(43) Caching är särskilt intressant för företagskunder, men inte för innehållsleverantörer eftersom tekniken inte gör det möjligt för dessa att räkna antalet träffar (besök på webbplatsen), vilket är nödvändigt för att beräkna och generera annonsintäkter. [...]*

Spegling

(44) Spegling är i princip samma sak som caching. Data som (kommer att) efterfrågas flera gånger kopieras på olika datorer och ges till vem som helst som begär den från en dator som finns närmare än den ursprungliga innehållsleverantören. Syftet är att minska beroendet av centrala servrar och förmedla innehållet till lokala tittare effektivare och snabbare.

(45) Medan caching är en nätförvaltningsteknik genom vilken en nätoperatör installerar en dator med ett särskilt caching-program i syfte att förbättra nätverkets överföringshastighet och minska kraven på bandbredd, utgör spegling en teknik genom vilken innehållet kopieras på geografiskt utspridda servrar.

(46) Spegling erbjuds i allmänhet inte som en separat tjänst. I vissa fall kan en innehållsleverantör besluta att lokalisera sina egna servrar till andra nät som finns närmare slutanvändarna. Detta är vanligast då en innehållsleverantör har ett litet antal stora filer som den vill lokalisera närmare vissa grupper av slutanvändare. Exempelvis använder Microsoft och Netscape separata nedladdningsservrar för att göra det möjligt för europeiska kunder att ladda ner program snabbare än vad de skulle kunna göra om de var tvungna att göra det från ursprungsservern i Förenta staterna.

(47) Vanligare är dock att spegling erbjuds som en del av värdpaketet (se vidare skälen 32-33) eller av samlokaliseringsföretag. Dessa driver datacentrer som finns utspridda i hela världen och ansluter sig till flera stamnät för Internet. Alla större Internetleverantörer erbjuder värd- och samlokaliseringstjänster. Exempelvis aviserade MCI WorldCom den 31 maj 2000 att företaget skulle uppföra 13 stora datacentrer i Europa som riktade sig till Internetleverantörer, programuthyrningsföretag och stora multinationella företag. De nya centrerna kommer att läggas till MCI WorldComs 28 befintliga mindre centrer i Europa(17). Den spegling som erbjuds av dessa datacentrer inbegriper placering av flera servrar som sprids på olika platser, och som var och en kan bearbeta samma förfrågningar och ge samma information. Den geografiska spridningen gör det möjligt för webbvärdar att använda domännamnsystemet för att rikta förfrågningar antingen till den närmaste servern eller att distribuera dem mellan olika servrar för att balansera belastningen på olika servrar.

Innehållsöverföringsnät (Content Delivery Networks - CDN)

(48) Kombinationen av caching- och speglingsteknik har gett upphov till en mer avancerad form av innehållsdistribution, nämligen innehållsöverföringsnät (CDN). CDN verkar genom att lokalisera cache-servrar eller liknande utrustning i flera nät och på olika geografiska platser. Ett CDN ger kunden (en innehållsleverantör) programvara som automatiskt rekonfigurerar kundens webbsidor för att matcha slutanvändarens förfrågan om stora objekt till den CDN-server som finns närmast slutanvändaren eller, i vissa fall, till den server som (utifrån realtidsövervakning av nätet och dirigeringsalgoritmer) kan leverera innehållet snabbast till slutanvändaren (t.ex. om överbelastning skulle försinka den närmaste servern).

(49) CDN har en liknande funktion som caching, men medan Internetleverantörerna använder caching för att förbättra sin möjlighet att "dra" innehåll till sina nät (så att det kommer närmare dess kunder) gör CDN det möjligt för leverantörerna att "skjuta" sitt innehåll till andra nät. På så sätt kompletterar de båda metoderna varandra när det gäller deras effekter på användningen av stamnätet för Internet.

(50) Innehållsleverantörerna vill först och främst leverera sitt innehåll till slutanvändaren så snabbt som möjligt. Den snabba ökningen av den mängd information som förmedlas över Internet har lett till kapacitetsbegränsningar och ökade svarstider på webbplatser. CDN minskar svarstiderna genom att minska den mängd data som måste passera de olika näten. Genom att använda sig av CDN minskas innehållsleverantörernas kostnader för bandbredd och utrustning för en viss mängd data. En innehållsleverantör som använder sig av en CDN-tjänst kräver mindre kapacitet och behöver inte ta lika många av sina servrar i anspråk eftersom denna inte längre förvaltar huvuddelen av sitt innehåll direkt. CDN-operatören måste bära en del av dessa kostnader, men kan fakturera dem till innehållsleverantören. En innehållsleverantör kan dock fortfarande finna det mer ekonomiskt att använda en CDN-tjänst än att tillhandahålla innehåll från sina egna servrar eller från servrar som är placerade på en webbvärds datacenter.

(51) Utöver ovannämnda teknik ser vi nu hur det på Internet utvecklas nya tjänster såsom e-handel, pay-per-view, rösttelefoni med mera som kräver mycket mer kapacitet än hittills och som också tillhandahålls i realtid. För att kunna tillhandahålla dessa tjänster måste de förmedlas över nät som inte riskerar att fallera eller förlora paket (annars skulle kvaliteten på till exempel en film eller ett telefonsamtal påverkas kraftigt).

B. RELEVANTA PRODUKTMARKNADER

UNIVERSELLA INTERNETFÖRBINDELSER

(52) I sitt beslut i ärende WorldCom/MCI av den 8 juli 1998(18) (nedan kallat beslutet om WorldCom/MCI) identifierade kommissionen tre separata marknader: i) anslutningstjänster från värddator till accesspunkt, ii) anslutningstjänster för Internet och iii) universella Internetförbindelser. Kommissionen konstaterade att det fanns en betydande konkurrens på marknaden för anslutning till Internet och fokuserade därför analysen på marknaden för universell anslutning där båda parterna i den transaktionen var verksamma. Den marknadsundersökning som gjorts i detta ärende bekräftar att fokus även i denna transaktion bör ligga på marknaden för universella förbindelser, som bedömdes i beslutet om WorldCom/MCI.

(53) Kommissionen definierade i beslutet om WorldCom/MCI tillhandahållandet av universella Internetförbindelser som en separat marknad eftersom den konstaterade att de enda organisationer som kan leverera fullständiga Internetförbindelser helt på egen hand är de universella leverantörerna ("elitleverantörer" av Internetförbindelser) och att deras förbindelser uteslutande tillhandahölls genom samtrafikavtal (peering) mellan dessa universella nät eller internt. Sekundära leverantörer av Internetförbindelser kan tillhandahålla en viss del av sina egna samtrafikbaserade förbindelser, men måste komplettera dem med inköpta transittjänster. Det konstaterades att sekundära Internetleverantörer inte kan undvika att köpa transitkapacitet från de universella näten och att de inte kan begränsa de priser som de universella näten tar ut genom att konkurrera med dessa. Samma slutsats kunde dras för återförsäljare. Det konstaterades sålunda att den relevanta marknad på vilken MCI och WorldCom verkade var marknaden för universella Internetförbindelser.

(54) Samtidigt bestred MCI och WorldCom kommissionens slutsats att Internet har en hierarkisk struktur. Vid den aktuella tidpunkten hävdade dock Sprint att Internet har hierarkiska egenskaper och företaget har inte tagit tillbaka dessa påståenden(19). I den aktuella transaktionen gör dock parterna gällande att Internet inte är hierarkiskt. [...]*(20) [...]* Kommissionens undersökning har dock bekräftat dess slutsats i beslutet om WorldCom/MCI att Internet är en hierarkisk struktur och att det finns en elitnivå av universella nätoperatörer som helt ombesörjer sina förbindelser genom samtrafikavtal sinsemellan eller internt. Undersökningen visar också att dessa operatörer fortsätter att sinsemellan avtala om fri samtrafik på privata samtrafikpunkter. Å andra sidan fortsätter mindre ("andra rangens") nätoperatörer att förlita sig på nationella eller regionala samtrafikavtal (inbegripet MCI WorldComs europeiska dotterföretag) för att erhålla nationella, regionala och eventuellt europeiska förbindelser. För att få globala förbindelser måste till och med stora europeiska nätoperatörer emellertid köpa transittjänster från en eller flera universella Internetleverantörer. Nästa segment utgörs av regionala nätoperatörer och Internetleverantörer som köper förbindelser för sina kunder i detaljistledet. Andra kunder till stora leverantörer av Internetförbindelser inbegriper webbplatser och företagskunder med fasta linjer [...]*. Sammanfattningsvis köper alla företag som tillhandahåller Internettjänster transittjänster, och är direkt eller indirekt kunder till de universella Internetleverantörerna. Ingen kan uppnå globala förbindelser utan att ha tillgång till de universella nätoperatörerna.

(55) Parternas egna inlagor bekräftar också Internets geografiska hierarki i den meningen att de amerikanska näten behandlas som viktigare än övriga nät. MCI WorldCom har tre regionala stamnät: AS 701 (Nordamerika), AS 702 (Europa) och AS 703 (Asien och Stillahavsområdet). [För att erhålla samtrafik för globala förbindelser måste nätoperatören uppfylla UUNets kriterier för samtrafik i Nordamerika]*. Sprint tillhandahåller bara Internettjänster i Förenta staterna. Sprints avtal med sina samtrafikparter ger dem förbindelser till dess amerikanska nät endast om de erbjuder ett globalt nät.

(56) Parterna hävdar att man i varje analys av den relevanta produktmarknaden måste beakta den senaste utvecklingen vad gäller Internets karaktär och omfattning. De menar att den ökande efterfrågan på universella förbindelser har lett till ett ökat utbud i både Förenta staterna och Europa. Framför allt har avregleringen av telemarknaden i EU lett till att betydande nya Internetleverantörer fortlöpande och med framgång träder in på marknaden, vilket har ökat de europeiska nätoperatörernas betydelse. Utvecklingen av styrd distribution (CCD), regionala samtrafikavtal och en större användning av spegling, caching och multihoming har också haft en avgörande roll under de senaste två åren genom att minska Internet- och innehållsleverantörernas beroende av amerikanska stamnätsoperatörer.

(57) Kommissionens undersökning visar att det trots att det finns många nya Internetleverantörer på detaljistnivå både i Europa och på andra håll inte finns särskilt många nya universella Internetleverantörer. De enda nya universella leverantörerna som trätt in på marknaden är Cable & Wireless(21), som har köpt MCI:s Internetverksamhet, och AT & T, genom dess förvärv av bland annat IBM Global Networks. Dessa transaktioner ändrade inte graden av marknadskoncentration eftersom de köpte nät som redan tillhörde eliten av Internetleverantörer.

(58) Kommissionens undersökning har också visat att även om det har skett en förändring i trafikflöden och att mindre trafik med ursprung i Europa skickas till Förenta staterna, är de europeiska Internetleverantörernas beroende av amerikanska förbindelseleverantörer fortfarande betydande. Även större europeiska Internetleverantörer skickar 50-80 procent av den Internettrafik som härrör från deras nät till Förenta staterna. [...]*(22). Tredje parter hävdar i allmänhet att denna andel i viss mån kan förväntas minska under kommande år på grund av ett ökat nationellt innehåll. Trots denna tendens förväntar de sig ett fortsatt kraftigt beroende av de stora amerikanska nätoperatörerna för förbindelser. Detta beror på att europeiska kunder fortfarande måste ha tillgång till världens populäraste webbplatser, som finns i Förenta staterna. En ökad användning av spegling och caching kan inte förmodas ändra detta i någon nämnvärd grad eftersom antalet webbplatser och mängden innehåll i Förenta staterna också ökar kraftigt. Trots en ökad användning av sådan teknik består det kraftiga beroendet av förbindelseleverantörer på "elitnivå" för att få universella (globala) förbindelser.

(59) Även om en stor del av den trafik som tidigare gick till Förenta staterna nu dirigeras åt andra håll eller i en begränsad omfattning förmedlas genom spegling i Europa, kommer dock en stor del av den trafik som härrör från Europa även fortsättningsvis att skickas till amerikanska nätoperatörers dotterföretag i Europa eftersom många av dessa bygger ut nät i Europa och andra regioner med följden att trafik riktas till dessa nät. Även med ett ändrat trafikflöde skulle sålunda beroendet av (amerikanska) universella förbindelseleverantörer kvarstå. Multihoming tycks inte heller ha haft några betydande effekter på trafikflödet. Marknadsundersökningen visar att europeiska Internetleverantörer köper förbindelser från regionala (europeiska) "andra rangens" förbindelseleverantörer, men då också måste förlita sig på transittjänster från minst en universell förbindelseleverantör för att få universella förbindelser.

(60) Kommissionen konstaterade därför i sitt meddelande om invändningar att det trots Internets utveckling sedan 1998 fortfarande finns en separat marknad för tillhandahållande av universella Internetförbindelser. Den ökade användningen av caching, spegling och multihoming ändrar inte denna slutsats.

Parternas svar

(61) I sitt svar på meddelandet om invändningar (nedan kallat "svaret") ifrågasatte parterna kommissionens definition av produktmarknaden och marknadens hierarkiska struktur. Enligt parterna kan "sekundära" samtrafikerande operatörer undvika "elitleverantörerna" när det gäller att få universella förbindelser. Dessutom kan ny teknik ändra branschens hierarkiska struktur.

(62) Det bör först noteras att parterna i sitt gemensamma svar på meddelandet om invändningar erkänner att "andra rangens" samtrafikerande operatörer (...) inte är en del av Internets "felfria" kärna. Detta innebär att de inte kan skicka trafik till alla Internetdestinationer utan att förlita sig på transittjänster som de köper från en annan Internetleverantör(23). Dessutom har parterna en annan syn på den relevanta produktmarknaden. I svaret anser Sprint att fyra företag bör läggas till dem som kommissionen identifierat som marknadsaktörer på elitnivå. Sprint ifrågasätter dock inte Internets hierarkiska ordning. MCI WorldCom fortsätter att hävda att den relevanta marknaden är mycket större än den marknad som kommissionen identifierat.

(63) En tredje part lade vid förhöret också fram bevis för att kvaliteten på dess tjänster försämrats på grund av att företaget saknar direkta samtrafikförbindelser med MCI WorldCom i Europa.

(64) Parterna menar att sekundära samtrafikförbindelser (samtrafik mellan lokala och regionala operatörer) gör det möjligt för de universella leverantörernas kunder att utöva ett konkurrenstryck på de universella leverantörerna. Om alla universella leverantörer skulle höja transitpriserna med 5-10 procent skulle de sekundära samtrafikerande leverantörerna enligt parterna med framgång och effektivt kunna styra om trafik i en sådan omfattning att ökningen av transitpriserna skulle bli olönsam. När det gäller Internets hierarkiska struktur hävdar parterna i sitt svar vidare att kommissionen i sin marknadsdefinition förbiser utvecklingen utanför Förenta staterna och förekomsten av starka aktörer i Europa.

(65) Parterna tycks inte inse att de universella leverantörernas transitkunder inte skulle ha några andra möjligheter att få universella förbindelser. För att ersätta den förbindelse som elitleverantörerna erbjuder skulle "andra rangens" leverantörerna tvingas sluta ett stort antal samtrafik- och transitavtal med de Internetleverantörer som de tidigare bara kunde nå genom elitleverantörerna. Med tanke på att det finns tusentals Internetleverantörer i världen skulle en sådan övning knappast vara kostnadseffektiv jämfört med den relativa ökningen av transitpriserna(24).

(66) Dessutom menar parterna att kommissionen inte i vederbörlig ordning har beaktat effekterna av teknik för lagring och distribution av innehåll då den bedömde den relevanta marknaden. Enligt parterna utgör dessa tekniker inte separata tjänster, utan ersätter delvis transporter i stamnätet. Sådan teknik för innehållet närmare användarna, vilket gör det möjligt för "huvuddelen av trafiken" att undvika stamnäten.

(67) Såsom anges i skäl 38, och också bedöms i skäl 172, visar kommissionens undersökning att den ökade användningen av sådan teknik inte har haft några nämnvärda effekter på marknadens struktur. Merparten av trafiken går fortfarande via de universella leverantörernas nät. Med tanke på att sådan teknik inte gör det möjligt att helt kringgå elitleverantörerna är övriga aktörer fortfarande och oundvikligen beroende av dessa för att säkra universella förbindelser. I vilket fall används denna teknik inte bara av innehållsleverantörer och mindre Internetleverantörer, utan också av de större Internetleverantörerna i deras egenskap av datacenter och leverantörer av samlokaliseringstjänster.

(68) Parterna hävdar också att kommissionen i sin marknadsdefinition förbiser att marknaden för universella förbindelser har blivit avsevärt mer konkurrensutsatt då den relativa ställningen för var och en av de "nyckelaktörer" som identifieras i beslutet om WorldCom/MCI har krympt.

(69) Detta argument saknar betydelse när det gäller att definiera relevanta marknader eftersom det bara handlar om att bedöma konkurrensen på marknaden. Tvärtemot parternas ståndpunkt har det inte heller kommit in några nya betydande aktörer på marknaden sedan 1998. I sitt beslut om WorldCom/MCI 1998 ansåg kommissionen att den relevanta marknaden bestod av 16 universella leverantörer. Dessa marknadsaktörer utgjordes av dem som samtrafikerade med de fyra största leverantörerna. Under det nuvarande förfarandet har kommissionen ansett att det finns 17 universella leverantörer. Dessa valdes ut genom att man kombinerar de leverantörer som samtrafikerar med de anmälande parterna med tredje parts synpunkter på aktuella leverantörer. Av detta följer att de marknadsaktörer som identifierats i detta förfarande har identifierats utifrån mer generösa kriterier än de som användes i förfarandet i ärendet WorldCom/MCI. I vilket fall som helst har AT & T:s inträde på marknaden (främst genom företagets förvärv av befintliga universella leverantörer) inte haft några nämnvärda effekter på MCI WorldComs marknadsandel. MCI WorldComs marknadsandel har under de senaste två åren varit ganska stabil oberoende av vilken metod som använts för att beräkna marknadsandelar.

GLOBALA TELETJÄNSTER

(70) Globala teletjänster utgörs av teletjänster som kopplar samman ett antal olika marknader där kunderna verkar, i allmänhet minst två olika kontinenter och ett stort antal länder. De köps i allmänhet av multinationella företag med verksamhet i många länder och på flera kontinenter. Dessa tjänster är förbättrade, det vill säga sträcker sig utöver vanliga tjänster som rösttelefoni och fax, till att erbjuda kunderna paketlösningar som inbegriper virtuella privata nät för både röst- och datatjänster samt avancerade funktioner.

Beskrivning av efterfrågesidan

(71) Parterna förklarade under marknadsundersökningen att globala teletjänster tillhandahålls i två steg(25). Det första steget för kunder som önskar sådana tjänster består normalt i att utfärda en begäran om förslag (som inbegriper en detaljerad beskrivning av deras speciella behov) till ett antal möjliga leverantörer som uppmanas att inkomma med anbud. Det andra steget följer efter det att anbuden inkommit, då kunden för begränsade förhandlingar med ett litet antal leverantörer som har förts upp på en slutförteckning innan vinnaren väljs. Detaljerade förhandlingar om kontraktet förs sedan med vinnaren.

(72) Kunder till globala teletjänster vill att deras leverantör kan erbjuda skräddarsydda och sömlösa nät och tjänster. Kunderna förväntar sig att näten kan täcka ett stort antal geografiskt spridda platser, varav vissa kan ligga i avlägsna områden, till exempel oljeutvinningsanläggningar i ensliga regioner. De förväntar sig också att erbjudas tillräcklig bandbredd för att upprätthålla trafiken till och från alla platser på ett tillförlitligt sätt. De största leverantörerna av sådana tjänster kan erbjuda tjänsterna genom sina egna nät. För flertalet leverantörer och/eller vissa platser måste leverantören använda (hyra in sig) i andra företags nät för att täcka områden som den inte täcker själv och försöka säkra tillförlitligheten i detta nät.

(73) Flertalet kunder kräver ett paket av tjänster, medan ett mindre antal kan köpa individuella tjänster för särskilda behov och själva till viss del integrera tjänsterna. Kontrakten delas dock inte på ett sådant sätt att enskilda leverantörer kan lämna anbud på olika delar.

(74) På frågan vilka huvudparametrar de tillämpar för att välja ut en leverantör av globala teletjänster nämnde en part en undersökning från Yankee Group(26), där det anges att priset är det fjärde viktigaste kriteriet då man bedömer en leverantörs förslag efter tillförlitlighet, service/support och förbindelse/kompatibilitet/infrastruktur. Andra parametrar inbegrep kultur/språk/tidszon, bandbredd/kapacitet, nätförvaltning, installationstider, global räckvidd, bemannings- och personalfrågor, samordning och kompetens. Kunder som svarade på kommissionens marknadsundersökning bekräftade att priset inte är det enda kriterium som de beaktar då de beslutar om leverantörer. Priset betraktades normalt inte som det främsta kriteriet i den initiala processen. Prisfrågan blir snarare av central betydelse i det andra steget (då leverantörer på slutförteckningen jämförs sinsemellan).

(75) Trovärdiga anbudsgivare på marknaden för globala teletjänster måste ha egna nät (dvs. för huvuddelen av sin trafik för att säkra en hög tillförlitlighet och tjänstekvalitet samt kunna erbjuda tillräcklig bandbredd och kontrollera kostnaderna) samt ha global täckning och globala stödtjänster (vissa kunder kräver kundtjänster mycket nära sig, även om deras lokalisering kanske inte är av teknisk nyckelbetydelse). En befintlig kundbas är också viktig för att övertyga kunderna om att leverantören kan erbjuda tjänsterna på ett effektivt sätt.

Beskrivning av utbudssidan

(76) Leverantörer kan ha en rad olika sätt att uppfylla kundernas behov. Kunderna kan köpa grundläggande delar av paketet av globala teletjänster, såsom ett datanät och särskilda tillämpningar på detta nät, till exempel en internationell frisamtalstjänst, och sedan själva integrera de tjänster som köps från olika leverantörer för att förbättra tjänsterna samt själva stå för underhåll och support. Alternativt kan kunderna köpa skräddarsydda paket från specialiserade leverantörer där leverantören sätter samman paketet och står för löpande underhåll och kundtjänster, med möjligheten att leverantören kan erbjuda bättre prestandagarantier till en lägre kostnad tack vare paketets integrerade karaktär. Det sista alternativet består i en fullständig upphandling av kundens verksamhet till leverantören. Detta inbegriper ofta att flytta personal till leverantören, och inte bara att erbjuda ett integrerat tjänstepaket.

(77) Oavsett kundens exakta behov inbegriper de efterfrågade tjänsterna alltid en kombination av liknande delar (ett nät, ett dataprotokoll [t.ex. X.25, Frame Relay, ATM eller IP], andra tjänster som tillhandahålls genom detta protokoll samt viktiga kvalitativa delar såsom geografisk täckning, förmågan att säkra tjänsternas kvalitet [genom sömlöshet, närbelägna kundtjänster, hög tillförlitlighet m.m.]), vilket innebär liknande kostnader. Leverantörerna måste kunna erbjuda alla dessa egenskaper. Ett fullständigt utbud av tjänster har också fördelar i form av kostnadskontroll och tillförlitlighet hos hela tjänstepaketet, och förbättrar sålunda kundens bild av leverantören.

Anbudsförfarandet

(78) De anmälande parterna förklarade anbudsförfarandet i samband med kommissionens undersökning. Kunderna skickar normalt en begäran om förslag till potentiella leverantörer. Under vissa omständigheter skickar de först en begäran om information för att få kännedom om de alternativ som de största leverantörerna erbjuder. En begäran om förslag kan vara ett omfattande dokument: En kund uppgav att ett sådant dokument kan vara 100 sidor långt. Begäran om förslag skickas sedan till de leverantörer som valts ut att lämna anbud på kontraktet.

(79) Svaret på begäran om förslag kan vara lika långt, och syftar till att tillgodose kundens tekniska krav. Enligt MCI WorldCom fastställs det pris som föreslås i svaret på en begäran om förslag utifrån tidigare erfarenheter av de tjänster som skall tillhandahållas och tjänsternas geografiska täckning. [...]*.

(80) [Beräkningen av en operatörs kostnader för att fullfölja ett avtal om globala teletjänster är en komplicerad övning där man beaktar en lång rad faktorer som kan inbegripa förvaltning, marknadsföring, försäljning och kundtjänst, personal, administration och kostnader för utrustning.]*

(81) [...]*. Då anbuden väl har inkommit kan normalt ingen leverantör matcha de detaljerade kraven i begäran om förslag, varför man håller klargörande sammanträden för att förstå och bedöma anbudets tekniska aspekter. Denna utvärderingsprocess kan ta flera månader för en expertgrupp.

(82) Då leverantören av globala teletjänster har nått det andra steget i anbudsförfarandet (dvs. när den potentiella kunden har gjort en slutförteckning över leverantörer) förklarar parterna att prisförhandlingarna med den potentiella kunden inleds. Vanligtvis väljs mellan tre och fem leverantörer ut till slutförteckningen. Enligt de anmälande parternas beskrivning av anbudsmarknaden och information från tredje part känner en skicklig förhandlingsgrupp i praktiken till vilka konkurrenterna är i anbudsförfarandets andra steg, även om varje anbud förhandlas separat. Anbudsgivarna får ofta besked om vissa anbuds identitet och en allmän indikation på dess konkurrensmässighet.

(83) Då leverantören väl valts ut tilldelas kontraktet och det detaljerade avtalet slutförs. Vissa kunder använder sig av konsulter för en del av anbudsförfarandet, till exempel för att utarbeta en begäran om förslag eller ibland för att ansvara för nästan hela förfarandet.

Tillhandahållande av paket av globala teletjänster

(84) Tillhandahållandet av paket av skräddarsydda och förbättrade företagsteletjänster med ett mervärde är en relevant produktmarknad i bedömningen av detta ärende.

(85) I sin anmälan noterar parterna de marknadsdefinitioner som kommissionen har använt i ett antal beslut inom området globala teletjänster till multinationella företag. De senaste besluten som de nämner är BT/AT & T(27) och AT & T/IBM(28). I beslutet om BT/AT & T identifierade kommissionen en marknad för "kundanpassade paket av mervärdestjänster och globala tilläggsteletjänster för företag, hädanefter benämnd marknaden för tillhandahållande av globala teletjänster". I sin anmälan instämmer parterna i kommissionens bedömning i ärendet BT/AT & T att produktmarknaden inte bör delas in i snävare produktmarknader för enstaka tjänster som ingår i utbudet av globala teletjänster. Parterna noterar också att paket av globala teletjänster är skräddarsydda lösningar, och att de därför utformas, sammanställs och förvaltas individuellt för att uppfylla en viss kunds kommunikationsbehov vid en viss tidpunkt.

(86) De tjänster som de anmälande parterna anser ingå i det utbud av tjänster som bör inbegripas i produktmarknaden var nationell och internationell rösttelefoni, nationella och internationella datakommunikationer som tillhandahålls via en rad olika plattformar, såsom Frame Relay, ATM och IP, förbättrade rösttelefoni- och datatjänster, internationella frisamtalsnummer, meddelandetjänster, anropscentrer, video- och audiokonferenstjänster, Intranet och Extranet, virtuella privata nät (VPN), fasta Internetanslutningar, och företagstelefonkort.

(87) Kommissionen undersökte om denna definition av den relevanta produktmarknaden håller. I detta syfte var det nödvändigt att bedöma huruvida vissa eller alla enskilda tjänster kan isoleras från det totala utbudet av globala tjänster och betraktas som separata relevanta produktmarknader. Ett andra steg i analysen bestod i att utvärdera i vilken omfattning internt organiserade eller upphandlade globala teletjänster bör betraktas som faktiska eller potentiella konkurrenter eller om denna fråga helt enkelt är irrelevant för konkurrensanalysen.

Enskilda tjänster jämfört med paket av tjänster

(88) Flertalet kunder instämde i en marknadsdefinition som grundar sig på paket av globala tjänster. Vissa kunder ansåg emellertid också att vissa tjänster kan identifieras som separata produktmarknader. Exempelvis uppgav en kund att den köpte in tjänster separat och inte i paket. Såsom anges i skäl 95 uppgav en annan kund att den skulle överväga att köpa in tjänster separat om priset på paketlösningar skulle höjas.

(89) För att bekräfta definitionen av den relevanta marknaden undersökte kommissionen också vad som skulle hända om priserna för paket av globala teletjänster generellt skulle öka med 5-10 procent. (Detta bidrar till att förutsäga huruvida kunderna skulle byta till andra produkter och på så sätt till att avgöra om dessa produkter utgör en del av samma marknad). Såsom anges i skäl 76 anger inte kunderna prisöverväganden som en av de viktigaste faktorerna då de fattar beslut om vilken leverantör de skall välja. Detta gäller också valet mellan att köpa grundläggande tjänster och själv tillhandahålla förbättrade tjänster utöver dessa bastjänster eller att köpa sådana tjänster i skräddarsydda paket. Bara en part svarade att om priset på paketlösningar ökade, så skulle denna överväga möjligheten att köpa enskilda tjänster och integrera dem internt. Övriga parter påpekade att de inte förväntade sig några prisökningar eller att de skulle acceptera en sådan generell prisökning eftersom de inte har något val - de behöver tjänsterna.

(90) Att identifiera ett visst sortiment av tjänster som en separat relevant marknad skulle strida mot marknadens ekonomiska logik och funktion. Såsom förklaras i skäl 77 bygger för det första var och en av dessa tjänster på liknande grundläggande delar som de viktigaste leverantörerna har tillgång till. Det finns sålunda vissa substitutionsmöjligheter mellan olika sortiment på utbudssidan. För det andra fastställer kunderna behov som kan tillgodoses på flera olika sätt, och som i sin tur inbegriper olika sortiment. Kunderna kan också komma att kräva olika tilläggsfunktioner eller tilläggstjänster under kontraktets löptid som fordrar att man använder vissa andra tjänstesortiment. Den relevanta produktmarknaden bör därför centreras kring centrala delar av nätet (t.ex. dataprotokoll) och andra egenskaper hos globala teletjänster. Dessa dataprotokoll utgör den grundläggande del genom vilken andra, mer sofistikerade globala teletjänster fungerar.

(91) De enskilda tjänsterna kan i sin tur delas in i olika grupper där det finns vissa substitutionsmöjligheter mellan tjänster i en viss grupp. Dessa substitutionsmöjligheter är dock inte perfekta mellan de olika tjänsterna i det totala utbudet av tjänster, utan det är snarare så att kunden tycks söka efter ett paket som uppfyller dennes behov. Olika marknadsaktörer kan erbjuda olika lösningar som grundar sig på olika lösningar för samma kundbehov.

(92) De som svarat på kommissionens undersökning instämde i allmänhet i den produktkategorisering som kommissionen gjort på grundval av den förteckning över teletjänster som parterna lämnat. Denna delades dock i sin tur in på olika sätt av olika konkurrenter då de försökte analysera huruvida marknaden var snävare. Dessutom hävdade en tredje part att andra tjänster såsom X.25, nät definierade med global programvara, förvaltad bandbredd, IP-tjänster (webbvärdar, sofistikerade IP-tjänster, förvaltat IP, globala meddelandetjänster, caching) och VSAT (mikroterminaler) också utgjorde en del av de tjänster som borde inbegripas i definitionen av produktmarknaden.

(93) Kommissionen bad konkurrenter och kunder att lämna synpunkter på definitionen av produktmarknaden. Det rådde ett nästan allmänt samförstånd om räckvidden för de produkter som ingår på marknaden, även om det fanns vissa meningsskiljaktigheter i fråga om vissa delar.

(94) Två parter ansåg att det fanns en separat marknad för kunder på en allra högsta nivå, som skilde den från övriga kunder. En part kännetecknade denna marknad som en marknad där berörda kunder verkar globalt och kräver ett utbud av tjänster genom ett globalt privat nät som kan binda samma företags samtliga verksamhetsplatser. Det är dock svårt att isolera en sådan särskild kundgrupp som kräver sådana tjänster. Varje företags struktur och utbredning skiljer sig från alla andra företag. Exempelvis behöver det ett mycket tätare nät i ett land där det har ett stort distributionsnät än i ett grannland där det bara har tillverkningsanläggningar. Företagsförvärv kan ändra marknaden mycket snabbt. I praktiken kan alla marknadsaktörer på marknaden för globala teletjänster, som identifieras i skälen 206-218, tjäna både de få globala företagen och de företag som kräver nät som sträcker sig över ett mindre antal gränser. De sistnämnda företagen kan ha andra lokala leverantörer som kan tillgodose en del av deras behov, men bara de verkligt globala aktörerna kan erbjuda dem sitt globala nät.

Internt organiserade eller upphandlade globala teletjänster

(95) Kunder som väljer att själva tillgodose sina behov av globala teletjänster köper vissa tjänster inom de delar som ingår i paket av globala teletjänster. Självorganiserade tjänster utgör dock inte en del av marknaden såsom den definieras i skäl 86. Såsom de noteras i beslutet om BT/AT & T är självorganiserade tjänster dessutom ett strategiskt val. Kunder som väljer att köpa paket återgår sannolikt inte till att organisera tjänsterna själva - även om detta inte är omöjligt - eftersom kostnaderna för att åter bygga upp interna tjänster och intern kompetens för att utföra tjänsterna är höga. Endast en kund gav ett konkret exempel på intern organiserad råbandbredd efter det att tjänsten tidigare upphandlats, vilket dessutom bara gjordes i ett land. Detta hade uttryckligen förkastats som ett alternativ för en Europatäckande tjänst eftersom det inte hade varit genomförbart på europeisk nivå - och än mindre på global nivå. Andra kunder avvisade uttryckligen möjligheten att återgå till ett internt nät förutom för särskilda tjänster. Ett liknande argument gäller för upphandling, där inte bara nätet tillhandahålls externt utan där även den personal som förvaltar nätet också arbetar för leverantören. Att återgå till någon form av självorganiserade tjänster skulle under dessa omständigheter vara ännu svårare för kunden. Ingen av dessa aktiviteter kan därför anses utgöra en del av den relevanta marknaden.

Slutsats

(96) Kommissionens undersökning bekräftar att marknadsdefinitionen i ärendet BT/AT & T var riktig och gjordes mer precis genom att man gjorde en distinktion mellan grundläggande dataprotokoll och mer sofistikerade tjänster som fungerar genom dessa protokoll.

C. RELEVANT GEOGRAFISK MARKNAD

UNIVERSELLA INTERNETFÖRBINDELSER

(97) Kommissionen konstaterade i beslutet om WorldCom/MCI att marknaden för tillhandahållande av universella förbindelser var global. Parterna har inte bestridit detta i sig, och de erkänner att det finns en global efterfrågan på förbindelser. De hävdar dock att det finns en ökad regional (europeisk) efterfrågan och att marknaden inte är hierarkisk. De upprepade också detta i sitt svar på meddelandet om invändningar. Detta strider dock mot kommissionens slutsatser i detta förfarande. Kommissionens marknadsundersökning bekräftar att efterfrågan på Internetförbindelser fortsätter att vara universell och att "den andra rangens" Internetleverantörer fortsätter att vara beroende av ett begränsat antal elitleverantörer för globala förbindelser trots ett ökat regionalt innehåll, nya marknadsaktörer och användningen av spegling, caching med mera. Även om huvuddelen av dagens universella leverantörer har sina verksamhetscentrer i Förenta staterna är det bara dessa som kan tillhandahålla transit till alla delar av Internet. Med tanke på Internets hierarkiska struktur skulle höjda priser för tillgång till de universella näten påverka konsumenter i hela världen. Marknaden är därför i praktiken global.

GLOBALA TELETJÄNSTER

(98) Kommissionen konstaterade i beslutet om BT/AT & T att marknaden för globala teletjänster var världsomspännande. I sin anmälan instämmer de anmälande parterna i denna definition. Denna marknadsdefinition bekräftas också i hög grad av tredje part. En tredje part menade att vissa europeiska företag i allmänhet först vänder sig till en europeisk leverantör för vissa tjänster och bara skulle vända sig till leverantörer baserade i Förenta staterna om priset skulle öka med 5-10 procent. Den förteckning över leverantörer som lämnats av kunder bekräftar ståndpunkten att det är de globala aktörerna som betraktas som de främsta leverantörerna av globala teletjänster.

(99) Följaktligen har kommissionen baserat sin analys på den definition av den globala geografiska marknaden som görs i skäl 98 ovan, och som användes i analysen i ärendet BT/AT & T. Det har i undersökningen inte heller framkommit något som tyder på att denna befintliga definition bör ändras.

D. BEDÖMNING

UNIVERSELLA INTERNETFÖRBINDELSER

Offentlig statistik över marknadsandelar

(100) I sitt beslut om WorldCom/MCI konstaterade kommissionen att MCI:s och WorldComs verksamhet tillsammans skulle ha inneburit att det skapades en dominerande ställning på marknaden för universella förbindelser. MCI WorldComs nuvarande Internetverksamhet härrör från WorldCom efter det att kommissionen godtog en avyttring av MCI:s Internetverksamhet som ett villkor för att godkänna fusionen mellan MCI och WorldCom. MCI och WorldCom var vid tiden för kommissionens beslut marknadsledande med en samlad marknadsandel i regionen på [30-40]* procent för den tidigare gruppen WorldCom och på [10-20]* procent för den tidigare gruppen MCI. Sprint var då den näst största universella leverantören med en marknadsandel i storleksordningen 10-15 procent.

(101) Parterna hävdar att det - precis kommissionen uppgav i beslutet om WorldCom/MCI - inte finns någon offentlig tillförlitlig uppskattning av storleken på hela Internetsektorn eller på någon relevant undersektor, och att det inte råder något samförstånd om vilka måttenheter som bör användas. Såsom kommissionen noterade i det beslutet hävdar parterna vidare att Internetleverantörerna inte har någon särskild redovisningsskyldighet vad gäller intäkter från Internet och att redovisningen inte är enhetlig. Följaktligen kan parterna inte lämna en korrekt uppskattning av Internetsektorns storlek eller ett mått på marknaden. Också intäkterna från Internet, som MCI och WorldCom förespråkade som ett lämpligt verktyg för att mäta marknadsandelar i ärendet WorldCom/MCI, kan enligt parterna mycket väl vara missvisande. Trafikflöden, såsom kommissionen använde dem i beslutet om WorldCom/MCI, skulle uppvisa ännu större brister och kan rent tekniskt inte mätas korrekt med tanke på avsaknaden av vedertagna mått. [...]* Sprint uppskattar dock elitleverantörernas marknadsandelar efter intäkter under 1999 till [35-40]* procent för MCI WorldCom, [10-15]* procent för AT & T, [mindre än 10]* procent för Sprint och [mindre än 5]* för Qwest(29).

(102) Parterna har angett ett antal offentliga källor som ger uppskattningar av marknadsandelar(30). Enligt dessa källor uppskattas MCI WorldComs och Sprints marknadsandelar uppgå till minst 17 respektive 3 procent och till högst mellan 21 och 45 procent respektive mellan 13 och 21 procent. Uppskattningarna om marknadsandelar på 17 respektive 3 procent grundar sig på Internetleverantörernas intäkter och andel per försäljare. Dessa bör dock undantas eftersom de inbegriper företag såsom AOL och MSN, som inte verkar på den relevanta marknaden då de inte äger egna nät som erbjuder universella förbindelser. Detta leder till samlade marknadsandelar på mellan 34 och 55 procent. Också i uppskattningar från oberoende tredje parter som lämnats av parterna anges de sammangående parternas marknadsandelar till mellan 20 och 25 procent för MCI WorldCom, till mellan 13 och 20 procent för Sprint och till mellan 34 och 45 procent för den sammanslagna enheten(31). Dessa marknadsandelar stämmer också överens med de siffror som lämnats som svar på kommissionens marknadsundersökning(32). Storleken på de sammangående parternas trafikflöden bör också kopplas till den sammanslagna enhetens globala nät(kapacitet). MCI WorldComs Internetverksamhet UUNet har över 2000 accesspunkter (POP), varav 500 utanför Förenta staterna. Detta är minst två gånger mer än något annat IP-nät i världen och fyra till fem gånger mer än de flesta IP-stamnät i världen(33). Dessutom har UUNet en mycket stor modembank som tjänar grossistkunder med uppringda förbindelser [...]*.

Kommissionens uppskattningar av marknadsandelar

(103) Marknadsaktörer är de som har en rad samtrafikavtal som ger dem en fullständig och kostnadsfri förbindelse inom hela Internet. För att identifiera dessa marknadsaktörer måste man granska alla samtrafik- och transitförbindelser mellan Internetleverantörer och isolera dem som bara får sin förbindelse antingen från sin kundbas eller från samtrafikavtal med andra nät. Med tanke på de kvalitetsfrågor som aktualiseras av offentliga samtrafikpunkter är det sannolikt bara de som har privata samtrafikavtal med andra nät som verkligen kan erhålla universella förbindelser.

(104) Många av dem som konsulterades under kommissionens undersökning menade att fem universella nät (MCI WorldCom, Sprint, AT & T, Cable & Wireless och GTE) har en starkare ställning än övriga. Följaktligen granskade kommissionen de samtrafikavtal som inbegriper dessa nyckelaktörer för att fastställa en förteckning över kandidater till universella leverantörer. Eftersom offentliggörande av samtrafikavtal aktualiserar sekretessfrågor har kommissionen valt ut de företag som har avtal med både MCI WorldCom och Sprint för att avgöra vilka som kan betraktas som universella leverantörer. Denna undersökning ledde till att följande företag identifierades som marknadsaktörer [...]*.

(105) En tredje part föreslog dock sin egen förteckning över universella leverantörer där denna mäter antalet tillgängliga vägar för att nå deras nät. Om dessa nät kan nås direkt utan att man går genom en tredje parts nät skall de läggas till i förteckningen. Granskningen av denna förteckning påvisade vissa skillnader jämfört med förteckningen över dem som har samtrafikavtal med både MCI WorldCom och Sprint. Företag som inte ingick i förteckningen från denna tredje part togs inte bort från den andra förteckningen över marknadsaktörer, medan de som ingick på den förstnämnda men inte har samtrafik med både MCI WorldCom och Sprint lades till. Detta ledde till att fyra nya företag lades till, nämligen Exodus, Digex, Abovenet och Epoch. Totalt ledde denna analys till slutsatsen att 17 nät (eller grupper av nät) deltar i marknaden för universella Internetförbindelser.

(106) Alla Internetleverantörer som inte ingår i denna förteckning måste köpa transittjänster från minst en av de fem största leverantörerna. Om ett nät inte lyckas sluta ett samtrafikavtal med åtminstone de fem största aktörerna innebär detta avsevärda brister i deras täckning av hela Internet. Det är möjligt att antalet aktörer som är verkliga universella leverantörer faktiskt är mindre än de som har samtrafikavtal med Sprint och MCI WorldCom. Vissa av dem som identifierats kan erhålla sin förbindelse genom offentliga samtrafikavtal som inte gör det möjligt för dem att erbjuda den bästa kvaliteten på sin förbindelse. Varje ytterligare samtrafikpart, som naturligtvis har avtal med de båda aktuella företagen, kanske inte heller har avtal med varandra eller med varje annan part som har avtal med dessa två. I så fall kanske de inte kan täcka hela Internet kostnadsfritt. För denna bedömning antogs det dock att alla som har globala samtrafikavtal med MCI WorldCom och Sprint skulle betraktas som en önskvärd samtrafikpart av alla andra som har samma förbindelser. Detta antagande är till parternas fördel eftersom det vidgar fältet av marknadsaktörer.

a) Marknadsandelar på grundval av trafikflöden

(107) Parterna har hävdat att måtten för att mäta trafikflöden har många brister. Dessa mått mäter trafik som passerar genom vissa delar av nätet vid specifika tidpunkter, och eftersom IP-dirigering är så dynamisk kanske samma information som skickas mellan två värdar inte alltid går över samma nät. Eftersom trafikflöden passerar mer än ett nät från ursprunget till destinationen kommer en uppskattning av den totala trafiken genom att lägga samman den trafikmängd som betjänas av varje stamnät dessutom oundvikligen att leda till dubbelräkning. Då förekomsten av dubbelräkning kommer att variera mellan olika stamnät kan marknadsandelar som grundar sig på uppskattningar av trafikflöden bli missvisande.

(108) Parterna hävdar också att uppskattningar av trafikflöden kan återspegla det aktuella nätets särskilda struktur. En leverantör med många noder i sitt stamnät kan generera en liten mängd trafik i stamnätet jämfört med ett stamnät med få noder, helt enkelt som en följd av den nätstruktur som används. Detta beror på att en nod kan dirigera trafik direkt till de slutanvändare som nås genom denna nod och bara skicka sådan trafik till stamnätet som avser destinationer som nås genom andra noder, där bara den sistnämnda trafiken räknas som trafik på stamnätet.

(109) Eftersom marknadsinflytande kan grunda sig på ett visst näts totala storlek kan det dock hävdas att marknadsandelar som mäts på grundval av trafikflöden ger en mer korrekt uppskattning av marknadsinflytandet.

(110) Det finns ingen direkt tillgänglig statistik över de totala trafikvolymer som skickas eller tas emot av näten. Följaktligen fick man anta en "nedifrån- och upp"-metod för att beräkna marknadsandelar grundade på trafikflöden. Detta kräver att man identifierar marknadsaktörer och lägger till deras respektive mått på trafikflöden genom deras nät för att fastställa marknadens storlek. Det kunde dock inte fastställas med säkerhet att berörda marknadsaktörer mäter alla trafikflöden på helt enhetliga grunder. Man måste därför hitta ett alternativt sätt att beräkna trafikbaserade marknadsandelar.

(111) Det totala trafikflödet i ett visst nät inbegriper både trafik som utbyts med andra identifierade nät och intern trafik (dvs. trafik mellan kunder som utbyts över detta nät). Marknadsandelarna kan med hjälp följande metod beräknas som trafikandelar utan att man nödvändigtvis behöver den totala Internettrafiken som en faktor. Nät A:s marknadsandel i förhållande till nät B:s är lika med kvoten av det totala trafikflödet genom nät A och det totala trafikflödet genom nät B. Om dessa respektive marknadsandelar delas med den totala trafik som utbyts mellan nät A och B följer det att kvoten mellan nät A:s marknadsandel och nät B:s marknadsandel är lika med kvoten mellan nät A:s relativa andel av det totala trafikflödet genom nät B och nät B:s relativa andel av det totala trafikflödet genom nät A. Marknadsandelarna kan därför beräknas utifrån varje näts relativa andel av det totala trafikflödet genom varje nät. De relativa andelarna kan sedan beräknas för varje nät genom att man bara använder den trafikstatistik som genererats av detta nät. På så sätt undviker man att lägga samman alla mått som de olika näten använder för att uppskatta marknadsandelar. Man förebygger också att beräkningen av marknadsandelar snedvrids av eventuella skillnader i mätmetod mellan de olika näten.

(112) Utifrån de uppgifter som de fem universella näten lämnat var det möjligt att härleda vart och ett av dessa näts relativa andelar av den trafik som utbyts med de fyra andra näten och med deras samtrafikparter. När ett företag ägde flera nät och vissa av dessa skulle köpa transittjänster medan andra skulle sluta samtrafikavtal lades all trafik samman och betraktades som samtrafik. Detta antagande gynnar parterna eftersom detta framför allt gäller deras mindre konkurrenter.

(113) Genom att kombinera den relativa andelen av den trafik som utbyts mellan nät A och B utifrån A:s perspektiv och sedan från B:s perspektiv får man en kvot mellan nät A:s respektive nät B:s marknadsandelar. Denna metod kan också tillämpas på nät A och C och sedan på nät C och B för att få fram en annan uppskattning av kvoten mellan nät A:s respektive nät B:s marknadsandelar. Kommissionen tillämpade denna metod på vart och ett av de fem universella näten, och fick fram följande tabell över kvoter till meddelandet om invändningar(34).

>Plats för tabell>

(114) Då man tillämpar denna metod på en hypotetisk marknad som inbegriper MCI WorldCom, Sprint, Cable & Wireless, GTE och AT & T (detta motsvarar den relevanta marknad som Sprint definierar i sina inlagor i ärendet WorldCom/MCI 1998) skulle deras respektive marknadsandelar ge gruppen MCI WorldCom en marknadsandel på 46-51 procent av denna marknad och Sprint en marknadsandel på [10-20]* procent, eller [56-71]* procent för de båda.

(115) Om man skall beräkna marknadsandelar på en marknad med 17 potentiella universella leverantörer måste man anta storleken på övriga 12 nät. Det allmänna antagandet, som stämmer överens med uppgifterna om intäkter, var att trafikflödet genom ett av dessa nät inte kunde vara större än trafikflödet genom något av de fem största näten. Med tanke på att det totala trafikflödet genom det minsta av de fem största Internetleverantörerna i förhållande till MCI WorldComs trafikflöde uppgår till [...]* kan kvoten för återstående 12 nät sammantaget inte vara större än 12 gånger [...]*.

(116) På dessa grunder och med antagandet att dessa 12 nät inte är lika stora skulle det totala trafikflödet genom dessa 12 nät vara likvärdigt med trafikflödet genom MCI WorldComs nät. Uppskattningarna av marknadsandelar ger gruppen MCI WorldCom en andel på 32-36 procent, med ytterligare [5-15]* procent från Sprint. Ingen konkurrent har en marknadsandel på mer än 10-15 procent. Sprints och MCI WorldComs samlade marknadsandel uppgår därmed till [37-51]* procent. Detta leder till följande marknadsandelar:

>Plats för tabell>

(117) Även om man antar att den totala trafikvolymen genom de 12 övriga näten är dubbelt så stor som den som går genom gruppen MCI WorldComs nät (vilket enligt vad som framgår av skäl 115 är omöjligt eftersom deras totala storlek kan vara högst 1,8 gånger MCI WorldComs storlek) skulle parternas samlade marknadsandel fortfarande ligga i storleksordningen 32-35 procent, vilket är [upp till]* tre gånger mer än för det näst största nätet.

b) Uppskattningar av marknadens storlek och marknadsandelar på grundval av uppgifter om intäkter

(118) Mot ovanstående bakgrund kan totalt 17 Internetleverantörer omfattas av definitionen av ett universellt nät. När det gäller marknadens totala storlek var den information som fanns tillgänglig inte heltäckande och man var tvungen att uppskatta omsättningen i de båda företag för vilka korrekta uppgifter saknades(35). Intäkterna för dessa båda företag uppskattades till 100 miljoner US-dollar var, vilket ansågs vara en betydande överskattning av deras faktiska intäkter.

(119) Marknadsandelarna beräknades i meddelandet om invändningar på grundval av två alternativa metoder. I den första beaktades de totala Internetintäkterna (inbegripet uppringda och fasta förbindelser, värdtjänster (hosting), samlokalisering m.m.). Detta ledde till en marknadsstorlek på cirka 6500 miljoner US-dollar och till marknadsandelar på [40-50]* procent för MCI WorldCom och [5-15]* procent för Sprint. Endast en annan aktör (AT & T) hade en marknadsandel i storleksordningen 10-15 procent och två hade marknadsandelar i storleksordningen 5-10 procent (Cable & Wireless och PSINet). Alla dessa intäkter rör tillhandahållande av Internetförbindelser. [...]*. På samma sätt genererar uppringda förbindelser trafik, samtidigt som de ökar kundbasen och därmed marknadsställningen.

(120) I den andra metoden tas intäkter från fasta anslutningar. Fördelen med denna metod är att man bara använder intäkter från tillhandahållande av förbindelser, även om den inte täcker alla sådana intäkter. De parter som svarat kunde dock inte alltid fördela sina Internetintäkter, och denna metod utesluter intäkter från uppringda förbindelser. Eftersom denna metod inte inbegriper alla relevanta Internetintäkter kan den dock bara användas som en ytterligare indikation på marknadsandelar. När det gäller företag för vilka intäkter för fasta anslutningar inte fanns tillgängliga har dessa siffror angetts till en tredjedel av de totala Internetintäkterna. Detta stämmer överens med kvoten mellan sådana intäkter och de båda anmälande parternas totala Internetintäkter ([...]* och [...]*). Om man antar att dessa intäkter uppgår till hälften av de totala Internetintäkterna leder detta till en samlad marknadsandel på [30-40]* procent. På dessa grunder var MCI WorldComs marknadsandel [15-25]* procent, till vilket skall läggas [5-15]* procent från Sprint, vilket ger gruppen en samlad marknadsandel på [20-40]* procent. De tre närmaste konkurrenterna hade marknadsandelar i storleksordningen 10-15 procent.

(121) Även om parterna vid upprepade tillfällen har betonat att de anser att uppgifter om intäkter är den enda tillförlitliga indikatorn inom detta område, pekar många konkurrenter på möjliga risker med att i allt för hög grad förlita sig enbart på intäkter. Även om siffror som grundar sig på intäkter från grundläggande Internetanslutning användes när så var möjligt, har de berörda företagen inga skyldigheter när det gäller rapporteringsstandarder eller ens att lämna uppgifter. Följaktligen var det nödvändigt att behandla siffrorna med försiktighet.

(122) Man kan knappast betrakta företag som har samtrafikavtal med upp till fyra av de största leverantörerna som universella leverantörer eftersom avsaknaden av samtrafikavtal med en av de fem största utgör en avsevärd lucka i deras förmåga att erbjuda Internetförbindelser. För att göra en känslighetsanalys gjordes dock uppskattningar av marknadsandelar för att se huruvida sådana aktörer som inte redan ingick i förteckningen över marknadsaktörer skulle ändra dessa siffror i någon nämnvärd omfattning om de tillfogades. På dessa grunder (som - bör det betonas - är mycket försiktiga) skulle de anmälande parterna fortfarande få en samlad marknadsandel på [35-45]* procent räknat i totala Internetintäkter.

c) Slutsats om beräkningarna av marknadsandelar

(123) Utifrån beräkningarna av marknadsandelar på grundval av både trafikflöden och intäkter skulle den sammanslagna enhetens marknadsandel uppgå till [37-51]* procent räknat i utbytt trafik(36) och på [30-65]* procent räknat i intäkter. Den största konkurrentens marknadsandel blir aldrig större än 15 procent. Oavsett vilken metod man använder visar kommissionens undersökning att den sammanslagna enheten skulle få en marknadsandel som är mer än tre gånger större än de närmaste konkurrenterna räknat i intäkter och fyra gånger större räknat i trafikflöden. Dessa resultat står sig även under det osannolika antagandet att de 12 minsta av elitföretagen tillsammans skulle vara dubbelt så stora som MCI WorldCom.

d) Parternas svar

(124) I sitt svar på meddelandet om invändningar hävdar parterna att kommissionens uppskattningar av marknadsandelar var överdrivna och att uppskattningarnas lägre band inte aktualiserar några konkurrensproblem. Både kommissionens och tredje parts uppskattningar visar också att MCI WorldCom skulle ha förlorat en betydande marknadsandel sedan 1998. Dessutom ifrågasätter parterna användningen av intäkter och trafikflöden som mått i detta fall eftersom de menar att dessa metoder sannolikt leder till en överskattning av den sammanslagna enhetens marknadsandel.

(125) Enligt den information som kommissionen hade tillgång till då den utfärdade meddelandet om invändningar uppgick MCI WorldComs marknadsandel grundad på totala Internetintäkter till [40-50]* procent på en marknad bestående av 17 universella leverantörer(37). Detta skall jämföras med en marknadsandel på [35-45]* procent för WorldCom under 1998. Trots att de antaganden som kommissionen gjorde i det aktuella förfarandet är mer generösa för parterna än de som gjordes i beslutet om WorldCom/MCI 1998, kan det mot ovanstående bakgrund konstateras att MCI WorldComs marknadsandel grundad på totala Internetintäkter har ökat sedan 1998.

(126) Efter det att den utfärdat meddelandet om invändningar underrättade parterna emellertid kommissionen om att ytterligare 110 miljoner US-dollar skall läggas till MCI WorldComs intäkter för fasta anslutningar i Nordamerika. Därigenom skulle MCI WorldComs marknadsandel beräknad på grundval av intäkter från fasta anslutningar öka från [20-30]* procent (se skäl 120) till [25-35]* procent. Detta skulle ge den sammanslagna enheten en samlad marknadsandel på [35-45]* procent.

(127) Dessutom uppgick MCI WorldComs marknadsandel grundad på trafikflöden till [32-36]* procent jämfört med [30-40]* procent 1998. Marknadsandelen för 1998 grundar sig på färre (16) universella leverantörer.

(128) I sitt svar på meddelandet om invändningar hävdar parterna att kommissionen hade gjort misstag i sina kalkylprogram och att den metod som kommissionen använde för att beräkna marknadsandelar på grundval av trafikflöden var behäftad med fel. Kommissionen lade för var och en av de tredje parter som nämns i skäl 113 ovan fram alla de beräkningar som gjorts på grundval av de upplysningar som de lämnat, och uppmanade dem att ange huruvida deras uppgifter återgetts korrekt och om de ansåg att den metod som kommissionen använde var bra. Samtliga noterade några skrivfel, men förklarade att uppgifterna återspeglade deras mätningar på ett riktigt sätt och att de godtog kommissionens metod. Då den gjorde om beräkningarna för att avhjälpa alla skrivfel den uppmärksammats på av de anmälande parterna och av tredje part fann kommissionen minimala variationer (mindre än en halv procentenhet) i de uppskattade marknadsandelarna.

Koncentrationens effekter på konkurrensen

a) Beskrivning av den nuvarande marknaden

(129) Det finns indikationer på att MCI WorldCom idag har en mycket stark ställning på marknaden, vilket dock inte nödvändigtvis behöver innebära en dominerande ställning på marknaden för universella förbindelser. Det står dock klart att MCI WorldCom är nära att uppnå en sådan ställning. Redan 1997 hade MCI WorldComs Internetverksamhet UUNet en betydande marknadsandel jämfört med dess konkurrenter. Detta framgick av dess beslut i början av 1997 att ensidigt försöka (ett försök som i slutändan misslyckades) upphäva samtrafikavtalen med flera befintliga parter.

(130) Sedan sammanslagningen mellan MCI och WorldCom har MCI WorldCom lyckats behålla sin ledande ställning, och anses av många konkurrenter ha en näst intill dominerande ställning. Detta bekräftas av det faktum att MCI WorldCom lyckas ta ut betydligt högre priser (20-100 procent) än någon av dess konkurrenter inbegripet Sprint och samtidigt upprätthålla sin ledande ställning [...]*(38) [...]*(39) [...]*(40). I detta ärende kan dock frågan om MCI WorldComs dominans på egen hand lämnas obesvarad eftersom undersökningen har visat att sammanslagningen skulle skapa en dominerande ställning.

(131) Parterna bestrider att deras pris skulle skilja sig från konkurrenternas framför allt genom att förklara att AT & T tar ut liknande priser som MCI WorldCom. En betydande prisskillnad kan dock konstateras bara genom att jämförelsen utvidgas till andra marknadsaktörer än AT & T.

(132) Den information som de sammangående parterna lämnat visar också att [40-80]* procent av de båda parternas trafik är intern (dvs. trafik som inte utbyts med samtrafikparter). Inga andra konkurrenter har en intern trafik som överstiger 30-35 procent av deras totala trafik. Dessutom utbyter till och med de sammangående parternas största konkurrenter mer än 15 procent av sin trafik med den sammanslagna enheten. Detta visar att de sammangående parterna är mycket mer oberoende än sina konkurrenter och att konkurrenternas beroende av de sammangående parterna redan idag är stort. Det visar också att sammanslagningen undanröjer en av MCI WorldComs starkaste konkurrenter. Siffrorna understryker vidare betydelsen av att ha en kundbas.

(133) Detta bekräftas också av de siffror som parterna lämnat i fråga om den andel av deras kunder som är anslutna till flera leverantörer (multihoming) [...]*.

(134) MCI WorldComs och i mindre omfattning även Sprints styrka kan ställas mot Cable & Wireless utveckling. Detta nät var ett resultat av avyttringen av MCI:s Internetverksamhet 1998. Dess relativa andel intern trafik har minskat sedan avyttringen och dess marknadsställning försämrats. Det finns troligen flera anledningar till denna försämring, men marknaden anser bland annat att överföringen inte var fullständig och att dess utbud av tjänster har försämrats.

(135) Jämförelsen av andelen intern trafik bland de universella leverantörerna understryker också den redan befintliga obalansen i fråga om storlek och beroende mellan marknadsaktörerna. De andra näten får mycket mindre av sin förbindelse från sina kunder och är därför mycket mer beroende av sina samtrafikavtal (framför allt med MCI WorldCom och Sprint) för att kunna erbjuda universella förbindelser än vad MCI WorldCom och Sprint är.

(136) De parter som svarat på kommissionens undersökning anser allmänt att den sammanslagna enhetens stora nät och dess tillgång till störst andel värdar och kunder såväl som till Internetplatser är viktig för deras egna resultat eftersom deras kunder skulle kräva tillgång till den sammanslagna enhetens nät. Med tanke på att den sammanslagna enheten skulle ha det största antalet kunder kan den också erbjuda bäst förbindelse till Internet [...]*(41) [...]*(42).

(137) Det har hävdats att det inte är viktigt att ha egna nät och att det finns ett överskott av kapacitet att hyra ut. Detta strider dock för det första mot MCI WorldComs egna prognoser(43). [...]*(44). Kommissionens undersökningar visar också att även om transitkostnaderna har minskat avsevärt, särskilt i Europa, under senare år, så har de inte alltid minskat lika mycket som kostnaderna för att hyra infrastruktur. Internetförbindelser inbegriper sålunda en premie. Denna premie är större för de stora etablerade näten med ett stort antal överföringsvägar. För att slippa kostnaden för att hyra kapacitet eller köpa transit har större europeiska Internetleverantörer nu lagt sina egna kablar till Förenta staterna i syfte att minska sina transitkostnader. De köper dock fortfarande transit från de universella leverantörerna i Förenta staterna.

(138) Parterna menar också att ett stort nät inte utgör någon kvalitetsgaranti. Detta strider mot resultatet av kommissionens undersökning såväl som mot information som parterna lämnat till kommissionen. [...]*(45). Såsom anges ovan har betydelsen av privata samtrafikavtal påvisats av de stora företagskundernas krav på privata samtrafikpunkter(46) eftersom detta ökar samtrafikens tillförlitlighet. Med tanke på att bara de största universella leverantörerna har privata samtrafikavtal med varandra påverkar nätets storlek och struktur tillförlitligheten. [...]*(47). Kommissionens undersökning har också visat att kvaliteten på den tjänst som UUNet erbjuder genom sitt servicenivåavtal (SLA) redan idag garanterar en mycket lägre latens än sina konkurrenter. Utöver sin kundbas skulle den sammanslagna enheten sålunda få ett av de största näten med räckvidd i minst [...]* länder och tjänster som dess konkurrenter hittills inte har kunnat matcha.

b) Konsekvenser av Internets utveckling sedan 1998

(139) Internet har under de senaste åren haft en enastående tillväxt. Enligt parterna har den snabba tillväxten inneburit flera nya marknadsaktörer och ett ökat utbud som utövar ett konkurrenstryck på Internetleverantörerna. Dessutom skulle den ökade användningen av multihoming och distribuerade tjänster ha inneburit att trafik flyttat från de universella leverantörerna till mindre nät. Viktigare är att trafikflödena skulle ha gått över från att vara centrerade till Förenta staterna till att bli mer regionala, särskilt europeiska, på grund av ett ökat nätutbud och ett ökat lokalt innehåll utanför Förenta staterna.

(140) Såsom MCI WorldComs vice ordförande John Sidgmore medger är det dock sannolikt att operatörer som tillhandahåller förbindelser inte kommer att lyckas öka kapaciteten för att uppfylla den ökade efterfrågan. Med tanke på att fler människor är anslutna till Internet med snabbare datorer och lokala höghastighetsanslutningar skickar de också mer data till stamnäten. En ökad användning av till exempel multimedietillämpningar ökar också trafiken. "UUNet ser att efterfrågan ökar med åtta till tio gånger så vi måste öka kapaciteten med 800 till 1000 procent bara för att hantera den nuvarande användningen." Han medgav att han var oroad över att inte ha tillräckligt med nätutrymme för att hantera den ökade efterfrågan(48).

(141) Tvärtemot vad parterna hävdar har den snabba ökningen av Internettrafiken emellertid inte hindrat de sammangående parterna från att upprätthålla betydande marknadsandelar på marknaden för universella förbindelser. I motsats till vad de sammangående parterna uppger har detta framför allt inte lett till en minskad koncentration av universella leverantörer. Även om många nya Internetleverantörer och nätoperatörer har trätt in på marknaden har marknadsundersökningen visat att det fortfarande finns ett begränsat antal (universella) elitleverantörer. Detta beror på de stora hindren för att träda in på denna marknad. Universella förbindelser kan bara erhållas kostnadsfritt om det aktuella nätet har en tillräcklig kundbas och geografisk räckvidd. Eftersom de universella näten växer med Internet blir det allt svårare för tredje part att matcha de stora Internetleverantörerna och kunna ingå samtrafikavtal med dem.

(142) Huvuddelen av de nya Internetleverantörerna på marknaden är små lokala eller regionala aktörer som köper transit för universella förbindelser från elitleverantörerna. Dessutom har de universella leverantörer som har trätt in på marknaden (Cable & Wireless och AT & T) gjort det genom att förvärva befintliga nät (Cable & Wireless köpte MCI:s Internetverksamhet efter sammanslagningen mellan MCI och WorldCom, och AT & T köpte IBM:s verksamhet Global Network (IGN), men de har ändå inte lyckats ta några nämnvärda marknadsandelar från de sammangående parterna.

(143) Även om parterna har hävdat att marknaden har blivit mindre centrerad till Förenta staterna och att det europeiska innehållet har ökat kraftigt, har de själva konstaterat att de 50 viktigaste webbplatserna i världen är baserade i Förenta staterna. Detta stämmer också överens med kommissionens slutsats att det bland europeiska slutanvändare trots ett ökat europeiskt innehåll finns en stark efterfrågan på tillgång till amerikanska webbplatser. Även om trafiken från EU till Förenta staterna har minskat innebär detta att 50-80 procent av trafiken från EU fortfarande går till Förenta staterna. Av kommissionens undersökning framgår det också att europeiska Internetleverantörer - inbegripet de stora - tvärtemot vad parterna påstår fortfarande är beroende av transit från en eller flera universella leverantörer för att kunna erbjuda sina kunder sådana tjänster.

(144) Kommissionens undersökning har också visat att det trots en ökad användning av multihoming och distribuerade tjänster inte har skett någon verklig förändring av de universella leverantörernas marknadsandelar. Detta beror på att alla nya aktörer och användare av sådan teknik oavsett om de är europeiska eller amerikanska måste köpa förbindelser från elitleverantörerna.

c) Beskrivning av marknaden efter sammanslagningen

(145) Sammanslagningen mellan MCI WorldCom och Sprint kommer att leda till att det skapas en universell leverantör som genom sin storlek i hög grad skulle kunna uppträda oberoende av sina konkurrenter och kunder. Med tanke på marknadens globala omfattning kommer detta att påverka konsumenter i Europa lika mycket som andra konsumenter.

(146) Sammanslagningen kommer att skapa en "superleverantör" av globala Internetförbindelser. Denna leverantör kommer i sig att få en stark ställning tack vare dess både absoluta och relativa storlek jämfört med dess konkurrenter. Med tanke på den sammanslagna enhetens storlek kommer den att kunna kontrollera sina konkurrenters och kunders priser. Den kommer också att kunna kontrollera den tekniska utvecklingen. Den samlade enheten kommer att kunna uppträda på ett sådant sätt tack vare sin förmåga att styra marknaden bland annat genom hotet om en selektiv nedbrytning av konkurrenterna (se vidare i skälen 152-164) och genom dess betydande förmåga att avgöra den fortsatta tekniska utvecklingen för att möjliggöra avancerade Internettjänster (se vidare i skälen 147-151).

1. Förmåga att kontrollera den tekniska utvecklingen

(147) Den sammanslagna enhetens nät skulle kunna tillhandahålla tjänster av en kvalitet som konkurrenterna kanske måste få den sammanslagna enhetens godkännande för att kunna reproducera. Detta kommer att bli allt viktigare för viktiga nya Internettjänster. För att skicka rösttelefoni genom IP eller rörliga bilder genom Internet måste den data som förs över komprimeras innan den kan skickas via ett sådant nät(49).

(148) Genom tekniken att koppla paket(50) skickar man data via den effektivaste tillgängliga förbindelsen (inte nödvändigtvis längs samma förbindelse). För att få en god kvalitet på tjänsterna är det viktigt att all data åter sätts samman i rätt ordning och vid önskvärd tidpunkt. Om det inte finns något överenskommet sätt att prioritera viss data då den passerar via Internet finns det en inneboende risk att bilden eller ljudet skickas till användarens dator först när alla paket har anlänt (vilket medför förseningar) eller att de kanske skickas i en ofullständig form.

(149) För att kunna erbjuda avancerade Internettjänster såsom rösttelefoni via IP, videokonferenser och banktjänster på Internet av god kvalitet måste förbindelsen vara tillförlitlig. För att säkra kvaliteten måste Internetleverantörerna komma överens om en standard (ett protokoll) som garanterar dessa tjänsters kvalitet då de passerar genom olika nät. För närvarande finns inga överenskomna protokoll för sådana tjänster. Den sammanslagna enheten skulle därför befinna sig i en idealisk position för att utveckla standarder för sådana tjänster som skulle erbjudas endera bara på deras nät eller med en mycket högre kvalitet på deras nät såvida inte konkurrenterna accepterar vissa villkor. På grund av den sammanslagna enhetens absoluta och relativa storlek skulle den kunna diktera villkoren för sådana framtida kvalitetsstandarder. Detta bekräftas också av parternas egna inlagor. [...]*(51).

(150) Ett sammanslaget MCI WorldCom/Sprint skulle ha mer än [40-80]* procent av sin trafik inom sitt eget nät. Inget annat nät har mer än 32 procent intern trafik. Andra universella leverantörer skulle utbyta cirka 20 procent av sin lokala trafik med den sammanslagna enheten, medan den trafik som de utbyter med andra universella leverantörer skulle uppgå till mindre än [0-5]* procent av den samlade enhetens totala trafik.

(151) De nya nyckeltjänster som genererar trafik på Internet såsom rösttelefoni via IP, direktsändna videokonferenser och avancerade lösningar för e-handel finns bara tillgängliga då man kan nå en tillräcklig kvalitetsnivå på tjänsterna i hela de nät genom vilka dessa tjänster passerar. Detta gäller den kvalitet som kan uppnås genom att man bevarar all trafik på det egna nätet, det vill säga på ett nät från ursprung till destination. [...]*(52). När trafiken korsar en samtrafikpunkt finns det dessutom en inneboende risk att "paketen" förloras och att förseningar uppstår som äventyrar möjligheten att tillhandahålla dessa tjänster. Den sammanslagna enhetens stora andel intern trafik skulle öka dess incitament att försämra samtrafiken och minska incitamenten för den att stödja gemensamma kvalitetsstandarder i syfte att göra det egna nätet mer attraktivt.

2. Förmåga att höja priserna

(152) Med tanke på dess samlade storlek och den betydande interna trafiken skulle den sammanslagna enheten också kunna öka det relativa priset på sina kundanslutningar. Parterna skulle inte vara begränsade av sina konkurrenter eftersom dessa skulle hotas av en selektiv nedbrytning. Den samlade enheten skulle befinna sig i en unik position att kontrollera kvaliteten på sina egna såväl som på sina konkurrenters och kunders anslutningar. Med tanke på detta skulle den sammanslagna enheten jämfört med övriga universella leverantörer bara vara beroende av sina konkurrenter för förbindelser i en begränsad omfattning.

3. Förmåga att styra marknaden

(153) Det kan hävdas att eftersom "alla behöver globala förbindelser" och även den sammanslagna enheten skulle vara beroende av sina konkurrenter för att uppnå detta, så kommer denna inte att kunna uppträda på ett konkurrensbegränsande sätt. Tack vare sammanslagningen kommer den sammanslagna enheten dock att befinna sig i en position där den kan styra marknaden bara genom hotet att selektivt bryta ner sina konkurrenter. Detta kommer att göra det möjligt för den att kontrollera både faktiska och potentiella konkurrenter såväl som kunder på denna marknad.

(154) Ett icke-dominerande nät skulle behöva sina konkurrenter och deras kunder i alltför hög grad för att riskera att försämra kvaliteten på den förbindelse det erbjuder. Ett försämrat gränssnitt för samtrafik mellan två jämstora konkurrenter skulle skada dem båda. Dessa båda nät skulle få se att kvaliteten på deras förbindelser försämras i den grad som deras förbindelser är beroende av det andra nätet. Som svar på en sådan försämring är det sannolikt att båda nätens kunder skulle komma att byta till andra leverantörer. Då de två näten är olika stora är det större nätet inte lika beroende av det mindre nätet för förbindelser som det