ÅRSRAPPORT för budgetåret 1995 (96/C 340/01)

Årsrapporten har tillsammans med yttranden från institutionerna beträffande revisionsrättens iakttagelser överlämnats till de myndigheter som skall bevilja ansvarsfrihet och till de övriga institutionerna.

Bernhard FRIEDMANN (ordförande)

John WIGGINS

Giorgio CLEMENTE

Barry DESMOND

Patrick EVERARD

Armindo de Jesus de SOUSA RIBEIRO

Antoni CASTELLS

Jan O. KARLSSON

Hubert WEBER

Aunus Olavi SALMI

Jørgen MOHR

Kalliopi NIKOLAOU

François COLLING

Maarten B. ENGWIRDA

Jean-François BERNICOT

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Sida

Inledning 5

Del I - IAKTTAGELSER BETRÄFFANDE KOMMISSIONENS INKOMSTER OCH DRIFTSANSLAG SAMT EUROPEISKA UTVECKLINGSFONDEN

Kapitel 1 - Egna medel 23

Kapitel 2 - Garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ-garanti) Budgetförvaltning och direkta utgifter 58

Kapitel 3 - Garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ-garanti) Organisation och förvaltning av jordbruksmarknaderna 75

Kapitel 4 - Den gemensamma fiskeri- och havspolitiken 102

Kapitel 5 - Det regionala området 123

Kapitel 6 - Det sociala området 149

Kapitel 7 - Utvecklingssektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ-utveckling) 187

Kapitel 8 - Finansiella instrument och bankverksamhet 204

Kapitel 9 - Forskning och teknisk utveckling 214

Kapitel 10 - Åtgärder till förmån för länderna i Central- och Östeuropa, de nya oberoende staterna (före detta Sovjetunionen) samt Mongoliet 235

Kapitel 11 - Samarbete med utvecklingsländer och tredje land (utom Central- och Östeuropa) 264

Kapitel 12 - Europeiska utvecklingsfonden 290

Del II - IAKTTAGELSER BETRÄFFANDE ADMINISTRATIONSANSLAGEN TILL EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS INSTITUTIONER OCH ORGAN

Kapitel 13 - Kommissionen 334

Kapitel 14 - Revisionsrätten 348

Kapitel 15 - Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och den gemensamma organisationsstrukturen 349

BILAGOR

Bilaga I - Rapporter och yttranden som antagits av revisionsrätten under de senaste fem åren 353

Bilaga II - Sammanställning av de förkortningar och symboler som används i rapporten, samt grundläggande information om den allmänna budgeten 363

INSTITUTIONERNAS YTTRANDEN

Sida

Del I - IAKTTAGELSER BETRÄFFANDE KOMMISSIONENS INKOMSTER OCH DRIFTSANSLAG SAMT EUROPEISKA UTVECKLINGSFONDEN

Kapitel 1 - Egna medel 45

Kapitel 2 - Garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ-garanti) Budgetförvaltning och direkta utgifter 70

Kapitel 3 - Garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ-garanti) Organisation och förvaltning av jordbruksmarknaderna 95

Kapitel 4 - Den gemensam fiskeri- och havspolitiken 117

Kapitel 5 - Det regionala området 141

Kapitel 6 - Det sociala området 169

Kapitel 7 - Utvecklingssektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ-utveckling) 199

Kapitel 8 - Finansiella instrument och bankverksamhet 212

Kapitel 9 - Forskning och teknisk utveckling 228

Kapitel 10 - Åtgärder till förmån för länderna i Central- och Östeuropa, de nya oberoende staterna (före detta Sovjetunionen) samt Mongoliet 255

Kapitel 11 - Samarbete med utvecklingsländer och tredje land (utom Central- och Östeuropa) 283

Kapitel 12 - Europeiska utvecklingsfonden 313

Del II - IAKTTAGELSER BETRÄFFANDE ADMINISTRATIONSANSLAGEN TILL EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS INSTITUTIONER OCH ORGAN

Kapitel 13 - Kommissionen 342

Kapitel 15 - Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och den gemensamma organisationsstrukturen 352

INNEHÅLLSFÖRTECKNING: GRAFISKA ILLUSTRATIONER (GI)

Sida

GI I 1995 års allmänna budget - beräknade inkomster 10

GI II 1995 års allmänna budget - beräknade utgifter - bemyndiganden för betalningar 11

GI III 1995 års allmänna budget - bemyndiganden för åtaganden 12

GI IV Disponibla bemyndiganden för åtaganden 1995 och deras användning per område och institution 13

GI V Disponibla bemyndiganden för betalningar 1995 och deras användning per område och institution 14

GI VI Budgetplanen: disponibla bemyndiganden för åtaganden i 1995 års budget och deras genomförande; totalt antal disponibla bemyndiganden för betalningar i 1995 års budget och deras genomförande 15

GI VII A Konsoliderad inkomst- och utgiftsredovisning samt fastställande av saldot för budgetåret 1995 16

GI VII B Sammanfattning av Europeiska unionens konsoliderade balansräkning per den 31 december 1995 17

GI VIII Effektuerade betalningar under 1995 per område 18

GI IX Effektuerade betalningar under 1995 per medlemsstat 19

GI X Utveckling och användning av bemyndigandena för betalningar under perioden 1991 1995 per område 20

GI XI Utnyttjandegrad för bemyndigandena för betalningar från 1991 till 1995 per område 21

GI XII Årliga betalningar under perioden 1991 1995 per område och institution 22

GI XIII Beräknade och faktiska inkomster 1995 54

GI XIV Beräknade och faktiska egna medel 1995 per medlemsstat 55

GI XV Faktiska egna medel 1995 56

GI XVI Faktiska egna medel per medlemsstat (1991-1995) 57

GI XVII EUGFJ, garantisektionen - effektuerade betalningar 1995 per sektor 73

GI XVIII EUGFJ, garantisektionen - effektuerade betalningar 1995 per sektor och per medlemsstat 74

GI XIX Strukturfonderna: ingångna åtaganden och effektuerade betalningar 1995 per medlemsstat 185

GI XX Strukturellt stöd: ingångna åtaganden och effektuerade betalningar 1995 per medlemsstat och mål 186

GI XXI Bistånd till länderna i Central- och Östeuropa och de nya oberoende staterna (f.d. Sovjetunionen): Phare- och Tacis-programmen 263

GI XXII Grundläggande information om de europeiska utvecklingsfonderna (EUF) (ställning per den 31 december 1995) 329

GI XXIII Den 6:e EUF: tilldelning, finansiering, fördelning av biståndet, total användning 330

GI XXIV Den 7:e EUF: tilldelning, finansiering, fördelning av biståndet, total användning 331

GI XXV De 6:e och 7:e EUF - biståndets användning per ekonomiskt område (ställning per den 31 december 1995) 332

GI XXVI De sju EUF - de årliga betalningarnas utveckling (1960-1995) 333

INLEDNING

0.0 INNEHÅLLSFÖRTECKNING Punkt

Räkenskapsmässig och finansiell förvaltning 0.1

Medlemsstaternas förvaltning av gemenskapsmedel 0.2 - 0.5

Samarbetet mellan medlemsstaterna och kommissionen 0.6 - 0.11

Kommissionens egen förvaltning 0.12 - 0.27

Förbättringar av den finansiella förvaltningen 0.28 - 0.32

RÄKENSKAPSMÄSSIG OCH FINANSIELL FÖRVALTNING

0.1 Att förbättra finansiell förvaltning i enskilda fall kan helt eller delvis vara beroende av åtgärder som skall vidtas av kommissionen ensam, av en eller flera medlemsstater eller, vilket ofta är fallet, av åtgärder som kommissionen och medlemsstaterna tillsammans skall utarbeta för att nå fram till lämpliga lösningar. Årsrapporten och revisionsförklaringen för budgetåret 1995 ger många exempel på otillfredsställande räkenskapsmässig och finansiell förvaltning. De är i många fall identiska med, eller mycket lika dem som tagits upp under de föregående åren. Fastän revisionsrätten i inledningen till sin årsrapport för 1994 välkomnade den nya kommissionens lansering av sitt program för att förbättra den finansiella förvaltningen "Sound and efficient management (SEM 2000)", tillstod revisionsrätten också att den inte räknade med snabba resultat.

MEDLEMSSTATERNAS FÖRVALTNING AV GEMENSKAPSMEDEL

0.2 Beträffande inkomster nämner kapitel 1 att egna medel för flera miljoner ecu inte uppburits på grund av att bestämmelserna angående förfarandet för aktiv förädling inte tillämpats i tillräcklig utsträckning. Stora skillnader vad gäller metoder för tullkontrollerna och frekvensen av dem konstaterades också, liksom felaktig tillämpning av gemenskapens förfarande för extern transitering. Vad gäller egna medel från moms kräver de nya risker som uppstår i samband med avskaffandet av de fiskala gränserna en noggrann uppföljning av förvaltningsförfarandena. Detta kräver anpassade nationella granskningsmetoder och närmare samarbete mellan medlemsstaternas myndigheter.

0.3 I kapitel 3, som handlar om organisationen och förvaltningen av jordbruksmarknader, uppmärksammas en medlemsstats misslyckande med att återfå belopp som är en gemenskapsfordran, i detta fall rör det sig om exportbidrag på minst 16 miljoner ecu. I samma kapitel visade en uppföljning av iakttagelser i revisionsrättens årsrapporter för 1990 och 1992 att fastän både rådet och parlamentet hade stött revisionsrättens åsikt att olivodlingsregistret snarast måste kompletteras, hade detta fyra år senare fortfarande inte gjorts i de största olivoljeproducerande medlemsstaterna. Beträffande en annan mycket viktig kontrollmekanism, nämligen införandet av ett landregister över områden för risodling, hade inte heller några framsteg gjorts. I sin särskilda rapport till stöd för revisionsförklaringen för budgetåret 1995 () drar revisionsrätten slutsatsen att de kontrollförfaranden som fastställs i förordningarna för varje individuell åtgärd måste genomföras noggrannare på medlemsstatsnivå. Dessa kontroller borde betraktas som minimikrav för att säkerställa ett kostnadseffektivt och ändamålsenligt genomförande av EUGFJ-budgeten. Ändamålsenligheten måste ökas vad gäller administrativa granskningar och fysiska inspektioner på platsen. För det areal-baserade systemet är ett korrekt genomförande av ett obligatoriskt system med integrerade kontroller mycket viktigt för att se till att användandet av oriktiga dubbla ansökningar förebyggs eller upptäcks.

0.4 Trots att förskott på 50 % av gemenskapsstödet har betalats ut till investeringar för övervakning av fisket (se kapitel 4), har genomförandet av de årliga investeringsprogrammen kraftigt försenats i flera medlemsstater. Vad gäller stöd till investeringar för bearbetning och saluföring av fiskeri- och vattenbruksprodukter, kunde dessutom striktare analyser av projekt och av stödmottagarnas finansiella ställning ha förhindrat finansieringen av vissa misslyckade projekt.

0.5 Problem med medlemsstaternas förvaltning av strukturfondsåtgärderna, som tas upp i kapitel 6, innefattar otillförlitliga räkenskapssystem för socialfonden och brist på information om stödmottagare. Detta leder till att betalningsflödena försenas, att övervakningskommittéerna inte fungerar tillfredsställande, att interngranskningen är otillräcklig och att utgiftsredogörelserna är otillförlitliga. Kapitel 7 beskriver hur Leader, ett initiativ från utvecklingssektionen vid EUGFJ, infördes på olika sätt i medlemsstaterna. Det visar att stora skillnader fanns i samarbetet och samordningen mellan Leader-grupper och nationella förmedlande organ samt att gruppernas betydande självständighet tillsammans med deras olika tolkningar av grundkonceptet ledde till att förfarandena inte fungerade på ett riktigt sätt. Utgifter som inte var berättigade till stöd hittades och otillförlitlig teknisk och finansiell information lämnades av grupperna.

SAMARBETET MELLAN MEDLEMSSTATERNA OCH KOMMISSIONEN

0.6 Vad gäller egna medel är en förstärkning nödvändig av systemet för medlemsstaternas rapportering om tullfordringar som avskrivits eller inte uppburits. Kommissionen och medlemsstaterna borde också studera om det är möjligt att utveckla lämpliga metoder för att mäta BNI-siffrornas jämförbarhet och tillförlitlighet. I vilket fall borde de fortsätta sina ansträngningar för att göra nationell BNI-statistik mer pålitlig, jämförbar och korrekt.

0.7 Medlemsstaternas och kommissionens misslyckande med att övervaka och granska utgiftsredogörelserna för projekt som gemenskapen medfinansierar för att bekämpa oegentligheter och bedrägeri inom garantisektionen vid EUGFJ, har lett till att stöd som ej var berättigat på 16,6 miljoner ecu betalats ut. Vissa av de åtgärder som finansierats har gett begränsade eller otillfredsställande resultat.

0.8 Återigen påvisades inkonsekvent behandling av enskilda kostnaders berättigande till stöd från gemenskapen, både inom den gemensamma fiskeripolitiken och inom socialfonden. Förvaltningen av regionalfonden påverkas, eftersom de olika kriterier som används för att bestämma vilka områden som har rätt till stöd innebär att mer än 50 % av gemenskapens befolkning kan omfattas av ett eller annat mål. Detta leder till att stödet splittras upp och det har blivit svårt att förena olika aspekter som principen om koncentration av stöd, utvidgning av området, effekter av tidigare stöd, projektens kontinuitet och förändrade behov samt att förena objektiva kriterier med enskilda situationer, särskilt som de statistiska uppgifterna inte är anpassade till detta. Åtgärder som planerats för att förbättra den regionala statistiken måste genomföras, så att de kan utgöra en stabil grund för gemenskapspolitiken och bedömandet av resultaten.

0.9 I sin särskilda rapport till stöd för revisionsförklaringen för budgetåret 1995 () drar revisionsrätten slutsatsen att den höga felfrekvensen i strukturfonderna understryker behovet av förbättrade system och granskningar i medlemsstaterna. Det behövs också strikta och noggrant tillämpade tidsfrister för inlämnande av slutliga ansökningar om stöd, förfaranden för godkännanden som görs i rätt tid av kommissionen samt fullständiga och tydligt formulerade bestämmelser för förvaltningen av medlen. Intygsförfarandet bör uppmärksammas särskilt för att säkerställa att deklarationerna för stödberättigade utgifter förbereds på ett korrekt sätt och att alla erforderliga underlag finns med.

0.10 Gemenskapsstöd ges ofta till inkomstbringande industriprojekt. Stöd bör ges med större försiktighet till projekt som har en hög, direkt finansiell avkastning. Finansiering med lån är ibland lämpligare, fastän stöd fortfarande kan användas i de fall investeringar troligen inte hade gjorts utan ytterligare incitament.

0.11 De nya sociala programmen har inte tillräckligt klara och mätbara mål. Dessutom visade granskningen av gemenskapsprogrammen för utbildning och yrkesutbildning, att lanseringen av de nya Leonardo- och Sokrates-programmen hade lett till förseningar och avbrott i föregångarna till dessa program. För att gemenskapsåtgärderna skall samordnas och komplettera varandra och för att undvika att enskilda åtgärder dubbelfinansieras, måste samordningsstrukturerna mellan och inom berörda myndigheter förbättras.

KOMMISSIONENS EGEN FÖRVALTNING

0.12 Kommissionens egen förvaltning kritiseras i de flesta kapitlen i rapporten och i de flesta fallen gäller det direkt förvaltade utgifter, vilket kanske var väntat. Kapitel 3 ger kommissionen sitt erkännande för att den handlade snabbt för att övervaka genomförandet av åtgärder till följd av ett utbrott av svinpest i Belgien och Tyskland. Samtidigt påpekas att kommissionen inte såg till att villkoren för genomförandet av veterinäråtgärder och särskilda åtgärder från början tydligt specificerades i förordningstexterna. Detta misstag ökade gemenskapens kostnader och innebar att medlemsstaterna behandlades på olika sätt.

0.13 Kapitel 4 noterar att kommissionen inte fastställde exakta kriterier för att bestämma vilka medlemsstater som kunde få gemenskapsbidrag till nationella utgifter för övervakning av fisket och inte heller för att bestämma stödnivån. Utrustning som inte enbart användes för att övervaka fisket fick maximalt stöd. Ingen utvärdering av de föreslagna investeringarnas kostnadseffektivitet och ändamålsenlighet gjordes, inte heller för flygplan. Vad gäller övervakning från luften, misslyckades kommissionen dessutom med att ta initiativet till att förbättra det nödvändiga samarbetet mellan medlemsstaterna.

0.14 Under Pacte- och Recite-programmen, vilka beskrivs i kapitel 5, finansieras liknande projekt för utbyte av erfarenheter mellan lokala och regionala myndigheter. Förvaltningen anförtros organ vars administrativa strukturer inte alltid är anpassade till att korrekt genomföra, övervaka och kontrollera projekten.

0.15 Kommissionen behöver omedelbart införa klara regler för att styra upp det utbredda förfarandet med underleverantörer för socialfondstransaktioner. Åtgärder för att bekämpa fattigdom och social utslagning hade inte klart definierade mål, generell samordning saknades liksom analyser för de flesta transaktioner av detta slag. Kommissionen har inte klara förfaranden för tilldelning av stöd och insynen är bristfällig. För att förstärka kontrollsystemet vore det önskvärt att inrätta en central enhet för kontraktsförvaltning, att harmonisera förfarandena samt att särskilja finansiell förvaltning och projektförvaltning.

0.16 Granskningen av stöd till producenter och företag som sänder program i vidfilmsformat (16:9), inom ramen för handlingsplanen för introduktion av avancerade TV-tjänster i Europa (se kapitel 9), visade att det fanns många problem med gemenskapens förvaltning. Ingen av finansieringsmekanismerna kunde tillämpas konsekvent. Fastän handlingsplanen har hjälpt de sändande företagen och producenterna att bekanta sig med formatet, har det inte haft någon avläsbar effekt på försäljningen av mottagare.

0.17 Revisionsrätten drog slutsatsen att om handlingsplanen skulle fortsätta borde stödet till produktion av TV-program förenklas eller till och med dras in. Vad gäller stödet till sändning av program vore det önskvärt med fler tekniska kontroller av den utrustning som de sändande företagen har, i syfte att säkerställa ljud- och bildkvaliteten. Eftersom marknaden hittills har varit mer intresserad av mängden tjänster som erbjuds än av vidfilmsformat, bör beslut om ytterligare finansiella åtaganden fattas först efter noggranna marknadsundersökningar och tydligt fastställande av målen.

0.18 Kapitel 10 tar upp bistånd till Central- och Östeuropa, de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen och Mongoliet. Många av de konstaterade svagheterna är en följd av kommissionens inadekvata personalförvaltning. Kommissionen måste snarast bättre definiera och fullt ut utöva sitt ansvar som utanordnare, upphöra med att delegera en del av sin roll som offentlig myndighet till tredje part, klarlägga den roll som externa experter och internt kontraktsanställd personal har, samt informera den budgetansvariga myndigheten om vilka medel den anser vara nödvändiga för att den på ett tillfredsställande sätt skall kunna genomföra de program den förvaltar. Liknande svårigheter har uppstått då förmedlande organisationer använts för att förvalta vissa strukturåtgärder (se punkterna 0.14 och 0.15 ovan) och på grund av problem med förvaltningskapacitet i samband med utvecklingsbistånd vilket nämns i punkt 0.21 nedan. Ytterligare exempel på problem i samband med delegering av kommissionens befogenheter tas upp i revisionsrättens särskilda rapport nr 1/96 om Med-programmen ().

0.19 Fastän kommissionen börjat komma i kapp förseningar med upprättande av kontrakt, återstod vid slutet av 1995 fortfarande bokföringsmässiga åtaganden på 1 970 miljoner ecu för Phare och 644 miljoner ecu för Tacis som ännu inte omfattades av kontrakt. Tacis-åtgärdernas kostnadseffektivitet försämras ofta av de många förvaltningsnivåerna, vilka leder till att samma åtgärder utförs flera gånger, till förvirring i hierarkin och bristande ansvarstagande.

0.20 Ett brådstörtat åtagande av livsmedelsbistånd och medicinskt bistånd till Kirgizistan ledde till en inadekvat distributionsplan, svårigheter med att upprätta motpartsmedel och slöseri med resurser. Både polska och kirgizistanska motpartsmedel användes inom sektorer som inte var berättigade till stöd eller sektorer som var lågprioriterade. Revisionsrätten har ofta rapporterat om liknande problem med upprättande, användande och uppföljning av motpartsmedel, senast i sina årsrapporter för 1990 till 1994 och i de särskilda rapporterna 1/91 (), 2/94 () och 2/95 (). Dessutom påpekas i kapitel 12 att fastän Lomékonventionen insisterar på att användandet av motpartsmedel särskilt skall riktas till de sociala kategorier som är mest utsatta (fattiga, arbetslösa, kvinnor och barn) har i vissa länder betydande summor använts för att betala av skulder som organ inom den offentliga sektorn ådragit sig. Det är uppenbart att ett antal aspekter i upprättandet och kontrollen av motpartsmedel kräver kommissionens omedelbara uppmärksamhet.

0.21 Kapitel 11 pekar på att utestående åtaganden för samarbete med utvecklingsländer ökade betydligt under 1995 och att en stor andel av åtagandena för flera nyckelområden gjordes i december 1995. En obalans håller på att uppstå mellan storleken och mångfalden vad gäller de program som kommissionen måste genomföra och dess kapacitet att genomföra dem på ett tillfredsställande sätt.

0.22 När gemenskapsstöd bidrar till åtgärdsprogram som samfinansieras med andra bidragsgivare och det är svårt eller t.o.m. omöjligt att skilja ut separata delar av programmen, borde kommissionen inte begränsa stödmottagarens användande av gemenskapsmedel till särskilda delar av programmet. Exempel på sådan överdriven öronmärkning inträffade i samband med vissa humanitära hjälpåtgärder och i samband med ekonomisk hjälp till den palestinska nationella myndigheten. Finansieringsmekanismer och krav på kontroll och rapportering borde i samarbete med andra bidragsgivare anpassas till det slag av åtgärder som finansieras.

0.23 Kapitel 11 uppmärksammar också kommissionens behov av att utveckla och konsekvent tillämpa kriterier för hur man skall behandla ränteinkomster från outnyttjade förskott som betalats ut till organisationer inom ramen för externa åtgärder. Revisionsrättens tidigare rapporter, i synnerhet särskild rapport nr 1/95 om samordning av finansiella instrument, punkt 3.17 () och revisionsrättens årsrapport för budgetåret 1993, punkterna 6.11 till 6.14, har visat att denna iakttagelse i tillämpliga delar även gäller många strukturfondsåtgärder och andra policy-områden där förskott utbetalas av kommissionen, antingen till förmedlande organ eller till slutliga stödmottagare.

0.24 I kapitel 12 noteras att kommissionens policy beträffande stöd från EUF till strukturanpassning har genomförts i överensstämmelse med de internationella finansinstitutens utvärdering av den särskilda situationen för varje land som tar emot stöd och den roll som beskrivs däri för dem som tillhandahåller medel. Kommissionen accepterar att det bara finns ett strukturanpassningsprogram för varje stödmottagande land enligt villkoren som fastställts tillsammans med de internationella finansinstituten. Den önskar ändå till viss del vara oberoende när det gäller att bedöma reformernas framåtskridande och inför därför sina egna villkor för frigörande av stöd från EUF. Det nuvarande systemet är både alltför komplext och alltför stelt. Två olika slag av villkor - grundläggande och kompletterande - borde införas samtidigt som hänsyn tas till olika länders särart.

0.25 Betydelsen av EUF:s stöd till strukturanpassning har inte i motsvarande grad höjt kvaliteten på uppföljningsåtgärderna. Förbättringar måste göras både inom kommissionens delegationer och i de stödmottagande ländernas förvaltningar, vilket kräver institutionellt tekniskt stöd för att planerade reformer av sektorn skall kunna genomföras. Det måste emellertid erkännas att kommissionens möjligheter att tillsammans med övriga bidragsgivare verkligen kunna påverka förberedandet, genomförandet och utvärderingen i efterhand av programmen i målsektorerna, klart begränsas av hänsynstagandet till AVS-ländernas suveränitet.

0.26 Kapitel 13 pekar på att det ökande antalet decentraliserade gemenskapsorgan och deras utveckling gör det nödvändigt för kommissionen att i högre grad uppmärksamma deras verksamhet, särskilt vad gäller insyn i framläggandet av budgetanslag, förstärkning av intern kontroll och harmonisering av förvaltningsförfaranden. Revisionsrätten iakttar också svagheterna i kommissionens fastighetspolitik och föreslår återigen att en flerårig investeringsbudget upprättas. Dessutom tycks erläggandet av skatter, som i fallet med hyrda lokaler, strida mot de överenskommelser om skattebefrielse som reglerar kommissionens förhållande till medlemsstaterna.

0.27 Kapitel 11 (se punkterna 11.68 till 11.72) tar upp kommissionens möjlighet att för granskningsändamål i högre grad använda andra revisorers arbete. Detta förslag kan gälla även för andra områden än gemenskapens bistånd till utvecklingsländer och tredje land, framför allt för strukturfonderna. Bruket att använda andra revisorers arbete håller redan på att etableras för transaktioner inom garantisektionen vid EUGFJ enligt kommissionens förordning (EG) nr 1663/95 av den 7 juli 1995 (). Den fastställer bestämmelser för oberoende nationella revisionsorgans granskning av medlemsstaternas årsredovisningar för garantisektionen vid EUGFJ. Alla sådana initiativ bör välkomnas om de ökar den faktiska omfattningen av kommissionens revisions- och granskningsarbete. De som använder andra revisorers arbete måste dock, i enlighet med god revisionssed (), försäkra sig om revisorns oberoende och yrkesmässiga kompetens för granskningen i fråga samt om att de förfaranden som använts för den enskilda granskningen är adekvata.

FÖRBÄTTRINGAR AV DEN FINANSIELLA FÖRVALTNINGEN

0.28 Rapporten tar också upp flera fall, vilka bekräftats under granskningen, där kommissionen antingen gjort framsteg i riktning mot nödvändiga förbättringar av den räkenskapsmässiga och finansiella förvaltningen eller vidtagit åtgärder tillsammans med medlemsstaterna för att nå en sådan förbättring.

0.29 Både rådet och parlamentet har efter revisionsrättens iakttagelser i kapitel 3 i årsrapporten för 1992 medgett att effektiva kontrollåtgärder behövdes för bomullsmarknaden. Efter kommissionens granskning som bekräftade ett utbrett missbruk, införde den nya förordningar som skulle förbättra kontrollarrangemangen från 1995/96. Revisionsrätten kritiserade i sin årsrapport för 1990 det sätt på vilket kompensation betalades ut till whisky-destillerier för deras export. En uppföljningsgranskning 1995 noterade förbättrade kontroller av detta stöd.

0.30 Fastän det återstår en stor mängd bokföringsmässiga åtaganden för Phare och Tacis som ännu inte omfattas av kontrakt vid slutet av 1995, har kommissionen börjat avhjälpa eftersläpningen. Kommissionen har också tagit de första stegen för att ta itu med olika svagheter i förvaltningen av egna anläggningstillgångar, vilka revisionsrätten har påpekat (se kapitel 13 i årsrapporterna för 1994 och 1995). I kapitlet om egna medel välkomnar dessutom revisionsrätten de förbättringar som gjorts av VIES-systemet (Value added tax Information Exchange System).

0.31 Ett flertal frågor beträffande projekts berättigande till stöd från strukturfonderna håller dessutom på att diskuteras av representanter från kommissionen och från medlemsstaternas förvaltningar inom ramen för SEM 2000. Samtidigt görs en genomgång av andra möjligheter för att stimulera nationella myndigheter att säkerställa både ändamålsenligheten med gemenskapens strukturstöd och korrekt bokföring av den på nationell nivå. Revisionsrätten ställer sig bakom målen för dessa diskussioner, vilka ger viss förhoppning om att viktiga svagheter som funnits länge skall förbättras. Det återstår emellertid mycket att göra och betydande ansträngningar krävs både av kommissionen och medlemsstaterna.

0.32 Slutligen vill revisionsrätten återigen understryka att förebyggande av bedrägeri och slöseri är mycket mera kostnadseffektivt än att sådant upptäcks i efterhand och följs av sanktioner och indrivning vilket ofta är problemfyllt. Hänsyn borde alltid tas till administration, kontrollarrangemang och kostnader när förslag till förordningar görs och när särskilda program eller åtgärder förbereds. Den regelbundet återkommande granskningen av förvaltningen av jordbruksmarknaderna och av strukturfondsförordningarna ger ypperliga tillfällen till att förbättra bokföringen, ansvaret för denna och den finansiella förvaltningens kvalitet för gemenskapens åtgärder på samtliga nivåer.

>Hänvisning till film>

>Hänvisning till film>

>Hänvisning till film>

>Hänvisning till film>

>

Hänvisning till film>

>Hänvisning till film>

>Hänvisning till film>

>Hänvisning till film>

>

Hänvisning till film>

>Hänvisning till film>

>Hänvisning till film>

>Hänvisning till film>

>

Hänvisning till film>

DEL I Iakttagelser beträffande kommissionens inkomster och administrationsanslag och Europeiska utvecklingsfonden

KAPITEL 1 (*) Egna medel

1.0 INNEHÅLLSFÖRTECKNING Punkt

Inledning 1.1 - 1.3

Genomförandet av budgeten 1.4

Traditionella egna medel 1.5 - 1.63

Förvaltning av fordringar som definitivt inte kan indrivas (avskrivna fordringar) 1.5 - 1.16

Inledning 1.5 - 1.10

Kommissionens förvaltning av avskrivna fordringar som meddelats av medlemsstaterna 1.11 - 1.12

Förfarande vid fall som skjutits upp 1.13 - 1.14

Slutsats 1.15 - 1.16

Förfarandet för aktiv förädling 1.17 - 1.38

Definition 1.17

Den juridiska ramens utveckling 1.18 - 1.19

Återexport och övergång till fri omsättning av varor som förädlats under förfarandet för AF/S 1.20 - 1.24

Diverse iakttagelser 1.25 - 1.33

Felaktig tillämpning av avtalet mellan EEG och Turkiet 1.34 - 1.37

Slutsats 1.38

Tullager 1.39 - 1.54

Inledning 1.39 - 1.40

Det juridiska systemet 1.41

Lagerbokföring 1.42 - 1.44

Brister i tullkontrollerna 1.45 - 1.48

Nationella förfaranden för återexport som inte överensstämmer med reglerna 1.49

Felaktig tillämpning av gemenskapsförfarandet för extern transitering 1.50 - 1.52

Motsägelsefulla gemenskapsbestämmelser för taxeringsgrunder 1.53

Slutsats 1.54

Tullunionsavtal 1.55 - 1.62

Slutsats 1.63

Egna medel från moms 1.64 - 1.103

Inledning 1.64 - 1.67

Upptäckt av överträdelser av gemenskapens lagstiftning 1.68 - 1.71

Övergångssystemet för moms på handel inom gemenskapen 1.72 - 1.103

Utbyte av information om momsregistreringsnummer och handelns värde 1.72 - 1.79

Samkörning och begränsad användning av informationskällor 1.80 - 1.88

Utveckling av kontrollmetoder 1.89 - 1.91

Momsinkomster 1.92 - 1.97

Slutsats 1.98 - 1.103

Bruttonationalinkomsten 1.104 - 1.129

Nödvändigheten av att mäta kvaliteten vad gäller beräkningen av det statistiska måttet på BNI 1.104 - 1.119

Kvalitetskonceptet tillämpat på det statistiska måttet på BNI 1.110 - 1.111

Mått på BNI:s jämförbarhet 1.112 - 1.118

Att mäta tillförlitligheten hos BNI 1.119 - 1.125

Slutsats 1.126 - 1.128

INLEDNING

1.1 Detta kapitel handlar om samtliga egna medel. Revisionsrätten har granskat vissa områden av traditionella egna medel: administrationen av fordringar som inte kan indrivas, några aspekter av förfarandet för aktiv förädling, genomförandet av förfarandet för tullager samt de finansiella konsekvenserna av tullunionsavtalen. Vad gäller moms har revisionsrätten fortsatt att granska hur man efterforskat överträdelser av gemenskapens lagstiftning och övergångssystemet för moms på handel inom gemenskapen. Slutligen har revisionsrätten granskat kvaliteten på beräkningen av det statistiska måttet på BNI, som används som beräkningsunderlag för dessa egna medel.

1.2 Uppställningen av de iakttagelser som följer återspeglar inte den relativa finansiella betydelsen för de skilda egna medlen. Förvaltningen av traditionella egna medel under kommissionens ansvar kräver nämligen att revisionsrätten granskar samtliga förfaranden som skall leda till uppbörd av egna medel och som skall skydda gemenskapens finansiella intressen. Riskerna för oegentligheter är särskilt höga inom vissa områden (transitering, aktiv förädling, förvaltning av gemenskapsfordringar ...). Iakttagelserna vad gäller traditionella egna medel är fler till antalet men också mer olikartade. Iakttagelserna om andra slag av egna medel (moms, BNI) är till sin natur mer koncentrerade på principer (makroekonomiska principer, statistiska principer ...) eller på bokföringsaspekter.

1.3 Granskningen av utvecklingen sedan 1986 av finansieringen av gemenskapens budget gör det möjligt att urskilja några tendenser (se graf 1.1): andelen egna medel från BNI ökar under hela perioden, momsandelen varierar mellan 50 % och 60 % och andelen från traditionella egna medel (tullar, jordbruksavgifter och avgifter på socker) har en tendens att minska (se tabell 1.1).

Graf 1.1 - Utveckling av fördelningen av faktiska egna medel

>Start Grafik>

(%)

>Slut Grafik>

>Hänvisning till film>

GENOMFÖRANDET AV BUDGETEN

1.4 Av tabell 1.2 framgår att:

1) De faktiska inkomsterna 1995 uppgick till 75 077,1 miljoner ecu, vilket motsvarar 99,5 % av de beräknade inkomsterna i den slutliga budgeten. De har ökat med 13,7 % jämfört med budgetåret 1994 (66 002,1 miljoner ecu).

2) De traditionella egna medlen sedan kostnader för uppbörd (1 605,9 miljoner ecu) frånräknats var 14 453,2 miljoner ecu, dvs. 19,2 % av totala faktiska inkomster. Dessa medel fördelade sig på

a) tullar på 13 898,4 miljoner ecu brutto, vilket motsvarar 86,5 % av de traditionella egna medlen brutto (16 059,1 miljoner ecu) (),

b) jordbruksavgifter på 844,3 miljoner ecu, vilket motsvarar 5,3 % av traditionella egna medel brutto,

c) avgifter på socker och isoglukos på 1 316,4 miljoner ecu, vilket motsvarar 8,2 % av traditionella egna medel brutto.

3) Egna medel som härrör från mervärdesskatt (moms), inklusive saldon och justeringar ( P521,3 miljoner ecu) uppgick till 39 127,3 miljoner ecu (), dvs. 52,1 % av totala faktiska inkomster.

4) Egna BNI-medel, inklusive saldon och justeringar ( P269,4 miljoner ecu) uppgick till 14 172,6 miljoner ecu () (varav reserver 247,6 miljoner ecu), dvs. 18,9 % av totala faktiska inkomster.

TRADITIONELLA EGNA MEDEL

Förvaltning av fordringar som definitivt inte kan indrivas (avskrivna fordringar)

Inledning

>Plats för tabell>

1.5 Medlemsstaterna ställer till gemenskapens förfogande de fastställda tullar och jordbruksavgifter som uppburits eller för vilka säkerhet har ställts. De bokför i särskilda räkenskaper, s.k. B-räkenskaper (), de fastställda anspråk som inte har uppburits och för vilka ingen säkerhet har ställts. I dessa räkenskaper kan även bokföras fordringar som fastställts och för vilka säkerhet ställts om det rests invändningar mot dessa.

1.6 Tabell 1.3 sammanfattar situationen per den 30 juni 1995 för fastställda anspråk som inte har uppburits, jämfört med totala fastställda anspråk. Dessa procentsatser varierar mellan medlemsstaterna från 0,13 till 1,54 %.

1.7 Medlemsstaterna kan avskriva fordringar, dvs. de befrias från skyldigheten att ställa fastställda anspråk till kommissionens förfogande om dessa inte har uppburits på grund av force majeure eller om de är omöjliga att uppbära även på lång sikt på grund av skäl som inte kan tillskrivas medlemsstaterna.

1.8 Revisionsrätten har vid kommissionen granskat de handlingar som gäller fall av avskrivna fordringar.

1.9 De avskrivna fordringarnas totala belopp skall meddelas kommissionen i kvartalsrapporterna. Dessutom skall avskrivna fordringar för enskilda fall på belopp över 10 000 ecu tas upp i halvårsrapporten till kommissionen. Kommissionen skall vid behov inom sex månader sända sina iakttagelser till den berörda medlemsstaten.

>Plats för tabell>

1.10 En jämförelse mellan dessa två rapporter visar att de inte överensstämmer med varandra: avskrivna fordringar tas upp i halvårsrapporterna fastän kvartalsrapporterna som avser samma period inte tar upp något belopp alls eller endast betydligt lägre belopp (se tabell 1.4).

Kommissionens förvaltning av avskrivna fordringar som meddelats av medlemsstaterna

1.11 Sedan förfarandet med att avskriva fordringar () infördes den 1 januari 1989 () har fem medlemsstater (Tyskland, Spanien, Frankrike, Nederländerna, Förenade kungariket) fört fram fall av avskrivna fordringar på belopp som överstiger 10 000 ecu. Tabell 1.5 sammanfattar situationen per den 30 juni 1995 för de 28 fall som deklarerats av de fem medlemsstaterna för totalt 5,6 miljoner ecu.

1.12 Vid tidpunkten för revisionsrättens utredning (december 1995) hade kommissionen ännu inte upprättat en sammanställning över de nationella systemen för uppbörd fastän den är nödvändig för att begränsa medlemsstaternas finansiella ansvar, även då det gäller avskrivna fordringar. Först i september 1994 tog kommissionen initiativet till att samla in information från medlemsstaterna i syfte att upprätta denna sammanställning.

Förfarande vid fall som skjutits upp

1.13 Den 13 juli 1995 informerade de tyska myndigheterna kommissionen om att de avskrivna fordringar som dittills anmälts i verkligheten var fordringar som skjutits upp. Enligt nationella bestämmelser fattar nämligen myndigheterna beslut om tillfälligt uppskjutande av indrivningsåtgärder, men beslutet innebär inte att skulden upphör. Följaktligen skulle alla fall som skjutits upp sedan 1989 återinföras i den separata bokföringen. Men dessa fordringar som skall indrivas förekommer inte i gemenskapens räkenskaper. Vid tidpunkten för undersökningen hade kommissionen ännu inte kontaktat de tyska myndigheterna i denna fråga.

>Plats för tabell>

1.14 Före 1989 tillhandahöll Tyskland kommissionen alla fastställda anspråk, även anspråk som inte uppburits. Den 1 januari 1989 uppgick fastställda men inte uppburna anspråk som tillhandahållits kommissionen till totalt 93,8 miljoner ecu (). Detta belopp har inte återbetalats för att tas upp i de särskilda räkenskaperna, men kommissionen har inte motsatt sig att de tyska myndigheterna drar av fordringar som avskrivits från anspråk som löpande fastställs. Varken kommissionen eller de tyska myndigheterna har inrättat något system för uppföljning som gör det möjligt att ta fram de totala belopp som dragits av.

Slutsats

1.15 Förfarandet med att avskriva fordringar ger inte kommissionen något avgörande stöd för att analysera och jämföra medlemsstaternas resultat vad gäller uppbörd av komplicerade fordringar (se punkt 1.10 och 1.12).

1.16 I de flesta medlemsstaterna tillämpas fortfarande inte det föreskrivna förfarandet (se punkt 1.11) och i de övriga medlemsstaterna tillämpas det på ett inte överensstämmande sätt. Kommissionen borde försöka eliminera orsakerna som i vissa medlemsstater leder till att en större andel av anspråken inte uppbärs (se punkt 1.6). För att öka insynen i förvaltningen av uppbörden borde kommissionen vidta lämpliga åtgärder för att:

a) få rapporterna som åsyftas i punkterna 1.9 P1.10 att överensstämma med varandra,

b) göra det obligatoriskt med regelbundna rapporter för alla fordringar som inte uppburits inom en viss tid,

c) i en bilaga till den årliga balansräkningen publicera situationen per medlemsstat för gemenskapsfordringar som inte uppburits enligt b).

Förfarandet för aktiv förädling

Definition

>Plats för tabell>

1.17 Förfarandet för aktiv förädling () är ett tullförfarande med ekonomisk verkan som gör det möjligt att inom gemenskapens tullområde låta varor som definieras nedan genomgå en eller flera bearbetningsprocesser, s.k. förädlingsprocesser. Följande varor kan hänföras till förfarandet för aktiv förädling:

a) Icke-gemenskapsvaror som är avsedda för återexport från gemenskapens tullområde som bearbetade produkter, s.k. förädlingsprodukter, utan att dessa varor underkastats importtullar eller handelspolitiska åtgärder (förfarandet för aktiv förädling, suspensionssystemet; nedan kallat "AF/S").

b) Varor som övergår till fri omsättning () med återbetalning av eller befrielse från de importtullar som varorna är belagda med, om dessa varor exporteras från gemenskapens tullområde som förädlingsprodukter (förfarandet för aktiv förädling, restitutionssystemet; nedan kallat "AF/R").

Den juridiska ramens utveckling

1.18 I sin årsrapport för budgetåret 1988 kritiserade revisionsrätten det felaktiga användandet av AF/S och rekommenderade att kompensationsränta skulle införas i de fall då varor som hade behandlats under suspensionssystemet tillhandahölls på gemenskapens område (). Kompensationsräntan syftar till att avskaffa den orättvisa finansiella fördel som uppstår då det datum då tullskulden uppstår flyttas framåt i tiden (). Kommissionens förordning (EEG) nr 731/90 av den 26 mars 1990 () fullföljde revisionsrättens iakttagelser ().

1.19 I fyra medlemsstater (Belgien, Tyskland, Frankrike, Förenade kungariket) har revisionsrätten granskat tillämpningen av dessa förändringar. Denna granskning gjorde det möjligt att framföra vissa iakttagelser om genomförandet av AF/S i medlemsstaterna (se punkterna 1.25 P1.37).

Återexport och övergång till fri omsättning av varor som förädlats under förfarandet för aktiv förädling, suspensionssystemet (AF/S)

1.20 För att tillstånd skall ges till att använda förfarandet för AF/S måste det finnas konkreta avsikter att återexportera förädlingsprodukterna. Men i tre medlemsstater som besökts (Belgien, Tyskland, Frankrike) hade upp till 90 % av förädlingsprodukterna inte återexporterats på flera år av vissa operatörer. Tullkontoret som ansvarade för kontrollen har inte kritiserat detta missbruk av förfarandet för AF/S och tillstånden i fråga har förnyats regelbundet av de nationella myndigheterna.

1.21 Tillstånden för förfarandet AF/S, inom vars ram en stor andel av de viktigaste förädlingsprodukterna eller varorna i oförändrat skick under flera år övergår till att omsättas fritt, överensstämmer inte med gemenskapens gällande regler. När datum för tullskuldens uppkomst skjuts framåt i tiden genom ett administrativt beslut, leder det till ett dubbelt missbruk av förfarandet: målen och bestämmelserna för AF/S överträds och nationella inkomster uppkommer genom systemet med kompensationsräntor, till nackdel för gemenskapsbudgeten. Enligt artikel 2 i rådets beslut nr 88/376/EEG, Euratom av den 24 juni 1988 om systemet för gemenskapernas egna medel () utgör nämligen kompensationsräntorna inte egna gemenskapsmedel. Dessa överträdelser av bestämmelserna för förfarandet AF/S medför ett sent tillhandahållande av de egna medlen i fråga.

1.22 Effekten på gemenskapsbudgeten av dessa överträdelser av gällande bestämmelser kan uppskattas genom de kompensationsräntor som mottagits av medlemsstaterna. För 12 medlemsstater var beloppet 7,2 miljoner ecu för de 10 första månaderna 1994.

1.23 I december 1991 godkände de franska myndigheterna, i överensstämmelse med artikel 27 i förordning (EEG) nr 1999/85 () och med kommissionens samtycke, att en operatör övergick från förfarandet för aktiv förädling, restitutionssystemet (AF/R), till suspensionssystemet (AF/S). Detta beslut ledde till att 29,1 miljoner ecu () återbetalades till operatören. Vid övergången till AF/S godkände de franska myndigheterna, för samtliga varor som tidigare hänförts till förfarandet för AF/R, en ny tidsfrist för att lägga fram en avräkningsnota för att avsluta tullförfarandet. Följden blev en tidsfrist på i genomsnitt 28 månader, vilket med 10 månader överskrider den tidsfrist på 18 månader som de franska myndigheterna fastställt för att genomföra förädlingsprocesser ().

1.24 Enligt den första avräkningsnotan har 90 % av förädlingsprodukterna under bearbetning vid övergången till suspensionssystemet hänförts till fri omsättning och gett upphov till kompensationsräntor (nationella inkomster) på mer än 3 miljoner ecu. Dessa övergångar till fri omsättning som gjorts i strid med gemenskapens lagstiftning har medfört att egna medel på 25,6 miljoner ecu har fastställts och tillhandahållits med en försening på 10 månader (se punkt 1.28).

Diverse iakttagelser

1.25 I Belgien visade granskningen av avräkningsnotor, som lämnats in för budgetåren 1993 och 1994 av en betydande operatör, att avslutningsförfarandet inte tillämpades på ett korrekt sätt. Operatören hade exporterat den huvudsakliga förädlingsprodukten, som per definition är en vara med ursprung utanför gemenskapen, med tulldokument som används för export av gemenskapsvaror. Detta förfarande medför att det är omöjligt att bevisa att varorna verkligen lämnat gemenskapens tullområde. Förädlingsprodukterna i fråga motsvarar tullar på över 1 miljon ecu.

1.26 Avräkningsnotan skall lämnas in senast 30 dagar efter att tidsfristen för återexporten har löpt ut. Samma tidsfrist gäller om kontrollkontoret själv upprättar avräkningsnotan (). I tre medlemsstater (Belgien, Tyskland, Förenade kungariket) hade de månadsvisa eller kvartalsvisa deklarationerna lämnats in för sent eftersom tullmyndigheterna inte hade vidtagit lämpliga åtgärder för att säkerställa att egna medel fastställdes och uppbars inom de föreskrivna tidsfristerna (). I Tyskland hade ett kontrollkontor upprättat avräkningsnotan för en operatör med en försening på i genomsnitt 8 månader. Anspråken uppskattades till 13,3 miljoner ecu () per år.

1.27 Fastän bestämmelserna inte tillåter annat än uppgörelser (deklarationer) () månadsvis eller kvartalsvis har två medlemsstater (Belgien, Förenade kungariket) tillåtit uppgörelser som omfattar perioder på upp till ett år. Enbart för åren 1992, 1993 och 1994 har egna medel för totalt 3,6 miljoner ecu följaktligen fastställts och tillhandahållits med en försening på i genomsnitt 6 månader (Belgien).

1.28 I fallen som nämns i punkterna 1.24 P1.27 har en försening i tillhandahållandet av tullar till gemenskapen konstaterats. Bestämmelserna i artikel 11 i rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89 av den 29 maj 1989 (), som fastställer att dröjsmålsränta skall betalas vid för sent tillhandahållande av egna medel, borde följaktligen tillämpas.

1.29 Förfarandet för extern gemenskapstransitering är tillämpligt för alla transporter av icke-gemenskapsvaror från en plats till en annan inom tullområdet (), såvida inte varorna hänförts till ett tullförfarande med ekonomisk verkan och på villkor att de särskilda bestämmelserna för detta ekonomiska förfarande tillåter en sådan förenklad befordran. Men förfarandet för aktiv förädling tillåter endast transport från platsen för bearbetningen till tullkontoret som avslutar förfarandet.

1.30 Då varor som återexporteras inte passerar en annan medlemsstats territorium, tillåter icke desto mindre de nationella instruktionerna i Tyskland att förädlingsprodukter och varor i oförändrat skick befordras fram till tullkontoret vid gränsen för tullområdet, som inte är det kontor där förfarandet avslutas. Detta sker genom en enkel notering av operatören, utan att formaliteterna för transiteringsförfarandet följs (ställande av säkerhet, T1-deklarationer ...).

1.31 Vid återexport sjövägen tillåter det nationella förfarandet omlastningar vid anlöpning av hamnar inom gemenskapen. Detta förfarande medför risker för bedrägeri vad gäller identifiering av varornas tullstatus. Vid anlöpning av en hamn inom gemenskapen () kan alltså icke-gemenskapsvaror släppas ut på gemenskapsmarknaden utan att importtullar erläggs för dem, eftersom något transiteringsdokument inte finns.

1.32 Då varor som hänförts till förfarandet för AF/S lämnar detta för att hänföras till ett annat suspensionförfarande (transitering, tullager ...), skall i det fält som är reserverat för varubeskrivningen i tulldokumentet som medföljer varorna tydligt anges "PA/S" (). Detta anges inte på dokumentet i fråga i någon av de medlemsstater som besökts. Då denna exakta angivelse saknas finns det risk för att kompensationsränta inte uppbärs vid en eventuell senare övergång till fri omsättning.

1.33 I Tyskland sköt man upp kontrollerna i efterhand av förfarandet AF/S med upp till 13 år, fastän den period som fastställs i bestämmelserna för eventuell uppbörd i efterhand är begränsad till 3 år.

Felaktig tillämpning av avtalet mellan EEG och Turkiet

1.34 I enlighet med tilläggsprotokollet till avtalet mellan EEG och Turkiet () kunde, fram till den 18 mars 1995, varucertifikat A.TR.1 endast utfärdas för varor i fri omsättning. Det är först sedan beslut nr 1/94 () av Associeringsrådet för EG och Turkiet har trätt i kraft den 19 mars 1995, som en kompensationsavgift () har införts för varor som återexporteras till Turkiet efter aktiv förädling.

1.35 Det framgår av de nationella instruktioner som meddelats revisionsrätten av 10 medlemsstater att endast Förenade kungariket har uppburit importavgifter på förädlingsprodukter och varor i oförändrat skick innan A.TR.1-certifikaten godkänts. Samtliga andra medlemsstater, med undantag för Spanien (sedan november 1993) och Irland (sedan 1994) har utfärdat A.TR.1-certifikat utan att uppbära tullar. Varorna borde emellertid ha övergått till fri omsättning och tullar borde ha krävts till 100 % för delar med ursprung i tredje land innan A.TR.1-certifikaten utställdes. I den mån medlemsstaterna inte i efterhand kan uppbära tullar som borde ha erlagts då A.TR.1-certifikaten utställdes, skall medlemsstaterna ogiltigförklara dessa och dra tillbaka dem och samtidigt informera de turkiska myndigheterna om att utställandet gjorts i strid mot gällande bestämmelser.

1.36 Revisionsrätten har hos två operatörer (Tyskland, Belgien) konstaterat att A.TR.1-certifikat har godkänts fram till den 18 maj 1995 för förädlingsprodukter, utan att motsvarande tullar har betalats (250 000 ecu för perioden 1992 1994).

1.37 Värdet av varorna (i fri omsättning eller inte) som återexporterats av Europeiska unionen till Turkiet vid avslutat förfarande för aktiv förädling uppgår för åren 1993 och 1994 till över 1 780 miljoner ecu. Även om tillräckligt exakta uppgifter saknas, uppskattar revisionsrätten att egna medel till ett belopp på flera tiotals miljoner ecu inte uppburits för åren 1973 till 1995.

Slutsats

1.38 Kommissionen bör se till att gemenskapsbestämmelserna tillämpas korrekt samt:

a) införa ett system för aktiv uppföljning av genomförandet av förfarandet AF/S. Detta system borde särskilt följa upp procentandelen av förädlingsprodukter som övergår till fri omsättning (se punkterna 1.21 1.24), tidsfristerna för avslutning av förfaranden (se punkterna 1.26 1.27) samt frekvensen och resultaten av kontrollerna i efterhand (se punkt 1.33),

b) tillsammans med berörda medlemsstater fastställa beloppen för egna medel som skall indrivas till följd av felaktig tillämpning av avtalet mellan EEG och Turkiet (se punkterna 1.34 1.37), eller ogiltigförklara dem och dra tillbaka de certifikat som utställts i strid mot gällande bestämmelser,

c) kritiskt granska alla gemenskapsbestämmelser och nationella bestämmelser som utgör en risk för bestämningen av icke-gemenskapsvarors tullstatus, särskilt när det gäller sjötransporter från en punkt till en annan inom gemenskapens tullområde (se punkterna 1.29 1.32),

d) tillämpa artikel 11 i rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89 av den 29 maj 1989 () om betalning av räntor vid förseningar av tillhandahållandet av egna medel när en administrativ eftergivenhet leder till att uppkomsten av tullskulden skjuts upp (se punkterna 1.21 1.22).

Tullager

Inledning

1.39 Inom Europeiska unionen har cirka 13 000 tullager godkänts i överensstämmelse med artikel 100 i gemenskapens tullkodex (). Det finns sex slags lager som definieras i tillämpningsbestämmelserna () till nämnda kodex varav 35 % är av det särskilda slag som revisionsrätten undersökt (). Vid de lager som valts ut av revisionsrätten finns det risk för att fastställandet av egna medel försenas, på grund av lättnader i förfarandet (lokalt klareringsförfarande () vid övergång till fri omsättning). Lagren är avsedda för privat lagring utan att lagerhavaren () nödvändigtvis äger varorna.

1.40 Revisionsrättens undersökning har omfattat detta särskilda slag av lager i fem medlemsstater (Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Italien) som tillåtit sådana lager.

Det juridiska systemet

1.41 Förfarandet för tullager tillåter lagring under tullövervakning:

a) av icke-gemenskapsvaror, utan att dessa varor beläggs med importtullar eller utsätts för handelspolitiska åtgärder,

b) av gemenskapsvaror, för vilka särskilda bestämmelser föreskriver tillämpning av åtgärder som gäller export av varor ().

Lagerbokföring

1.42 För att förebygga risker för förseningar av fastställande av egna medel skall lagerbokföringen, i enlighet med gemenskapens bestämmelser () vid varje tidpunkt visa det aktuella lagret av varor. Med tanke på lättnader i förfarandet (se punkt 1.39) skall denna lagerbokföring visa samtliga delar som är nödvändiga för tillämpningen av systemet för tullager och tullmyndigheternas kontroll av detta (). Den är en av de viktigaste delarna av tullkontrollen. De taxeringsgrunder (slag av varor, kvantitet, värde för tulländamål) som deklarerats och bokförts när varorna placerats i lager får betydelse för fastställandet av tull när varorna senare övergår till fri omsättning.

1.43 Den person som tullmyndigheterna har utsett skall sköta lagerbokföringen under överenskomna former (). Undersökningarna på plats har visat på olikheter i de krav som de nationella myndigheterna ställer på lagerbokföringen. De varierar från en enkel inventarielista till detaljer om varornas alla rörelser. I många fall måste denna lagerbokföring för kontrolländamål kompletteras av information som endast operatören har tillgång till.

1.44 Vissa avvikelser i lagerbokföringen som skulle kunna medföra förseningar av fastställandet av egna medel har också konstaterats. När den datoriserade lagerbokföringen är uppbyggd på ett annat sätt än klassificeringen enligt tulltaxan (), är det omöjligt för tullmyndigheterna och gemenskapens instanser att i de stora lagren följa varornas rörelser genom att kontrollera det som förs in i lagren och motsvarande utförsel. På samma sätt kan varornas rörelser inte följas och den fysiska inventeringen inte verifieras om lagerhavaren driver flera lager utspridda på det nationella territoriet (Tyskland) och det i tulldokumentet vid införseln inte anges i vilket lager varorna lagras. I ett fall (Italien) påbörjades lagerbokföringen först fyra månader efter upprättandet av lagret. Det initiala verkliga värdet av varorna som placerats i lager (värdet uppskattas till 1,8 miljoner ecu) hade inte på ett riktigt sätt bokförts i lagerbokföringen. Genom denna kan man varken verifiera den fysiska inventeringen eller varornas rörelser.

Brister i tullkontrollerna

1.45 Frekvensen av och metoderna för kontrollerna, vars mål i synnerhet är att verifiera överensstämmelsen mellan tidpunkten för varornas övergång till fri omsättning och tidpunkten för fastställandet av egna medel, varierar betydligt från en medlemsstat till en annan.

1.46 I Tyskland genomförs två slag av kontroller: kontroller av tulldokument rörande enstaka transaktioner som görs regelbundet och fördjupade kontroller i efterhand som, för samma lager, ofta görs med mellanrum på över tre år. Efter så lång tid kan något meddelande om tullbeloppets storlek inte längre lämnas (). Vid två kontor som besökts har för 58 av 146 lager som hör till deras ansvarsområde ingen kontroll i efterhand ägt rum före preskriptionstidens slut. Vid vissa av lagren hade den senaste kontrollen i efterhand gjorts 1988, fastän de egna medel som det gällde kan uppskattas till flera miljoner ecu per år. Det är emellertid framför allt de fördjupade kontrollerna i efterhand som gör det möjligt att verifiera att tulldokumenten och de kommersiella dokumenten stämmer överens och på så vis upptäcka försenade eller felaktiga fastställanden av egna medel.

1.47 I Frankrike och Belgien finns det inga nationella instruktioner om kontroller i efterhand vid tullagren.

1.48 I Italien hade enkätundersökningar gjorts av de nationella myndigheterna genom jämförelser mellan angivna uppgifter på dokumenten vid in- och utträde. Enligt myndigheterna hade kontroller särskilt av kommersiella dokument gjorts i efterhand, och fysiska inventeringar hade genomförts, men ingen kontrollrapport kunde tas fram vid besöken på platsen.

Nationella förfaranden för återexport som inte överensstämmer med reglerna

1.49 De nationella förfaranden som används för återexport, som beskrivs och kritiseras i punkterna 1.29 1.31, används också för varor som återexporteras från ett tullager.

Felaktig tillämpning av gemenskapsförfarandet för extern transitering

1.50 De nationella bestämmelser som antagits i Spanien med tillämpning av artiklarna 397 och följande i tillämpningsföreskrifterna för gemenskapens tullkodex (), gör det möjligt för lagerhavaren att följa det förenklade förfarandet för transitering.

1.51 Härigenom är lagerhavaren, i motsats till gemenskapens bestämmelser, inte tvungen att till behörigt tullkontor skicka ett exemplar av transiteringsdeklarationen (). Dessutom varken förnumrerar eller förregistrerar tullen transiteringsdeklarationerna som utfärdas av lagerhavaren. Följaktligen förfogar tullmyndigheterna inte över något dokument som gör det möjligt att övervaka att transiteringsförfarandet fungerar på ett riktigt sätt. Dessa förenklade förfaranden som allmänt tillämpas i Spanien har använts vid två stora lager som revisionsrätten granskat.

1.52 Revisionsrätten har, vid de granskade lagren, undersökt registret över transiteringsdeklarationer som lagerhavaren upprättat. Detta register visar att tidsåtgången för avslutning av tullförfarandet i vissa fall vida överstiger den föreskrivna tidsfristen. I enlighet med artikel 379 i tillämpningsbestämmelserna för gemenskapens tullkodex, borde indrivningsförfarandet för ej avslutade transaktioner ha påbörjats senast 14 månader efter det datum då deklarationen för gemenskapstransitering registrerades. Ett visst antal transiteringsdeklarationer som utfärdats 1992 och 1993 hade fortfarande inte avslutats vid revisionsrättens kontroll i juni 1995 och indrivningen av motsvarande tullar hade inte påbörjats.

Motsägelsefulla gemenskapsbestämmelser för taxeringsgrunder

1.53 Bestämmelserna i artikel 278.3 c i tillämpningsbestämmelserna () står i motsats till dem i artiklarna 214.1 och 112.3 i gemenskapens tullkodex. Den det berör kan, vid övergång till fri omsättning, antingen använda andra taxeringsgrunder än de som fastställts eller tillåtits då varorna placerades i lager eller också kan de taxeringsgrunder som fastställts eller godkänts då varorna placerades i lagerförfarandet gälla vid övergången till fri omsättning. Följden av att man kan välja mellan tillämpningsreglerna innebär en risk för en systematisk underskattning av fastställda egna medel.

Slutsats

1.54 Kommissionen bör vidta nödvändiga åtgärder så att

1) gemenskapsbestämmelserna om lagerbokföring tillämpas (se punkterna 1.42 1.44),

2) kontrollerna av tullager säkerställer ett skydd av gemenskapens finansiella intressen (se punkterna 1.45 1.48),

3) tillgången till verifierande underlag säkerställs vid kontrollerna som gemenskapsinstanserna utför (se punkterna 1.42 1.44 och 1.51), särskilt då det gäller följande:

a) lokala klareringsförfaranden av tullförfarandena för marknadsaktörerna,

b) tillstånd till förenklade förfaranden för marknadsaktörerna,

c) delegering av en del av tullkontorens rättigheter till vissa marknadsaktörer,

4) de nationella förfarandena för återexport överensstämmer med gemenskapsbestämmelserna (se punkt 1.49),

5) artikel 112.3 i gemenskapens tullkodex () tillämpas utan tvetydighet (se punkt 1.53).

Tullunionsavtal

1.55 En tullunion kännetecknas av:

a) en gemensam tulltaxa (GTT) som tillämpas på import av varor från tredje land,

b) fri omsättning av varor som i sin helhet framställts inom unionens territorium () samt av varor som varit föremål för tullformaliteter för fri omsättning av en av avtalsparterna.

1.56 Importtullar kan antingen återgå till avtalsparten som tagit emot betalningen (bokföringsmetoden) eller fördelas oberoende av vilken avtalspart som tagit emot betalningen med hjälp av kriterier för ekonomisk aktivitet (makroekonomisk metod).

1.57 Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) har slutit tre tullunionsavtal med Furstendömet Andorra (), Republiken San Marino () och Turkiet (). I dessa tre avtal används bokföringsmetoden för att fördela inbetalda tullar.

1.58 När det gäller tullunionerna med San Marino och Andorra är och förblir de finansiella konsekvenserna för gemenskapens egna medel obetydliga (se tabell 1.6). Avtalet om en tullunion med Turkiet, som tillämpas från den 1 januari 1996, riskerar att få icke försumbara konsekvenser för gemenskapens egna medel, men dessa kan inte påvisas eftersom avtalet inte fastslår att nödvändiga uppgifter skall tas fram. Tullunionsavtal med andra länder utanför gemenskapen kan komma att bli verklighet på sikt, med konsekvenser för de egna medlen som riskerar att bli betydande. Revisionsrätten har valt att granska de finansiella aspekterna av genomförandet av det tillfälliga avtalet om handel och tullunion mellan EEG och San Marino för att peka på de risker (se punkterna 1.60 1.62) för en orättvis fördelning av uppburna importtullar mellan avtalsparterna som bokföringsmetoden medför.

1.59 Tabell 1.6 sammanfattar fördelningen av tullar som uppburits under budgetåret 1993, i enlighet med avtalen som ingåtts med San Marino och Andorra. Dessutom framgår de negativa konsekvenser för gemenskapsbudgeten som bokföringsmetoden innebär. Bokföringsmetoden är den metod som fastställs i de två avtalen. Vid en jämförelse i fallet San Marino mellan konsekvenserna av en makroekonomisk metod (till exempel en fördelning baserad på BNI) och konsekvenserna av bokföringsmetoden kan man konstatera att den senare missgynnar gemenskapens egna medel.

1.60 En av de största riskerna med bokföringsmetoden kan åskådliggöras med det faktum att för vissa varor överstiger de importerade och förtullade kvantiteterna för en avtalspart vida konsumtionspotentialen. Detta leder till en orättvis fördelning av uppburna importtullar mellan avtalsparterna.

1.61 Anledningen till denna obalans finner man då deklarationerna för övergång till fri omsättning granskas. I fallet San Marino, till exempel, har denna granskning visat att en betydande del av uppburna importtullar erläggs av några importörer varav vissa, genom sin representation på marknaden, är ensamma operatörer på en del av gemenskapsmarknaden.

1.62 Eftersom importtullarna för samma vara är de samma för alla operatörer som bedriver verksamhet inom tullunionens territorium, påverkas i allmänhet operatörernas etablering i den ena eller andra partens territorium av andra hänsyn än tullar. I den mån som operatörerna kan dra nytta av komparativa fördelar av ekonomisk eller förordningsmässig natur som gäller för en av avtalsparterna, riskerar obalanser i fördelningen av uppburna tullar som erhållits av avtalsparterna att uppstå eller till och med förvärras. Gemenskapens egna medel drabbas av konsekvenserna härav. Dessa har en tendens att framför allt bestämmas av avtalsparternas respektive ekonomiska storlek och den verkliga skillnaden mellan de komparativa fördelarna.

Slutsats

1.63 Kommissionen borde noggrannare studera konsekvenserna av tullunionsavtalen för de egna medlen och i dessa avtal koppla omfördelningen av uppburna tullar för var och en av avtalsparterna till en eller flera kriterier av makroekonomisk natur.

EGNA MEDEL FRÅN MOMS

Inledning

>Plats för tabell>

1.64 Det gemensamma systemet för moms har inrättats på gemenskapsnivå för att säkerställa upprättandet av ett enhetligt beräkningsunderlag för beskattning i medlemsstaterna. Det utgör också beräkningsgrunden för egna medel från moms som varje medlemsstat skall erlägga. Därför kan varje avvikelse eller funktionsrubbning vad gäller det gemensamma momssystemet innebära att momsbasen minskas och därmed egna medel från moms.

1.65 Nedan redogörs för de kontroller som revisionsrätten utfört, dels av huruvida nationell lagstiftning överensstämmer med gemenskapens lagar för moms och dels av övergångssystemet för moms som tillämpas för handel inom gemenskapen sedan de fiskala gränserna togs bort den 1 januari 1993 ().

1.66 Med tanke på betydelsen av gemenskapens övergångssystem för uppbörd av moms och med hänsyn till möjligheten att borttagandet av fiskala gränser skulle ha kunnat öka riskerna för oegentligheter, har revisionsrätten under 1995 fortsatt att inom en ad hoc-grupp, bestående av vissa nationella revisionsorgan, granska VIES-systemets funktion (Value added tax Information Exchange System) (). Systemets mål är att göra det möjligt för medlemsstaternas skattemyndigheter att försäkra sig om korrekt taxering av transaktioner inom gemenskapen.

1.67 När så varit möjligt har avstämningar gjorts med andra disponibla informationskällor om de kommersiella flödena mellan medlemsstaterna (särskilt Intrastat-systemet, se punkt 1.79). Detta har gjorts särskilt då det gäller identifiering av aktörerna och kontroll av tillförlitligheten hos den information som rör handel.

Upptäckt av överträdelser av gemenskapens lagstiftning

1.68 Kommissionen hade gjort en betydande ansträngning för att undersöka överträdelserna genom en ad hoc-kommitté som upphörde med sitt arbete i mitten av 1993. Sedan dess upptäcks i praktiken överträdelser nästan uteslutande efter klagomål från enskilda personer eller efter de granskningar av de egna medlen som kommissionen utför i medlemsstaterna. Dessa görs numera vartannat år i stället för som tidigare varje år.

1.69 Då kommissionen konstaterar att en överträdelse av det gemensamma systemet för moms har en inverkan på de egna medlen, har den möjlighet att reservera sig för översikten över egna medel från moms. Från detta stadium och högst tre år tillbaka i tiden ombeds medlemsstaten i fråga att kontrollera och vid behov korrigera denna översikt. Därför bör denna reservation framföras så snart som möjligt för att skydda unionens finansiella intressen.

1.70 Även om en reservation gör det möjligt att skydda unionens finansiella intressen, kan den tid det tar att faktiskt återvinna de summor det här kan röra sig om uppgå till flera år om en överenskommelse inte uppnåtts mellan kommissionen och medlemsstaten i enlighet med förordning 1553/89.

1.71 I allmänhet debiteras inte dröjsmålsräntor för utestående belopp, vilket inte uppmuntrar tillhandahållandet av dem inom rimlig tid. I sina tidigare iakttagelser i ämnet () konstaterade revisionsrätten att situationen var otillfredsställande. Så snart en förlust av egna medel fastställts, bör ett förfallodatum för erläggandet kunna fastställas och efter detta datum bör dröjsmålsräntor debiteras.

Övergångssystemet för moms på handel inom gemenskapen

Utbyte av information om momsregistreringsnummer och handelns värde

1.72 Varje person som tillhandahåller varor eller tjänster inom gemenskapen har rätt att begära bekräftelse av giltigheten av varje annan aktörs momsregistreringsnummer. Varje medlemsstat förfogar över en databas som innehåller ett register över skattskyldiga som tilldelats ett momsregistreringsnummer. Den är tillgänglig för behöriga myndigheter i andra medlemsstater genom VIES-nätet. 1995 besvarade VIES-systemet 2,3 miljoner förfrågningar om momsregistreringsnummer.

1.73 Det verkar emellertid som om momsregistreringsnummer kan anges som giltiga i VIES även en viss tid efter det datum då de faktiskt tagits bort (Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Irland, Nederländerna, Portugal, Förenade kungariket). I Italien och Portugal har aktörerna 30 dagar på sig att meddela att de upphört med sin verksamhet. Därmed finns det risk för att ett registreringsnummer som medtagits i kvartalssammanställningen av leveranser inom gemenskapen ogiltigförklaras. Härigenom uppstår problem mellan berörda myndigheter och berörda skattskyldiga.

1.74 I enlighet med gällande förordningar skall medlemsstaterna bevara och bearbeta uppgifterna i sammanställningarna som de erhåller från aktörerna inom gemenskapen om deras handel med kunder som momsregistrerats, i andra medlemsstater. Det totala värdet av leveranser till olika kunder, per medlemsstat och per kvartal, lämnas via VIES-nätet till de avdelningar som administrerar moms i förvärvslandet. Utbytet av uppgifter sker tre månader efter utgången av det kvartal under vilket leveranserna utförts.

1.75 För att man skall kunna följa upp utvecklingen av beskattningsbara transaktioner och för att man skall undvika förluster av momsinkomster skall aktörerna överlämna sina sammanställningar inom den beviljade tidsfristen. Revisionsrättens kontroller har emellertid visat att generellt sett överlämnas minst 20 % av sammanställningarna för sent eller inte alls.

1.76 Antalet rader i sammanställningarna som ej accepteras av datasystemet, s.k. felaktiga rader, ger en indikering om exaktheten av uppgifterna i sammanställningarna. En rad anses vara felaktig t.ex. därför att momsregistreringsnumret inte är känt eller för att inget belopp anges. Felen som upptäcks kan vara materiella fel, men de kan också vara tecken på en eventuell oegentlighet.

1.77 I nio medlemsstater hade mer än 5 % av det totala antalet felaktiga rader för 1993 (608 387) fortfarande inte rättats i juni 1994. Denna situation har förbättrats, men är fortfarande inte tillfredsställande. År 1994 fanns 4,2 % (532 708) felaktiga rader och i juni 1995 hade 2,6 % (327 123) fortfarande inte rättats (). När raderna väl accepterats av systemet och överförts till andra medlemsstater, utförs kontroller för att verifiera att de nationella momsregistreringsnumren som uppgetts av leverantörer från andra medlemsstater är korrekta. 1994 påvisade dessa kontroller avvikelser som berörde 118 000 nya rader i åtta medlemsstater, dvs. cirka 1 % av det totala antalet rader. De nationella myndigheterna måste följaktligen ägna betydande resurser åt att verifiera och eventuellt korrigera uppgifterna, vilket i motsvarande mån kan minska den tid som används för momskontroller.

1.78 Det är svårt att mäta graden av tillförlitlighet i aktörernas uppgifter om leveransernas värde. En granskning av fördelningen per medlemsstat av VIES-uppgifter visar på betydande variationer, som till största delen inte kan förklaras.

1.79 VIES-uppgifterna som lämnas av de nationella leverantörerna och överförs via systemet till andra medlemsstater motsvarar inte alltid dem som uppges av medlemsstaten som mottar varorna. Små skillnader kan accepteras på grund av växelkursförändringar och tekniska förseningar. I många fall har emellertid skillnader på över 10 % och till och med på upp till 40 % konstaterats, utan att detta fenomen fått någon fullständig förklaring.

Samkörning och begränsad användning av informationskällor

1.80 För taxeringsändamål återges leveranser inom gemenskapen som utförts av de skattskyldiga både i deras momsdeklarationer och i VIES-systemet. Handeln med varor mellan medlemsstaterna registreras emellertid också statistiskt på grundval av de månadsvisa deklarationer som aktörerna skall lämna in inom ramen för Intrastat-systemet. Detta system upprättades genom rådets förordning (EEG) nr 3330/91 () i syfte att mäta framstegen med handeln inom gemenskapen sedan den inre marknaden inrättats.

1.81 Att jämföra de olika uppgifterna utgör ett medel för att kontrollera moms som skall uppbäras på utförda leveranser, även om möjligheterna till detta för närvarande begränsas av svagheterna i informationskällorna.

1.82 Det finns betydande avvikelser i uppgifterna från Intrastat som återstår att förklara. Fastän leveranserna och förvärven inom gemenskapen i princip borde uppgå till samma belopp, kan en skillnad på 28 000 miljoner ecu konstateras för 1993 () och på 34 000 miljoner ecu för 1994 (). Jämförelsen utifrån uppgifter från Intrastat mellan en given medlemsstats "input" (gemenskapsimport) och "output" (export) som utförts av de andra staterna i unionen till denna medlemsstat visar på skillnader som kan uppgå till 50 % för 1994.

1.83 Intrastat-systemet påverkas också av att medlemsstaterna har olika inställning när det gäller en aktör som underlåter att deklarera. Vissa medlemsstater (Tyskland, Nederländerna, Förenade kungariket) gör omedelbart en uppskattning vid fall av underlåtenhet eller förseningar. Denna uppskattning tas med i beräkningen vid den första publiceringen av de statistiska uppgifterna. Andra väntar tills de erhållit de redogörelser som inte lämnats inom föreskriven tid och korrigerar i efterhand siffrorna för referensmånaden. I fem medlemsstater (Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Portugal) gjordes inga korrigeringar alls p.g.a. att förfarandena inte följts. Mellan 4 och 5 % av den totala handeln mellan unionens medlemsstater berörs av de justeringar som avser för sent inlämnade deklarationer.

1.84 Det är således inte förvånande att medlemsstaterna har skilda åsikter beträffande tillförlitligheten av uppgifterna i Intrastat. Vissa bedömer den som tillfredsställande (Förenade kungariket, Italien, Spanien), andra som osäker (Danmark). De flesta pekar dock på en förbättring vad gäller respekterandet av tidsfristerna och motsvarande justeringar minskar därför i antal.

1.85 Trots dessa begränsningar har jämförelser mellan olika informationskällor visat sig vara effektiva i vissa fall. Fördjupade analyser av momsdeklarationer och av VIES-information som gjorts i Frankrike 1993 och 1994, samt i Nederländerna 1993, har visat att 85 % av de nationella momsdeklarationerna angav ett belopp som skilde sig från det som avsåg leveranser inom gemenskapen. Tyvärr utförs denna analys i de flesta medlemsstater endast på enskild aktörsnivå. Därför finns praktiskt taget inga siffror tillgängliga för totala skillnader mellan de två informationskällorna.

1.86 VIES-systemet gör det möjligt för de nationella myndigheterna att undersöka uppgifter om en enskild aktör och dennes handelsförbindelser. Antalet förfrågningar har ökat från cirka 40 000 under 1993 till fler än 4 961 000 under 1995. För att illustrera fördelen med denna möjlighet kan nämnas att Förenade kungariket uppgett att dess förfrågningar hade lett till ytterligare uppbörd av moms på 1,4 miljoner ecu för 1994.

1.87 VIES-uppgifterna kan användas tillsammans med andra uppgifter för att ta fram de slag av transaktioner eller handelsflöden för vilka risken för oegentligheter är stor. Denna metod används i Frankrike, Nederländerna och i Italien. I Italien upptäckte de nationella myndigheterna ett fall av momsbedrägeri inom nötköttssektorn, som uppskattats till 20 miljoner ecu. I Nederländerna har undersökningar gjorts av företag som undantagits från beskattning och av jordbrukare som omfattas av systemet med fasta stödbelopp. I 8 % av fallen var momsbeloppen lägre än de belopp som borde ha uppburits.

1.88 Förbättringen av uppgifternas tillförlitlighet skulle kunna leda till en utvidgning av kontrollmöjligheterna i syfte att så långt som möjligt skydda momsinkomsterna och därmed de egna medlen från moms. I fallet Intrastat är det tydligt att uppgifternas kvalitet inverkar på beräkningen av egna medel som baseras på BNI, eftersom dessa uppgifter ingår i BNI-beräkningen.

Utveckling av kontrollmetoder

1.89 I och med genomförandet av det nya systemet för handel inom gemenskapen och inrättandet av den inre marknaden finns det inte längre några gränskontroller mellan medlemsstaterna. Eftersom moms inte längre skall erläggas samtidigt som varorna importeras utan först i ett senare skede på grundval av de skattskyldigas regelbundna deklarationer, står medlemsstaterna inför nya risker för att moms inte erläggs. Till exempel kan en leverantör i medlemsstat A komma överens med en köpare i medlemsstat B om att inte deklarera vissa skattepliktiga transaktioner, företag utan egentlig verksamhet kan upprättas i andra medlemsstater och moms som egentligen skall inbetalas kan överföras till dessa. Kontrollmetoderna i medlemsstaterna måste uttryckligen ta hänsyn till de risker för undandragande från beskattning som har direkt samband med avskaffandet av de fiskala gränserna och möjliggöra en utvärdering av vad dessa risker konkret innebär. Fastän ett ökat användande av ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna har konstaterats, måste medlemsstaternas samarbete förstärkas ytterligare om riskerna i samband med övergångssystemet skall kunna utvärderas. Detta gäller särskilt med hänsyn till stagnationen av momsinkomster som konstaterats 1993 och som till stora delar inte har kunnat förklaras (se punkterna 1.92 1.97).

1.90 Italien och Förenade kungariket har sedan införandet av den inre marknaden konstaterat förändringar vad gäller arten och omfattningen av upptäckta oegentligheter. Andra medlemsstater, som Nederländerna, Spanien och Portugal, har inte redogjort för någon förändring som kan härledas till den enhetliga marknaden eller endast observerat mycket få sådana. I Frankrike var momspåminnelserna 20 % högre 1994 än 1993, men andelen som avser moms på gemenskapshandel kan inte mätas eftersom den inte bokförs separat.

1.91 När det gäller leveranser till privatpersoner som inte omfattas av VIES-systemet, till exempel försäljning på distans och momsbefriad försäljning av nya transportmedel, särskilt båtar, är skattemyndigheternas faktiska kontrollmöjligheter i allmänhet mer begränsade än för skattskyldiga som registreras.

Momsinkomster

1.92 1994 uppgick momsinkomsterna i de 12 medlemsstaterna till 390 000 miljoner ecu, jämfört med 360 000 miljoner ecu för 1993. Den sistnämnda siffran är praktiskt taget oförändrad jämfört med 1992. Ökningen av momsinkomster i medlemsstaterna uppgick 1994 till mellan 2,5 % och 14,5 %.

1.93 Denna situation står i kontrast till den som rådde 1993 då totala momsinkomster nästan stagnerade och i fem medlemsstater sjönk till och med inkomsterna. Ökningen av momsinkomsterna som brutalt avstannade 1993 utgör ett trendbrott jämfört med föregående år, under vilka inkomsterna ökade med cirka 25 miljoner ecu per år (285 000 miljoner ecu 1989, 309 000 miljoner ecu 1990 och 337 000 miljoner ecu 1991).

1.94 Teoretiskt beror utvecklingen av momsinkomster på:

a) ändringar av momsens procentsats och bas,

b) inflationen,

c) ökningen av den ekonomiska aktivitetens volym.

1.95 Tillgängliga uppgifter för perioden 1989 1994 bekräftar att den avtagande inkomstökningen 1993 inte generellt kan förklaras med förändringar i de tre huvudfaktorerna. Uppgifterna visar på ett potentiellt bortfall av momsinkomster på mellan 5 och 6 % för 1993. Detta inkomstbortfall uppgår till 18 000 miljoner ecu 1993 för samtliga medlemsstater, utan hänsyn till förändringar i ecuns växelkurs.

1.96 Orsakerna till ett sådant underskott måste alltså klarläggas. Naturligtvis kan en eftersläpningseffekt uppstå för betalningarna av moms under 1993 till följd av inrättandet av den inre marknaden, eftersom momsen inte längre uppbärs i samband med importen utan först senare i och med den skattskyldiges deklaration. Vissa medlemsstater har emellertid vidtagit åtgärder för att kompensera denna tidsfrist för momsinbetalning. Eftersom användbara uppgifter inte finns tillgängliga är det för närvarande inte möjligt att bestämma de orsaker som till fullo förklarar det konstaterade underskottet.

1.97 Med hänsyn till frågans omfattning borde momsinkomsterna från handel inom gemenskapen bli föremål för en särskild uppföljning av kommissionen och medlemsstaterna på basis av harmoniserade statistiska uppgifter mellan medlemsstaterna. Endast på detta villkor kan det bli möjligt att precisera vilken effekt övergångsförfarandet har på momsinkomsterna.

Slutsats

1.98 Att nationell lagstiftning överensstämmer med gemenskapsbestämmelserna för det gemensamma momssystemet utgör en förutsättning för att egna medel från moms betalas in korrekt och fullständigt. Det är angeläget att kommissionen verifierar denna överensstämmelse och den bör, vid fall av överträdelser som har en negativ effekt på de egna medlen, fastställa ett förfallodatum då utestående summor skall erläggas. Den borde också införa dröjsmålsräntor om detta förfallodatum överskrids.

1.99 Införandet av övergångssystemet för moms på handel inom gemenskapen 1993 följdes detta år av en stagnering av momsinkomster netto som inte kan förklaras av faktorer som ekonomisk tillväxt, inflation eller förändringar av procentsatser eller av beräkningsunderlag. Frågan är om detta fenomen endast beror på tekniska förseningar i samband med det nya systemet eller om det finns andra orsaker. Denna situation borde stimulera medlemsstaterna och kommissionen att mer i detalj följa utvecklingen av uppgifter om moms och i synnerhet av moms inom gemenskapen.

1.100 Trots de förbättringar av VIES-systemet som gjorts av medlemsstaterna och av kommissionen kvarstår ännu brister. Särskilt uppgifterna om leveranser inom gemenskapen är bristfälliga vad gäller fullständighet, exakthet och uppdatering. Medlemsstaterna borde i samarbete med kommissionen belysa orsakerna till skillnaderna mellan förvärv och leveranser inom gemenskapen. Sådana analyser skulle kunna förbättra effektiviteten av de kontroller som görs av ansvariga myndigheter. Uppgifterna från Intrastat-systemet uppvisar fortfarande vissa otillräckligheter. Avstämningar mellan uppgifterna visar på betydande felaktigheter.

1.101 Medlemsstaterna har i olika hög grad börjat använda VIES-systemet som ett integrerat kontrollmedel. Kommissionen borde uppmuntra dem och hjälpa dem att fortsätta på den inslagna vägen.

1.102 Kontrollmetoderna i medlemsstaterna måste uttryckligen ta hänsyn till undandragande från beskattning som har direkt samband med avskaffandet av de fiskala gränserna och möjliggöra en utvärdering av vad dessa risker konkret innebär.

1.103 Om man övergår till ett definitivt system för moms på handel inom gemenskapen med beskattning i den medlemsstat varifrån varorna kommer, kan det bli nödvändigt att man inför ett kompensationssystem mellan medlemsstaterna för att bibehålla de nationella momsinkomsterna. De nuvarande informationssystemen om handel inom gemenskapen lämnar emellertid inte alla de garantier som behövs som grund för ett sådant system.

BRUTTONATIONALINKOMSTEN

Nödvändigheten av att mäta kvaliteten vad gäller beräkningen av det statistiska måttet på BNI

1.104 Aggregatet BNI blir allt viktigare i systemet för egna medel () (se tabell 1.1) och detta på flera nivåer. Det används nämligen som tak för det totala beloppet av egna medel, vid beräkning av medel från BNI, som begränsning för beräkningsunderlaget för moms och för att beräkna finansieringen av korrigeringen för Förenade kungariket (). BNI används också som ram vid viss specifik gemenskapspolitik, både för att begränsa utgifter (EUGFJ-garanti) och för att definiera kriterier för berättigande till stöd (strukturpolitik och sammanhållningspolitik). På andra håll, t.ex. inom ramen för den monetära politiken används BNP, utifrån vilken BNI beräknas, som fördelningsnyckel för tecknande av den Europeiska centralbankens kapital och för bidragen till Europeiska monetära institutets resurser ().

1.105 Direktiv 89/130 () har till syfte att öka jämförbarheten och tillförlitligheten hos beräkningen av det statistiska måttet på BNI.

1.106 Europaparlamentet har i sin resolution av den 25 oktober 1995 uttryckt sina farhågor när det gäller BNI:s kvalitet. Det påminde kommissionen om nödvändigheten av att föreslå åtgärder för att förbättra och harmonisera basen för BNI och för att utföra kontroller därav ().

1.107 Alltsedan beviljandet av ansvarsfrihet för budgetåret 1991 har rådet varje år uttryckt sin oro vad gäller nödvändigheten av att fördjupa och kontrollera harmoniseringen av beräkningen av nationella BNI. I sin rekommendation om beviljande av ansvarsfrihet som parlamentet skall bevilja kommissionen för genomförandet av budgeten för budgetåret 1994 (), uppmanade rådet på nytt kommissionen att fortsätta ansträngningarna på det statistiska området för att säkerställa fullständigheten och jämförbarheten av de nationella BNI.

1.108 Att uppfylla alla de uppgifter med utarbetande, harmonisering, utveckling och kontroll av BNI som fastställs i olika juridiska akter stöter ofta på problem som till exempel () att uppskatta gjorda framsteg, kvantifiera vilken inverkan på BNI som specifika faktorer eller åtgärder har, studera skillnader mellan medlemsstater, validera BNI-prognoser, analysera graden av kvalitet. Dessa problem, som i synnerhet kommissionen och BNI-kommittén () ställs inför, skulle finna en lämplig lösning om metoder togs fram som gjorde det möjligt att mäta kvaliteten (jämförbarhet och tillförlitlighet) hos det statistiska måttet på BNI och dess komponenter.

1.109 Revisionsrätten har vid kommissionen och i vissa medlemsstater granskat de metoder som finns tillgängliga samt eventuella möjligheter till utveckling på detta område.

Kvalitetskonceptet tillämpat på det statistiska måttet på BNI

1.110 Kvalitetskonceptet tillämpat på samtliga medlemsstaters BNI kan betraktas som en kombination av två av varandra oberoende aspekter: inbördes jämförbarhet av det statistiska måttet på BNI och varje BNI:s egen tillförlitlighet.

1.111 Jämförbarhetsaspekten gäller nivån av överensstämmelse vad gäller normer, metoder och källor inom de olika nationella systemen. Varje systems tillförlitlighet definieras av hur exakt beräkningen av BNI-nivån följer fastställda normer.

Mått på BNI:s jämförbarhet

1.112 Direktiv 89/130 gör i ingressen skillnad mellan begreppsmässig jämförbarhet och jämförbarhet i praktiken.

1.113 Den begreppsmässiga jämförbarheten säkerställs genom att man följer definitionerna och de därmed sammanhängande redovisningsreglerna i Europasystemet för integrerad ekonomisk redovisning (ENS). Jämförbarheten har i praktiken två dimensioner. Den beror dels på använda förfaranden för utvärdering, dvs. metoder och dels på tillgängliga grundläggande uppgifter, dvs. statistiska källor. Dessa två dimensioner omfattar en särskild aspekt av jämförbarhet, nämligen BNI:s täckningsgrad eller dess fullständighet. Utvecklingen av metoder och källor möjliggör en förbättring av just täckningsgraden.

1.114 Kommissionen har 1992, efter att ha analyserat förteckningarna () över de nationella systemen som meddelats av medlemsstaterna i enlighet med artikel 4 i direktiv 89/130, utarbetat ett förslag till en lista över jämförbarhetskriterier som rör de två dimensionerna av jämförbarhet i praktiken, nämligen metoder och källor. Den har också tagit fram en specifik lista över kriterier för fullständighet () som en särskild aspekt av denna jämförbarhet i praktiken.

1.115 BNI-kommittén har genom artikel 7 i direktiv 89/130 fått i uppdrag att årligen verifiera BNI-uppgifterna och att föreslå åtgärder för att öka deras jämförbarhet. För att utföra sitt uppdrag avger kommittén varje år ett yttrande till kommissionen. Analysen av kommitténs yttranden visar på att i avsaknad av ett detaljerat system av indikatorer för jämförbarhet uttalar sig kommittén regelbundet, men endast i kvalitativa termer och på ett generellt sätt. Den tar hänsyn till omständigheterna vid beräkningen av BNI, intygar att framsteg gjorts vad gäller harmoniseringen av BNI och anser att siffrorna återspeglar medlemsstaternas fortsatta och maximala strävan att åstadkomma jämförbara uppgifter.

1.116 Om ett detaljerat system av jämförbarhetsindikatorer togs fram, skulle det vara möjligt för BNI-kommittén att formulera differentierade bedömningar i enlighet med indikatorerna och därigenom skulle bättre hänsyn tas till skillnaderna i de nationella situationerna. Ett sådant system skulle också vara till stor nytta för kommissionen för att konkretisera kommissionens principförklaring att den (Eurostat) är väl placerad för att utvärdera uppgifternas jämförbarhet och kvaliteten av gjorda framsteg ().

1.117 Eftersom jämförbarheten i praktiken är beroende av metoderna, vilket preciseras i direktiv 89/130, borde man sträva efter att harmonisera dem inom ramen för de arbeten som syftar till att öka jämförbarheten, i överensstämmelse med artikel 7 i samma direktiv.

1.118 Vad gäller jämförbarheten i praktiken verkar, på grund av nationella särdrag, en absolut harmonisering i likhet med den som gäller för begreppsmässigt innehåll vara svårt att genomföra. De möjligheter till harmonisering som finns bör icke desto mindre utvecklas maximalt för att fördjupa jämförbarheten.

Att mäta tillförlitligheten hos BNI

1.119 Oberoende av hur jämförbart ett nationellt system är i förhållande till andra nationella system har varje nationellt system sin egen grad av tillförlitlighet. Det statistiska måttet på BNI som varje medlemsstat beräknar inom ramen för sitt nationalräkenskapssystem påverkas nämligen av flera osäkerhetsfaktorer. Dessa beror på tillämpningen av koncept, hur det nationella systemet omsätter grundläggande statistiska uppgifter, statistiska metoder och tekniker i praktiken eller på täckningsgraden av det område som observationen omfattar.

1.120 Kombinationen av dessa osäkerhetsfaktorer avgör systemets tillförlitlighet, dvs. den exakthet som BNI kan beräknas med. I den mån som konsekvenserna av dessa osäkerhetsfaktorer kan mätas i statistiska termer, vore det idealiskt att kunna mäta tillförlitligheten i konfidensintervall, inom vilka BNI:s verkliga värde med beräknad sannolikhet skulle ligga. Ett sådant förfarande används redan på andra statistiska områden som administreras av kommissionen ().

1.121 Målet som fastställs i direktiv 89/130 vad gäller ökning av tillförlitligheten, samt bestämmelserna i artikel 7 i samma direktiv om den årliga granskningen av BNI-uppgifter som skall göras av BNI-kommittén, kräver att kvantitativa metoder inrättas för att mäta tillförlitligheten. Dessa metoder skulle göra det möjligt i synnerhet för BNI-kommittén att formulera sina yttranden om uppgifternas tillförlitlighet med stöd av uppgifternas grad av exakthet.

1.122 Med tanke på nödvändigheten av att utveckla en kvantitativ metod för att mäta tillförlitligheten har revisionsrätten inhämtat åsikter från experterna vid de nationella statistiska instituten i sju medlemsstater (Österrike, Tyskland, Frankrike, Finland, Italien, Sverige, Förenade kungariket) beträffande en sådan metods genomförbarhet. Experterna i medlemsstaterna är medvetna om problemet och stöder, med ett undantag (), idén om att definiera ett avpassat redskap som möjliggör en sådan statistisk mätning av tillförlitligheten. De flesta hade emellertid ännu inte gjort någon fördjupad forskning på området. Italien och Förenade kungariket kunde lägga fram studier av mätningar av nationalräkenskapernas exakthet.

1.123 Central Statistical Office (CSO) () i Förenade kungariket påbörjade sitt arbete avseende tillförlitlighet på begäran av finansministeriet i Förenade kungariket. Uppdraget som CSO fick var att upprätta och publicera konfidensintervall för de huvudsakliga nationalräkenskapsserierna, genom att identifiera de olika komponenternas bidrag till potentiella fel i aggregaten (). CSO drog slutsatsen att mätning av tillförlitligheten borde bli en integrerad och regelbundet återkommande del av processen för beräkning av nationalräkenskaperna och inte förbli en tillfällig specifik företeelse (). Enligt de italienska och brittiska experternas åsikter och enligt resultaten av pilotundersökningar som genomförts i Förenade kungariket verkar det som om man skulle kunna hitta lösningar.

1.124 Italien och Förenade kungariket har överlämnat dokumentation till kommissionen om sina respektive arbeten () om mätning av BNI:s tillförlitlighet. Kommissionen har fört upp dessa dokument på dagordningen för BNI-kommitténs 20:e möte (26 och 27 juni 1995) () där de ska ligga till grund för diskussionen om metoder för utvärdering av kvaliteten av BNI-uppgifter, särskilt för framtagandet av konfidensintervall. Kommissionen har bekräftat sitt intresse för frågan och föreslagit att man upprättar en ad hoc-arbetsgrupp i ämnet. BNI-kommittén har inte antagit detta förslag ().

1.125 Bland experterna står mätning av tillförlitligheten av uppgifterna och de viktigaste aggregaten i nationalräkenskaperna på dagordningen sedan en viss tid. De vetenskapliga grunder som redan finns skulle kunna utgöra utgångspunkten för gemenskapens instanser som fått i uppdrag att se över möjligheterna att utveckla ett mätinstrument.

Slutsats

1.126 Gemenskapens BNI-system har ända sedan inrättandet ställts inför behovet av att förstärka jämförbarheten och tillförlitligheten. Att mäta jämförbarheten borde kunna göras genom ett detaljerat system av indikatorer som, för vissa kriterier, återspeglar skillnaderna mellan medlemsstaterna. Att mäta tillförlitligheten förutsätter att medlemsstaternas BNI-uppgifter tilldelas statistiska konfidensintervall. Kommissionen borde, tillsammans med medlemsstaterna, utvärdera möjligheterna för att utveckla lämpliga instrument.

1.127 Definitionen och genomförandet av en mätning av kvaliteten av BNI-aggregatet tycks oundgängligt för att säkerställa legitimiteten i dess många roller (se punkt 1.114). Vid flera tillfällen har den budgetansvariga myndigheten uttryckt farhågor vad gäller BNI (se punkterna 1.116 1.117).

1.128 Om det slutligen visar sig vara omöjligt att ta fram ett mått på BNI:s kvalitet eller omöjligt att tillämpa det, bör kommissionen och medlemsstaterna ändå fortsätta ansträngningarna för att förbättra tillförlitligheten, jämförbarheten och exaktheten i de nationella statistiska uppgifter som används för beräkningen av BNI.

>Plats för tabell>

KOMMISSIONENS SVAR

TRADITIONELLA EGNA MEDEL

Förvaltning av fordringar som definitivt inte kan indrivas (avskrivning av anspråk)

Inledning

1.10 Kommissionen är medveten om den brist på konsekvens som påpekats av revisionsrätten. Problemet beror huvudsakligen på att flera medlemsstater, i brist på en enhetlig mall för kvartalsrapporterna, redovisar alla typer av justeringar (annulleringar, ändringar av fastställda anspråk, helt avskrivna fordringar) i form av ett enda totalbelopp. Det är av den orsaken ibland omöjligt att få kvartalssiffrorna och de halvårsbaserade siffrorna att stämma överens. För att komma tillrätta med problemet har kommissionen föreslagit en ändring av förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89 genom vilken det skulle bli möjligt att upprätta en enhetlig modell för kvartalsrapporterna och finna de fall där anspråken måste avskrivas helt. Rådet antog denna ändring den 8 juli 1996. Genom de nya meddelandebestämmelser som införts på grundval av den nya punkt 4 i artikel 6 har det dessutom blivit möjligt att skapa ett samband mellan kvartalsrapporterna över de särskilda räkenskaperna och återkrävandet av belopp som berörs av bedrägerier eller oegentligheter.

Kommissionens handläggning av medlemsstaternas meddelanden om avskrivna fordringar

1.11 Vad beträffar meddelandena om fall där anspråken avskrivs, har kommissionen också kunnat konstatera att bara vissa av medlemsstaterna tillämpar förfarandet i artikel 17.2 i förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89. För att få bättre kännedom om den praxis som tillämpas i sammanhanget skickade kommissionen i slutet av 1995 en begäran om förklaring till de medlemsstater som aldrig sänt in några meddelanden om fall där anspråk avskrivits. Belgien, Irland och Luxemburg svarade endast att de inte haft några sådana fall, och tillfogade inga ytterligare upplysningar.

Enligt kommissionens bedömning kan den rådande situationen bara avhjälpas genom att förfarandet för att återkräva medel ändras (se vidare punkt 1.16 b). Tills vidare kommer kommissionen att fortsätta sin kontroll av tillämpningen i medlemsstaterna av de befintliga bestämmelserna.

1.12 Vad gäller medlemsstaternas förfaranden för att se till att egna medel betalas in, har kommissionen genomfört en första analys av svaren på den enkät som skickats ut till medlemsstaterna. Kommissionen anordnade även ett seminarium i maj 1996 för att fördjupa denna analys. Arbetet syftar till att öka kommissionens kunskap om de verktyg som används på nationell nivå för att driva in egna medel, samt till att spåra eventuella brister i dessa. Om det visar sig nödvändigt kommer kommissionen att föreslå ny lagstiftning för att stärka medlemsstaternas möjligheter i detta avseende.

Förfarande vid fall som skjutits upp

1.13 Efter uppmaning från revisionsrätten har kommissionen accepterat de tyska myndigheternas begäran att få dra tillbaka vissa avskrivningar av belopp fastställda efter den 1 januari 1989. Kommissionen har dock också gjort de tyska myndigheterna uppmärksamma på att dessa uppskjutna fall måste stå kvar i de särskilda räkenskaperna, och uppmanat dem till fortsatta åtgärder för att driva in beloppen i fråga.

1.14 Kommissionen har inte motsatt sig en minskning av de utestående belopp från perioden före 1 januari 1989 som bedömts som omöjliga att driva in. Man har antagit denna ståndpunkt för att undvika all diskriminering, i det skede då förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89, av de medlemsstater som ställde alla fastställda belopp till kommissionens förfogande, i förhållande till dem som endast ställde de belopp till förfogande som faktiskt betalats in. Kommissionen har dessutom uppmanat de tyska myndigheterna att ge besked om hur indrivningen av beloppen fortskrider.

Slutsats

1.15 Det förfarande som nu används när anspråk avskrivs ger i praktiken ingen möjlighet för kommissionen att bedöma hur medlemsstaterna förvaltar gemenskapens fordringar. Den ändring av förordning 1552/89 som företogs nyligen kan förbättra denna situation.

1.16 a) Kommissionen skulle här vilja hänvisa till svaret under punkt 1.10, där ändringen av förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89 föreslås som ett sätt att komma till rätta med problemet.

b) Kommissionen undersöker för närvarande möjligheten till ytterligare en ändring av förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89 i syfte att skärpa bestämmelserna i artikel 17.2 (som gäller avskrivning av anspråk som inte kan drivas in), samt möjligheten att uppnå de resultat som revisionsrätten anger.

c) I samband med att artikel 17.2 i förordning (EEG/Euratom) nr 1552/89 ändras, skulle det även kunna fastställas att en redogörelse för de icke indrivna fordring- arna per medlemsstat skall offentliggöras i en bilaga till den årliga lägesrapporten.

Förfarande vid aktiv förädling

Återutförsel och övergång till fri omsättning av produkter som tillkommit genom aktiv förädling (suspensionssystemet)

1.20 1.22 Kommissionen delar inte revisionsrättens uppfattning att de rapporterade fallen skulle utgöra överträdelser av gällande bestämmelser och ha orsakat förluster av egna medel på 7,2 miljoner ecu under de första tio månaderna 1994.

Kommissionen håller däremot med om att de höga procenttal som revisionsrätten konstaterat för övergången till fri omsättning av primära förädlingsprodukter och produkter i oförändrat skick kan tyda på avvikelser från syftet med det aktuella tullförfarandet. Det faktum att en mycket stor andel av varorna övergår till fri omsättning, och att denna andel förblir hög under en lång period, tyder på att detta är en utvecklad praxis i medlemsstaterna som de nationella myndigheterna inte avråder ifrån. Som revisionsrätten mycket riktigt påpekar kan denna praxis medföra ekonomiska fördelar för de nationella myndigheterna, eftersom kompensationsräntor inte ingår i gemenskapens egna medel och därmed stannar kvar i statskassorna. Kommissionen kommer att undersöka det problem som revisionsrätten uppmärksammat och, om så krävs, föreslå åtgärder för att syftet med suspensionssystemet vid aktiv förädling skall respekteras.

1.23 1.24 Kommissionen anser att en övergång från restitutions- till suspensionssystemet vid aktiv förädling i sig är legitim, men att den i praktiken kan leda till försenad avslutning av suspensionsförfarandet. De franska myndigheterna har med kommissionens samtycke beviljat ett företag rätt att använda sig av detta arrangemang, vilket har stöd i gemenskapens regler. Eftersom detta förlöpt på regelmässigt sätt kan det här knappast vara tal om omotiverade förseningar med ekonomiska konsekvenser av det slag som revisionsrätten hävdar (se även svaret under punkt 1.21 1.22).

Diverse anmärkningar

1.25 Medlemsstaten i fråga har utfört en undersökning, och till följd av denna uppgivit att den brist som påpekats av revisionsrätten kan anses som en icke-fullgjord skyldighet som inte fått några egentliga konsekvenser för hur ordningen för aktiv förädling fungerat, såsom anges i artikel 204.1 i gemenskapens tullkodex.

Kommissionen kommer att ta slutgiltig ställning i frågan efter att så snart som möjligt ha gått igenom alla delar av ärendet.

1.26 1.2