KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 8 januari 1998 om samtrafik på en avreglerad telekommunikationsmarknad (Del 1 - Prissättning vid samtrafik) (Text av betydelse för EES) (98/195/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät (1), och då särskilt dess artikel 7.5, och

med beaktande av följande:

Kommissionens direktiv 96/19/EG av den 13 mars 1996 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på genomförandet av full konkurrens på marknaden för teletjänster (2) innebär att man avskaffar särskilda eller exklusiva rättigheter när det gäller att tillhandahålla telenät och teletjänster.

Gemenskapens politik syftar till att skapa en öppen och konkurrensinriktad telekommunikationsmarknad. För nya aktörer på telekommunikationsmarknaden som vill konkurrera med de tidigare monopoloperatörerna är det viktigt att kunna samtrafikera på de befintliga allmänt tillgängliga fasta telenäten, och samtrafiksavgifterna utgör en av de nya aktörernas största utgiftsposter. Gemenskapen har kommit överens om ett regelverk för samtrafik enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG;

Direktiv 97/33/EG ger de nationella regleringsmyndigheterna för telekommunikationer en viktig roll när det gäller att säkerställa en tillräcklig samtrafik mellan olika nät i enlighet med gemenskapslagstiftningen och med beaktande av de rekommendationer som har utfärdats av kommissionen för att underlätta utvecklingen av en verklig europeisk hemmamarknad (punkt 12 i ingressen). I artikel 7.5 i direktiv 97/33/EG uppmanas kommissionen att utfärda rekommendationer om kostnadsredovisningssystem och särredovisning. Enligt subsidiaritetsprincipen är det medlemsstaternas ansvar att fastställa samtrafikstaxor.

I artikel 7.2 i direktiv 97/33/EG stipuleras att vissa organisationer som av berörda nationella regleringsmyndigheter har meddelats ha ett betydande inflytande på marknaden (hädanefter kallade "meddelade operatörer") skall följa principerna om öppenhet och kostnadsorientering i fråga om samtrafiksavgifter och att bevisbördan för att avgifterna är kostnadsorienterade skall ligga hos den organisation som tillhandahåller samtrafik på sitt nät.

Kommissionen anser att den lämpligaste metoden för prissättning av samtrafiken består i en metod som baseras på den uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaden eftersom denna är mest förenlig med en konkurrensutsatt marknad. Denna metod utesluter inte att man tillämpar berättigade påslag för att fördela de gemensamma kostnader som en effektiv operatör kommer att ådra sig under konkurrensmässiga förhållanden.

Fram till dess att samtrafiksavgifter som baseras på den uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaden har införts är det lämpligt att offentliggöra internationella jämförelser av samtrafiksavgifter för att hjälpa de nationella regleringsmyndigheterna att säkerställa att kostnadsorienterad samtrafik tillämpas på de meddelade operatörernas nät.

I artikel 7.5 i direktiv 97/33/EG uppmanas de nationella regleringsmyndigheterna att säkerställa att de kostnadsredovisningssystem som används av berörda organisationer är lämpligt utformade för att möta kraven på öppenhet och kostnadsorientering, men specificerar inte ett visst system för kostnadsredovisning. En prissättningsmetod för samtrafiken som baseras på uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnader innebör ett redovisningssystem som grundar sig på löpande kostnader snarare än på historiska kostnader. Verksamhetsbaserade konton kan användas för att bygga en "uppifrån och ned"-modell för samtrafikens långsiktiga genomsnittliga marginalkostnader.

Kostnaden för att koppla fram ett samtal från ett samtrafikerande nät skall inte bero på vilken typ av nät samtalet härrör från. Principen om icke-diskriminering innebör att man vid fastställandet av samtrafiksavgifterna för de framkopplingstjänster som tillhandahålls av de meddelade operatörerna i allmänhet inte får skilja på samtal som härrör från fasta respektive mobila nät eller mellan samtal som härrör från nät i samma medlemsstat och samtal som härrör från nät i andra medlemsstater.

I enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 97/13/EG av den 10 april 1997 om gemensamma ramar för allmän auktorisation och individuella tillstånd på teletjänstområdet kan medlemsstaterna kräva tillstånd för tillhandahållande av teletjänster, inklusive upprättande eller drift av de telenät somt krävs för att tillhandhålla sådana tjänster (3). De allmänna principerna i fördraget och de särskilda kraven i direktiv 97/33/EG innebör att alla sammankopplingspunkter som är öppna för nationella operatörer också skall vara öppna för auktoriserade operatörer i andra medlemsstater som vill förmedla gränsöverskridande samtal. Den vedertagna sedvänjan att befintliga nätoperatörer kan leverera samtalstrafik till andra medlemsstater utan att behöva tillstånd i den mottagande medlemsstaten är förenlig med principen att förmedling av samtalstrafik till en medlemsstat inte innebär att man tillhandahåller en tjänst i denna medlemsstat.

Direktiv 97/33/EG medger medlemsstaterna att upprätta mekanismer för att fördela nettokostnaden för skyldigheter att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster mellan organisationer som driver allmänt tillgängliga telenät eller tillhandahåller allmänna teletjänster.

I artikel 12.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/62/EG av den 13 december 1995 om tillhandahållande av öppna nät (ONP) för taltefefoni (4) stipuleras att avgifter för användande av det fasta allmänt tillgängliga telenätet eller taltelefonitjänster skall följa de grundläggande principerna om kostnadsorientering och öppenhet. Bidrag som de samtrafikerande parterna ger till program som syftar till att kompensera en operatör som har skyldighet att tillhandahålla ett omfattande nät - "accessunderskott" - är bara tillåtna vid taxebegränsning införd av de nationella regleringsmyndigheterna i syfte att säkra rimliga taxor och tillgång till teletjänsterna i enlighet med artikel 12.2 i direktiv 95/62/EG. Kommissionen har påpekat att man anser att denna typ av program skall vara avskaffade den 1 januari 2000 (5).

Tillämpningen av principerna i denna rekommendation skall ske utan att ge avkall på medlemsstaternas och företagens skyldighet att helt rätta sig efter EU:s konkurrensregler och de särskilda anvisningar som fastställts i kommissionens meddelande om tillämpningen av konkurrensreglerna på tillträdesavtal inom telesektorn (6);

Den rådgivande kommitté som upprättats genom artikel 9.1 i rådets direktiv 90/387/EEG av den 28 juni 1990 om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät (7) (ONP-kommittén) har gett et stort stöd till principerna i denna rekommendation, och kommissionen har i högsta grad beaktat de synpunkter som kommittén har uttryckt.

REKOMMENDATION.

1. Denna rekommendation rör samtrafiken mellan olika telenät och särskilt prissättningen på framkoppling av samtal på nät tillhörande operatörer som av deras nationella regleringsmyndigheter har meddelats ha ett betydande marknadsinflytande (i följande benämnda "meddelade operatörer") i enlighet med direktiv 97/33/EG.

2. I artikel 7.2 i direktiv 97/33/EG stipuleras att de meddelade operatörernas samtrafiksavgifter skall följa principerna om kostnadsorientering och öppenhet. När principen om kostnadsorientering tillämpas på samtrafik innebär den att samtrafiksavgifterna skall återspegla det sätt på vilket kostnaderna för samtrafiken verkligen uppstår. Meddelade operatörer skall kunna återvinna den marginalkostnad av engångstyp som krävs för att koppla samman de olika näten samt marginalkostnaderna för den kapacitet som krävs för samtrafiken.

I bilaga I till denna rekommendation ges ytterligare detaljer om den typ av kostnader som är förknippade med framkoppling av samtal.

3. Samtrafikskostnaderna skall beräknas på grundval av de uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaderna eftersom dessa utgör en nära approximering av kostnaderna för en effektiv operatör som använder sig av modern teknik. Samtrafiksavgifter som baseras på sådana kostnader kan också inkludera berättigade påslag för att täcka en del av en effektiv operatörs uppskattade gemensamma kostnader som uppstår under konkurrensmässiga förhållanden.

4. Samtrafiksavgifter som baseras på "bästa kända metod", som beskrivs nedan, utgör en vägledning för de nationella regleringsmyndigheterna när de skall bedöma de samtrafiksavgifter för framkoppling av samtal som föreslås av de meddelade operatörerna fram till dess att kostnader för samtrafiken beräknade på grundval av de uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaderna finns tillgängliga.

På grundval av de uppgifter som lämnas i bilaga II till denna rekommendation är följande avgifter, beräknade enligt "bästa kända metod", de rekommenderade högsta samtrafiksavgifterna från och med den 1 januari 1998.

Samtrafiksavgifter beräknade enligt "bästa kända metod"

Samtrafiksavgift enligt "bästa kända metod" för framkoppling av samtal på LOKAL nivå (det vill säga genom en lokal station eller så nära en lokal station som möjligt)

mellan 0,6 och 1,0 ecu/100 per minut (vid högtrafik)

Samtrafiksavgift enligt "bästa kända metod" för samtrafik genom ENKEL TRANSITTRAFIK (storstadsnivå)

mellan 0,9 och 1,8 ecu/100 per minut (vid högtrafik)

Samtrafiksavgift enligt "bästa kända metod" for samtrafik genom DUBBEL TRANSITTRAFIK (nationell nivå - mer än 200 km)

mellan 1,5 och 2,6 ecu/100 per minut (vid högtrafik)

5. I de fall avgifterna ligger utanför de band för avgifterna som beräknats enligt "bästa kända metod", och som redovisas i punkt 4, rekommenderas att de nationella regleringsmyndigheterna utnyttjar sina rättigheter enligt artikel 7.2 i direktiv 97/33/EG att begära en fullständig motivering av de föreslagna avgifterna och om lämpligt begära retroaktiva ändringar av samtrafiksavgifterna. De band för avgifterna beräknade enligt "bästa kända metod" som anges i punkt 4 anses vara tillräckligt vida för att täcka erkända kostnadsskillnader mellan medlemsstaterna.

6. Användandet av uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnader innebär ett kostnadsredovisningssystem där man tillämpar verksamhetsbaserad allokering av löpande kostnader snarare än historiska kostnader. Det rekommenderas att de nationella regleringsmyndigheterna fastställer tidsgränser för när de meddelade operatörerna måste ha infört nya kostnadsredovsiningssystem baserade på löpande kostnader i de fall sådana system inte redan har införts. Verksamhetsbaserade system för kostnadsberäkning, där kostnaderna allokeras till varje produkt eller tjänst på grundval av underliggande kostnadsfaktorer och aktiviteter hos en effektiv operatör rekommenderas för att minimera de gemensamma kostnader som inte kan allokeras direkt.

7. I linje med nuvarande praxis för gränsöverskridande samtrafik mellan operatörer av etablerade nät och principen om icke-diskriminering skall operatörer med tillstånd i en medlemsstat, som bara samtrafikerar för att förmedla samtalstrafik till en annan medlemsstat och som inte tillhandahåller tjänster eller driver någon infrastruktur i denna andra medlemsstat, inte behöva ha tillstånd eller vara etablerad i denna andra medlemsstat.

Det rekommenderas att de meddelade operatörernas referensanbud om samtrafik - som en separat del som inte är införlivad i samtrafiksanbudet - skall inbegripa villkor och taxor för förbindelselänken mellan den faktiska sammankopplingspunkten och medlemsstatens gräns.

8. Utan att ge avkall på principen om icke-diskriminering skall bidrag för accessunderskott (avsedda att kompensera operatörer som har skyldighet att hålla ett omfattande nät) eller samhällsomfattande tjänster, som skall betalas av organisationer som driver allmänt tillgängliga telenät och/eller tillhandahåller taltelefonitjänster i en medlemsstat (som i enlighet med gemenskapslagstiftningen måste skilja samtrafiksavgifter) inte påföras organisationer som endast levererar trafik till en medlemsstat och inte egentlig mening tillhandahåller teletjänster i den medlemsstaten, och inte heller indirekt påföras konsumenter i andra medlemsstater.

9. Senast den 31 juli 1998 skall kommissionen se över och om nödvändigt uppdatera denna rekommendation, särskilt de avgifter som beräknats med "bästa kända metod" i punkt 4 och uppgifterna i bilaga II.

10. Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdad i Bryssel den 8 januari 1998.

På kommissionens vägnar

Martin BANGEMANN

Ledamot av kommissionen

(1) EGT L 199, 26.7.1997, s. 32.

(2) EGT L 74, 22.3.1996, s. 13.

(3) EGT L 117, 7.5.1997, s. 15.

(4) EGT L 321, 30.12.1995, s. 6.

(5) KOM(96) 608 av den 27 november 1997. Meddelande från kommissionen om kriterier för bedömning av nationella program för kostnadsberäkning och finansiering av samhällsomfattande tjänster inom telekommunikation samt riktlinjer för medlemsstaterna för genomförandet av dessa program.

(6) EGT C 76, 11.3.1997, s. 9.

(7) EGT L 192, 24.7.1990, s. 1.

BILAGA I

KOMPONENTER I SAMTRAFIKSAVGIFTERNA FÖR FRAMKOPPLING AV SAMTAL

I direktiv 97/33/EG stipuleras att de meddelade operatörernas samtrafiksavgifter skall följa principerna om kostnadsorientering. I denna bilaga granskas betydelsen av detta krav för de komponenter som ingår i en samtrafiksavgift för framkoppling av samtal.

1. Prissättning av den lokala anslutningen för samtrafikssyften

Den lokala länken syftar på den slutliga förbindelsen mellan konsumenten och den lokala stationen. I ett fast nät där man använder ledningar eller trådlösa förbindelser för lokala anslutningar är kostnaden för en direkt anslutning, det vill säga som inte passerar någon station, till en stor del en engångskostnad med periodiska underhållskostnader. I de fall framkopplingen köps finns den lägsta nivån i nätet där köpet kan göras på huvudnätssidan av den lokala stationen (1). Samtrafik på denna nivå kan medföra kostnader för ytterligare växelkapacitet, men det finns inte någon ytterligare kapacitetskostnad eller investering förknippad med de komponenter av den lokala anslutningen som är avsedda för en viss kund (det vill säga den dubbla koppartråden i ett traditionellt nät).

Eftersom tillhandahållandet av samtrafik inte leder till några ökade kostnader när det gäller berörda komponenter i den lokala anslutningen i det framkopplande nätet, följer av principen om kostnadsorientering att beräkningen av samtrafiksavgifterna inte bör innehålla någon del som gäller den direkta kostnaden för de komponenter i den lokala anslutningen som rör den enskilde abonnenten. Kostnaden för de komponenter av den direkta lokala anslutningen som avser en enskild abonnent bör därför tas ut av kunden genom en abonnemangsavgift eller som en kombination av detta och intäkter från andra tjänster i den grad som detta medges av konkurrensen.

En svårighet uppstår om den tidigare monopoloperatören genom reglering är förhindrad att återbalansera sina taxor och därmed inte kan ta ut ett ekonomiskt fulltäckande pris av sina egna kunder för att täcka kostnaden för den lokala anslutningen. Detta ger upphov till det så kallade accessunderskottet. I en monopolmiljö kompenserar operatören sig för underskottet i accessnätet (det vill säga den lokala anslutningen) genom att ta ut avgifter som överstiger den ekonomiska kostnaden för andra tjänster, till exempel internationella samtal. Med kostnadsorienterad samtrafik kan konkurrenter ta över delar av fjärrtrafik och internationell trafik med följd att den tidigare monopoloperatörens förmåga att kompensera sig för accessunderskottet minskar. Ett program med bidrag för accessunderskottet innebär att man tar ut avgifter från övriga operatörer för att kompensera den tidigare monopoloperatören för förlusten av de intäkter som skulle ha använts för att täcka detta underskott.

Program för bidrag till accessunderskottet ger alltid ineffektiva investeringssignaler och ökar branschens totala kostnader. De är också svåra att hantera administrativt och är inte öppna för insyn. Såsom nämndes i riktlinjerna om kostnadsberäkning och finansiering av samhällsomfattande tjänster (2) förväntar man sig att programmen för accessunderskottet bara skall tillämpas tillfälligt fram till år 2000, då man bör ha nått en tillräcklig grad av återbalansering i alla medlemsstater.

I enlighet med samtrafiksdirektivet skall varje bidrag som samtrafikerande parter betalar för accessunderskott tydligt skiljas från samtrafiksavgifterna. Gemenskapslagstiftningen medger bara att samtrafikerande parter betalar bidrag för accessunderskott i de fall då medlemsstater regelmässigt begränsar de meddelade operatörernas kundtaxor. Om en operatör inte genom reglering är förhindrad att återbalansera sina taxor är en avgift för accessunderskott inte berättigad.

2. Prissättning av ofullbordade samtal för samtrafikssyften

Ofullbordade samtal från samtrafikerande nät kan under högtrafik medföra ytterligare kapacitetskostnader för det framkopplande nätet. I vissa fall kan orsaken till att en uppringning misslyckas dock bero på tekniska brister i den tidigare monopoloperatörens eget nät. Samtrafiksdirektivet lägger bevisbördan i fråga om kostnader på nätoperatören med följd att varje operatör som vill inbegripa en avgift för ofullbordade samtal i sina samtrafikstaxor måste påvisa att tekniska brister i dess eget nät inte var orsaken till den misslyckade uppringningen.

3. Avgifter för uppkoppling av samtal för samtrafikssyften

I ett fast nät orsakas växelkostanderna huvudsakligen av två faktorer - samtalslängden och samtalshändelser (det vill säga signalering och uppkoppling). Det krävs en hel den information för att fastställa den verkliga fördelningen av kostnadsorsaker mellan dessa två kostnadstyper. Delvis på grund av detta är det vanligt att regleringsmyndigheterna tillåter återvinning av växelkostnader enbart på grundval av de fullbordade samtalens längd. En avgift för uppkoppling kan bara anses vara en berättigad del av samtrafikstaxan om operatören kan påvisa i vilken grad samtal som härrör från de samtrafikerande näten medför marginalkostnader för det framkopplande nätet i form av ytterligare processorkapacitet för att kunna hantera ytterligare uppkopplingsförsök under högtrafik. Om man tar ut en uppkopplingsavgift skall motsvarande avgifter grundade på samtalens längd vara lägre än om man inte tar ut någon uppkopplingsavgift.

4. Samtrafiksavgifter och prissättning mot abonnent

Vissa länder har tidigare beräknat samtrafiksavgifterna på grundval av diskonterade abonnenttaxor. Löpande abonnenttaxor är dock inte nödvändigtvis kostnadsorienterade och denna metod skulle i de flesta fall vara oförenlig med de krav som följer av gemenskapslagstiftningen.

Även om abonnenttaxorna vore kostnadsorienterade är denna metod inte önskvärd eftersom den tenderar att låsa nya aktörer i samma taxestruktur som den tidigare monopoloperatören och därmed hindra de nya aktörerna att utveckla innovativa program för abonnenttaxor riktade till olika abonnentkategorier. Den variation och det urval av taxesystem som för närvarande finns tillgängliga inom de mobila näten i medlemsstaterna visar att det finns avsevärda möjligheter för en innovativ prissättning gentemot kunderna som ett sätt att ge konsumenterna valmöjligheter och öka efterfrågan på marknaden för teletjänster.

I de fall samtrafiksavgifterna inbegriper variationer beroende på tid på dagen eller veckodag, skall de tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt gentemot nya aktörer och den tidigare monopoloperatörens egna trafik.

(1) Tillhandahållandet av enskilda lokala anslutningar, där en ny marknadsaktör mot en lämplig avgift tar över och får ensamrätt till en lokal anslutning som installerats av den tidigare monopoloperatören utgör med EU-termer inte "samtrafik" i strikt bemärkelse.

(2) KOM(96)0608, 27.11.1996.

BILAGA II

SAMTRAFIKSAVGIFTER BERÄKNADE ENLIGT "BÄSTA KÄNDA METOD" OCH DERAS HÄRLEDNING

1. Tillvägagångssätt

Den metod som har använts består i att använda samtrafiksavgifterna i de tre medlemsstater (för vilka uppgifter fanns tillgängliga den 1 september 1997) med lägsta avgifter som utgångspunkt för att få fram de siffror enligt "bästa kända metod" som man skall ha som mål på kort sikt.

Diagrammet nedan visar avgiftsnivån för samtrafik i vissa medlemsstater. Kostnaderna i denna tabell gäller framkoppling i fasta nät under högtrafik. Uppkopplingsavgifter är medräknade i den mån de förekommer, medan övriga icke-trafikrelaterade avgifter i allmänhet inte är inbegripna. Siffrorna inbegriper inte heller några bidrag för "accessunderskott" eller samhällsomfattande tjänster. Dessa tillkommande bidrag kommer inte att krävas i särskilt många medlemsstater, men i de fall de krävs som ett led i regleringen i en medlemsstat måste de beräknas och redovisas separat från samtrafiksavgifterna, i enlighet med samtrafiksdirektivet.

Observera att dessa siffror gäller en specifik del av kostnaden för samtrafik, det vill säga framkopplingsavgiften. De utgör inte de fullständiga samtrafiksavgifter som kan debiteras i ett givet land.

1997/1998 - Samtrafiksavgifter

>Hänvisning till film>

Figur 1.

Samtrafiksavgifter för lokal, enkel och dubbel transittrafik vid högtrafik

(avgift i ecu/100 per minut baserad på ett treminuterssamtal)

De uppgifter som ligger till grund för detta diagram finns i tabellerna i avsnitt 3.

Det finns faktorer såsom genomsnittlig linjetäthet, arbetskraftskostnader, geologiska faktorer, tillåten avkastning på sysselsatt kapital (1), som varierar mellan EU:s medlemsstater. Även om dessa variationer i viss mån påverkar kostnaderna för samtrafiken anses skillnaderna inte vara tillräcklig stora för att giltigförklara de avgifter enligt "bästa kända metod" som rekommenderas här (2).

Det är tänkt att siffrorna i denna rekommendation skall ses över under 1998, och man kan i framtiden förvänta sig att samtrafiksavgifterna beräknade enligt "bästa kända metod" gradvis kommer att sjunka som återspegling både av den nedåtgående trenden i fråga om nätkostnader och bättre skattningar av dessa kostnader. På global nivå sjunker samtrafiksavgifterna för närvarande med ungefär 8 % per år.

Det måste understrykas att dessa avgifter enligt "bästa kända metod" är högre - i vissa fall mycket högre - än de avgifter man kunde förvänta sig om man skulle beräkna de långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaderna "nedifrån och upp". Med tanke på den situation som kommer att råda inom Europeiska unionen i januari 1998 anse man dock att dessa avgifter enligt "bästa kända metod" utgör ett realistiskt mål på medellång sikt.

2. Härledning av samtrafiksavgifter enligt "bästa kända metod"

Avgiftsbanden har beräknats på grundval av de taxor som gällde den 1 september 1997. Eventuella ändringar av samtrafikstaxorna efter detta datum har inte beaktats.

Maximipriset inom varje band som anges ovan motsvarar den avgift som gällde den 1 september 1997 i de tre medlemsstater som hade de lägsta kostnaderna, avrundad till närmaste ecu/1000.

Minimipriset inom varje band motsvarar den avgift som den 1 september 1997 gällde i den medlemsstat som hade den lägsta kostnaden avrundad nedåt till närmaste ecu/1000, och med justering för taxan för "dubbel överföring" för att beakta det faktum att ett distansmått på mindre än 200 km kan vara lämpligt mindre medlemsstater.

3. Detaljerade kostnadsuppgifter för medlemsstaterna

>Plats för tabell>

(1) De historiska realkostnaderna för kapital har legat högre i vissa länder och vissa delar av världen jämfört med andra. Avkastningsgraden på sysselsatt kapitalet kan därför variera med flera procentenheter på årsbasis mellan olika länder.

(2) Linjetätheten återspeglas till stor del i accesskostnaden - en kostnad som belastar slutkonsumenten snarare än den medför stora skillnader i samtrafiksavgifterna. Ett liknande argument kan läggas fram angående skillnaderna i geologiska faktorer.