Kommissionens beslut

av den 23 oktober 2003

om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet

(Ärende COMP/C/38.170 - Reims II nyanmälan)

[delgivet med nr K(2003) 3892]

(Endast de spanska, danska, tyska, grekiska, engelska, franska, italienska, nederländska, portugisiska, finska och svenska texterna är giltiga)

(Text av betydelse för EES)

(2004/139/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

med beaktande av rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86(1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1/2003(2), särskilt artiklarna 2, 6 och 8 i denna,

med beaktande av den ansökan om icke-ingripandebesked och den anmälan för att erhålla undantag som den 18 juni 2001 lämnats in i enlighet med artiklarna 2 och 4 i förordning nr 17,

med beaktande av kommissionens beslut av den 14 april 2003 om att inleda förfaranden i detta ärende,

efter att i enlighet med artikel 19.3 i förordning nr 17 ha offentliggjort ansökan och anmälan i sammandrag(3),

efter att ha samrått med Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor,

med beaktande av förhörsombudets slutrapport i detta ärende(4), och

av följande skäl:

1. INLEDNING

(1) Den 18 juni 2001 anmäldes Reims II-avtalet (Ersättning för obligatorisk utdelning av utrikespost) till kommissionen i syfte att erhålla icke-ingripandebesked enligt artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet eller ett undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet, sedan det undantag som beviljats av kommissionen den 15 september 1999 upphört att gälla (nedan kallat "undantagsbeslutet från 1999")(5).

(2) Reims II-avtalet är det instrument vissa offentliga postoperatörer(6) använder för att kollektivt fastställa terminalavgifter. Terminalavgifterna är den ersättning offentliga postoperatörer betalar varandra för utdelning av inkommande utrikespost. Den mottagande offentliga postoperatören får ersättning av den sändande operatören för utdelning av dennes utrikespost.

(3) I avtalet uttrycks terminalavgifterna som en procentandel av mottagarlandets inrikestaxa. Det ursprungliga Reims II-avtalet anmäldes för första gången till kommissionen 1997. Det beviljades ett undantag 1999. Enligt det ursprungliga Reims II-avtalet skulle terminalavgifterna höjas under en övergångsperiod tills de år 2001 nådde högst 80 % av inrikestaxan. I undantagsbeslutet från 1999 begränsade kommissionen emellertid undantaget för avtalet till utgången av 2001 och till terminalavgifter på högst 70 % av inrikestaxan.

(4) När kommissionen begränsade undantaget till utgången av 2001, angav den att den slutliga höjningen till 80 % av inrikestaxan fick ske först sedan kommissionen bedömt systemet på grundval av korrekta uppgifter ur kostnadsredovisning. Kommissionen villkorade också undantaget på så sätt att parterna skulle uppfylla vissa villkor och fullgöra vissa skyldigheter(7).

(5) I parternas nyanmälan från 2001 ingick en begäran om förlängning av undantaget. Enligt den nyanmälda versionen av Reims II-avtalet skall nivån 80 % inte uppnås förrän den 1 januari 2004 och två mellanliggande etapper har införts (73,3 % den 1 januari 2002 och 76,6 % den 1 januari 2003). Ett kort sammandrag av anmälan offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och berörda tredje part uppmanades att inkomma med synpunkter(8). I april 2003 följde tillkännagivandet enligt artikel 19.3 i förordning nr 17 där kommissionens preliminära ståndpunkt angavs och där tredje part gavs tillfälle att lämna synpunkter på kommissionens förslag att ställa sig positiv till ett undantag.

2. PARTERNA I ÄRENDET

(6) Tretton offentliga postoperatörer hade skrivit under det ursprungliga Reims II-avtalet den 9 juli 1997. Därefter har ytterligare fyra offentliga postoperatörer anslutit sig. Då Reims II-avtalet nyanmäldes den 18 juni 2001 var följande 17 postoperatörer parter i avtalet: Österreichische Post AG, La Poste/De Post (Belgien), Post Danmark AS, Finland Post, La Poste (Frankrike), Deutsche Post, Hellenic Post ELTA, Iceland Post, An Post (Irland), Poste Italiane, Entreprise des Postes & Télécommunications (Luxemburg), Posten Norge AS, CTT Correios de Portugal, Sociedad Estatal Correos y Telégrafos (Spanien), Sweden Post, Swiss Post och Consignia plc nu Royal Mail Group plc (Förenade kungariket)(9). Reims II-parterna har tidigare varit monopoloperatörer i respektive land.

(7) Parternas verksamhet består i att transportera och dela ut dokument och varor. Alla parter tillhandahåller samhällsomfattande tjänster enligt definitionen i artikel 2.13 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/67/EG av den 15 december 1997 om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna(10) (nedan kallat "postdirektivet"), ändrat genom direktiv 2002/39/EG(11) (nedan kallat "ändringsdirektivet"). De flesta av parterna har tilldelats ett monopoliserat område för att säkerställa att de kan tillhandahålla den samhällsomfattande tjänsten. Parterna tillhandahåller också tjänster som inte ingår i uppdraget att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster.

3. RÄTTSLIGA OCH FAKTISKA OMSTÄNDIGHETER

3.1 Ersättning för utdelning av inkommande internationella postförsändelser (terminalavgifter)

3.1.1 Världspostföreningen

(8) Genom Världspostkonventionen(12) har medlemmar i Världspostföreningen(13), i vilken nästan alla världens länder är medlemmar, beslutat att dela ut inkommande utrikespost. Denna skyldighet är en obligatorisk del av Världspostföreningen och utgör grunden för dagens världsomfattande postsystem. Tidigare ersatte de offentliga postoperatörerna inte varandra för utrikespost, eftersom man antog att det rådde balans i postflödet mellan länderna. På 1960-talet uppstod emellertid stor obalans i utrikespostflödet, vilket ledde till att de offentliga postoperatörerna i vissa länder fick så höga utdelningskostnader för inkommande post att intäkterna från utgående post inte täckte dessa.

(9) För att mottagande offentliga postoperatörer skulle få ersättning inrättades 1969 ett system med så kallade terminalavgifter. Enligt detta system fick en mottagande offentlig postoperatör en fast avgift, grundad på vikten, för inkommande post som operatören måste dela ut. Detta system ledde emellertid till skillnader mellan kostnader och ersättning(14).

(10) Genom en rekommendation från Conférence Européenne des Administrations des Postes et Télécommunications (CEPT)(15) 1989 som senare genomfördes genom ett antal bilaterala avtal mellan medlemmarna i CEPT anpassades terminalavgifter och kostnader bättre till varandra(16). Avgifterna byggde dock fortfarande på ett genomsnitt för de deltagande förvaltningarna och alla var överens om att de inte täckte kostnaderna(17).

(11) Sedan 1989 har Världspostföreningens system blivit bättre när det gäller att anpassa terminalavgifterna till kostnaderna. Världspostkonventionen, som undertecknades i Peking 1999, innehåller särskilda bestämmelser om terminalavgifter mellan industriländer(18).

3.1.2 Postdirektivet

(12) Gemenskapslagstiftningens viktigaste rättsakt om utrikespost och terminalavgifter är postdirektivet.

(13) Postdirektivet innehåller viktiga bestämmelser om terminalavgifter, och avreglering av marknaden för utgående utrikespost.

3.1.2.1 Terminalavgifter

(14) I skäl 27 i postdirektivet anges följande om terminalavgifter:

"... Ersättningen för tillhandahållandet av tjänster med avseende på gränsöverskridande post inom gemenskapen bör utan att det påverkar de minimiförpliktelser som härrör ur Världspostföreningens bestämmelser riktas in på att täcka kostnaderna för överlämnande som den som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster i destinationslandet har ådragit sig".

(15) I första, andra och tredje strecksatserna i artikel 13.1 i postdirektivet anges följande:

"- Terminalavgifterna skall bestämmas i förhållande till kostnaderna för behandling och överlämnande av gränsöverskridande post.

- Ersättningens storlek skall stå i förhållande till den uppnådda kvaliteten på tjänsten.

- Terminalavgifterna skall vara klara och tydliga och icke-diskriminerande".

3.1.2.2 Avreglering

(16) Hittills har endast två medlemsstater (Sverige och Finland) avskaffat postmonopolet. De offentliga postoperatörerna i alla andra medlemsstater har enligt nationell lagstiftning monopol på vissa posttjänster. I postdirektivet anges gränserna för medlemsstaternas rätt att behålla monopolet på vissa posttjänster.

(17) I artikel 7 i postdirektivet fastställs i vilken utsträckning inkommande och utgående utrikespost skall avregleras.

(18) I artikel 7.1 första stycket i postdirektivet anges följande om inrikespost och utdelning av inkommande utrikespost:

"Medlemsstaterna får även fortsättningsvis, i den utsträckning som det är nödvändigt för att säkerställa att de samhällsomfattande tjänsterna upprätthålls, låta vissa tjänster omfattas av monopol för den eller dem som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster. Dessa tjänster skall vara begränsade till insamling, sortering, transport och överlämnande av inrikes brevförsändelser och inkommande gränsöverskridande brevförsändelser, vare sig det gäller ilförsändelser eller inte, inom de vikt- och prisgränser som framgår nedan. Viktgränsen skall vara 100 gram från och med den 1 januari 2003 och 50 gram från och med den 1 januari 2006. Dessa viktgränser gäller inte från och med den 1 januari 2003 om priset är lika med eller mer än tre gånger den allmänna avgiften för en brevförsändelse av första viktklassen inom den snabbaste kategorin, eller från och med den 1 januari 2006 om priset är lika med eller mer än två och en halv gång denna avgift".

(19) Befordran av utgående utrikespost ingår inte i förteckningen över tjänster som medlemsstaterna enligt artikel 7 i postdirektivet kan låta omfattas av monopol också i fortsättningen. Därför är denna tjänst helt avreglerad sedan den 1 januari 2003. För att säkerställa att de samhällsomfattande tjänsterna tillhandahålls anges följande i artikel 7.1 fjärde stycket i postdirektivet:

"I den utsträckning som det är nödvändigt för att säkerställa att de samhällsomfattande tjänsterna tillhandahålls, till exempel när vissa sektorer av postverksamheten redan har liberaliserats eller på grund av postsektorns särskilda egenskaper i en medlemsstat, får utgående gränsöverskridande post även fortsättningsvis omfattas av monopol inom samma pris- och viktgränser".

(20) Den konkreta följden av denna nya ordning, som trädde i kraft den 1 januari 2003, är att befordran av utgående utrikespost kommer att utsättas för konkurrens, om inte undantaget i artikel 7.1 fjärde stycket gäller.

4. REIMS II-AVTALET

4.1 Undantaget för det ursprungliga Reims II-avtalet

(21) Det ursprungliga Reims II-avtalet(19) anmäldes till kommissionen 1997. Efter en preliminär granskning av avtalet klargjorde kommissionen då för parterna att flera inslag måste ändras, anpassas eller förtydligas innan den kunde ställa sig positiv till avtalet.

(22) För att Reims II-avtalet skulle kunna beviljas undantag tog parterna fram en första reviderad avtalsversion (det första tilläggsavtalet), som trädde i kraft den 1 oktober 1998.

(23) Den 15 september 1999 beviljade kommissionen ett undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet till och med den 31 december 2001. Kommissionen fastställde att terminalavgifterna inte fick överstiga 70 % av inrikestaxan. Kommissionen angav att den slutliga höjningen till 80 % av inrikestaxan fick ske först sedan kommissionen bedömt systemet på grundval av korrekta uppgifter ur kostnadsredovisning. Sådana uppgifter fanns inte tillgängliga 1999.

4.2 Ändringar i Reims II-avtalet

(24) Sedan REIMS II-avtalet först anmäldes till kommissionen den 31 oktober 1997, har parterna ändrat det fem gånger genom tilläggsavtal. Vissa av ändringarna har parterna kommit överens om på eget initiativ, medan andra har gjorts som svar på de farhågor för att konkurrensproblem skall uppstå som kommissionen gav uttryck för i sin bedömning av Reims II-avtalet.

(25) Det första tilläggsavtalet undertecknades den 22 september 1998 och gällde främst kopplingen mellan terminalavgifter och tjänstekvalitet samt tillträde till ersättningsnivå 3.

(26) Den 14 januari 2000 undertecknade parterna det andra tilläggsavtalet, vars syfte var dels att genomföra kommissionens villkor i artikel 2.1 i undantagsbeslutet från 1999, dels att ta hänsyn till att Swiss Post anslutit sig till Reims II-avtalet.

(27) Den 4 april 2000 undertecknade parterna det tredje tilläggsavtalet, vars huvudpunkter var att säkerställa tjänstekvalitet i alla led och att se över kvalitetsstandarderna. När det gäller den först nämnda punkten övervägdes i det tredje tilläggsavtalet att genom en framtida systemförbättring införa resultatmätning av sändande offentliga postoperatörer avseende utgående post och att från och med 2002 tillämpa adekvata kvalitetsmål och straffavgifter. I fråga om kvalitetsstandarderna skilde man i den tidigare versionen av avtalet mellan två grupper av Reims II-parter med olika kvalitetsmål. Genom det tredje tilläggsavtalet anslöt sig grupperna till en gemensam standard på 93 %.

(28) Den 7 juni 2001 ingick flertalet parter ett fjärde tilläggsavtal. Hittills har 16 parter undertecknat det avtalet. Huvudsyftet med det fjärde tilläggsavtalet var att förlänga övergångsperioden med ytterligare tre år. Enligt det fjärde tilläggsavtalet skulle terminalavgifterna uppgå till 80 % av inrikestaxan 2004, alltså två år senare än planerat. Nivån 80 % skulle ersättas med 73,3 % 2002 och med 76,6 % 2003(20).

(29) Förutom att förlänga övergångsperioden kom parterna också överens om att frysa de inrikestaxor som används som grund för beräkningen av terminalavgifter till utgången av 2004. Om en part höjer inrikestaxan efter den 1 september 2001, påverkar detta alltså inte beräkningen av terminalavgifterna för 2003 och 2004(21). Emellertid skall sänkningar av inrikestaxor beaktas, varför frysningen i praktiken innebär ett tak men som tillåter nedjusteringar(22).

(30) Genom det fjärde tilläggsavtalet infördes också en bestämmelse om geografisk täckning. Om en part med avreglerad hemmamarknad kan visa att en avsändande offentlig postoperatörs inkommande post fått en så förändrad geografisk struktur att procentandelen av inrikestaxan enligt Reims II-avtalet inte täcker den mottagande offentliga postoperatörens kostnader för utdelning av posten, kan parten begära omförhandling av de terminalavgifter som den avsändande offentliga postoperatören betalar(23).

(31) Det Reims II-avtal som den 18 juni 2001 anmäldes på nytt till kommissionen var den konsoliderade versionen av avtalet, ändrat genom det första, andra, tredje och fjärde tilläggsavtalet.

(32) Reims II-avtalet har slutligen ändrats igen sedan det den 18 juni 2001 anmäldes på nytt till kommissionen. Den 24 januari 2003 undertecknade parterna det femte tilläggsavtalet, vars syfte är att lösa de konkurrensproblem som kommissionen identifierat i det nyanmälda Reims II-avtalet, framför allt avseende terminalavgifternas storlek och ett lågkostnadsalternativ till terminalavgifter(24). Det Reims II-avtal som detta beslut avser är Reims II-avtalet i dess lydelse efter ändringarna genom det första, andra, tredje och fjärde tilläggsavtalet.

4.3 Det nyanmälda Reims II-avtalet

(33) I skälen 34-50 finns en kort beskrivning av innehållet i det Reims II-avtal som parterna anmälde på nytt den 18 juni 2001.

4.3.1 Medlemskap

(34) Alla offentliga och privata postoperatörer som tillhandahåller obligatoriska samhällsomfattande posttjänster kan ansluta sig till Reims II-avtalet, förutsatt att de är skyldiga eller förbinder sig att tillhandahålla dessa tjänster till de andra parterna.

4.3.2 Syfte

(35) Enligt parterna är det huvudsakliga syftet med Reims II-avtalet att ge parterna rättvis ersättning för utdelning av inkommande utrikespost, dvs. en ersättning som bättre kompenserar parternas faktiska kostnader för hantering av sådan post, och att förbättra kvaliteten på de tjänster som avser utrikespost.

4.3.3 Berörda produkter

(36) Reims II-avtalet omfattar alla postförsändelser enligt definitionen i artikel 8 i Världspostkonventionen (med undantag för så kallade M-säckar)(25).

4.3.4 Terminalavgifter

4.3.4.1 Princip

(37) Genom Reims II-avtalet kopplas terminalavgifterna till inrikestaxan i destinationslandet och till den tjänstekvalitet som tillhandahålls av den postoperatör som delar ut posten i det landet. Enligt den nyanmälda versionen av Reims II-avtalet skall terminalavgifterna höjas under en övergångsperiod tills de år 2004 når upp till högst 80 % av inrikestaxan. Om det nödvändiga kvalitetsmålet inte uppnås, skall straffavgifter tas ut.

4.3.4.2 Inrikestaxan som referensvärde

(38) I inrikestaxan skiljer man vanligen mellan olika viktsatser (t.ex. 20, 50 och 100 g för brev). Dessa olika taxor omvandlas enligt Reims II-avtalet utifrån en standardstruktur till så kallade linjära taxor så att terminalavgifterna kan beräknas.

4.3.4.3 Terminalavgiftsnivåer

(39) I Reims II-avtalet skiljer man mellan följande fyra olika ersättningsnivåer för terminalavgifter:

a) Ersättningsnivå 1: A-postförsändelser som lämnas i blandade säckar (som kan innehålla brev, platta paket och övriga paket). Terminalavgifterna för sådana försändelser skall slutligen uppgå till 80 % av inrikestaxan, exklusive mervärdesskatt.

b) Ersättningsnivå 2: Den utdelande offentliga postoperatören kan lämna rabatter på ersättningsnivå 1, baserat på arbetsdelning/postförberedelser (t.ex. genom att posten är sorterad på förhand efter format eller destination). När förutsättningarna är desamma måste samma rabatter lämnas till alla sändande offentliga postoperatörer som har undertecknat Reims II-avtalet.

c) Ersättningsnivå 3: Alla parter åläggs att erbjuda varandra de "allmänt tillgängliga inrikestaxorna" (såsom massposttaxor för direktreklam, trycksaker och tidskrifter) i utdelningslandet.

d) B-post: De terminalavgifter som skall tillämpas på B-post är 10 % lägre än terminalavgifterna för post enligt ersättningsnivå 1.

4.3.5 Övergångsperiod(26)

(40) Enligt det nyanmälda Reims II-avtalet skall terminalavgifterna höjas under en övergångsperiod och, om kvalitetsmålet inte uppnås, straffavgifter tas ut enligt en stigande skala. Detta skall ske enligt följande:

a) 2002: 73,3 % av inrikestaxan.

b) 2003: 76,6 % av inrikestaxan.

c) 2004: 80 % av inrikestaxan.

4.3.6 Tjänstekvalitet/straffsystem

(41) Genom Reims II-avtalet har man infört ett system med kvalitetsstandarder för post enligt ersättningsnivå 1 och ersättningsnivå 2 för att förbättra tjänstekvaliteten. Standarderna uttrycks som den procentandel av inkommande utrikespost som skall delas ut inom en arbetsdag (D) efter det att posten har anlänt till mottagarens utväxlingskontor, under förutsättning att posten har anlänt dit före Latest Arrival Time(27). En standard på exempelvis 80 % D+1 innebär att 80 % av den inkommande posten skall nå den slutliga bestämmelseorten inom en arbetsdag efter ankomstdagen. En enskild parts effektivitet mäts med ett diagnostiskt system som utformats av International Post Corporation (IPC)(28).

(42) Ett system med straffavgifter tillämpas om de fastställda kvalitetsstandarderna inte uppfylls. Nivån på de terminalavgifter som annars skulle betalas sänks med 1,5 % (när det faktiska resultatet uppgår till mellan 90 och 100 % av det fastställda målet) respektive 3,5 % (när det uppnådda resultatet uppgår till mellan 80 och 90 % av det fastställda målet) för varje procentenhet där den berörda offentliga postoperatören inte lyckas uppfylla den erforderliga kvalitetsstandarden(29). Om den utdelande offentliga postoperatören inte uppnår mer än 80 % av målet, kommer de terminalavgifter som operatören är berättigad till att minskas med 50 %.

4.3.7 Regel om icke-diskriminering

(43) Enligt Reims II-avtalet skall varje part tillämpa samma terminalavgifter på alla andra parter förutsatt att transaktionerna är jämförbara(30). Det innebär att två offentliga postoperatörer, som är parter i Reims II-avtalet och som konkurrerar om utgående utrikespost från ett visst Reims II-land till ett annat, i princip skulle ha samma kostnader för att dela ut posten i destinationslandet. Denna taxa erbjuds dock inte utomstående operatörer som konkurrerar på samma marknad. Sådana operatörer tvingas betala full inrikestaxa i destinationslandet eller full utrikestaxa i ursprungslandet minus eventuell rabatt(31).

4.3.8 Artiklarna 43 och 49 i 1999 års Världspostkonvention

(44) I artikel 43 i Världspostkonventionen finns bestämmelser om hantering av inrikespost som skickats från ett annat land (remail). I artikel 49.4 behandlas terminalavgifter för inkommande masspost. Enligt det nyanmälda Reims II-avtalet skall artikel 43 och artikel 49.4 i 1999 års Världspostkonvention inte längre tillämpas mellan parterna efter övergångsperioden.

4.3.9 Varaktighet

(45) Reims II-avtalet har ingåtts på obestämd tid. En part kan emellertid när som helst dra sig ur Reims II-avtalet med verkan från utgången av det första hela kalenderåret efter varsel. En part kan också vid särskilda omständigheter dra sig ur Reims II-avtalet med sex månaders varsel.

4.3.10 Kopplingen mellan terminalavgifter och tjänstekvalitet

(46) I Reims II-avtalet fastställs principen att terminalavgifterna inte får höjas under övergångsperioden om den berörda partens tjänstekvalitet försämras. För att kunna avgöra detta jämförs tjänstekvaliteten för ett visst år med partens genomsnittliga tjänstekvalitet under föregående år. Denna regel gäller inte de offentliga postoperatörer för vilka det finns övergångsbestämmelser. Regeln skall inte heller tillämpas om en offentlig postoperatörs tjänstekvalitet försämras, men fortfarande uppfyller den i Reims II-avtalet fastställda standarden. Terminalavgifterna får också höjas om det kan visas att en parts tjänstekvalitet har försämrats på grund av särskilda åtgärder som denna part har vidtagit för att förbättra sitt utdelningssystem och att försämringen endast är tillfällig.

4.3.11 Tillträde till ersättningsnivå 3

(47) Parterna är enligt Reims II-avtalet skyldiga att erbjuda varandra tillträde till ersättningsnivå 3 (dvs. till inrikestaxor för masspost). För att underlätta detta ålades parterna i undantagsbeslutet från 1999 att lätta på de inhemska bestämmelserna för övriga parter, när bestämmelserna inte är berättigade och när de i praktiken skulle stänga ute dessa parter från inrikestaxorna för masspost. I de fall där de inhemska bestämmelserna har fastställts av staten skall parterna göra sitt yttersta för att få de berörda nationella myndigheterna att upphäva dessa(32).

(48) Alla taxor och villkor som berör tillträde till ersättningsnivå 3 skall finnas tillgängliga för alla parter genom en databas som förvaltas av IPC. Parterna har åtagit sig att omedelbart uppdatera databasen när deras taxor och villkor ändras.

4.3.12 Bilaterala avtal

(49) I Reims II-avtalet fastställs att parterna har rätt att inbördes ingå bilaterala eller multilaterala avtal om terminalavgifter, där andra villkor kan anges och särskilt andra terminalavgiftsnivåer. Om en part erbjuder en annan part eller andra parter lägre terminalavgifter genom ett sådant avtal, är denna part skyldig att tillämpa samma terminalavgifter för alla parter vid jämförbara transaktioner.

4.3.13 Försenad, förkommen och skadad post

(50) Parterna har infört bestämmelser om försenad, förkommen och skadad post, och ett ändamålsenligt system för att behandla och granska klagomål har införts i enlighet med dessa bestämmelser.

4.4 Marknadsutveckling och annan utveckling sedan undantagsbeslutet från 1999

4.4.1 Förbättrad kvalitet på utrikesposttjänster

(51) I skäl 70 i undantagsbeslutet från 1999 anges att "den största fördel som [Reims II-] avtalet förväntas medföra är att kvaliteten på tjänster som avser utrikespost förbättras avsevärt". Av de uppgifter som kommissionen samlat in under sin undersökning efter det att Reims II-avtalet nyanmälts framgår att kvaliteten på utdelning av utrikespost överlag har förbättrats sedan undantaget beviljades. För de flesta parterna har kvaliteten höjts avsevärt under 2000, 2001 och 2002 mätt enligt D+1-utdelning av inkommande utrikespost. Dessa kvalitetsförbättringar framgår av tabellen i bilaga I.

4.4.2 Andra viktiga förändringar

(52) Vid sin bedömning av det nyanmälda Reims II-avtalet måste kommissionen beakta följande förändringar:

a) Parternas uppgifter om kostnaderna för utdelning av utrikesförsändelser.

b) Tillämpningen av Reims II-avtalet under undantagsperioden.

c) Att Europaparlamentet och rådet har antagit ändringsdirektivet.

4.4.2.1 Parternas kostnadsuppgifter

(53) Parterna skulle enligt undantagsbeslutet från 1999 införa ett kostnadsredovisningssystem som är öppet för insyn(33). Kommissionen har därefter fått detaljerade uppgifter om varje parts kostnader för inkommande utrikespostförsändelser.

(54) Kostnadsuppgifterna, som inte fanns tillgängliga när undantagsbeslutet från 1999 antogs, har gett kommissionen möjlighet att göra en grundligare bedömning av terminalavgiftsnivåerna. Förhållandena mellan kostnader och intäkter(34) för respektive part finns i tabellen i bilaga II.

4.4.2.2 Tillämpningen av Reims II-avtalet

(55) När det gäller tillträde till ersättningsnivå 3 åtog sig parterna i avtalet att lätta på de inhemska bestämmelserna för andra parter, när dessa bestämmelser inte är berättigade, och att göra sitt yttersta för att få de berörda nationella myndigheterna att upphäva bestämmelser som fastställts av staten.

(56) Granskningen i samband med det aktuella förfarandet har visat att systemet med tillträde till ersättningsnivå 3, trots de ändringar av Reims II-avtalet som gjordes genom det andra tilläggsavtalet, inte fungerar som kommissionen avsåg i undantagsbeslutet från 1999. De rapporter som lämnats(35) visar att även om parterna uppger att de erbjuder varandra tillträde till ersättningsnivå 3, finns det fortfarande stora hinder för tillträde till inrikestaxor för masspost.

4.4.2.3 Ändringsdirektivet

(57) Som anges i skäl 12 ändrades postdirektivet den 10 juni 2002 genom ändringsdirektivet för att ytterligare avreglera de europeiska postmarknaderna.

(58) En av de viktigaste ändringarna är att medlemsstaterna från och med den 1 januari 2003 inte längre får låta marknaden för utgående utrikespost omfattas av monopol(36), om det inte krävs för att säkerställa samhällsomfattande posttjänster. Därför utsätts offentliga postoperatörer från och med den 1 januari 2003 i princip för konkurrens när det gäller befordran av utrikespost från ett Reims II-land till ett annat.

(59) Denna nya situation måste bedömas mot bakgrund av att endast operatörer som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster kan vara parter i Reims II-avtalet(37) och att kommissionens undersökning har visat att det är osannolikt att parterna kommer att ingå identiska eller liknande avtal om terminalavgifter med tredje part, även om det inte finns något i avtalet som hindrar dem från att göra detta.

(60) Som beskrivs närmare nedan(38) kan det faktum att operatörer som står utanför Reims II-avtalet inte omfattas av de terminalavgifter som fastställs i avtalet leda till att konkurrensen sätts ur spel i den mening som avses i artikel 81.3 b i EG-fördraget. Kommissionen anser därför att Reims II-avtalet inte bör beviljas undantag om inte postoperatörer som står utanför Reims II-avtalet beviljas tillträde till de terminalavgifter som fastställs i Reims II-avtalet på icke-diskriminerande villkor.

4.5 Ändringar i Reims II-avtalet efter nyanmälan

(61) Efter diskussioner med kommissionen undertecknade parterna(39) det femte tilläggsavtalet den 24 januari 2003. Genom detta avtal ändras det anmälda Reims II-avtalet beträffande de terminalavgifter som tillämpas under övergångsperioden, och parternas införande av en produkt kallad internationell direktreklam.

4.5.1 Terminalavgiftsnivå

(62) Genom det femte tilläggsavtalet ändras bilaga 4 till det anmälda Reims II-avtalet, både beträffande övergångsperiodens längd och vilken terminalavgiftsnivå som skall tillämpas. Övergångsperioden har förlängts från den 31 december 2004 till den 31 december 2006. De terminalavgifter som skall tillämpas från och med den 1 januari 2002 tills övergångsperioden löper ut har ändrats till följande:

a) 73,3 % för 2002.

b) 74,5 % för 2003.

c) 75,7 % för 2004.

d) 78,5 % för 2005 och 2006.

4.5.2 Produkten internationell direktreklam

(63) För masspost har ett lågprisalternativ till terminalavgifter införts genom artikel 2 i det femte tilläggsavtalet, enligt vilken parterna åläggs att dela ut internationell direktreklam som befordrats av andra parter enligt villkoren i Reims II-avtalet om internationell direktreklam. I artikel 2 i det femte tilläggsavtalet anges att denna skyldighet skall träda i kraft sex månader efter det att kommissionen har utfärdat ett andra undantagsbeslut för Reims II-avtalet. Parterna har dock rätt att tillhandahålla produkten internationell direktreklam redan före detta datum.

(64) Den 24 januari 2003 undertecknade parterna(40) ett separat Reims-avtal om utdelning av internationell direktreklam(41), och därmed skapades produkten internationell direktreklam.

(65) De viktigaste produktspecifikationerna för internationell direktreklam är följande:

a) Gemensamma produktspecifikationer så att man inte behöver följa nationella produktkrav.

b) Hänvisning till utdelning av direktreklam enligt definitionen i artikel 2.8 i postdirektivet.

c) Den försändelse som skall delas ut får väga högst 2 kilo,

d) En minimivolym på 500 försändelser.

e) Eftersträvad kvalitetsstandard på D+5.

f) Produkt för utrikespost enbart.

g) Världspostkonventionens specifikationer för maximi- och minimistorlek.

h) Inget krav på försortering.

(66) Ersättningen för utdelning av internationell direktreklam beräknas som det lägsta av antingen inrikestaxan för jämförbar osorterad post eller terminalavgiften för B-post enligt Reims II minus 7 %. Saknas taxa för osorterad masspost, skall taxan för sorterad masspost användas plus ett påslag på 3 %.

4.5.3 Andra ändringar

(67) I skälen 68 och 69 beskrivs andra mindre ändringar som på parternas initiativ gjordes genom det femte tilläggsavtalet.

(68) För det första skall, enligt artikel 5 i det nyanmälda Reims II-avtalet, artikel 25 och artikel 49.4 i Världspostkonventionen från 1994(42) inte längre tillämpas mellan parterna efter övergångsperioden. Genom det femte tilläggsavtalet har artikel 5 i Reims II-avtalet fått följande lydelse: "Ingenting i Reims II-avtalet skall hindra en part från att gentemot annan part tillämpa artikel 43 i Världspostkonventionen."(43)

(69) Enligt artikel 11 i det nyanmälda Reims II-avtalet skall utträde ur avtalet träda i kraft vid utgången av det första hela kalenderåret efter meddelande om utträde. I artikel 11 i Reims II-avtalet, ändrat genom det femte tilläggsavtalet, anges emellertid också att en part under särskilda omständigheter kan träda ur Reims II-avtalet till slutet av en kalendermånad med minst sex månaders skriftligt varsel.

5. RELEVANTA MARKNADER

5.1 Produktmarknad

(70) Det anmälda Reims II-avtalet gäller marknaderna för normal utrikespost (i motsats till expresspost) mellan de berörda länderna, dvs. utrikespost som skickas från ett Reims II-land till ett annat. Närmare bestämt omfattar Reims II-avtalet all brevpost enligt artikel 8 i Världspostkonventionen. Denna definition omfattar postförsändelser som väger upp till 2 kilo. Utrikespostens betydelse är olika i olika länder. I mindre medlemsstater står utrikesposten ofta för en större andel av den sammanlagda postmarknaden än i större medlemsstater. Utrikespostens andel av den sammanlagda postmarknaden i gemenskapen beräknas i genomsnitt ligga långt under 10 %(44).

(71) Den relevanta produktmarknaden kan delas upp ytterligare, dels i marknaden för utgående utrikespost där offentliga postoperatörer och privata företag samlar in post från kunder i ursprungslandet för utdelning i andra länder, dels i en undermarknad för inkommande utrikespost där de offentliga postoperatörerna (och ett fåtal andra postoperatörer) erbjuder utdelning av utrikespost för offentliga postoperatörers och privata företags räkning.

5.1.1 Utrikespost och inrikespost

(72) Ur kundens synvinkel är marknaden för utgående utrikespost skild från marknaden för inrikespost, eftersom efterfrågan på posttjänster för internationella destinationer inte kan tillfredsställas med tjänster för inhemska destinationer.

(73) Sett från leverantörens synvinkel ställer internationell transport andra krav (internationell linjetrafik, utdelning i andra länder) än inhemsk transport.

(74) Till skillnad från inrikespost berör utrikespost tjänster i minst två olika länder och i regel minst två tjänsteleverantörer. Internationell post är därför logistiskt mer komplicerad än inrikespost. Utgående utrikespost avreglerades från och med den 1 januari 2003, medan inrikesposttjänsterna, bland annat utdelningen, i de flesta medlemsländer fortfarande omfattas av monopol. Kommissionen har konsekvent behandlat utgående utrikespost som en annan produktmarknad än den nationella marknaden för utdelning av inkommande utrikespost(45).

(75) Man bör också skilja mellan marknaden för normal utrikespost och marknaden för expressutdelning av utrikespost, som är avsevärt snabbare än normal utrikespost och som ger kunden vissa alternativ som utdelningsbevis, övervakning och spårning, försäkring och möjlighet att ändra försändelsens destination under transporten. Dessa tjänster är också betydligt dyrare. Kommissionen har i tidigare beslut skilt mellan normal utdelning och expressutdelning(46).

(76) Skillnaden mellan inrikes och utrikes post blev större genom ändringarna av postdirektivet som infördes genom ändringsdirektivet. Från och med januari 2003 avregleras utrikespost i alla de medlemsstater där monopolet inte måste behållas för att kunna erbjuda samhällsomfattande tjänster. De nya bestämmelserna utsätter därför offentliga postoperatörer för ökad konkurrens vad gäller befordran av utrikespost från en medlemsstat till en annan.

5.1.2 Geografisk marknad

(77) De relevanta geografiska marknaderna för utrikespost sammanfaller med nationsgränserna, eftersom dessa utgör gränserna för nationella monopol och varje nationell marknad har en egen huvudaktör. Hämtning och utdelning är organiserat på nationell grund i de berörda länderna. Priser och prissättningssystem skiljer sig från land till land, i stor utsträckning i förhållande till kostnaderna(47).

6. MARKNADERNAS STRUKTUR

6.1 Utgående utrikespost

6.1.1 Hinder för inträde på marknaden

(78) För att kunna konkurrera på marknaden för utgående post kan en postoperatör enligt parterna behöva en lokal hämtningstjänst och försäljningspersonal i land A, tillgång till en transporttjänst från land A till B, och en agent i land B som för ut posten i det normala postflödet i det landet. Vilken hämtningstjänst som helst kan utföra dessa tjänster utan några större ytterligare kostnader. De tekniska inträdeshindren är också låga. Att inrätta en samhällsomfattande hämtningstjänst av samma slag som de offentliga postoperatörerna har inrättat skulle dock kräva betydande investeringar. De kvarvarande postmonopolen utgör också ett rättsligt hinder för inträde.

6.1.2 Marknadsvolymer för utgående utrikespost mellan Reims II-länder

(79) I tabellen i bilaga III anges marknadsvolymen i form av antalet postförsändelser som sänts till eller mottagits från Reims II-länder. Tabellen ger också en uppfattning om marknadernas struktur genom att den tidigare monopoloperatörens och de största konkurrenternas marknadsandelar anges.

6.2 Inkommande utrikespost

6.2.1 Hinder för inträde på marknaden

(80) För att kunna konkurrera på marknaden för inkommande utrikespost i den utsträckning som tillåts enligt nationell lagstiftning, måste en ny operatör ha tillgång till ett distributionsnät. Kostnaderna kan vara oöverkomliga, om avsikten är att täcka hela landet och börja från noll. Om den nya operatören emellertid begränsar sin tjänst till utdelning i en eller flera städer eller till företagspost, kommer hindren för inträde att vara mycket mindre. Postmonopol utgör ett rättsligt hinder för inträde.

6.2.2 Marknadsvolymer för inkommande utrikespost mellan Reims II-länder

(81) Inkommande utrikespost omfattas fortfarande av monopol inom de pris- och viktgränser som anges i ändringsdirektivet. Därmed är konkurrensen på marknaden mycket mindre, och monopoloperatörerna har mycket stora marknadsandelar.

(82) Dessa skillnader fanns redan innan ändringsdirektivet antogs, eftersom de flesta Reims II-länderna redan hade avreglerat utgående utrikespost, i praktiken eller genom lagstiftning. I tabellen i bilaga IV anges monopoloperatörernas marknadsandelar och namnet på de största konkurrenterna på marknaderna för inkommande utrikespost år 2000. Av tabellen i bilaga IV framgår också att de två marknaderna redan år 2000 hade mycket olika struktur i många Reims II-länder.

7. SYNPUNKTER FRÅN TREDJE PART

(83) I det tillkännagivande som offentliggjordes enligt artikel 19.3 i förordning nr 17(48) beskrev kommissionen ingående det nyanmälda Reims II-avtalet och angav att den avsåg att ställa sig positiv till avtalet.

(84) Kommissionen fick sammanlagt tio svar på sitt tillkännagivande. De viktigaste synpunkterna sammanfattas i skälen 85-92.

(85) Ett av de största problem som tredje part pekade på var bristen på ett effektivt lågkostnadsalternativ till terminalavgifter. Man anser att de villkor som skall uppfyllas för att få tillträde till ersättningsnivå 3 är oklara och att avtalet om internationell direktreklam inte är någon bra lösning, eftersom det endast omfattar direktreklam enligt definitionen i postdirektivet. Enligt dessa tredje parter måste också tredje part erbjudas produkten internationell direktreklam på icke-diskriminerande villkor, eftersom konkurrensen annars kommer att begränsas allvarligt.

(86) Vissa tredje parter hävdar att de kvalitetsförbättringar som noterats i fråga om utrikespost endast delvis är en följd av Reims II-avtalet. Enligt dessa parter har kvalitetsförbättringar i fråga om inrikespost varit den främsta drivkraften bakom kvalitetsförbättringarna.

(87) Enligt en tredje part skulle det vara mycket mer effektivt att ha ett nätverk av bilaterala avtal som tillåter de offentliga postoperatörerna att tillämpa olika terminalavgifter beroende på den mängd post som motparten sänder och tjänstekvalitet.

(88) En tredje part framförde synpunkten att terminalavgifterna inte bör uttryckas i en procentandel av inrikestaxan, utan i absolut värde, och undrade om de siffror som anges i tillkännagivandet enligt artikel 19.3 i förordning nr 17 verkligen motsvarar parternas kostnader.

(89) Flera tredje parter ansåg att det bör finnas kvalitetsstandarder även för B-post och masspost.

(90) En tredje part ansåg att parterna lätt kan missbruka bestämmelsen om geografisk täckning(49). Den tredje parten menade att denna bestämmelse kan leda till prissättning som syftar till att utestänga nya aktörer.

(91) Vissa tredje parter ansåg att de ytterligare kostnader som tredje part ådrar sig för att få tillträde till Reims II-avtalets terminalavgifter (framför allt kostnaderna för att mäta tjänstekvalitet) behöver beskrivas i detalj och övervakas noga av kommissionen.

(92) Enligt den irländska posttillsynsmyndigheten ComReg är bestämmelsen om frysta priser(50) oförenlig med kravet på att terminalavgifterna skall vara beroende av kostnaderna.

(93) Alla de mottagna synpunkterna har granskats noga. Kommissionens argumentering i fråga om de synpunkter som berör verkliga konkurrensproblem beskrivs i den rättsliga bedömningen.

8. ARTIKEL 81.1 I EG-FÖRDRAGET OCH ARTIKEL 53.1 I EES-AVTALET

8.1 Avtal mellan företag

(94) Alla parter i Reims II-avtalet ägnar sig åt ekonomisk verksamhet och skall därför anses som företag i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet. Reims II-avtalet är därför ett avtal i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet. Detta fastställdes redan i undantagsbeslutet från 1999.

8.2 Konkurrensbegränsningar

8.2.1 Fastställande av priser

(95) I undantagsbeslutet från 1999 ansåg kommissionen att Reims II-avtalet utgjorde en konkurrensbegränsning som omfattas av artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet, eftersom det kollektivt fastställde en gemensam terminalavgiftsnivå i form av en procentandel av inrikestaxan i mottagarlandet. Kommissionen drog slutsatsen att Reims II-avtalet hade samma effekt som prissamverkan, även om det inte handlade om fasta belopp. Genom att koppla priset för utdelning av utrikespost till priset för inrikestjänster, vilket främst dikteras av nationella hänsyn, eliminerade eller inskränkte parterna sina möjligheter att själva fastställa priserna för utdelning av inkommande utrikespost. Reims II-avtalet undanröjde i praktiken all stimulans till att sluta separata bilaterala avtal mellan parterna, även om detta inte är avtalsmässigt omöjligt.

(96) Den undersökning som kommissionen gjort efter det att parterna begärt förlängning av undantaget har inte visat att det finns något skäl att avvika från bedömningen i undantagsbeslutet från 1999 när det gäller tillämpligheten av artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet. När det gäller det kollektiva avtalet om terminalavgiftsnivåerna, har inte någon Reims II-part ingått ett bilateralt avtal med en annan Reims II-part. Det står således klart att alla Reims II-parter håller sig till ersättningsnivåerna och villkoren i Reims II-avtalet.

(97) Dessutom har utvecklingen på postmarknaderna gett upphov till nya konkurrensproblem förutom dem som angavs i undantagsbeslutet från 1999.

(98) Marknaderna för utrikespost har utvecklats avsevärt under dem senaste åren. I allt större utsträckning konkurrerar offentliga postoperatörer inom gemenskapen och EES direkt med varandra och andra postoperatörer på varandras hemmamarknader för utgående utrikespost.

(99) I postdirektivet, ändrat genom ändringsdirektivet, anges att utgående utrikespost inte längre kan omfattas av monopol, om inte intäkterna från detta område är nödvändiga för att finansiera nettokostnaden för den samhällsomfattande posttjänsten.

(100) Enligt Reims II-avtalet(51) skall mottagande offentliga postoperatörer tillämpa samma terminalavgifter för alla Reims II-parter. Det betyder att alla offentliga Reims II-postoperatörer som skickar post från land A till land B skall betala samma terminalavgifter till den offentliga postoperatören i land B. I Reims II-parternas totala kostnader för utrikespost från land A till land B ingår således de terminalavgifter som man enats om och som skall betalas till den offentliga postoperatören i land B. Eftersom terminalavgifterna utgör den utan jämförelse största delen av befordringskostnaderna för utgående utrikespost(52), kommer konkurrensen mellan parterna på marknaden för utgående utrikespost i land A att minska avsevärt eller till och med upphöra.

(101) Därför bör man dra slutsatsen att Reims II-avtalets begränsande effekter nu utökats från den prissamverkan som identifierades i undantagsbeslutet från 1999(53) till konkurrens mellan Reims II-parter som konkurrerar på marknaden för utgående utrikespost från ett Reims-land till ett annat. Kommissionen anser därför att avtalet har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden och därför är artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet fortfarande tillämpliga.

8.2.2 Begränsning av medlemskap

(102) Endast postoperatörer (privata eller offentliga) som tillhandahåller obligatoriska samhällsomfattande tjänster kan ansluta sig till Reims II-avtalet. Detta kan tolkas som att andra operatörer inte kan få del av samma avgifter som parterna i Reims-II avtalet. Det finns emellertid inte någonting i avtalet som hindrar parterna från att ingå likadana eller liknande avtal om terminalavgifter med tredje part. Villkoret för medlemskap i Reims II-avtalet förefaller därför inte vara en konkurrensbegränsning i sig, men skulle ge upphov till en konkurrensbegränsning om det hindrade tredje part från att få tillträde till Reims II-terminalavgifter.

8.3 Påverkan på handeln

(103) Reims II-avtalet avser offentliga postoperatörers ersättning till varandra för utdelning av inkommande utrikespost och avtalet påverkar därför handeln mellan medlemsstater och handeln mellan de avtalsslutande parterna enligt EES-avtalet(54).

(104) Eftersom Reims II-parterna har en stor andel av marknaderna för inkommande utrikespost mellan de berörda länderna, bör denna påverkan betraktas som märkbar.

9. ARTIKEL 81.3 I EG-FÖRDRAGET OCH ARTIKEL 53.3 I EES-AVTALET

9.1 Tekniskt och ekonomiskt framåtskridande

(105) Kommissionen anser att Reims II-avtalet medför förbättringar som uppfyller det första villkoret för undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet. Följande förbättringar bör beaktas:

a) Större korrelation mellan terminalavgifter och parternas kostnader för utdelning av inkommande utrikespost.

b) Förbättrad tjänstekvalitet för utrikespost.

9.1.1 Kostnadsbaserade terminalavgifter

(106) Reims II-avtalet ökar korrelationen mellan terminalavgifterna och parternas kostnader för utdelning av inkommande utrikespost(55).

(107) Om terminalavgifterna inte täcker kostnaderna, måste förluster från utdelning av inkommande utrikespost täckas med vinster som genererats från inrikespost eller utgående utrikespost. Postoperatörerna bör ha rätt att få ersättning för utdelning av utrikespost som täcker kostnaderna för denna verksamhet. En förändring mot ett kostnadsbaserat system ger postoperatörerna möjlighet att upprätthålla och förbättra kvaliteten på tjänsten utdelning av inkommande utrikespost.

(108) Mot bakgrund av de kostnadsuppgifter som parterna tillhandahållit medger kommissionen att bestämmelserna om terminalavgifter i det femte tilläggsavtalet ökar korrelationen mellan parternas kostnader för utdelning av inkommande utrikespost och den ersättning de får för att tillhandahålla denna tjänst.

(109) När det gäller bestämmelsen om frysta priser konstateras att Reims II-avtalets multilaterala karaktär innebär att de terminalavgifter som de 17 parterna enats om inte kan fastställas i förhållande till varje parts kostnader för att behandla och dela ut inkommande utrikespost. Det är därför mer ändamålsenligt att se på parternas genomsnittskostnader i stället för på varje enskild parts kostnader för att bedöma om och i vilken utsträckning terminalavgifter fastställs i förhållande till kostnaderna för att behandla och dela ut inkommande utrikespost.

(110) Mot bakgrund av de faktorer som anges i skäl 109 anser kommissionen inte att bestämmelsen om frysta priser, som i alla händelser inte kommer att gälla efter 2004, motsäger analysen av korrelationen mellan Reims II-avtalets terminalavgifter och parternas kostnader.

9.1.2 Förbättrad tjänstekvalitet

(111) Den främsta förbättring som Reims II-avtalet medför är den förbättrade kvaliteten på utrikesposttjänster, framför allt utdelning av inkommande utrikespost. Sambandet mellan de terminalavgifter som skall betalas till den mottagande parten och förbättringar av tjänstekvaliteten ger en stark impuls till att förbättra kvaliteten på tjänster.

(112) Den mottagande parten kan bara begära högre terminalavgifter från en annan part om parten har uppnått Reims II-avtalets kvalitetsmål. Om den mottagande parten inte når målen, tillämpas straffavgifter som leder till att de terminalavgifter som parten har rätt till minskar betydligt.

(113) De uppgifter som inhämtats under förfarandet visar att sedan undantagsbeslutet från 1999 har kvaliteten på tjänster som avser utdelning av inkommande utrikespost förbättrats avsevärt(56).

(114) Man har frågat sig om dessa förbättringar av kvaliteten på tjänster som avser utrikespost kan ha andra orsaker än tillämpningen av Reims II-avtalet, framför allt förbättringar i utdelningen av inrikespost.

(115) De tillgängliga uppgifterna visar emellertid att sedan Reims II-avtalet trädde i kraft har kvaliteten på tjänster som avser utrikespost förbättrats mer än kvaliteten på tjänster som avser inrikespost. År 1994 delades till exempel endast 69,1 % av alla utrikesbrev ut inom tre dagar från det att de postats (D+3). År 2001 hade denna siffra stigit till 92,0 % och år 2002 till 93,5 %(57). Samtidigt anges i artikel 17 första stycket i postdirektivet att medlemsstaterna skall besluta om kvalitetsnormer för post inom landet och säkerställa att de är förenliga med de normer som beslutas för gränsöverskridande tjänster inom gemenskapen, dvs. 85 % av D+3(58). Under den period då Reims II-avtalet har tillämpats har utrikespost uppnått en mycket högre tjänstekvalitet än den som föreskrivs för både inrikes- och utrikespost i postdirektivet(59). Denna slutsats bekräftas också av de uppgifter om tjänstekvalitet som parterna tillhandahållit. Dessa uppgifter visar att kvaliteten på tjänster som avser utdelning av inkommande utrikespost under perioden 1999-2000 i de flesta medlemsstater nådde en nivå som överstiger den som föreskrivs i postdirektivet(60).

(116) Man har inte satt några mål för kvaliteten på tjänster som omfattas av ersättningsnivå 3. Själva förutsättningen för tillträde till ersättningsnivå 3 är dock att sådan post behandlas som inrikespost. Om det finns kvalitetsmål för tjänster som avser inrikespost, kommer dessa mål att gälla även inkommande utrikespost. Dessutom införs genom Reims II-avtalet om internationell direktreklam kvalitetsstandarder för utdelning av internationell direktreklam.

(117) Reims II-avtalet kommer också att stimulera till förbättringar av kvaliteten på tjänster som avser utgående utrikespost. Enligt artikel 3.8 i det nyanmälda Reims II-avtalet skall de sändande operatörerna vinnlägga sig om att erbjuda utgående A-post en tjänstekvalitet som motsvarar de standarder som anges i bilaga 7 till det avtalet. Enligt dessa bestämmelser strävar parterna efter en standard på 85 % D+1 till år 2002, dvs. 85 % av den utgående A-posten till utlandet bör ankomma till den mottagande operatörens utväxlingskontor inom en arbetsdag efter det att den postats hos den sändande parten(61).

9.2 Fördelar för konsumenterna

(118) De förbättringar som beskrivs i skälen 105-117, framför allt den bättre kvaliteten på tjänster som avser utrikespost och parternas skyldighet att ge konkurrerande postoperatörer tillträde till Reims II-avtalets terminalavgifter på icke-diskriminerande villkor(62), är till förmån för konsumenterna. Av följande skäl anser kommissionen att Reims II-avtalet kommer att tillförsäkra konsumenterna en skälig andel av den vinst som uppnås.

9.2.1 Minskad korssubventionering

(119) Om höjningen av terminalavgifterna leder till en ersättning som ligger närmare de faktiska kostnaderna för att dela ut posten, kommer Reims II-avtalet att leda till en minskning av eventuell korssubventionering. Eftersom avsändarna av inrikespost eller utgående utrikespost då inte längre (eller åtminstone i mindre utsträckning) behöver bidra till kostnaderna för utdelning av inkommande utrikespost, kan de offentliga postoperatörerna i lämpliga fall anpassa inrikestaxan och taxan för utgående utrikespost.

9.2.2 Ökad tjänstekvalitet

(120) Eftersom terminalavgifterna får höjas endast om tjänstekvaliteten förbättras, kommer alla höjningar av taxorna för utrikespost till följd av höjda terminalavgifter(63) att åtföljas av förbättrad tjänstekvalitet eller av att den tjänstekvalitet som redan uppnåtts bibehålls. Konsumenterna kan därför förväntas få en skälig andel av vinsten om tjänstekvaliteten förbättras(64).

9.2.3 Lågkostnadsalternativ till terminalkostnader för masspost

(121) I Reims II-avtalet ges två möjligheter att minska dess ekonomiska effekter, nämligen tillträde till ersättningsnivå 3 och avtalet om internationell direktreklam.

(122) De terminalavgifter som fastställs enligt Reims II-avtalet utgör en procentandel av inrikestaxan för A-post, men genom tillträde till ersättningsnivå 3 kan man få tillträde till lägre inrikestaxor för masspost. Post enligt ersättningsnivå 3 behandlas som inrikespost. Denna möjlighet är av särskild betydelse för masspost, men också till exempel för tidningar.

(123) Kommissionens undersökning av tillträde till ersättningsnivå 3 har emellertid visat att tillträde till ersättningsnivå 3 har utnyttjats i mindre utsträckning än väntat. Ett skäl förefaller att vara att så länge terminalavgifterna är relativt låga, finns det inte något skäl för sändande offentliga postoperatörer och deras kunder att begära tillträde till ersättningsnivå 3. Under den period då det förra undantaget var i kraft förblev de terminalavgifter som parterna betalade låga på grund av den gräns på 70 % som fastställdes i undantagsbeslutet från 1999 och på grund av tillämpningen av straffavgifter. Volymen på internationell masspost enligt ersättningsnivå 3 har emellertid stigit successivt från endast 34 miljoner försändelser 1999 till mer än 80 miljoner försändelser 2001 och mer än 120 miljoner försändelser 2002.

(124) Kommissionen anser därför att tillträde till ersättningsnivå 3, om det tillämpas på ett korrekt sätt, utgör ett lönsamt och mindre kostsamt alternativ till terminalavgifter för utdelning av internationell masspost. Detta alternativ kommer på ett avgörande sätt att bidra till att föra över Reims II-avtalets vinster till konsumenterna. Detta undantag kan därför godkännas endast om man garanterar ett tillfredsställande tillträde till ersättningsnivå 3, både för parterna och för utomstående konkurrerande postoperatörer(65), enligt samma villkor som anges i undantagsbeslutet från 1999.

(125) Dessutom undertecknade 15 av de 17 parterna Reims II-avtalet om internationell direktreklam den 24 januari 2003 som ett svar på kommissionens farhågor angående bristande harmonisering mellan de olika inrikesprodukterna för masspost.

(126) Genom detta avtal införs den första harmoniserade produkten för masspost som kan säljas i nästan alla Reims II-länder. Reims II-avtalet om internationell direktreklam avser endast den del av massposten som utgörs av direktreklam. Enligt uppskattningar från parterna utgjorde direktreklam omkring 75 % av de mer än 120 miljoner försändelser som Reims II-parterna har fått från andra Reims II-parter som inkommande post enligt ersättningsnivå 3. Kommissionen anser därför att tillämpningen av Reims II-avtalet om internationell direktreklam tillsammans med en effektiv tillämpning av tillträde till ersättningsnivå 3 kommer att utgöra ett lågprisalternativ till terminalavgifter och kommer att tillförsäkra konsumenterna en skälig andel av den vinst som uppnås genom Reims II-avtalet.

9.2.4 Tredje parts tillträde till terminalavgifter

(127) Som förklaras närmare i skälen 145-157 anser kommissionen att Reims II-avtalet inte kan beviljas undantag om inte utomstående postoperatörer som konkurrerar med parterna på marknaderna för utgående utrikespost från ett Reims II-land till ett annat garanteras tillträde till Reims II-avtalets terminalavgifter på icke-diskriminerande villkor.

(128) Det främsta skälet till kommissionens ståndpunkt är att om man undantog Reims II-avtalet utan att förhindra en betydande prisdiskriminering till nackdel för tredje part skulle det leda till att konkurrensen på den nyligen avreglerade marknaden för befordran av utgående utrikespost i stor utsträckning sattes ur spel. Om tredje part inte kan konkurrera med parterna om utgående post från ett Reims II-land till ett annat, skulle det inte finnas ett tillräckligt konkurrenstryck, vilket i sista hand skulle vara till nackdel för konsumenterna.

(129) Om tredje part däremot får tillträde till Reims II-avtalets terminalavgifter på icke-diskriminerande villkor förstärker detta sannolikheten för effektiv priskonkurrens och konkurrens med andra medel från utomstående operatörer som kommer att betala mycket lägre priser än tidigare för utdelning av sina inkommande utrikesförsändelser.

(130) Konsumenternas valmöjligheter kommer sålunda att utökas med nya erbjudanden som med största sannolikhet kommer att vara attraktiva både när det gäller priser och andra faktorer, eftersom utomstående operatörer måste konkurrera mer aggressivt för att kunna komma in på marknaden.

9.3 Nödvändighet

9.3.1 Den gemensamma terminalavgiftsnivån

(131) För att en konkurrensbegränsning skall kunna komma i fråga för ett undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet måste den vara nödvändig för att de aktuella målen skall uppnås. Detta förutsätter att de terminalavgifter som parterna enats om återspeglar de faktiska utdelningskostnaderna. Såsom förklaras i undantagsbeslutet från 1999, finns det i Reims II-avtalet inte någon direkt koppling mellan terminalavgifterna och de faktiska kostnaderna, utan terminalavgifterna anges som en procentandel av inrikestaxan.

(132) Kommissionen anser följaktligen att parterna för att uppnå sina mål måste ingå ett avtal där terminalavgifterna fastställs till en procentandel av inrikestaxan på samma villkor för alla parter. Parterna skulle ha kunnat ingå bilaterala avtal om terminalavgifter, men det förefaller osannolikt att sådana avtal så snabbt och effektivt skulle ha medfört samma vinster i form av förbättrad tjänstekvalitet som det nuvarande avtalet.

(133) Även om kommissionen godtar att Reims II-avtalet kan vara nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen, bör man kontrollera att den nivå på terminalavgifter som man enats om är nödvändig i detta hänseende.

(134) I undantagsbeslutet från 1999 ansåg kommissionen att parterna på grund av avsaknad av kostnadsredovisningssystem som skulle göra det möjligt för dem att beräkna den exakta kostnaden för en viss tjänst inte kunde bevisa att 80 % av inrikestaxan motsvarade kostnaden för utdelning av inkommande utrikespost(66).

(135) Efter undantagsbeslutet från 1999 har parterna utvecklat kostnadsredovisningssystem som ger dem möjlighet att samla in kostnadsuppgifter och utarbeta kostnadsredovisning för utdelning av inkommande utrikespost.

(136) De kostnadsuppgifter som parterna lämnat visar att för omkring hälften av parterna är förhållandet mellan kostnader och intäkter lägre än 80 %(67).

(137) Med hänsyn till dessa omständigheter anser kommissionen att parterna har misslyckats med att visa att 80 % av inrikestaxan är en tillräckligt korrekt uppskattning av kostnaden för utdelning av inkommande utrikespost. Det är således inte nödvändigt att höja terminalavgifterna till 80 % för att uppnå de positiva effekter som Reims II-avtalet förväntas medföra.

(138) Kommissionen godtar dock att nivån på terminalavgifterna i genomsnitt bör ge operatörerna möjlighet att täcka sina kostnader för utdelningen. En av de förbättringar som Reims II-avtalet medför är en bättre korrelation mellan terminalavgifterna och parternas kostnader för utdelning av inkommande utrikespost. Kommissionen anser det berättigat att under den period som omfattas av detta undantag låta parterna tillämpa terminalavgifter som i genomsnitt motsvarar det viktade genomsnittet av parternas kostnader under hela perioden(68).

(139) Kommissionen vitsordar också att parterna har gjort stora investeringar för att uppfylla de kvalitetsmål som anges i Reims II-avtalet och att dessa investeringar i genomsnitt har ökat deras kostnader för utdelning av inkommande utrikespost.

(140) Slutligen medger kommissionen att de terminalavgifter som anges i det femte tilläggsavtalet(69) endast är bruttovärden som skall tillämpas och som minskas kraftigt om en operatör åläggs straffavgifter. Under 2002 medförde tillämpningen av straffavgifter att 10 av de 17 parterna inte kunde ta ut de fulla terminalavgifter som fastställs i Reims II-avtalet.

(141) Mot bakgrund av de faktorer som anges i skälen 131-140 konstaterar kommissionen att de terminalavgiftsnivåer som anges i det femte tilläggsavtalet är nödvändiga för att uppnå förbättringar av tjänstekvaliteten och den större korrelationen mellan terminalavgifterna och parternas kostnader för utdelning av inkommande utrikespost.

9.3.2 Bestämmelsen om geografisk täckning

(142) Det nyanmälda Reims II-avtalet innehåller en bestämmelse om geografisk täckning. I denna bestämmelse anges att om en part med avreglerad hemmamarknad kan visa att den inkommande posten från en sändande offentlig postoperatör fått en så förändrad geografisk struktur att procentandelen av inrikestaxan enligt Reims II-avtalet inte täcker den mottagande offentliga postoperatörens kostnader för postens utdelning, så kan parten begära omförhandling av de terminalavgifter som den sändande offentliga postoperatören betalar(70).

(143) Syftet med denna bestämmelse är att hindra obalans mellan de terminalavgifter som betalas till den utdelande offentliga postoperatören och dennes kostnader för utdelningen av inkommande utrikespost. En sådan obalans skulle minska korrelationen mellan den mottagande offentliga postoperatörens kostnader och ersättning och därmed omintetgöra en av de viktigaste förbättringarna som Reims II-avtalet medför. En sådan obalans skulle också kunna öka kraven på den mottagande offentliga postoperatören att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster och på så sätt hota dennes möjligheter att fullgöra sin skyldighet att tillhandahålla sådana tjänster.

(144) Kommissionen anser därför att om villkoren för omförhandling av terminalavgifterna är uppfyllda och de nya terminalavgifterna står i proportion till den nya geografiska kostnadsstrukturen för post som delas ut av den mottagande parten, är bestämmelsen om geografisk täckning nödvändig för att de förbättringar som eftersträvas med Reims II-avtalet skall uppnås.

9.4 Konkurrensen sätts inte ur spel

(145) Endast operatörer som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster kan ansluta sig till Reims II-avtalet(71) och andra postoperatörer är därmed utestängda från avtalet. Även om det inte finns något i Reims II-avtalet som hindrar parterna från att ingå likadana eller liknande avtal om terminalavgifter med tredje part, har ännu inte någon part gjort detta och flera parter har uppgett att de inte heller har för avsikt att ingå sådana avtal.

(146) Att man kommit överens om en viss terminalavgiftsnivå och infört en bestämmelse om icke-diskriminering i artikel 2.11 i Reims II-avtalet begränsar konkurrensen mellan Reims II-parterna i fråga om utgående utrikespost från ett Reims II-land till ett annat. Det finns därmed risk för att avtalet kommer att sätta konkurrensen ur spel på en väsentlig del av marknaden för utgående utrikespost från ett Reims II-land till ett annat.

(147) Genom ändringsdirektivet har utgående utrikespost konkurrensutsatts i de flesta medlemsstaterna från och med den 1 januari 2003. Utan tillgång till utdelningstjänster på lika eller mer förmånliga villkor i mottagande länder, skulle privata konkurrenter inte kunna priskonkurrera med de sändande Reims II-parterna i fråga om utgående utrikespost mellan Reims II-länder.

(148) För närvarande har en privat operatör som konkurrerar med en Reims II-part på marknaderna för utgående utrikespost två alternativ:

a) Att lämna över posten till den sändande offentliga postoperatören i ursprungslandet och betala full internationell taxa, eller

b) Att själv transportera posten till mottagarlandet, där den lämnas över till Reims II-parten (tidigare monopoloperatör), och betala full inrikestaxa(72).

(149) Om man avlägsnar de nationella monopolen i fråga om utgående utrikespost men samtidigt tillåter Reims II-parterna att neka konkurrenter tillgång till utdelning av inkommande utrikespost på icke-diskriminerande villkor, omintetgör man den konkurrensfrämjande effekten av att marknaden för utgående utrikespost konkurrensutsätts.

(150) Om konkurrensen mellan parterna i ett avtal sätts ur spel eller begränsas kraftigt, krävs det konkurrens från tredje part för att ett undantag skall beviljas(73). Ingen av parterna har gett konkurrerande postoperatörer tillträde till terminalavgifter på Reims II-villkor och det är därför mycket svårt, om inte omöjligt, för konkurrenterna att priskonkurrera med parterna på marknaderna för utgående utrikespost mellan Reims II-länder, eftersom de alltid måste betala 100 % av inrikestaxan i utdelningslandet eller full utrikestaxa i ursprungslandet.

(151) Med andra ord skulle det pris som tredje part måste betala för utdelning alltid överstiga det pris som Reims II-parterna betalar. Konkurrensen från tredje part är således inte tillräckligt hård för att neutralisera de negativa effekterna av att konkurrensen mellan Reims II-parterna sätts ur spel. För att konkurrerande postoperatörer skall kunna skapa ett lönsamt och konkurrenskraftigt alternativ till parterna för utgående utrikespost i Reims II-länder, bör de därför få tillträde till terminalavgifter på samma villkor som parterna.

(152) Om tredje part inte får en sådan möjlighet, kan Reims II-avtalets begränsande effekter på marknaden för utgående utrikespost leda till att konkurrensen sätts ur spel i den mening som avses i artikel 81.3 b i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet. Därför bör Reims II-avtalet inte beviljas undantag om inte postoperatörer som står utanför avtalet får tillgång till utdelning av inkommande utrikespost på villkor som inte är diskriminerande i jämförelse med de villkor som erbjuds de andra parterna. Utomstående postoperatörer behöver inte erbjudas förmånligare terminalavgifter eller andra villkor än de som erbjuds Reims II-parterna.

(153) Denna analys gäller endast utrikespost enligt definitionen i avsnitt 5 om marknadsdefintion. Marknaden för utrikespost och marknaden för inrikespost utgör två separata produktmarknader. Denna analys gäller alltså inte om utomstående operatörer kräver att inrikespost skall delas ut till en taxa som motsvarar terminalavgifterna.

(154) Som nämns i skäl 152 skall tredje part ges tillträde till Reims II-terminalavgifter på icke-diskriminerande villkor. Dessa parter bör alltså behandlas på samma sätt som Reims II-parter när det gäller ersättning för utdelning av utgående utrikespost som befordras av dem.

(155) Det innebär att om tredje part behandlas annorlunda än parterna behandlar varandra, så uppfyller man inte detta krav.

(156) Kommissionen anser det särskilt motiverat att utomstående postoperatörer för att få tillträde till Reims II-terminalavgifter bör uppfylla de operationella krav på tjänsterna som fastställs i Reims II-avtalet.

(157) Kommissionen anser det också vara berättigat att utomstående postoperatörer i vissa fall skall betala högre terminalavgifter än parterna. Detta är fallet när parterna kan visa att kostnaden för att förvalta Reims II, kostnaden för att inrätta och driva systemet för övervakning av tjänstekvaliteten, de extra kostnader som uppstår genom att man accepterar postförsändelser från operatörer som inte är medlemmar i Världspostföreningen och andra liknande kostnader inte täcks av de terminalavgifter som den sändande operatören betalar. Detta gäller också när parterna kan visa att kostnaden för att behandla postförsändelser som befordras av utomstående postoperatörer är högre än kostnaden för att behandla post som befordras av parterna.

9.5 Slutsats avseende artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet

(158) På grundval av vad som anges i skälen 105-157 anser kommissionen att kraven för ett undantag enligt artikel 81.3 i i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet är uppfyllda, under förutsättning att vissa villkor uppfylls.

10. UNDANTAGETS VARAKTIGHET OCH VILLKOR

(159) Enligt artikel 8.1 i förordning nr 17 skall beslut enligt artikel 81.3 i EG-fördraget ges för en bestämd period och kan förenas med villkor och ålägganden.

10.1 Varaktighet

(160) I undantagsbeslutet från 1999 begränsade kommissionen undantagets varaktighet till och med den 31 december 2001 för att undantagsperioden skulle upphöra innan den slutliga höjningen av terminalavgifterna från 70 till 80 % av inrikestaxan genomfördes. Skälet var att parterna inte hade visat att terminalavgifterna måste höjas till 80 % av inrikestaxan för att de skulle kunna täcka sina kostnader.

(161) I det här fallet känner kommissionen emellertid till parternas kostnader. Det är därför lämpligt att undantaget bör omfatta en längre tidsperiod än det förra undantaget. Undantaget bör följaktligen beviljas för en period om fem år från och med utgången av den förra undantagsperioden. Undantagsperioden bör därför börja den 1 januari 2002 och upphöra den 31 december 2006.

10.2 Ändringar av Reims II-avtalet på kommissionens begäran: terminalavgiftsnivåer

(162) Kommissionen har dragit slutsatsen att parterna har misslyckats med att visa att 80 % av inrikestaxan är en tillräckligt korrekt uppskattning av kostnaden för utdelning av inkommande utrikespost.

(163) Kommissionen anser därför att artikel 2 i Reims II-avtalet bör ändras, så att de terminalavgifter för A-post som skall tillämpas under undantagsperioden bygger på det viktade genomsnittet av parternas kostnader för utdelning av inkommande utrikespost under perioden den 1 januari 2002-31 december 2006.

(164) Parterna har redan ändrat Reims II-avtalet i detta avseende. Efter diskussioner med kommissionen undertecknade parterna det femte tilläggsavtalet den 24 januari 2003.

(165) Som nämns ovan(74), ändras bilaga 4 till det anmälda Reims II-avtalet genom det femte tilläggsavtalet, både beträffande övergångsperiodens längd och vilken terminalavgiftsnivå som skall tillämpas. Övergångsperioden har förlängts till den 31 december 2006.

(166) De terminalavgifter som skall tillämpas från och med den 1 januari 2002 tills övergångsperioden löper ut har ändrats till följande: 73,3 % för 2002, 74,5 % för 2003, 75,7 % för 2004, och 78,5 % för 2005 och 2006. Kommissionen anser att en gradvis ökning av terminalavgifterna är en smidigare och bättre lösning än plötsliga höjningar. Kommissionen har därför bedömt korrelationen mellan terminalavgifterna och parternas kostnader för hela undantagsperioden. Kommissionen medger att genomsnittet av de avgifter som skall tillämpas under hela femårsperioden motsvarar det viktade genomsnittet av parternas kostnader för utdelning av inkommande utrikespost(75).

(167) Efter att ha granskat parternas uppgifter om kostnaderna för utdelning av inkommande utrikespost och uppgifterna om den tjänstekvalitet som parterna uppnått 2001 och 2002 anser kommissionen att genomsnittet av de terminalavgifter som skall tillämpas under undantagsperioden motsvarar det viktade genomsnittet av parternas kostnader för utdelning av inkommande utrikespost(76). Kommissionen har också beaktat att de terminalavgiftsnivåer som anges i det femte tilläggsavtalet endast är bruttovärden och att de terminalavgifter som faktiskt skall betalas minskar avsevärt om straffavgifter tillämpas. Kommissionen anser att de terminalavgifter som anges i det femte tilläggsavtalet motsvarar en tillräckligt korrekt uppskattning av parternas kostnader.

10.3 Villkor

(168) Mot bakgrund av analysen i avsnitt 9 om tillämpligheten av artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet anser kommissionen, med tillämpning av artikel 8 i förordning nr 17, att ett undantag bör beviljas för Reims II-avtalet endast under förutsättning att vissa villkor uppfylls.

10.3.1 Tillträde för tredje part på icke-diskriminerande villkor

(169) Kommissionen anser att Reims II-avtalets ersättningssystem för utdelning av inkommande utrikespost, efter avregleringen av utgående utrikespost, leder till prisdiskriminering som gynnar parterna och missgynnar utomstående operatörer som befordrar utgående utrikespost från ett Reims II-land till ett annat.

(170) Enligt artikel 2.3 i Reims II-avtalet skall Reims II-parten i utdelningslandet debitera terminalavgifter enligt Reims II för utdelning av postförsändelser som befordrats av en annan Reims II-part. Utomstående operatörer som befordrar utgående utrikespost måste emellertid betala full inrikestaxa för utdelningen av postförsändelser i destinationslandet.

(171) Mot bakgrund av de faktorer som anges i skäl 145 och följande anser kommissionen att varje Reims II-part bör tillhandahålla utomstående postoperatörer, som konkurrerar med Reims II-parterna om befordran av utgående utrikespost i ett annat Reims II-land, utdelning av inkommande utrikespost i det egna landet till terminalavgifter och på villkor som inte är diskriminerande i förhållande till vad Reims II-parten erbjuder Reims II-parten i avsändarlandet.

(172) En ingående beskrivning av hur Reims II-parterna bör bevilja tredje part tillträde för att detta villkor skall vara uppfyllt finns i bilaga V.

10.3.2 Tillträde till ersättningsnivå 3

(173) Som redan anges i undantagsbeslutet från 1999 är det av stor betydelse för konsumenterna att det finns ett lönsamt lågkostnadsalternativ till terminalavgifter och framför allt tillträde till ersättningsnivå 3, eftersom största delen av utrikesposten utgörs av direktreklam och andra typer av kommersiell post. Att låta de sändande parterna få del av den mottagande postoperatörens inrikestaxa för sådan post är därför ett viktigt steg mot att uppväga Reims II-avtalets negativa konsekvenser.

(174) Kommissionens undersökning har visat att tillträde till ersättningsnivå 3 blir allt viktigare i takt med att terminalavgifterna ökar. Kommissionen anser det därför nödvändigt att i detta beslut ställa samma krav som i undantagsbeslutet från 1999 i fråga om tillträde till ersättningsnivå 3(77).

(175) För att underlätta tillträde till ersättningsnivå 3, när sådant tillträde krävs av en annan part eller av en utomstående postoperatör, bör parterna lätta på inhemska bestämmelser när dessa bestämmelser inte är berättigade och i praktiken kan hindra tillträde till inrikestaxorna. Om parterna inte kan göra detta, bör de göra sitt yttersta för att få de berörda nationella myndigheterna att upphäva dessa bestämmelser.

(176) För att säkerställa att parterna följer detta krav och ger varandra och utomstående postoperatörer tillträde till ersättningsnivå 3 är det nödvändigt att göra undantaget beroende av ett villkor med denna innebörd.

(177) Kommissionen har också funnit att det förutom tillträde till ersättningsnivå 3 krävs en större harmonisering när det gäller masspost som skickas mellan Reims II-länder.

(178) När det gäller den del av massposten som omfattas av definitionen av direktreklam i postdirektivet, anser kommissionen att produkten internationell direktreklam kan betraktas som ett lönsamt och mindre kostsamt alternativ till terminalavgifter.

(179) Tillträde till ersättningsnivå 3, utdelning av internationell direktreklam enligt villkoren i avtalet om internationell direktreklam och alla andra särskilda massposttaxor som parterna kommer att erbjuda varandra inom ramen för Reims II-avtalet, bör också erbjudas på icke-diskriminerande villkor till utomstående postoperatörer som konkurrerar med parterna om utgående utrikespost från ett Reims II-land till ett annat Reims II land.

(180) Kommissionen anser att de åtgärder som avser tillträde till ersättningsnivå 3 och internationell direktreklam ger både parterna och deras konkurrenter på marknaderna för utgående utrikespost lågkostnadsalternativ till Reims II-terminalavgifter.

(181) För att säkerställa att parterna följer detta krav är det nödvändigt att göra undantaget beroende av ett villkor med denna innebörd.

(182) Detta beslut skall inte påverka tillämpningen av artikel 82 i fördraget och artikel 54 i EES-avtalet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Undantag

1. I enlighet med artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet förklaras härmed bestämmelserna i artikel 81.1 i fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet icke tillämpliga på Reims II-avtalet (Ersättning för obligatorisk utdelning av utrikespost), senast ändrat genom det femte tilläggsavtalet av den 24 januari 2003, för perioden från och med den 1 januari 2002 till och med den 31 december 2006.

2. Undantaget enligt punkt 1 skall gälla under förutsättning att de villkor som anges i artiklarna 2 och 3 uppfylls.

Artikel 2

Tillträde till ersättningsnivå 3 mellan Reims II-parterna

Parterna till Reims II-avtalet (parterna) skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att ge varandra effektivt tillträde till de allmänt tillgängliga inrikestaxorna i utdelningslandet (tillträde till ersättningsnivå 3). För att underlätta sådant tillträde skall parterna lätta på de inhemska reglerna för andra parter, om dessa regler inte är berättigade och i praktiken kan hindra andra parter från att få tillträde till ersättningsnivå 3.

Om det inte ligger i deras makt att lätta på de inhemska reglerna skall parterna göra sitt yttersta för att av de berörda nationella myndigheterna utverka att dessa regler upphävs.

Artikel 3

Tredje parts tillträde till Reims II-terminalavgifter på icke-diskriminerande villkor och villkor för detta

Parterna skall bevilja utomstående postoperatörer som konkurrerar med parterna om befordran av utgående utrikespost i andra Reims II-länder, tillträde till terminalavgifter och andra särskilda ordningar på samma villkor som gäller för andra parter i enlighet med bilaga V.

Artikel 4

>Plats för tabell>

Utfärdat i Bryssel den 23 oktober 2003.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT 13, 21.2.1962, s. 204/62.

(2) EGT L 1, 4.1.2003, s. 1.

(3) EUT C 94, 23.4.2003, s. 3.

(4) EUT C 48, 24.2.2004.

(5) Kommissionens beslut 1999/695/EG i ärende COMP/36.748 - Reims II (EGT L 275, 26.10.1999, s. 17).

(6) Offentliga postoperatörer är bolag eller statliga myndigheter vars huvuduppgift är att erbjuda samhällsomfattande posttjänster i hela landet, ofta till enhetligt pris. De är även ålagda att erbjuda internationella posttjänster, dels genom att skicka internationell post till offentliga postoperatörer i andra länder för utdelning, dels genom att dela ut inkommande internationell post. Med offentliga postoperatörer avses i det anmälda avtalet både offentliga och privata postoperatörer som tilldelats ett samhällsomfattande utdelningsuppdrag.

(7) Se undantagsbeslutet från 1999, artikel 2.

(8) EGT C 195, 11.7.2001, s. 11.

(9) Swiss Post är inte anmälande part eftersom företaget inte har undertecknat anmälan till kommissionen.

(10) EGT L 15, 21.1.1998, s. 14.

(11) EGT L 176, 5.7.2002, s. 21.

(12) Världspostkonventionen, som regeringarna godkände och undertecknade vid Världspostföreningens kongress, avser bildandet av ett enda postområde, fri transitering, standardisering av postavgifter, inrättande av skiljedomsförfaranden och införande av terminalavgifter.

(13) Världspostföreningen bildades 1874 och utgör ramen för medlemmarnas förbindelser med varandra på postområdet. Världspostföreningen består av ländernas regeringar och blev ett fackorgan inom FN år 1947.

(14) Se skäl 9 i undantagsbeslutet från 1999.

(15) CEPT var en begränsad undergrupp till Världspostföreningen, som fram till 1992 samlade såväl operatörer som tillsynsmyndigheter från de europeiska post- och telekommunikationsmyndigheterna. I september 1992 reformerades CEPT grundligt och en ny stadga antogs. Enligt denna kan endast tillsynsmyndigheter vara medlemmar. Operatörerna skapade en egen organisation, PostEurope.

(16) I CEPT-systemet beaktades den totala vikten och antalet försändelser och betalningen byggde på en avgift per försändelse och en avgift per kilo. I systemet togs hänsyn till att sammansättningen av post i en riktning mycket väl kunde skilja sig från sammansättningen i den andra riktningen.

(17) Se till exempel skäl 10 i undantagsbeslutet från 1999. Se även EG-domstolens dom i de förenade målen C-147/97 och C-148/97, Deutsche Post AG/GZS Gesellschaft für Zahlungssysteme mbH (GZS) och Deutsche Post AG/Citicorp Kartenservice GmbH, REG 2000, s. I-825, punkt 54.

(18) I artikel 48.2 i Världspostkonventionen från 1999 fastställs ett tak på 60 % av avgiften för ett inrikesbrev på 20 gram.

(19) En kort beskrivning av Reims I-avtalet och en ingående beskrivning av Reims II-avtalet, i den form det anmäldes till kommissionen 1997, finns i skälen 12-43 i undantagsbeslutet från 1999.

(20) Till följd av de rabatter de beviljar till och med 2004 (se fotnot 22) kommer Deutsche Post AG och Poste Italiane SpA att nå slutnivån 80 % först 2005.

(21) Punkt 3.4 i bilaga 4 till Reims II-avtalet, ändrat genom artikel 3.3 i det fjärde tilläggsavtalet.

(22) Deutsche Post AG fortsätter att tillämpa den i det tredje tilläggsavtalet överenskomna rabatten till den 31 december 2004. Poste Italiane SpA har också medgett en rabatt till detta datum, se punkterna 9 och 10 i bilaga 4 till Reims II-avtalet, ändrad genom det fjärde tilläggsavtalet.

(23) Artikel 11.4-7 i Reims II-avtalet, ändrad genom artikel 2.2 i det fjärde tilläggsavtalet.

(24) Se avsnitt 4.5.

(25) Säckar med masspost till en och samma adressat.

(26) Genom det femte tilläggsavtalet ändras övergångsperioden och de terminalavgifter som skall tillämpas. Se avsnitt 4.5.

(27) Latest arrival time definieras som den senaste godtagbara landningstiden för flygpost från utlandet för att posten skall kunna delas ut nästa arbetsdag.

(28) IPC är ett företag som samägs av ett antal offentliga postoperatörer, bland andra, i Europa, alla Reims II-parter och de offentliga postoperatörerna i Nederländerna, Cypern och Norge samt utanför Europa de offentliga postoperatörerna i Förenta staterna, Australien och Kanada. IPC erbjuder administrativa och praktiska tjänster åt Reims II-parterna. IPC förvaltar systemet UNEX som mäter tjänstekvalitet, är basen för Reims II-kvalitetsmålen och beräknar straffavgifter.

(29) Antag att det i kvalitetsmålet anges att 90 % av inkommande utrikespost måste delas ut följande dag och att det faktiska resultatet är att 87 % av denna post delas ut i tid. Detta betyder att 97 % av målet har uppnåtts (87 är 97 % av 90). Således har kvaliteten minskat med 3 %. Eftersom denna siffra ligger inom intervallet 90-100 % tillkommer en straffavgift på 1,5 % per procentenhet. Straffavgiften blir därför 3 × 1,5 % = 4,5 % av terminalavgifterna. Detta betyder att den utdelande offentliga postoperatören endast får debitera 95,5 % (100 %-4,5 %) av de terminalavgifter som den annars skulle ha rätt att debitera. Under 1998 (då terminalavgifterna för ersättningsnivå 1 uppgick till 55 % av inrikestaxan) skulle den offentliga postoperatören således erhålla terminalavgifter på 52,5 % av inrikestaxan (dvs. 95,5 % av 55 %).

(30) Artikel 2.11 i Reims II-avtalet.

(31) Denna tolkning av bestämmelsen har parterna lämnat under kommissionens granskning.

(32) Se artikel 2.1 b i undantagsbeslutet från 1999 där också följande anges: "För att underlätta detta tillträde måste parterna lätta på de inhemska bestämmelserna för andra parter, om dessa bestämmelser inte är berättigade och i praktiken kan utestänga andra parter från inrikestaxorna, eller (om det inte ligger i deras makt att göra detta) göra sitt yttersta för att av de berörda nationella myndigheterna utverka att dessa bestämmelser upphävs."

(33) Se artikel 2.2 a i undantagsbeslutet från 1999.

(34) Förhållandet mellan kostnader och intäkter uttrycker (i procent) förhållandet mellan genomsnittskostnaden för att dela ut en inkommande utrikesförsändelse och standardtaxan för motsvarande inrikesförsändelse.

(35) Enligt artikel 2.2 b i undantagsbeslutet från 1999 skall parterna lämna årliga rapporter om åtskilliga frågor, bland annat uppgifter om genomförandet av tillträde till ersättningsnivå 3.

(36) Artikel 7.1 i postdirektivet.

(37) Artikel 9 i Reims II-avtalet som det anmäldes den 18 juni 2001.

(38) Se avsnitt 9.4 om att konkurrensen sätts ur spel.

(39) Avtalet har ännu inte undertecknats av belgiska La Poste/De Post, Royal Mail U.K. och irländska An Post. Dessa parter har dock undertecknat Reims II-avtalet, ändrat genom det fjärde tilläggsavtalet, som inte omfattas av det undantag som beviljas i detta beslut.

(40) Med undantag för Royal Mail Group plc och An Post.

(41) International Direct Mail (IDM) är parternas namn på denna utrikespostprodukt.

(42) I det nyanmälda Reims II-avtalet hänvisas det till artiklarna 25 och 49 i Världspostkonventionen från 1994. I det femte tilläggsavtalet hänvisas det till Världspostkonventionen från 1999. I Världspostkonventionen från 1999 har f.d. artikel 25 blivit artikel 43.

(43) Se avsnitt 4.3.8.

(44) Denna siffra bygger på en analys av de uppgifter om inkommande och utgående utrikespostvolymer som parterna lämnat i sina svar på kommissionens formella begäran om upplysningar av den 6 augusti 2001.

(45) Se kommissionens beslut 2001/892/EC i ärende COMP/C-1/36.915 - Deutsche Post AG - Innehållande av internationella postförsändelser (EGT L 331, 15.12.2001, s. 40), (Deutsche Post II) skälen 84-87.

(46) Se till exempel kommissionens beslut i ärende M.102, TNT/Canada Post, DBP Postdienst, La Poste, PTT Post och Sweden Post, ärende IV/M.787, PTT Post/TNT/GD Net, ärende IV/M.843, PTT Post/TNT/GD Express World-wide, och ärende IV/M.1168, Deutsche Post/DHL. Se även skäl 18 i postdirektivet.

(47) Se Deutsche Post II, skälen 84-87.

(48) Se fotnot 3.

(49) Se skäl 30.

(50) Se skäl 29.

(51) Artikel 2.11 i Reims II-avtalet.

(52) Källa: Parternas svar på kommissionens formella begäran om upplysningar av den 6 augusti 2001.

(53) Se skäl 65 i undantagsbeslutet från 1999.

(54) Se Deutsche Post II, skäl 179.

(55) Se skäl 69 i undantagsbeslutet från 1999.

(56) Se tabellen i bilaga I.

(57) Källa: UNEX officiella resultat om befordran från utgångspunkt till slutpunkt i Europa.

(58) Se bilagan till postdirektivet.

(59) Det faktum att Reims bidrog till förbättringen av tjänstekvalitet för utrikespost framgår framför allt av "Study on the Impact of Certain Aspects of the Application of the Directive 97/67/EC on the Postal Sector", som Omega Partners gjorde för kommissionens räkning i augusti 2001.

(60) Se bilaga I till detta beslut.

(61) Målet är något lägre (80 %) för Grekland, Island, Portugal och Spanien.

(62) Se avsnitt 4.4.

(63) Det är möjligt att de nationella tillsynsmyndigheterna fattar beslut om taxehöjningar av andra skäl än höjda terminalavgifter. Skäl 120 är därför giltigt även under dessa särskilda omständigheter, eftersom det inte finns något orsakssamband mellan sådana taxehöjningar och höjda terminalavgifter.

(64) Se skäl 80 i undantagsbeslutet från 1999.

(65) För att tredje part skall kunna få tillträde till ersättningsnivå 3, krävs att de också får tillgång till IPC-databasen i vilken alla taxor och villkor som krävs för tillträde till ersättningsnivå 3 finns tillgängliga. Se skäl 48.

(66) Se skälen 86 och 88 i undantagsbeslutet från 1999.

(67) De aktuella uppgifterna har samlats in från parternas svar på kommissionens begäran om upplysningar, som mottogs den 24 september 2001.

(68) Det viktade genomsnittet uppnås genom att man för varje enskild part multiplicerar förhållandet mellan kostnader och intäkter med en viktningsfaktor som beräknas med utgångspunkt från mängden expedierad inkommande utrikespost, och därefter räknar ut genomsnittet.

(69) Se avsnitt 4.5.

(70) Artikel 11.4-7 i Reims II-avtalet, ändrad genom artikel 2.2 i det fjärde tilläggsavtalet.

(71) Artikel 9 i Reims II-avtalet, ändrat genom det fjärde tilläggsavtalet.

(72) Det enda undantaget är Sverige, där det redan finns flera företag som tillhandahåller utdelningstjänster.

(73) Se kommissionens beslut 83/390/EEG i ärende nr IV/30.437, Rockwell/Iveco, (EGT L 224, 17.8.1983, s. 19), domstolens dom i mål C-75/84, Metro SB-Grossmärkte mot kommissionen, REG 1986, s. 3021, punkterna 34-46, kommissionens beslut 94/29/EG i ärende nr IV/29.420, Grundigs distributionssystem inom EG (EGT L 20, 25.1.1994, s. 15), skäl 39, 40 och 41.

(74) Se avsnitt 4.5.

(75) Kostnadsuppgifterna i fråga har hämtats från svaren på kommissionens begäran om upplysningar av den 6 augusti 2001 och avser parternas kostnader för utdelning av inkommande utrikespost under 2000.

(76) Parterna har uppgivit att det inte ingår någon vinstmarginal i de kostnadsuppgifter som lämnats till kommissionen.

(77) Enligt artikel 2.6 i Reims II-avtalet skall parterna ge varandra sådant tillträde.

BILAGA I

Förbättring av tjänstekvaliteten

(Affärshemligheter)

>Plats för tabell>

BILAGA II

Förhållandet intäkter/kostnader förparterna

>Plats för tabell>

BILAGA III

Strukturen på marknaderna för utgående utrikespost((Uppgifterna i tabellen ingår i affärshemlighetsbilagan till anmälan och avser år 2000.))

>Plats för tabell>

BILAGA IV

Struktur på marknaderna för inkommande utrikespost((Uppgifterna i tabellen ingår i affärshemlighetsbilagan till anmälan och avser år 2000.))

>Plats för tabell>

BILAGA V

Tillträde för tredje part på icke-diskriminerande villkor

Varje Reims II-part skall erbjuda utomstående postoperatörer, som konkurrerar med Reims II-parterna om befordran av utgående utrikespost i annat Reims II-land, utdelning av inkommande utrikespost i det egna landet mot terminalavgifter och på villkor som inte är diskriminerande i förhållande till vad Reims II-parten erbjuder Reims II-part i avsändarlandet. Denna skyldighet är begränsad till post från avsändare i Reims II-länder och till begäran av utomstående postoperatörer

i) som får erbjuda befordran av utgående utrikespost enligt de nationella regler som är tillämpliga i avsändarlandet och under förutsättning att befordran av utgående utrikespost har avreglerats för berörda postförsändelser i det land där posten producerades och i de länder genom vilka posten kan ha transiterats,

ii) som konkurrerar med Reims II-parterna om att tillhandahålla dessa tjänster, och

iii) som ingår avtal med den utdelande Reims II-parten, enligt vilket de förbinder sig att

- följa Reims driftsvillkor och driftskrav, som innefattar deltagande i mätningssystem för tjänstekvalitet(1),

- betala de terminalavgifter som erbjuds Reims II-parten i avsändarlandet, och en rimlig andel av Reims administrationskostnader samt i förekommande fall merkostnaden för hanteringen av deras post i förhållande till post från andra Reims II-parter,

- betala den utdelande Reims II-partens inrikes taxor för postförsändelser som erbjudits enligt denna skyldighet, och som omfattas av det nedan angivna undantaget,

- på begäran ställa adekvat säkerhet för sådana betalningar,

- söka tillhandahålla provexemplar avseende större mängder av företagspost,

- respektera Reims II-partens monopolområde och se till att all deras inkommande post som omfattas av monopol delas ut av Reims II-parten.

Denna skyldighet skall inte omfatta inrikespost. Skyldigheten skall heller inte omfatta postförsändelser från avsändare som är bosatta i samma land som den utdelande Reims II-parten och som avsändaren postar eller ser till att posta i utlandet, för att utnyttja de lägre taxor som följer av denna skyldighet. Inom ramarna för EG-domstolens gällande och framtida rättspraxis skall det senare undantaget från denna skyldighet både omfatta postförsändelser som förberetts i landet där avsändaren är bosatt och som därefter förs över gränsen och postförsändelser som förberetts utomlands.

Samma villkor för tillträde för tredje part gäller alla andra särskilda ordningar för taxor och avgifter som enligt avtalet skall tillämpas på Reims II-parter. Detta gäller framför allt villkor för tillträde till ersättningsnivå 3 och för utdelning av internationell direktreklam enligt Reims II-avtalet om internationell direktreklam. Sådana avgifter måste göras tillgängliga för utomstående operatörer som konkurrerar med Reims II-parter om att erbjuda befordran av utgående utrikespost i ett annat Reims II-land på villkor som inte är diskriminerande i förhållande till de villkor som den utdelande Reims II-parten erbjuder Reims II-parten i avsändarlandet.

(1) För närvarande UNEX och Diagnostic.