KOMMISSIONENS BESLUT

av den 9 december 1998

om Tysklands stöd till Maschinenfabrik Sangerhausen (Samag)

[delgivet med nr K(1998) 4274]

(Endast den tyska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(1999/663/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93.2 första stycket i detta,

med beaktande av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, och

av följande skäl:

I

Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH i.K (nedan kallat Samag) privatiserades i juni 1991. Den 1 juli 1994 inleddes ett konkursförfarande (av den typ som tillämpas i de nya förbundsdelstaterna) avseende företagets tillgångar på grund av insolvens och skuldsättning. Den 14 juli 1994 anmälde Tyskland att delstaten Sachsen-Anhalt ställt ett stöd på 2 miljoner tyska mark till Samags förfogande.

Den 1 februari 1995 beslöt kommissionen att inleda ett förfarande enligt artikel 93.2 i EG-fördraget till följd av stöd som beviljats i form av bidrag avsedda att finansiera ett återställande dels av tillgångar utanför Tyskland, dels av tillgångar som omfattas av ägarförbehåll och till att kortfristigt hålla i gång affärsrörelsen. Ursprungligen ville delstaten tillskjuta stöd för att dämpa verkningarna av företagsavvecklingen för anställda, leverantörer och andra fordringsägare. Delstaten försökte antingen hitta en ny kapitalgivare som helt eller partiellt kunde överta affärsrörelsen eller finansiera ett konkursförfarande, vilket annars varit omöjligt p.g.a. bristande förmögenhetsmassa. Sedan konkursförfarandet inleddes avseende Samags tillgångar användes stödet till att få till stånd en ordnad avveckling av företaget.

Av ovan nämnda 2 miljoner tyska mark skulle 50000 tyska mark användas för betalning av räntor på ett lån som konkursförvaltaren tagit för förfinansiering av lönegarantin. Kommissionen var tveksam om huruvida denna del av stödet var en allmän åtgärd eller ett stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i EG-fördraget.

Kommissionens beslut offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(1) och berörda parter uppmanades att inkomma med sina kommentarer.

II

Tyskland meddelade i skrivelser av den 28 mars, 4 maj och 23 november 1995 samt den 12 juni och 20 december 1996 enskildheterna kring stöden. Enligt dessa upplysningar användes medlen i detalj på följande sätt:

- 50000 tyska mark för betalning av räntor för ett lån som konkursförvaltaren tagit för förfinansiering av lönegarantin.

- 770000 tyska mark för inköp av produktionsmaterial för att klara av resterande kundorder samt för att lösa ut produktionsmaterial för Samags kärnverksamhet (exklusive gjuteriet) som omfattades av ägarförbehåll.

- 230000 tyska mark för att klara av kundorder till gjuteriet.

- 350000 tyska mark för betalning till energiförsörjningsföretag (gas, vatten, ström, varav 91000 tyska mark under juli och augusti), företrädesvis för gjuterirörelsen.

- 600000 tyska mark för att återställa Samags tillgångar i utlandet.

Detta stöd möjliggjorde ett ordnat konkursförfarande. Utan dessa stöd skulle företaget ha avvecklats till följd av bristande tillgångar.

Sedan de kundorder avklarats som ännu var löpande då konkursförfarandet inleddes, har Samag helt och hållet upphört med sin affärsverksamhet, dvs. även gjuterirörelsen (den 31 oktober 1994). Inga fler kundorder accepterades. Rörelsen hölls i gång i ytterligare fyra månader. Tillgångarna avyttrades uppdelade i ett öppet anbudsförfarande.

III

Förenade kungariket har samtyckt till att kommissionen skulle inleda en undersökning med motiveringen att Samag inte verkade vara ett långsiktigt bärkraftigt företag och att undsättningsstödet till maskinbyggnads- och gjuteriföretaget inverkade menligt på konkurrensen inom branschen.

Tyskland svarade att ett bemötande av dessa kommentarer vore överflödigt eftersom affärsverksamheten helt och hållet upphört.

IV

Stödmedlen på 1,95 miljoner tyska mark måste betraktas som statligt stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i EG-fördraget, eftersom de gynnar ett bestämt företag i en näringsverksamhet där avsevärd handel förekommer medlemsstaterna emellan.

En prövning måste till för att avgöra huruvida detta stöd kan anses vara förenligt med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 92.3 i EG-fördraget.

Även om Sachsen-Anhalt är ett stödområde i den mening som avses i artikel 92.3 a i EG-fördraget kan stödet inte ses som en åtgärd för att främja regional utveckling eftersom det inte bidrar till någon regional utveckling att driva en affärsrörelse under en så kort tidsrymd (fyra månader). Att åtgärden skulle kunna undantas från stödförbudet i artikel 92.3 a i EG-fördraget är därmed uteslutet.

Ett underlättande av utvecklingen för vissa näringsverksamheter i den mening som avses i artikel 92.3 c i EG-fördraget stämmer heller inte överens i detta fall, eftersom åtgärderna inte uppfyller villkoren i Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter(2) (nedan kallade riktlinjerna) av följande skäl:

Stödet kan inte ses som ett undsättningsstöd då det inte beviljats i de former som tillåts i riktlinjerna, nämligen som likvida medel i form av lånegaranti eller lån med normal marknadsränta.

Lika lite kan det ses som omstruktureringsstöd i den mening som avses i riktlinjerna, eftersom det varken ingår i någon omstruktureringsplan eller avser att skapa nya arbetsplatser. Eftersom stödet enbart skulle hjälpa företaget att klara av löpande kundorder och söka intressenter till ett affärsövertagande utgjorde det en form av rörelsestöd som är oförenligt med gemenskapens konkurrensregler.

Eftersom undantag enligt EG-fördragets artikel 92.3 a eller c är uteslutna är stödet på 1,95 miljoner tyska mark oförenligt med den gemensamma marknaden.

Beloppet om 50000 tyska mark beviljades av delstaten för att betala räntorna på ett lån som konkursförvaltaren tagit för att förfinansiera lönegarantin.

Enligt § 141a i lagen Arbeitsförderungsgesetz har varje arbetstagare rätt till en lönegaranti på maximalt tre månadslöner som inte betalats ut på grund av företagskonkurs. Garantin betalas ut av den federala arbetsmarknadsstyrelsen (Bundesanstalt für Arbeit). När villkoren i § 141a i Arbeitsförderungsgesetz är uppfyllda har den federala arbetsmarknadsstyrelsen ingen prövningsrätt vad gäller utbetalningen av lönegarantin. Vid betalningen av lönegarantin övergår arbetstagarnas lönefordringar gentemot sin arbetsgivare jämlikt § 141m i Arbeitsförderungsgesetz till den federala arbetsmarknadsstyrelsen.

Lönegarantin utbetalas i regel av den federala arbetsmarknadsstyrelsen först tre till fyra månader efter det att konkursförfarandet inletts. För att arbetstagaren skall kunna bestrida sitt uppehälle är det erkänd praxis(3) att en privatbank lånar ut erforderliga medel till arbetstagarna.

Den federala arbetsmarknadsstyrelsens har regressrätt enligt konkursrättens allmänna föreskrifter. På grundval av § 13.2 i förening med § 17.3 nr 1 i Gesamtvollstreckungsordnung (konkursförfarandeförordningen) äger den federala arbetsmarknadsstyrelsen företrädesrätt för sina fordringar.

Av denna anledning är utbetalningen av lönegarantin att anse som en allmän social åtgärd inom ramen för en konkurs, varvid den federala arbetsmarknadsstyrelsen vid beviljandet av dem inte har någon prövningsrätt.

I föreliggande fall har delstaten Sachsen-Anhalt beviljat stöd på 50000 tyska mark till betalning av räntor på ett lån som konkursförvaltaren tagit i en privat bank till förmån för arbetstagarna för att göra det möjligt att förfinansiera lönegarantin. Delstaten har hittills inte anmält beloppet på 50000 tyska mark till konkursförvaltningen. Upplupna räntor betalas i regel ur konkursmassan. Eftersom delstaten i detta fall inte anmält räntorna till konkursförvaltningen utökas konkursmassan med samma belopp, vilket utgör en ekonomisk fördel för det i konkurs försatta företaget. I detta specialfall rör det sig om ett stöd enligt EG-fördragets artikel 92.1. Av samma skäl som övriga stödbelopp på 1,95 miljoner tyska mark kan stödet ej omfattas av undantagen i artikel 92.3 i EG-fördraget. Det är alltså oförenligt med den gemensamma marknaden och skall krävas tillbaka.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det statliga stöd som Tyskland beviljat Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH i.K (Samag) i form av bidrag på sammanlagt 2,0 miljoner tyska mark är i enlighet med artikel 92.1 i EG-fördraget och artikel 61.1 EES-avtalet oförenligt med den gemensamma marknaden och med EES-avtalets funktion.

Artikel 2

1. Tyskland skall vidta erforderliga åtgärder för att kräva tillbaka det statliga stöd som avses i artikel 1 från stödmottagaren.

2. Återkravet skall ske enligt förfaranden och bestämmelser i tysk lagstiftning. På det återkrävda beloppet skall utgå ränta från den tidpunkt då stödet beviljades till dess återbetalningen faktiskt sker. Räntan skall beräknas på basis av de satser som låg till grund för beräkningen av regionstödets nettobidragsekvivalent.

Artikel 3

Tyskland skall inom två månader efter delgivningen av detta beslut meddela kommissionen vilka åtgärder som vidtagits för att följa detta.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland.

Utfärdat i Bryssel den 9 december 1998.

På kommissionens vägnar

Karel VAN MIERT

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 262, 7.10.1995, s. 16.

(2) EGT C 368, 23.12.1994, s. 12.

(3) Federala arbetsmarknadstyrelsens (Bundesanstalt für Arbeit) verkställighetsförordning av den 11 oktober 1989 som bekräftats genom rättspraxis i förbundsrepublikens socialdomstol (Bundessozialgericht).