RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 1191/69 av den 26 juni 1969 om medlemsstaternas åtgärder i fråga om allmän trafikplikt på järnväg, väg och inre vattenvägar

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 75 och 94 i detta,

med beaktande av rådets beslut av den 13 maj 1965 () om harmonisering av vissa föreskrifter om konkurrens inom transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande (),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (), och

med beaktande av följande:

Ett av målen för den gemensamma transportpolitiken är att undanröja sådana skillnader som kan orsaka avsevärd snedvridning av de grundläggande transportvillkor som är utmärkande för ett system där medlemsstaterna ålägger transportföretag att utföra tjänster åt allmänheten.

Därför är det nödvändigt att upphäva sådan allmän trafikplikt som avses i denna förordning; det är dock i vissa fall väsentligt att bibehålla en sådan skyldighet för att trygga tillgången till nödvändiga transporter; transportkapaciteten skall därvid bedömas mot bakgrund av tillgång och efterfrågan inom transportbranschen och mot bakgrund av de samhälleliga behoven.

Avvecklingsåtgärderna skall inte omfatta taxor och villkor som i en eller flera resandekategoriers intresse har fastställts för företag som bedriver persontransporter.

För att genomföra dessa åtgärder är det nödvändigt att fastställa vilka skyldigheter som omfattas av begreppet "allmän trafikplikt" enligt denna förordning; dessa skyldigheter är skyldigheten att bedriva verksamhet, skyldigheten att utföra transporter och skyldigheten att följa taxebestämmelser.

Medlemsstaterna bör på eget initiativ få vidta åtgärder för att avveckla eller bibehålla allmän trafikplikt; då emellertid trafikplikten innebär ekonomisk belastning för transportföretagen, måste dessa ha möjlighet att ansöka om befrielse från dem hos medlemsstaternas behöriga myndigheter.

Det bör föreskrivas att transportföretagen får ansöka om befrielse från allmän trafikplikt endast när denna innebär ekonomiska nackdelar som beräknats i enlighet med de gemensamma metoder som beskrivs i denna förordning.

För att transportkvaliteten skall kunna höjas, bör transportföretagen, när de inger ansökningar, ha möjlighet att föreslå användning av något annat transportsätt som är mer lämpat för ifrågavarande trafik.

När medlemsstaternas behöriga myndigheter beslutar att bibehålla allmän trafikplikt, skall de få förena besluten med villkor ägnade att förbättra transportverksamhetens avkastning; när de behöriga myndigheterna beslutar att avskaffa en allmän trafikplikt, skall de dock för att säkerställa rimlig transportförsörjning få föreskriva att andra transportlösningar skall införas.

För att hänsyn skall kunna tas till alla medlemsstaters intressen bör en gemenskapsrutin införas för de fall då avskaffandet av en skyldighet att bedriva viss verksamhet eller utföra vissa transporter kan beröra annan medlemsstats intressen.

För att handläggningen av företagens ansökningar om befrielse från allmän trafikplikt skall ske på riktigt sätt, bör tidsfrister fastställas såväl för ansökningarnas inlämnande som för medlemsstaternas behandling av dem.

Enligt artikel 5 i rådets beslut av den 13 maj 1965 om harmonisering av vissa bestämmelser om konkurrens vid transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar, medför behörig myndighets beslut att bibehålla sådan allmän trafikplikt, som anges i denna förordning, skyldighet att betala ersättning för eventuell ekonomisk skada som därigenom kan drabba transportföretagen.

Ett transportföretags rätt till ersättning skall anses uppkomma när en medlemsstat beslutar att bibehålla allmän trafikplikt; då budgeten emellertid omfattar ett kalenderår, kan sådan rätt inte uppkomma i början av denna förordnings giltighetstid före den 1 januari 1971; om tidsfristen för handläggning av transportföretagens ansökningar förlängs, kan även denna tidsgräns senareläggas.

Vidare föreskrivs i artikel 6 i rådets beslut av den 13 maj 1965 om harmonisering av vissa föreskrifter om konkurrens vid transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar att medlemsstaterna skall utbetala ersättning för kostnader som drabbar persontransporter på grund av taxor och villkor som beslutats i en eller flera resandekategoriers intresse: sådan ersättning skall betalas ut från och med den 1 januari 1971; genom åtgärder på gemenskapsnivå kan denna tidpunkt skjutas fram ett år, om särskilda svårigheter skulle uppstå i en medlemsstat.

Ersättning för kostnader som drabbar transportföretag på grund av bibehållen allmän trafikplikt skall utbetalas i enlighet med gemensamma rutiner; vid bedömning av ersättningens storlek skall hänsyn tas till de effekter på företagets verksamhet som en avveckling av sådana skyldigheter skulle ha.

Denna förordning skall tillämpas på varje ny allmän trafikplikt som åläggs transportföretag.

Då utbetalningar av ersättning enligt denna förordning skall beviljas av medlemsstaterna i enlighet med gemensamma, i denna förordning fastställda rutiner, skall sådana utbetalningar vara undantagna från reglerna om förhandsinformation i artikel 93.3 i fördraget.

Kommissionen skall kunna få information om tillämpningen av denna förordning från medlemsstaterna.

För att göra det möjligt för rådet att studera situationen i varje enskild medlemsstat med avseende på denna förordnings tillämpning, skall kommissionen ge in en rapport till rådet senast den 31 december 1972.

Medlemsstaterna skall på lämpligt sätt göra det möjligt för transportföretagen att ta tillvara sina rättigheter i samband med enskilda beslut som medlemsstater fattar i anledning av denna förordning.

Då denna förordning tills vidare gäller medlemsstaternas sex statliga järnvägsföretag och, i fråga om annan transportverksamhet, företag som inte huvudsakligen bedriver transporter av lokal eller regional karaktär, skall rådet senast tre år efter denna förordnings ikraftträdande besluta om åtgärder med avseende på allmän trafikplikt när det gäller transporter som inte omfattas av denna förordning.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

AVSNITT 1

Allmänna bestämmelser

Artikel 1

1. Medlemsstaterna skall upphäva alla skyldigheter som innefattas i begreppet "allmän trafikplikt" som det definieras i denna förordning och som gällt för transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar.

2. Skyldigheterna får dock bibehållas i den utsträckning de är nödvändiga för att säkerställa en tillfredsställande trafikförsörjning.

3. Punkt 1 skall, såvitt avses persontransporter, inte tillämpas på taxor och villkor som har beslutats av en medlemsstat i en eller flera resandekategoriers intresse.

4. Transportföretag, som drabbas av kostnader med anledning av att i punkt 2 nämnda skyldigheter bibehålls eller med anledning av att sådana taxor och villkor som avses i punkt 3 gäller, skall kompenseras härför genom ersättning i enlighet med gemensamma, i denna förordning fastställda rutiner.

Artikel 2

1. Med allmän trafikplikt avses skyldigheter som ett transportföretag inte alls skulle fullgöra eller inte fullgöra i samma utsträckning eller på samma sätt, om det tog hänsyn enbart till sina egna affärsintressen.

2. Allmän trafikplikt enligt definitionen i punkt 1 innebär skyldighet att bedriva verksamhet, skyldighet att utföra transporter och skyldighet att följa taxebestämmelser.

3. I denna förordning avses med skyldighet att bedriva verksamhet ett transportföretags skyldighet att, i fråga om linje eller installationer som det med stöd av tillstånd eller liknande rätt får utnyttja, vidta alla åtgärder som behövs för att tillhandahålla transporttjänster som uppfyller fastställda normer i fråga om varaktighet, regelbundenhet och kapacitet. Däri ingår även skyldigheten att tillhandahålla kringtjänster och att hålla trafikleder, materiel P i den mån detta inte behövs för det samlade linjenätet P och installationer i gott skick efter det att transporttjänsterna dragits in.

4. I denna förordning avses med skyldighet att utföra transporter skyldighet för transportföretag att åta sig att transportera personer eller gods mot fastställd taxa och på givna villkor.

5. I denna förordning avses med skyldighet att följa taxebestämmelser ett transportföretags skyldighet att, särskilt för vissa kategorier av resande, för vissa godsslag eller på vissa linjer, tillämpa av myndigheter fastställda eller godkända taxor, som inte är förenliga med företagets affärsintresse och som är en följd av att bestämmelser om särskilda taxor beslutats eller bibehållits oförändrade trots framställning om ändring.

Bestämmelserna i det föregående stycket gäller inte skyldighet som uppkommer genom allmänna prispolitiska åtgärder eller genom övergripande åtgärder angående taxor och villkor för att åstadkomma strukturmässiga effekter på transportmarknaden eller delar av den.

AVSNITT II

Gemensamma principer för upphävande eller bibehållande av allmän trafikplikt

Artikel 3

1. Då medlemsstaternas behöriga myndigheter beslutar att helt eller delvis behålla en allmän trafikplikt och en tillfredsställande trafikförsörjning på likvärdiga villkor som kan upprätthållas på mer än ett sätt, skall myndigheterna välja det för samhället billigaste alternativet.

2. Behovet av transportförsörjning skall bedömas på grundval av

a)

samhällsintresset,

b)

tillgången till andra former av transporter och dessas förutsättningar att tillgodose transportbehoven,

c)

taxor och villkor som kan tillämpas gentemot användarna.

Artikel 4

1. Det är en uppgift för transportföretagen att hos medlemsstaternas behöriga myndigheter ansöka om upphävande, helt eller delvis, av allmän trafikplikt, om detta medför ekonomiska nackdelar för dem.

2. I sina ansökningar får transportföretagen föreslå att den rådande transportlösningen byts ut mot en annan. Företagen skall tillämpa bestämmelserna i artikel 5 vid beräkningen av vilka besparingar som skulle kunna göras för att förbättra deras ekonomiska ställning.

Artikel 5

1. Skyldigheten att bedriva verksamhet eller att utföra transporter skall anses medföra ekonomisk belastning, om den minskning av kostnaderna som skulle bli följden av att skyldigheten att bedriva viss transportverksamhet helt eller delvis upphävs överstiger den intäktsminskning som blir följden av upphävandet.

Den ekonomiska skadan skall framräknas på grundval av en vid behov aktualiserad redovisning av den ekonomiska skadan under ett helt år, som utgörs av skillnaden mellan den minskade årliga kostnaden och den minskade årsintäkten som skulle bli följden av upphävandet.

Då skyldigheten att bedriva verksamhet eller att utföra transporter omfattar ett eller flera slags person- eller godstransporter inom ett helt linjenät eller en större del av det, skall den ekonomiska skada som skulle elimineras om skyldigheten upphävdes beräknas genom att de totala kostnader som företaget har på grund av att transportverksamheten fördelas på de olika trafikslagen.

Den ekonomiska skadan blir i sådant fall lika med skillnaden mellan de kostnader som hänför sig till den del av företagets verksamhet som berörs av den allmänna trafikplikten och intäkterna från samma verksamhet.

Den ekonomiska skadan skall framräknas med hänsyn till skyldighetens effekter på företagets verksamhet i sin helhet.

2. Skyldigheten att följa taxebestämmelser skall anses medföra ekonomisk skada när skillnaden mellan intäkterna och kostnaderna i den trafik som trafikplikten gäller är mindre än skillnaden mellan de intäkter och kostnader som skulle ha uppkommit i trafiken om den bedrevs affärsmässigt, varvid hänsyn skall tas såväl till kostnaderna för den verksamhet som följer av skyldigheten som till marknadsläget.

Artikel 6

1. Sådana ansökningar som nämns i artikel 4 skall senast ett år efter denna förordnings ikraftträdande ges in av transportföretagen till medlemsstaternas behöriga myndigheter.

Transportföretag får ge in ansökningarna efter utgången av ovannämnda frist, om de finner att förutsättningarna enligt artikel 4.1 är uppfyllda.

2. Beslut om att bibehålla allmän trafikplikt eller del därav eller beslut att avveckla sådan plikt vid utgången av en viss period skall innehålla bestämmelser om ersättning för skada till följd av beslutet; ersättningsbeloppet skall framräknas i enlighet med de i artiklarna 10 P13 fastställda gemensamma rutinerna.

3. Medlemsstaternas behöriga myndigheter skall fatta beslut om ansökningar avseende skyldighet att bedriva verksamhet och att utföra transporter senast ett år efter ansökans inlämnande; motsvarande beslut ifråga om ansökningar avseende skyldighet att följa taxebestämmelser skall fattas senast sex månader efter ansökans inlämnande.

Rätt till ersättning föreligger från och med dagen för beslutet, dock tidigast den 1 januari 1971.

4. Om emellertid medlemsstaternas behöriga myndigheter anser det nödvändigt på grund av antal och omfattning av ansökningarna från olika företag, får de förlänga den i punkt 3 första stycket föreskrivna tidsfristen till den 1 januari 1972. I sådant fall föreligger rätten till ersättning från och med detta datum.

Då medlemsstaternas behöriga myndigheter avser att utnyttja denna möjlighet, skall de underrätta berörda företag härom senast sex månader efter ansökans ingivande.

Skulle någon medlemsstat drabbas av särskilda svårigheter, får rådet på begäran av denna stat och på förslag av kommissionen bemyndiga medlemsstaten att förlänga tidsfristen som anges i första stycket till den 1 januari 1973.

5. Har behöriga myndigheter inte fattat beslut inom den fastställda tidsfristen, skall den skyldighet som begärts upphävd i ansökan enligt artikel 4.1 anses upphävd.

6. På grundval av en rapport som inlämnats av kommissionen före den 31 december 1972 skall rådet studera förhållandena i varje medlemsstat i fråga om tillämpningen av denna förordning.

Artikel 7

1. Ett beslut om bibehållande av skyldighet får innehålla villkor som är ägnade att förbättra avkastningen från den verksamhet som skyldigheten omfattar.

2. I ett beslut om avveckling av en skyldighet får ersättningstrafik föreskrivas. I sådant fall skall beslutet om avveckling träda i kraft först när den alternativa verksamheten har påbörjats.

Artikel 8

1. Innan en medlemsstat fattar beslut om avveckling av skyldighet att bedriva verksamhet eller att utföra transporter, skall staten underrätta kommissionen om beslutet, om trafiklinjerna eller transporttjänsterna kan väntas påverka handel eller trafik mellan medlemsstater. Medlemsstaten skall underrätta övriga medlemsstater därom.

2. Om kommissionen anser det nödvändigt eller om en annan medlemsstat så begär, skall kommissionen samråda med medlemsstaterna om den föreslagna åtgärden.

3. Senast två månader efter det att kommissionen mottagit det i punkt 1 nämnda meddelandet, skall den tillställa de berörda medlemsstaterna ett utlåtande eller en rekommendation.

AVSNITT III

Taxor och villkor för persontransporter, beslutade i en eller flera enskilda resandekategoriers intresse

Artikel 9

1. Ersättning för ekonomisk nackdel som drabbat ett företag på grund av skyldigheten att tillämpa taxor för persontransporter med hänsyn till vissa resandekategorier skall framräknas i enlighet med de i artikel 11 P13 fastställda gemensamma metoderna.

2. Ersättning skall utgå från och med den 1 januari 1971.

Skulle någon medlemsstat drabbas av särskilda svårigheter, får rådet på begäran av denna stat och på förslag av kommissionen bemyndiga medlemsstaten att förlänga tidsfristen till den 1 januari 1972.

3. Ansökningen om ersättning skall ges in till medlemsstatens behöriga myndigheter.

AVSNITT IV

Gemensamma principer för beräkning av ersättning

Artikel 10

1. Den i artikel 6 föreskrivna ersättningen skall, i fråga om skyldighet att bedriva verksamhet eller att utföra transporter, vara lika med skillnaden mellan minskningen av de kostnader och de intäkter som hade följt av att hela eller, i förekommande fall, en del av skyldigheten i fråga hade varit upphävd under den aktuella perioden.

I de fall då beräkningen av den ekonomiska skadan har gjorts genom fördelning mellan företagets olika transportverksamheter av företagets totala kostnader för dessa verksamheter, skall ersättningsbeloppet vara lika med skillnaden mellan de kostnader och de intäkter som berörs av den allmänna trafikplikten.

2. Vid framräkning av de i punkt 1 nämnda kostnaderna och intäkterna skall hänsyn tas till effekterna av ifrågavarande skyldighets avveckling på företagets verksamhet i stort.

Artikel 11

1. Ersättningsbeloppet enligt föreskrifterna i artikel 6 och artikel 9.1 skall, i fråga om skyldigheten att följa taxebestämmelser, vara lika med skillnaden mellan två belopp enligt följande:

a)

Det första beloppet skall vara lika med skillnaden mellan å ena sidan produkten av det beräknade antalet transporterade enheter och

P antingen det fördelaktigaste pris som skulle kunna utnyttjas av användarna, om ifrågavarande skyldighet inte förelegat, eller

P när någon sådan taxa inte finns, den taxa som företaget skulle ha tillämpat om det arbetade enligt affärsmässiga principer och beaktade både driftskostnaderna för verksamheten och marknadssituationen,

och, å andra sidan, produkten av faktiska antalet transporterade enheter och den taxa som fastställts för ifrågavarande period.

b)

Det andra beloppet skall vara lika med skillnaden mellan de kostnader som skulle ha uppkommit vid tillämpning av antingen den fördelaktigaste förekommande taxan eller den taxa som företaget skulle ha tillämpat om det arbetade enligt affärsmässiga principer och de kostnader som faktiskt uppkommit vid tillämpning av den obligatoriska taxan.

2. När marknadssituationen gör att den ersättning som beräknats i enlighet med bestämmelserna i punkt 1 interäcker till för att täcka totalkostnaderna för den trafik som berörs av skyldigheten att följa taxebestämmelser, skall det i artikel 9.1 föreskrivna ersättningsbeloppet vara lika med skillnaden mellan sådana kostnader och intäkterna från sådan trafik. Ersättning, som redan utbetalats enligt artikel 10, skall beaktas när denna beräkning utförs.

3. Vid beräkning av intäkter och kostnader enligt punkt 1 skall hänsyn tas till de effekter som avvecklingen av skyldigheten skulle ha på företagets verksamhet i stort.

Artikel 12

Kostnader till följd av bibehållande av en skyldighet skall beräknas på grundval av att företaget sköts effektivt med företagsekonomiska metoder och att transporttjänster av lämplig kvalitet tillhandahålls.

Ränta på eget kapital får dras av från den ränta som beaktas vid kostnadsberäkning.

Artikel 13

1. Beslut enligt artiklarna 6 och 9 skall i förväg fastställa ersättningsbeloppet för en tid av minst ett år. I besluten skall även anges vilka faktorer som kan medföra en justering av detta belopp.

2. Justering av det i punkt 1 nämnda beloppet skall göras varje år efter företagets bokslut.

3. Betalning av i förväg fastställd ersättning skall ske genom delbetalningar. Utbetalning av eventuella tilläggsbelopp till följd av justering enligt punkt 2 skall ske så snart som justeringens storlek har fastställts.

AVSNITT V

Införande av ny allmän trafikplikt

Artikel 14

1. Utom i de fall som anges i artikel 1.3 får medlemsstaterna efter denna förordnings ikraftträdande införa allmän trafikplikt endast om sådan plikt har väsentlig betydelse för att tillgodose en tillfredsställande transportförsörjning.

2. När på detta sätt införd allmän trafikplikt medför sådan ekonomisk skada för transportföretagen som avses i artikel 5.1 och artikel 5.2 eller sådana ekonomiska nackdelar som sägs i artikel 9, skall medlemsstaternas behöriga myndigheter, när de beslutar att införa sådan trafikplikt, se till att kompensation ges för de skador som blir följden därav. Föreskrifterna i artiklarna 10 P13 skall därvid tillämpas.

AVSNITT VI

Slutbestämmelser

Artikel 15

Beslut som fattas av medlemsstaternas behöriga myndigheter i enlighet med denna förordning skall innehålla en motivering, och de skall offentliggöras på lämpligt sätt.

Artikel 16

Medlemsstaterna skall se till att transportföretagen bereds tillfälle att på lämpligt sätt ta tillvara sina intressen i fråga om beslut som fattats med stöd av denna förordning.

Artikel 17

1. Kommissionen får från medlemsstaterna begära in all behövlig information om tillämpningen av denna förordning. När kommissionen anser det nödvändigt, skall den samråda med berörda medlemsstater.

2. Förhandsinformation enligt artikel 93.3 i fördraget behöver inte ske när ersättning utbetalas enligt denna förordning.

Medlemsstaterna skall utan dröjsmål underrätta kommissionen om varje typ av ersättning som utbetalats för transportföretagens kostnader till följd av bibehållande av den i artikel 2 angivna allmänna trafikplikten eller till följd av att taxor och villkor vid persontransporter fastställts i en eller flera personkategoriers intresse.

Artikel 18

1. Efter samråd med kommissionen skall medlemsstaterna i god tid anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för tillämpningen av denna förordning, särskilt artikel 4 i denna.

2. På begäran av en medlemsstat eller om kommissionen finner lämpligt, skall kommissionen samråda med berörda medlemsstater om föreslaget innehåll i de i punkt 1 nämnda författningarna.

Artikel 19

1. Denna förordning skall tillämpas på järnvägstransporter som bedrivs av nedanstående företag

P Société nationale des chemins de fer belges (SNCB)/ Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS).

P Deutsche Bundesbahn (DB).

P Société nationale des chemins de fer français (SNCF).

P Azienda autonoma delle Ferrovie dello Stato (FS).

P Société nationale des chemins de fer luxembourgeois (CFL).

P Naamloze Vennootschap Nederlandse Spoorwegen (NS).

2. Vad gäller övriga transportföretag tillämpas inte denna förordning på företag som huvudsakligen tillhandahåller transporttjänster av lokal eller regional karaktär.

3. Senast tre år efter denna förordnings ikraftträdande skall rådet besluta, med beaktande av de principer och mål som angetts i avsnitt II av rådets beslut den 13 maj 1965, om de åtgärder som skall vidtas i fråga om sådana, med tillhandahållandet av transporttjänster åt allmänheten förbundna skyldigheter som inte omfattas av denna förordning.

Artikel 20

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1969.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Luxemburg den 26 juni 1969.

På rådets vägnar

G. THORN

Ordförande

()) EGT nr 88, 24.5.1965, s. 1500/65.

()) EGT nr C 27, 28.3.1968, s. 18.

()) EGT nr C 49, 17.5.1968, s. 15.