Kommissionens beslut

av den 9 april 2002

om det statliga stöd som Italien har genomfört till förmån för linbaneanläggningar i den autonoma provinsen Bolzano i Italien

[delgivet med nr K(2002) 1191]

(Endast den italienska texten är giltig)

(Text av betydelse för EES)

(2003/521/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta,

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta,

efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig(1) och med beaktande av dessa synpunkter, och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Efter att ha mottagit ett klagomål daterat den 27 februari 1996, som inkom den 21 maj 1996, underrättades kommissionen om att Italien hade genomfört en stödåtgärd till förmån för linbaneanläggningarna i provinsen Bolzano. Genom skrivelser av den 29 juli 1996, 21 januari 1997 och 23 juni 1998 lämnade Italien ytterligare upplysningar till kommissionen.

(2) Genom en skrivelse av den 4 augusti 2000 underrättade kommissionen Italien om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende detta stöd.

(3) Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts(2) och berörda parter har uppmanats att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.

(4) Kommissionen har mottagit synpunkter från berörda parter och översänt dessa synpunkter till Italien, som givits tillfälle att bemöta dem.

(5) Genom en skrivelse av den 12 mars 2002 åtog sig de italienska myndigheterna att återanmäla stödordningen före slutet av 2006.

II. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

(6) På grundval av en försenad anmälan och en undersökning knuten till ett stöd som godkänts av generaldirektoratet för regionalpolitik inom ramen för mål 5b, godkände kommissionen, genom en skrivelse av den 4 juni 1991 (NN 45/91), de stödåtgärder som avses i den autonoma provinsen Bolzanos lag nr 2 av den 21 januari 1991 om bestämmelser för inrättandet av den preliminära budgeten för räkenskapsåret 1991 och för treårsperioden 1991-1993 (nedan kallad "lag 2/1991"). Genom den lagen skall statligt stöd kunna beviljas till förmån för berg- och linbanor i provinsen, med en maximal stödnivå på 33 % brutto av kostnaderna för enskilda projekt.

(7) Den autonoma provinsen Bolzano har därefter godkänt en ny lag, lag nr 6 av den 4 mars 1996, om åtgärder för byggnation och modernisering av linbaneanläggningar (nedan kallad "lag 6/1996"). Enligt provinsen Bolzano är den lagen enbart en revidering av den gamla stödordningen. Den nya lagen tillåter dock beviljandet av investeringsstöd på upp till 90 %.

(8) I artikel 1 första stycket i lag 6/1996 föreskrivs att investeringsstöd skall kunna beviljas i form av icke återbetalningspliktiga bidrag för

a) införande av nya linjer för persontransport med hjälp av linbanor, bergbanor vars vagnar går på räls, rullband eller släpliftar,

b) kvalitetsförbättringar, teknisk uppdatering, även delvis sådan, eller höjning av potentialen på befintliga linjer,

c) utbyte av gamla delar i befintliga anläggningar,

d) teknisk förbättring och uppdatering av system som är avsedda för distribution och avläsning av färdbevis.

Stödtaken (i procent av investeringskostnaderna) fastställs i artikel 1 andra stycket i lag 6/1996 enligt följande:

a) 90 % för fram- och återgående tvåliniga linbanor som har särskild social betydelse genom att utgöra en förbindelse mellan bostadsorter.

b) 45 % för bergbanor vars vagnar går på räls, två- eller enliniga linbanor samt för rullband.

c) 45 % för utrustning avsedd för utfärdande och avläsning av färdbevis.

d) 50 % för enskilda skidliftar som har social och utbildningsmässig betydelse och anses vara till särskild nytta för den lokala befolkningen eftersom de kan utgöra ett viktigt komplement till befintliga infrastrukturer för sport och rekreation under vinterperioden.

e) 30 % för skidliftar som inte omfattas av punkt d.

(9) På grundval av lag 6/1996 utbetalas de bidrag som avses i artikel 1 andra stycket, punkterna a-c fördelade på lika stora delar under tre räkenskapsår. De bidrag som avses i artikel 1 andra stycket, punkterna d-e utbetalas under ett enda räkenskapsår.

(10) Stödnivån för de investeringar som avses i artikel 1 andra stycket, punkterna b och d får höjas ytterligare med upp till 30 procentenheter om projektet är av särskilt allmänt intresse, eller om det utgör ett system för förbindelser mellan skidområden eller mellan dessa och bostadsorter, samt i de fall då miljöskyddet kräver särskilda tekniska lösningar.

III. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

(11) Det internationella förbundet för nationella föreningar för linbaneoperatörer (Fianet) understryker den betydelse som linbaneanläggningarna har för ekonomin i bergsområdena, med hänsyn till deras bidrag till utvecklingen av sysselsättningen, skyddet av miljön och förbättringen av lokalbefolkningens ekonomiska situation. Enligt Fianet snedvrider statligt stöd på detta område inte konkurrensen.

(12) Enligt förbundet för Sydtyrolens bevarande (Federazione protezionisti sud-tirolesi) finns det inga objektiva kriterier för att fastställa storleken på de tillåtna stöden och förbundet förklarar att argumenten för att bevilja statligt stöd är av allmän natur. Stödet i fråga leder till påtryckningar på investerarna för att de skall bygga ytterligare linbaneanläggningar som allvarligt skadar landskapet och miljön. Utöver det stöd som betalas ut på grundval av lag 6/1996 har andra bidrag beviljats och de statliga stöden snedvrider konkurrensen.

(13) De österrikiska myndigheterna förklarar att de anser att beviljandet av statligt stöd på detta område, under de aktuella omständigheterna, det vill säga upp till en stödnivå på 90 %, inte snedvrider konkurrensen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Statligt stöd som enligt politiska och ekonomiska principer beviljas till anläggningar som i annat fall skulle gå med förlust eftersom de är belägna i områden där en privat investerare inte skulle göra några investeringar, tillgodoser både medlemsstatens och gemenskapens allmänna intresse. I det här aktuella ärendet förklarar de sig vara oroade över kommissionens ståndpunkt att inte tillämpa artikel 86.2 i fördraget.

(14) Organisationen för tyska linbaneanläggningar (Verband Deutscher Seilbahnen) hävdar att det finns en omfattande konkurrens på den internationella marknaden för företag som driver linbaneanläggningar. Organisationen påpekar dessutom att vissa angränsande europeiska länder tillämpar en nedsatt moms (50 %), medan man i Tyskland måste tillämpa full moms på linbaneanläggningar eftersom anläggningarna i fråga är uttryckligen undantagna från den nedsatta momsen. I gemenskapens direktiv om offentlig upphandling är dock linbaneanläggningarna uttryckligen inkluderade.

(15) Den alpina organisationen i Sydtyrolen (Alpenverein Südtirol) förklarar att beviljandet av statligt stöd till företag som bygger linbaneanläggningar leder till att dessa bygger många anläggningar och följaktligen till att det orörda landskapet i Alto Adige är utsatt för stor belastning.

IV. SYNPUNKTER FRÅN ITALIEN

(16) I sitt svar på kommissionens beslut att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget har myndigheterna i provinsen Bolzano lämnat ytterligare upplysningar genom skrivelser daterade den 22 januari och 24 maj 2001 i vilka de hävdar följande:

a) De åtgärder som avses i lag 6/1996 är identiska med och utgör en fortsättning på de åtgärder som avses i lag 2/1991, vilka har granskats och godkänts av kommissionen (NN 45/91), och lag 6/1996 är en ren revidering av de befintliga provinsiella bestämmelserna.

b) Linbaneanläggningarna har karaktären av transportinfrastruktur och verksamheten är av allmänt intresse. Anläggningarna kan klassificeras enligt följande:

Kategori A) Linbaneanläggningar som utgör transportinfrastrukturer och ersättning för offentliga vägtransporttjänster. Dessa är det enda transportslaget som säkerställer förbindelserna mellan bostadsorter i bergstrakter och är därför av särskild social betydelse.

Kategori B) Lin- och bergbaneanläggningar avsedda för rekreationsverksamhet av huvudsakligen lokalt intresse eller social karaktär.

Kategori C) Lin- och bergbaneanläggningar för tillhandahållande av tjänster i områden av turistiskt intresse.

c) Lag 6/1996 kan inte påverka handeln i negativ riktning.

d) Det undantag som avses i artikel 87.3 c är tillämpligt, eftersom syftet med de bidrag som föreskrivs i lag 6/1996 är att främja små och medelstora företags investeringar.

(17) Myndigheterna i provinsen Bolzano understryker dessutom att alla offentliga och privata företag som har koncession för anläggningar för linbanetransporter i provinsen Bolzano är små och medelstora företag i enlighet med gemenskapens relevanta definitioner och att inget av dessa överstiger gemenskapens fastställda gränsvärden för att klassas som små och medelstora företag.

(18) De påpekar dessutom att de affärsdrivande anläggningarna som är belägna i turistområden inte har mottagit finansiering på grundval av lag 6/1996, med undantag för tre anläggningar i Passo dello Stelvio och fyra anläggningar i kommunen Castelrotto i Alpe di Siusi.

V. ALLMÄNNA SYNPUNKTER PÅ LINBANEANLÄGGNINGARNA

Förekomst av statligt stöd

(19) Enligt artikel 87.1 i EG-fördraget föreligger statligt stöd när vissa företag gynnas av stöd som beviljats genom statliga medel, av vilket slag det än är, och som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

(20) Det hävdas ibland att vissa linbaneanläggningar, på grund av sin karaktär av transportinfrastruktur, inte omfattas av reglerna om statligt stöd. Detta argument kan inte godtas i sin helhet. Offentlig finansiering av infrastrukturer som är öppna för alla potentiella användare på ett icke-diskriminerande sätt och som förvaltas av staten omfattas, som kommissionen tidigare har fastslagit(3), normalt inte av tillämpningsområdet för artikel 87.1 i EG-fördraget, eftersom inget företag i detta fall gynnas i förhållande till andra företag enligt vad som avses i artikel 87.1. Finansiering av transportinfrastrukturer sker till stor del genom denna form av investeringar, till exempel en allmän väg som inte är föremål för vägavgifter.

(21) När det gäller linbaneanläggningar har företagen dock verklig kontroll över anläggningarna och användarna betalar normalt för att utnyttja dessa. En linbaneanläggning drivs vanligtvis av en enskild operatör och linbanetransporter kan åtminstone i princip vara en ekonomiskt lönsam affär som privata operatörer bedriver i vinstsyfte.

(22) Transportoperatörerna och de andra kommersiella användarna av transportinfrastrukturen omfattas av definitionen av företag i artikel 87.1. Enligt domstolens rättspraxis i fråga om begreppet "företag" kan man sluta sig till att den centrala frågan gäller att fastställa huruvida den verksamhet som företaget bedriver är av ekonomisk natur eller inte, medan frågan om hur verksamheten organiseras är av mindre betydelse. Förstainstansrätten har fastslagit(4) att förvaltning och tillhandahållande av anläggningar för leverans av tjänster utgör ekonomisk verksamhet enligt artikel 87.1 i fördraget. En privat eller offentlig aktör som förvaltar en transportinfrastruktur och som inte är en del av statens administrativa strukturer kommer alltid att betraktas som ett "företag". För de befintliga eller potentiella konkurrenterna kan alla ekonomiska fördelar som ett företag har i princip leda till snedvridningar av konkurrensen.

(23) Dessutom används inte alla linbaneanläggningar för att tillgodose allmänna transportbehov, utan många är avsedda för en särskild ekonomisk kategori av användare, till exempel konsumenter av en tjänst som inte utgörs av själva transporten. Detta gäller till exempel linbaneanläggningar som huvudsakligen är avsedda för skidåkare. Genom dessa anläggningar tillhandahålls inte en allmän transporttjänst, utan tjänster för att kunna utöva en sport.

Snedvridning av konkurrensen och påverkan på handeln mellan medlemsstaterna

(24) Ett centralt villkor för att en åtgärd skall betraktas som statligt stöd enligt artikel 87.1 är att den leder till snedvridningar av konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna. När det gäller linbaneanläggningar måste förekomsten av snedvridningar av konkurrensen och påverkan på handeln mellan medlemsstaterna bedömas med hänsyn till anläggningarnas placering, ändamål och storlek.

(25) Genom linbaneanläggningar tillhandahålls tjänster enbart på en viss plats. Dessa tjänster kan inte tillhandahållas någon annanstans. Detta faktum utesluter dock inte risken för att handeln påverkas mellan medlemsstaterna. Det skulle kunna vara fråga om internationella företag och den offentliga finansieringen skulle kunna gynna stödmottagaren eller missgynna andra, eventuellt utländska, operatörer när det gäller att tillhandahålla alternativa tjänster på plats, som också skulle kunna tillhandahållas genom andra medel än linbaneanläggningar. Offentlig finansiering kan bidra till att anläggningen kan dra till sig användare som inte är bosatta på orten, till exempel skidåkare från samma land eller från andra länder, genom att de avleds från andra orter med linbaneanläggningar, däribland linbaneanläggningar i andra medlemsstater.

(26) Vid bedömningen av dessa faktorer är det lämpligt att göra en åtskillnad mellan linbaneanläggningar som är avsedda för sportaktiviteter och anläggningar som är avsedda att tillgodose befolkningens allmänna transportbehov.

Anläggningar som är avsedda för sportaktiviteter

(27) När det gäller anläggningar som är avsedda för sportaktiviteter kan deras antal, pris och kvalitet påverka användarnas val, eftersom dessa i annat fall kan välja andra anläggningar som är belägna i andra medlemsstater. I motsats till andra faktorer, som även de påverkar användarnas val - bland annat klimatet, landskapet, tillgängligheten, restaurangkvaliteten etc. - påverkar linbaneanläggningarna alla användare på liknande sätt och det är lätt att göra en jämförelse mellan olika vintersportorter. Liftkorten utgör en betydande del av den totala kostnaden för en vintersemester och de ingår ofta i de semesterpaket som säljs av de internationella researrangörerna. Finansiering av liftanläggningar på bergsorter påverkar följaktligen tillhandahållandet av tjänster avsedda för vinterturism, vilket är en internationell affärsverksamhet som karaktäriseras av ett omfattande inslag av handel inom gemenskapen och stark konkurrens.

(28) Det finns dessutom exempel på företag som driver anläggningar som är belägna i olika medlemsstater. Offentlig finansiering medför fördelar som skulle kunna utnyttjas på en marknad där det finns gränsöverskridande konkurrens även i fråga om utbudet av tjänster.

(29) Man kan dock hävda att anläggningar som är avsedda för sportaktiviteter på orter som är illa rustade för utövande av vintersporter och som har en begränsad turistkapacitet har en tendens att enbart utnyttjas av en lokal kundkrets och sakna förmåga att locka användare som kan välja alternativa anläggningar i andra medlemsstater. I dessa fall föreligger varken snedvridningar av konkurrensen eller påverkan på handeln vad gäller efterfrågan. Vad gäller utbudet måste man undersöka om stödmottagarnas verksamhet enbart bedrivs på lokal nivå och om statens finansiering av denna verksamhet skadar eller begränsar det lokala utbudet av andra rekreations- och sportanläggningar från operatörer från andra medlemsstater. Denna sista omständighet verkar ganska hypotetisk i de fall där det bara finns ett begränsat antal lokala användare, då tjänsten skulle kunna vara ekonomiskt olönsam och statens finansiering det enda sättet att erbjuda den.

(30) Statliga bidrag till linbaneanläggningar som är avsedda för sportaktiviteter på turistorter leder följaktligen i regel till snedvridningar av konkurrensen och påverkar handeln inom gemenskapen. Det skall dock medges att det finns fall där anläggningar bara har en lokal kundkrets, då den offentliga finansieringen inte snedvrider konkurrensen eller påverkar handeln inom gemenskapen och alltså inte utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget.

Linbaneanläggningar som är avsedda att uppfylla allmänna transportbehov

(31) Anläggningar som huvudsakligen är avsedda att tillgodose befolkningens allmänna transportbehov påverkar i regel inte de användare som väljer mellan alternativa orter i andra medlemsstater. Det offentliga stödet skulle dock kunna gynna en operatör som är verksam på internationell nivå eller ha negativa effekter på det verkliga eller potentiella lokala utbudet av alternativa transportmedel från operatörer från en annan medlemsstat. I vissa fall kan det vara så att stödmottagaren bedriver verksamheten enbart på lokal nivå och att en alternativ transportverksamhet inte är ekonomiskt eller tekniskt genomförbar. I ett sådant fall snedvrider åtgärden inte konkurrensen eller påverkar handeln inom gemenskapen. I andra fall är transportverksamhet med hjälp av linbaneanläggningar eller andra transportmedel tekniskt och ekonomiskt genomförbar och lämpar sig för kommersiella operatörer som bedriver ekonomisk verksamhet enligt artikel 87.1 i fördraget. Med hänsyn till den ökande avregleringen av transportsektorn bör man inte utesluta möjligheten att dessa transporter tillhandahålls av operatörer från andra medlemsstater. I det sistnämnda fallet skulle åtgärderna snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom gemenskapen, och alltså utgöra stöd enligt artikel 87.1.

(32) Sammanfattningsvis anser man i allmänhet att en anläggning som är avsedd för verksamhet som drar till sig icke-lokala användare påverkar handeln inom gemenskapen. Detta är dock inte alltid fallet när det gäller idrottsanläggningar på orter som erbjuder få tjänster och har begränsad turistkapacitet. Anläggningar som huvudsakligen är avsedda att uppfylla befolkningens allmänna transportbehov påverkar handeln inom gemenskapen enbart när det finns gränsöverskridande konkurrens vad gäller utbudet av transporttjänster.

Särskiljande kriterier

(33) För att skilja på dessa kategorier av anläggningar måste man normalt ta hänsyn till följande faktorer:

a) Anläggningarnas placering (i stadsområden eller som förbindelse mellan bostadsorter).

b) Anläggningarnas driftstid (på säsongsbasis snarare än årsbasis, dagtid eller förlängda öppettider).

c) Övervägande lokala användare (antal dagliftkort jämfört med antalet veckoliftkort).

d) Anläggningarnas antal och kapacitet i förhållande till antalet bofasta användare.

e) Förekomst av andra anläggningar för turiständamål i området.

(34) En stödordning som är avsedd för en specifik typ av anläggningar, eller som ger varierande fördelar beroende på anläggningstyp, bör innehålla objektiva kriterier som gör det möjligt att fastställa kategorin eller kategorierna av stödmottagare.

Stödåtgärdernas förenlighet med den gemensamma marknaden

(35) När linbaneanläggningar åtnjuter(5) statliga medel som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen och som påverkar handeln mellan medlemsstaterna, omfattas finansieringen av reglerna om statligt stöd i EG-fördraget. Stödet skall anmälas i enlighet med artikel 88.3 i EG-fördraget och rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget(6).

(36) Detta gäller även för de anläggningar som byggs eller förvaltas av offentliga aktörer. I dessa fall skall man fortfarande tillämpa den allmänna principen om att den statliga finansieringen skall beviljas enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi. Offentliga medel som beviljas utöver det tillåtna eller på bättre villkor än dem som en privat investerare skulle acceptera i en liknande situation utgör med andra ord statligt stöd och omfattas av det anmälningskrav som avses i artikel 88.3. Detta gäller för alla former av ekonomiska insatser, inklusive kapitaltillskott, lån och garantier.

(37) När väl förekomsten av inslag av statligt stöd har konstaterats måste kommissionen bedöma om stödet i fråga är förenligt med den gemensamma marknaden i kraft av något av de undantag som anges i artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget. Denna bedömning påverkar inte tillämpningen av kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse(7).

(38) Inom transportsektorn är det nödvändigt att anta ett särskilt synsätt när det gäller statligt stöd, eftersom staten måste ingripa för att garantera transporttjänster som tillgodoser sociala och miljömässiga behov. I artikel 73 i EG-fördraget finns ett undantag för att tillgodose sådana behov.

(39) Slutligen kan enligt artikel 86.2 företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse undantas från tillämpning av konkurrensreglerna om dessa regler rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats företagen fullgörs.

Artikel 87

(40) Villkoren för tillämpning av de undantagsbestämmelser som avses i artikel 87.2 b (stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser) och artikel 87.2 c (stöd som ges till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats genom Tysklands delning) skall naturligtvis bedömas från fall till fall, medan det undantag som avses i artikel 87.2 a (stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter) inte är relevant när det gäller stöd till operatörer som driver linbaneanläggningar.

(41) Under normala omständigheter verkar det vara uteslutet att tillämpa EG-fördragets artikel 87.3 d (stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet) på ärenden som rör linbaneanläggningar, medan det måste bedömas från fall till fall om artikel 87.3 a (stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning) och artikel 87.3 b (stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av allmänt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi) är relevanta. En sådan bedömning får inte avvika från de regler som fastställts för all ekonomisk verksamhet.

(42) Enligt artikel 87.3 c kan statligt stöd anses vara förenligt med den gemensamma marknaden om det är avsett att "underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset". Tidigare ansågs detta villkor för undantag vara uppfyllt med hänsyn till skidåkarnas försämrade rörlighet. Numera anser man att den ekonomiska utvecklingen och den gränsöverskridande konkurrensen vad gäller tillhandahållande av tjänster för vintersportaktiviteter har uppnått en så hög nivå att det inte längre är berättigat med undantag från de regler som fastställts för ekonomisk verksamhet i allmänhet. Se dock även synpunkterna i skälen 50-55.

(43) Stöd till linbaneanläggningar kan, beroende på det enskilda fallet, vara förenligt med den gemensamma marknaden på grundval av reglerna om till exempel regionalt stöd till investeringar, stöd till små och medelstora företag eller omstruktureringsstöd för att återställa ett företags ekonomiska lönsamhet(8). Man kan dock inte generellt anse att ett sådant stöd "inte påverkar handelsvillkoren i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset", eftersom det skulle förbättra stödmottagarnas konkurrenskraft i en sektor som kännetecknas av en kraftig internationell konkurrens.

Artikel 73

(44) Till skillnad från artikel 87.3 c i EG-fördraget innebär begreppet "samordning av transporter" i den mening som avses i artikel 73 i fördraget något mer än enbart främjande av utveckling i en industrisektor, eftersom det omfattar ett visst mått av planering från statens sida. På en avreglerad marknad kan samordning uppnås av marknadskrafterna själva, eftersom dessa inte hindras av marknadsstörningar. Begreppet "stöd som uppfyller behovet av samordning av transporter" avser följaktligen behovet av statliga insatser till följd av en brist på konkurrenskraftiga marknader eller förekomsten av marknadsstörningar.

(45) För att ett stöd skall anses tillgodose det behov av samordning av transporter som avses i artikel 73 i fördraget(9) skall enligt kommissionens praxis följande tre krav vara uppfyllda:

a) Statens bidrag till den sammanlagda finansieringen av projektet skall vara nödvändigt för förverkligandet av det berörda projektet eller den berörda verksamheten i gemenskapens intresse.

b) Stödet skall beviljas på icke-diskriminerande villkor.

c) Stödet får inte ge upphov till snedvridningar av konkurrensen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

Artikel 86.2

(46) Finansiering av linbaneanläggningar avsedda för transport skall om den utgör statligt stöd normalt bedömas i enlighet med artikel 73 i EG-fördraget. Man kan dock fråga sig om det undantag som avses i artikel 86.2 kan tillämpas på andra typer av anläggningar.

(47) Linbaneanläggningar för sportaktiviteter tillhandahåller i allmänhet inte tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och finansiering av sådana anläggningar är inte berättigad enligt artikel 86.2 i EG-fördraget. De tillgodoser inte befolkningens allmänna och grundläggande behov, utan har till syfte att generera vinster genom vintersportaktiviteter. Den faktiska prisnivån på de avgifter som betalas av användarna visar att dessa tjänster inte är någon basvara.

(48) I princip tillkommer det naturligtvis medlemsstaterna att definiera vilka tjänster de anser vara av allmänt ekonomiskt intresse. Begreppet tjänster av allmänt ekonomiskt intresse kan dock inte utvidgas till att omfatta tjänster som är av rent kommersiell natur och som inte tillgodoser befolkningens allmänna och grundläggande behov av tjänster som anses utgöra en viktig del av det dagliga livet.

(49) Dessa synpunkter försvagas inte av det faktum att linbaneanläggningarnas byggnation och drift är föremål för krav på koncession, vilket förpliktar företaget att driva anläggningen på ett effektivt sätt och att transportera alla användare till rimliga priser. Det är normal praxis att det för vissa yrken och verksamheter krävs särskilt tillstånd och att vissa fastställda krav måste uppfyllas. I detta avseende finns det ingen väsentlig skillnad mellan linbaneoperatörernas situation och situationen för företag i andra sektorer, och det innebär inte att den måste bedömas enligt artikel 86.2.

Övergångsperiod

(50) Kommissionen anser att statligt stöd till linbaneanläggningar kan spela en viktig roll för att främja en balanserad ekonomisk utveckling i ett område. Särskilt när det gäller bergsregionerna har statligt stöd tidigare underlättat utvecklingen av en av de få lokala näringsverksamheter som är möjliga i dessa områden, med positiva konsekvenser för sysselsättningen och i sista hand även för befolkningens möjlighet att bo kvar och bevarandet av miljön.

(51) Tillhandahållandet av tjänster för vintersportaktiviteter har dock blivit alltmer utsatt för en ökande gränsöverskridande konkurrens. Den tilltagande konkurrensen förändrar problemens natur och ökar den snedvridning som orsakas av förekomsten av stöd inom linbanesektorn. Det faktum att sektorn börjar bli övermättad innebär en ökad risk för ohämmad konkurrens mellan olika regioner inom gemenskapen. Därför anses det vara nödvändigt att kommissionens politik inom sektorn i framtiden ges en tydligare definition, striktare tolkning och mer enhetlig tillämpning.

(52) Kommissionen är medveten om att företagen i denna sektor tidigare i stor omfattning har gynnats av olika former av ekonomiskt stöd som beviljats av de statliga, regionala och lokala myndigheterna. Några av dessa åtgärder har ansetts vara förenliga med den gemensamma marknaden i kraft av artikel 87.3 c. En förändring av politiken, med fastställande av striktare gränser för förenlighet, skulle sannolikt leda till en förändring av priset på de olika tjänsterna som erbjuds för vintersport, med eventuella prishöjningar för användningen av linbaneanläggningarna i syfte att kompensera minskningen av subventionerna. Denna anpassning får inte bli alltför abrupt och de allmänna reglerna måste tillämpas gradvis.

(53) Kommissionen föreslår därför en övergångsperiod på 5 år - från den 1 januari 2002 till den 31 december 2006 - under vilken högre stödnivåer tillfälligt skulle vara tillåtna för statligt stöd till sektorn för linbaneanläggningar. Stöd som beviljats före ovannämnda period skall bedömas från fall till fall, utan hänsyn till i förväg fastställda tröskelvärden, med avseende på förenligheten med den gemensamma marknaden.

(54) Kommissionen kommer under övergångsperioden att bedöma stödprojekten inom sektorn för linbaneanläggningar på grundval av de allmänna bestämmelserna i bland annat kommissionens förordning om statligt stöd till små och medelstora företag, gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter samt riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål(10). Den kommer dock att acceptera tillfälliga ökningar av den stödnivå som annars är tillåten på grundval av den befintliga lagstiftningen, enligt följande:

a) Ytterligare 25 procentenheter för stöd som beviljas under 2002.

b) Ytterligare 20 procentenheter för stöd som beviljas under 2003.

c) Ytterligare 15 procentenheter för stöd som beviljas under 2004.

d) Ytterligare 10 procentenheter för stöd som beviljas under 2005.

e) Ytterligare 5 procentenheter för stöd som beviljas under 2006(11).

Från och med 2007 kommer stödåtgärder som inte är godtagbara enligt något av undantagen i fördraget och i de olika förordningarna och riktlinjerna att vara oförenliga med den gemensamma marknaden. De allmänna synpunkterna i skälen 19-34 och särskilt i skäl 29 kommer fortfarande att gälla.

(55) På grundval av de uppgifter som kommissionen har tillgång till verkar de angivna värdena för de tillfälliga höjningarna av stödnivåerna och övergångsperiodens varaktighet på fem år uppfylla behovet av å ena sidan att de olika områdena skall ha en tillräcklig tidsperiod för att kunna utnyttja de tillfälliga bestämmelserna och att stödmottagarna skall anpassa sig till det nya synsättet och å andra sidan att sektorns förmånsbehandling anpassas till andra ekonomiska verksamheter inom en rimlig tidsperiod.

Närliggande verksamhet

(56) I de fall linbaneinfrastrukturen i fråga huvudsakligen är avsedd för skidåkare kan operatörernas verksamhet beskrivas som tillhandahållande av anläggningens bastjänster för skidåkning. Det är inte ovanligt att ett sådant företag även erbjuder andra direkt relaterade tjänster som är oundgängliga för skidsportverksamheten, till exempel preparering av pister och spridning av konstsnö. Följaktligen kan en stödberättigande investering på grundval av ovannämnda villkor även omfatta inköp av snökanoner eller underhållsfordon samt de initiala kostnaderna för att preparera pisterna. Investeringar som inte avser tillhandahållande av anläggningens bastjänster - till exempel investeringar i skidmaterial för uthyrning eller i installationer avsedda för skidskolor - kan dock inte vara stödberättigande.

VI. JÄMFÖRELSE MED DE ÅTGÄRDER SOM INFÖRDES GENOM LAG 2/1991

(57) I lag 6/1996 tillåts stöd till linbaneanläggningar i den autonoma provinsen Bolzano på upp till 90 % av investeringskostnaden. Denna lag är en ändring av den tidigare lagen 2/1991, enligt vilken stöd med en stödnivå på högst 33 % av projektets kostnad fick beviljas.

(58) Man skall ha i åtanke att de åtgärder som avses i lag 2/1991, vilka anmäldes till kommissionen och godkändes av denna genom en skrivelse av den 4 juni 1991, enligt artikel 1 första stycket i den lagen utgjordes av beviljandet av stöd upp till följande stödnivåer:

a) 33 % för tvåliniga linbanor som har särskild social betydelse i egenskap av förbindelse mellan bostadsorter.

b) 15 % för bergbanor på räls, två- eller enliniga linbanor samt utrustning för utfärdande och kontroll av färdbevis.

c) Kapitaltillskott på upp till 30 % för uppförande och kvalitetsförbättring av skidliftanläggningar.

d) Kapitaltillskott på upp till 200 miljoner italienska lire för restaurering av linjer för linbanetransport.

Provinsen Bolzano gör gällande att lag 6/1996 är identisk med och utgör en fortsättning på den gamla lagen 2/1991 som granskats och godkänts av kommissionen (NN 45/91), och att den nya lagen är en ren revidering av de tidigare provinsiella bestämmelserna. Kommissionen stödjer inte detta argument. En jämförelse mellan de två stödordningarna visar att den nya lagen innebär en omfattande ändring av den föregående. I den nya lagen tillåts investeringsstöd på upp till 90 %, medan den gamla stödordningen föreskrev en stödnivå på högst 33 % av projektkostnaderna. Dessutom finns det några helt nya inslag i den nya lagen. I artikel 1 andra stycket, punkt d i lag 6/1996 föreskrivs till exempel bidrag på upp till 50 % för enskilda skidliftar som har social och utbildningsmässig betydelse, medan det i lag 2/1991 inte görs någon hänvisning till just den här typen av anläggningar. Kommissionens slutsats är följaktligen att lag 6/1996 utan tvivel utgör en ny stödordning. Beslutet av den 4 juni 1991, genom vilket kommissionen godkände de åtgärder som avses i lag 2/1991 av den 21 januari 1991, gällde bara för perioden 1990-1993, vilket innebär att den nya lagen 6/1996 i vilket fall som helst borde ha anmälts till kommissionen.

VII. BEDÖMNING AV DE ÅTGÄRDER SOM INFÖRS GENOM LAG 6/1996

(59) Myndigheterna i den autonoma provinsen Bolzano har genom en skrivelse av den 24 maj 2001 inkommit med en förteckning över de 77 anläggningar i provinsen som redan mottagit stödåtgärderna i fråga. De har dessutom inkommit med en klassificering av dessa anläggningar i tre kategorier, dvs. transportanläggningar, anläggningar för enbart lokala användare och turistanläggningar. Det rör sig närmare bestämt om tolv linbaneanläggningar som utgör transportinfrastrukturer och ersättning för offentliga vägtransporttjänster (kategori A), 56 lin- och bergbaneanläggningar avsedda för rekreationsverksamhet av huvudsakligen lokalt intresse (kategori B) och nio lin- och bergbaneanläggningar för tillhandahållande av tjänster i områden av turistiskt intresse (kategori C). Alla dessa företag är små företag enligt förordning (EG) nr 70/2001. Denna klassificering gjordes dock i efterhand i förklarande syfte. I lag 6/1996 görs ingen åtskillnad mellan de olika kategorierna av anläggningar.

(60) När det gäller den framtida tillämpningen av stödordningen anser kommissionen att den är förenlig med den gemensamma marknaden fram till och med 2007, under förutsättning att den överensstämmer med de kriterier som fastställs i detta beslut, särskilt i skälen, och i del V. Kommissionen beaktar dessutom åtagandet att återanmäla stödordningen före slutet av 2006.

(61) Kommissionen måste dock även bedöma tillämpningen av stödordningen på de 77 individuella stödmottagare som avses i skäl 59. I detta avseende anser kommissionen att de uppgifter som tillhandahållits av de italienska myndigheterna är tillräckliga för att kommissionen skall kunna godkänna den översända klassificeringen av anläggningarna i ovannämnda tre kategorier. I enlighet med bedömningen i del V av detta beslut varierar kommissionens bedömning av stödet till dessa anläggningar följaktligen både vad beträffar förekomsten av statligt stöd och stödets förenlighet med fördraget, beroende på vilken kategori av stödmottagare som berörs.

(62) Åtgärderna finansieras genom statens budget, dvs. med hjälp av statliga medel. Detta utgör en ekonomisk fördel för mottagaren, som befrias från en del av utgifterna i samband med de investeringar som krävs för verksamheten.

(63) När det gäller frågan om snedvridning av konkurrensen och effekter på handeln inom gemenskapen anser kommissionen att anläggningar som är avsedda att tillgodose befolkningens allmänna transportbehov tillhör en sektor som karaktäriseras av gränsöverskridande handel. Bland de stödmottagare som de italienska myndigheterna har klassificerat som transportanläggningar är några belägna i områden där alternativa transportmedel inte bara är tekniskt och ekonomiskt möjliga, utan även skulle kunna drivas av kommersiella operatörer från andra medlemsstater. Kommissionen anser följaktligen att statligt stöd till anläggningar som tillhör kategorin transportanläggningar snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

(64) I linje med ovanstående anser kommissionen att statligt stöd till anläggningar som är belägna på turistorter, vilka kan dra till sig användare som har utländska resmål som alternativ, snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

(65) De anläggningar som beskrivs som sportanläggningar för enbart lokal användning är belägna i områden med liten eller obefintlig turistkapacitet och med ett begränsat antal infrastrukturer för vintersport. Användarna består huvudsakligen av den bofasta befolkningen och har i regel inte resmål i andra medlemsstater som alternativ. Med hänsyn till det begränsade antalet användare skulle tjänsterna inte kunna tillhandahållas utan statligt stöd. Följaktligen kan man i detta sistnämnda fall konstatera att den statliga finansieringen inte snedvrider konkurrensen eller påverkar handeln inom gemenskapen, och alltså inte utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget.

(66) Mot bakgrund av ovanstående överväganden måste kommissionen bedöma huruvida det stöd som beviljats i kraft av lag 6/1996 är förenligt med den gemensamma marknaden när det gäller de tolv linbaneanläggningar som är avsedda att tillgodose befolkningens allmänna transportbehov (klassificerade i kategori A av myndigheterna i provinsen Bolzano) och de nio sportanläggningar som är avsedda för vintersportaktiviteter på turistorter (klassificerade i kategori C av myndigheterna i provinsen Bolzano). Däremot anser kommissionen, på grundval av de uppgifter som lämnats av Italien, inte att det stöd som beviljats till förmån för de 56 anläggningarna för lokalt bruk (kategori B) utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget.

Linbaneanläggningar för allmänna transportändamål (kategori A)

(67) Enligt de uppgifter som lämnats av de italienska myndigheterna fungerar linbaneanläggningarna i kategori A enbart som förbindelse mellan bostadsorter. Några anläggningar utgör det enda transportmedlet för förbindelser mellan samhällen i bergsområden och andra orter i provinsen och deras funktion som infrastruktur och deras sociala funktion är tydlig.

(68) Det är allmänt accepterat att finansiering av en transportanläggning som av ekonomiska eller tekniska skäl inte har några gångbara alternativ inte snedvrider konkurrensen och följaktligen inte utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget. Kommissionens bedömning är dock att även finansiering av anläggningar på platser där andra transportmedel skulle kunna utgöra åtminstone ett alternativ, är tillåten enligt lag 6/1996. Därför måste kommissionen bedöma dess förenlighet med fördraget (se skäl 63).

(69) När det gäller linbaneanläggningar som i huvudsak är avsedda att tillgodose befolkningens allmänna transportbehov anser kommissionen dock att statligt stöd kan vara nödvändigt, eftersom det är föga troligt att marknadskrafterna enbart på kommersiell grund gör de investeringar som krävs. Stödet till denna sektor skall följaktligen bedömas enligt artikel 73 i fördraget.

(70) Utvecklingen av verksamheter för att flytta över trafiken från vägtransporter till andra transportslag anses vara i gemenskapens intresse och de belopp som beviljas är nödvändiga för att projektet skall kunna genomföras. Dessutom anses inte stödet till dessa anläggningar leda till snedvridningar av konkurrensen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

(71) Kommissionens slutsats är därför, på grundval av de uppgifter som lämnats av de italienska myndigheterna, att villkoren för undantag enligt artikel 73 i fördraget är uppfyllda och att det stöd som beviljats till operatörerna av de tolv linbaneanläggningar som tillhör kategori A är förenligt med reglerna om statligt stöd i fördraget. Kommissionen beaktar dessutom åtagandet att återanmäla stödordningen före slutet av 2006.

Linbaneanläggningar som är avsedda för sportaktiviteter (kategori C)

(72) Enligt de uppgifter som lämnats av de italienska myndigheterna omfattar den tredje kategorin (kategori C) alla linbaneanläggningar som är avsedda för sportaktiviteter och som drivs i områden av turistiskt intresse. Såsom framgår av punkt 64 omfattas deras finansiering av tillämpningsområdet för reglerna om statligt stöd i EG-fördraget. När det gäller stödets förenlighet med den gemensamma marknaden måste man följaktligen bedöma om det kan omfattas av något av de undantag som anges i artikel 87.2 och 87.3 i fördraget.

(73) Det bidrag som har beviljats på grundval av de åtgärder som införs genom lag 6/1996 är inte av social karaktär, det ges inte till enskilda konsumenter eller för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser. Det rör sig heller inte om ett stöd som ges till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats genom Tysklands delning. Följaktligen är artikel 87.2 inte tillämplig.

(74) Stödet i fråga omfattas inte heller av artikel 87.3 a och 87.3 b, eftersom det inte är avsett att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning och inte heller är avsett att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse.

(75) Vad beträffar åtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c med avseende på utvecklingen av vissa näringsverksamheter, är villkoren för att tillämpa Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter(12) inte uppfyllda. Stöden har inte anmälts enskilt till kommissionen och någon omstruktureringsplan har inte lämnats in. De anläggningar som mottar bidragen befinner sig inte nödvändigtvis i svårigheter och åtgärden är inte avsedd att återställa företagens ekonomiska lönsamhet på lång sikt. Enligt riktlinjerna måste åtgärder vidtas för att i största möjliga mån mildra de negativa följderna av stödet för konkurrenterna. I lag 6/1996 föreskrivs inte några sådana åtgärder.

(76) De italienska myndigheterna understryker dock att alla stödmottagare i denna kategori utgörs av små företag som är berättigade till stöd upp till det stödtak som fastställs i kommissionens förordning om statligt stöd till små och medelstora företag(13). Enligt definitionen i artikel 2 c och 2 d i förordningen motsvarar detta en stödnivå på 15 % brutto för investeringar i materiella och immateriella tillgångar.

(77) Om man till den på detta sätt fastställda siffran 15 % lägger den tillfälliga höjningen av stödnivån enligt skäl 54, motsvarande 25 procentenheter under 2002, uppgår den tillåtna stödnivån till 40 % brutto. Kommissionen anser att denna stödnivå kan godkännas även för de stöd som beviljas före 2002.

(78) Enligt de uppgifter som lämnats av de italienska myndigheterna har stödnivån på de belopp som beviljats inom ramen för kategori C uppgått till högst 30 %, vilket understiger de tillåtna stödnivåerna. På grundval av dessa uppgifter drar kommissionen slutsatsen att det stöd som beviljats till företag som driver anläggningar avsedda för sportaktiviteter på turistorter är förenligt med reglerna om statligt stöd i EG-fördraget. Kommissionen beaktar dessutom åtagandet att återanmäla stödordningen före slutet av 2006.

VIII. Slutsatser

(79) Kommissionen konstaterar följaktligen, på grundval av ovanstående bedömningar och de uppgifter som lämnats av de italienska myndigheterna, att det stöd som redan beviljats till 77 linbaneoperatörer i kraft av lag 6/1996

a) inte utgör statligt stöd med hänsyn till deras lokala karaktär, i den utsträckning stödordningen tillämpas på anläggningar som tillhör kategori B enligt definitionen i skäl 65,

b) utgör statligt stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 73 i fördraget, i den utsträckning stödordningen tillämpas på anläggningar som tillhör kategori A enligt definitionen i skäl 63,

c) utgör statligt stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c i fördraget, i den utsträckning stödordningen tillämpas på anläggningar som tillhör kategori C enligt definitionen i skäl 64.

(80) Vad beträffar stödordningens framtida tillämpning konstaterar kommissionen följande:

a) Stödordningen utgör inte statligt stöd när den tillämpas på anläggningar som tillhör kategori B enligt definitionen i skäl 65.

b) Stödordningen utgör statligt stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 73 i fördraget när den tillämpas på anläggningar som tillhör kategori A enligt definitionen i skäl 63.

c) Stödordningen utgör statligt stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c i fördraget när den tillämpas på anläggningar som tillhör kategori C enligt definitionen i skäl 64.

Ovanstående skall tillämpas fram till slutet av 2007, i överensstämmelse med bedömningen i detta beslut, särskilt skälen 33, 34 och 54 i del V. Kommissionen beaktar dessutom åtagandet att återanmäla stödordningen före slutet av 2006.

(81) Detta beslut gäller utan att det påverkar tillämpningen av övrig relevant gemenskapslagstiftning på detta område, särskilt Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/9/EG av den 20 mars 2000 om linbaneanläggningar för persontransport(14).

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De åtgärder som Italien har genomfört genom den autonoma provinsen Bolzanos lag nr 6 av den 4 mars 1996 till förmån för linbaneanläggningar i denna provins

a) utgör inte statligt stöd med hänsyn till deras lokala karaktär, när stödordningen tillämpas på lin- och bergbaneanläggningar avsedda för rekreationsverksamhet av huvudsakligen lokalt intresse eller social karaktär,

b) utgör statligt stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 73 i EG-fördraget och artikel 49 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, när stödordningen tillämpas på linbaneanläggningar som utgör transportinfrastruktur och ersättning för offentliga vägtransporttjänster,

c) utgör statligt stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c i EG-fördraget och artikel 61.3 c i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, när stödordningen tillämpas på lin- och bergbaneanläggningar i områden av turistiskt intresse.

Artikel 2

Stödordningens framtida tillämpning, fram till och med den 31 december 2006, tillåts under förutsättning att följande villkor uppfylls:

a) Stödordningen utgör inte statligt stöd när den tillämpas på sportanläggningar som är avsedda enbart för lokala användare, som är belägna i områden med liten eller obefintlig turistkapacitet och som förfogar över ett begränsat antal infrastrukturer.

b) Stödordningen utgör statligt stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 73 i EG-fördraget och artikel 49 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, när den tillämpas på anläggningar avsedda att tillgodose befolkningens allmänna transportbehov.

c) Stödordningen utgör statligt stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c i EG-fördraget och artikel 61.3 c i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, när den tillämpas på linbaneanläggningar som är belägna på turistorter, vilka kan dra till sig användare som har utländska resmål som alternativ.

Artikel 3

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 9 april 2002.

På kommissionens vägnar

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 27, 27.1.2001, s. 37.

(2) Se fotnot 1.

(3) Se kommissionens beslut om stöd N 208/2000, SOIT (NL), av den 14 september 2000. Se dessutom punkt 43 i kapitel 5 i kommissionens vitbok Rättvisa trafikavgifter: En modell för ett stegvist införande av gemensamma avgiftsprinciper för transportinfrastruktur i EU (KOM(1998) 466 slutlig, 22.7.1998), och sidan 11 i kommissionens meddelande av den 13 februari 2001 Förbättrad kvalitet på de tjänster som tillhandahålls i kusthamnarna: En förutsättning för europeisk transportverksamhet (KOM(2001) 35 slutlig).

(4) Dom av den 12 december 2000 i mål T-128/98, Aéroports de Paris mot Europeiska kommissionen, REG 2000, s. II-3929.

(5) Om anläggningarna omfattas av en åtgärd av allmän karaktär kan denna naturligtvis inte kvalificeras som statligt stöd eftersom det inte föreligger något urvalsförfarande.

(6) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.

(7) EGT L 10, 13.1.2001, s. 30.

(8) Se förordning (EG) nr 70/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd till små och medelstora företag (EGT L 10, 13.1.2001, s. 33), gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EGT C 288, 9.10.1999, s. 2) och riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål (EGT C 74, 10.3.1998, s. 9).

(9) Se kommissionens förslag till rådets förordning om stöd till samordning av transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar (KOM(2000) 5 slutlig, 26.7.2000).

(10) Se fotnot 8.

(11) Stöd som beviljas i olika delbetalningar kommer att bedömas i sin helhet med hänsyn till den stödnivå som kan godkännas då stödet beviljas. När det gäller stödordningar i vilka det fastställs att stöd kan utbetalas vid olika tidpunkter är referenspunkten den stödnivå som gällde när stödet beviljades. Detta innebär att om stöd på grundval av samma stödordning beviljas under 2003 och 2004 skulle den godkända stödnivån ligga 5 % lägre för det stöd som beviljades för 2004. Övriga villkor påverkas inte.

(12) Se fotnot 7.

(13) Se fotnot 8.

(14) EGT L 106, 3.5.2000, s. 21.