ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(2)

Litauen håller på att återhämta sig efter en av de kraftigaste konjunkturnedgångarna i EU. Flera år av snabb och alltmer ohållbar tillväxt, främst driven av den inhemska efterfrågan och en hausse på fastighetsmarknaden, avstannade 2008 när fastighetsbubblan sprack; detta förstärktes under inverkan av den globala finanskrisen, som drog ned den externa efterfrågan och starkt försvårade tillgången till kredit. Den skarpa nedgången i inhemsk efterfrågan och den lediga kapacitet som därigenom uppstod bidrog till att begränsa befintliga obalanser, dämpa inflationen och eliminera underskottet i utrikeshandeln, mycket på grund av att importen rasade. Bytesbalansen, som var starkt negativ under högkonjunkturåren och finansierades genom kapitalimport kopplad till banksektorn, vilket ledde till en snabb ökning i nettoutlandsskulden, uppvisade 2009 ett uppskattat överskott på 3,1 % av BNP. Den kraftiga nedgången i offentliga inkomster på grund av den ekonomiska tillbakagången, tillsammans med konsekvenserna av en expansiv finanspolitik före parlamentsvalet 2008, gjorde dock att Litauen fann sig stå inför betydande ekonomiska utmaningar. Regeringens kraftfulla reaktion var att genomföra en finanspolitisk konsolidering för att dels begränsa försämringen av de offentliga finanserna, dels reducera skuldackumuleringen och därmed bl.a. stärka sedelfondssystemets trovärdighet. I ljuset av de stora inhemska och externa underskott som byggts upp under högkonjunkturåren och problemen med att säkra ny internationell finansiering sedan den globala finanskrisen brutit ut, var detta en försiktig reaktion som låg i linje med den europeiska ekonomiska återhämtningsplanen. Trots detta blev Litauen föremål för förfarandet vid alltför stora underskott, då rådet den 7 juli 2009 beslutade att det förelåg ett sådant underskott. I de reviderade rekommendationerna enligt artikel 126.7 av den 16 februari 2010 uppmanade rådet Litauen att korrigera det alltför stora underskottet senast till 2012. Det behövs alltså en ambitiös finanspolitisk konsolidering (en genomsnittlig finanspolitisk ansträngning på minst 2,25 % av BNP per år), understödd av strukturreformer. För att ge ett visst stöd till den svaga ekonomin har Litauen ökat både omfattningen och takten när det gäller att utnyttja EU:s strukturfonder. Under hela krisen har ekonomin visat sig vara ytterst flexibel, då det har skett en stor anpassning via pris- och lönesänkningar. En markant ökning i arbetslösheten, som kan komma att bli strukturell i slutändan, är dock ett hot mot konvergensen på lång sikt. För att återskapa en positiv, hållbar tillväxt och undvika återfall i ohållbara interna och externa underskott är de största ekonomiska utmaningarna att säkerställa en löneutveckling som följer produktivitetsutvecklingen, förbättra konkurrenskraften och främja en omställning av ekonomin mot konkurrensutsatta sektorer samt uppmuntra ytterligare omstrukturering i riktning mot mellan- och högteknologiska produkter. Det har redan nu satts igång en större anpassning av de offentliga finanserna till den förväntade lägre tillväxten under kommande år, men det behöver göras ytterligare framsteg på medellång sikt.
(14)

Med beaktande av de ovannämnda riskerna för att de finanspolitiska målen inte uppnås, kan strategin att bibehålla stödpolitiken även under 2010 generellt sett anses vara i linje med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa. På grund av de negativa effekterna av den ekonomiska krisen beräknas referensvärdet på 3 % av BNP för det offentliga underskottet överskridas tillfälligt år 2010, för att därefter gradvis sjunka under referensvärdet. Med tanke på riskerna för att tillväxten inte blir så hög som beräknat under de senare åren av programperioden kan det hända att inte ens den planerade måttliga minskningen av underskottet kommer att kunna uppnås. Den planerade finanspolitiska inriktningen, mätt med förändringen av det strukturella saldot, tyder inte på att de offentliga finanserna kommer att konsolideras på medellång sikt och i programmet förutses inga framsteg mot det medelfristiga målet under programperioden. I programmet konstateras att en konsolideringsstrategi håller på att planeras, men de exakta målen eller huvudinslagen anges inte. Ett snabbt genomförande av en övergripande strategi som syftar till en strukturell konsolidering av de offentliga finanserna är nödvändigt för att anpassa den finanspolitiska strategin till stabilitets- och tillväxtpaktens krav.
(9)

Den offentliga bruttoskulden beräknas till 38,5 % av BNP under 2009 och väntas öka till 48,3 % under 2012 för att sedan minska till 45,0 % av BNP under 2015. Detta beror till stor del på det snabbt ökande underskottet och BNP-nedgången under 2009. Riskerna för att budgetmålen inte uppnås innebär också att det finns risk för att skuldkvoten ökar mer än vad som beräknats i programmet. Den offentliga sektorns finansiella ställning är positiv vid programperiodens början, men kommer att bli något negativ under programperioden. Bruttoskuldkvoten beräknas hållas under stabilitets- och tillväxtpaktens referensvärde på 60 % av BNP.
(4)

Det makroekonomiska scenario som programmet utgår från är en real BNP-tillväxt på 1,3 % under 2010, 2,6 % under 2011 och 3,8 % under 2012. På grundval av tillgänglig information förefaller detta scenario rimligt fram till 2011 och är förenligt med antagandena om penningpolitik och växelkurser. Programmets prognos för real BNP-tillväxt 2012, en tillväxtökning som ligger över potentialen, förefaller dock vara väl optimistisk. Inflationen förväntas öka måttligt under 2010, främst på grund av ökade indirekta skatter, och förbli måttlig under hela programperioden. Enligt programmet förväntas läget på arbetsmarknaden försämras ytterligare under 2010. På det hela taget förefaller inflations- och arbetsmarknadsprognoserna rimliga och förenliga med prognoserna för real BNP-tillväxt.
(4)

Det makroekonomiska grundscenario som programmet bygger sitt referensscenario på för att bedöma prognoserna för de offentliga finanserna indikerar att den reala BNP-tillväxten kommer att förbättras från – 5 % under 2009 till 0,3 % under 2010 innan den återhämtar sig till en genomsnittstakt på 4,25 % under resten av programperioden. Mot bakgrund av tillgängliga uppgifter (3) verkar scenariot bygga på något optimistiska tillväxtantaganden, då både tillväxten 2010 och dess utveckling på medellång sikt ligger högt i förhållande till aktuella prognoser. Korrigeringen av de obalanser som uppkom 2009 förväntas fortsätta under programperioden. Inflationen förväntas vara låg under perioden 2010–2012, vilket förefaller realistiskt och i stort sett i linje med kommissionens höstprognos från 2009. Även utrikesbalansen förväntas förbättras. Under 2009 berodde denna utveckling på att importen föll snabbare än exporten, men på medellång sikt skulle korrigeringen vara en följd av att exporten ökar snabbare och tidigare än importen. Även om grundscenariot bara verkar något optimistiskt jämfört med kommissionens höstprognos och mot bakgrund av den senaste informationen, hänger dess trovärdighet på att tillväxten sker på ett mer hållbart sätt, med exporten som huvudsaklig drivkraft. Programmet innehåller även ett ”pessimistiskt” och ett ”optimistiskt” scenario. Dessa två scenarion skiljer sig främst åt från grundscenariot i fråga om tidtabellen för den ekonomiska återhämtningen och exportutvecklingen. Enligt det pessimistiska scenariot skulle reala BNP minska med 2 % under 2010 på grund av ytterligare sänkt export och återhämtningen skulle ske först 2011. I det optimistiska scenariot väntas BNP öka med 0,75 procentenhet under hela programperioden tack vare en snabbare global återhämtning.
(2)

Den internationella finansiella och ekonomiska krisen har lett till att Österrikes ekonomi har drabbats av den djupaste recessionen sedan andra världskriget. Nedgången har främst drabbat Österrike genom fallande export, vilket avspeglar sammanbrottet inom världshandeln, och krympande fasta investeringar till följd av sjunkande efterfrågan och mer restriktiva villkor på kreditmarknaderna. Enligt de senaste officiella beräkningarna sjönk BNP med omkring 3,6 % (2) under 2009. Den kraftigt exportorienterade tillverkningsindustrin är hårdast drabbad. Tillväxten i pivonsumtionen är visserligen mycket lägre än vad den har varit under senare år men har blivit en stabiliserande faktor. Konsumentpriserna steg med bara 0,4 % under 2009, främst till följd av de kraftiga basårseffekterna av de sjunkande priserna på bränsle och eldningsolja och till följd av att vinstmarginalerna har pressats ned av den svaga efterfrågan. När recessionen började slå igenom på arbetsmarknaden, minskade sysselsättningen med 1,4 % under 2009, och arbetslösheten ökade därmed till 5,0 % (från 3,8 % föregående året). Den österrikiska regeringen antog då ett omfattande diskretionärt finanspolitiskt stimulanspaket i enlighet med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa. Stimulansåtgärderna och effekterna av de automatiska stabilisatorerna ledde till en kraftig försämring av de offentliga finanserna med ett underskott i den offentliga sektorns finanser på 3,5 % av BNP (en ökning från 0,4 % av BNP under 2008) och en offentlig skuld på 66,5 % av BNP under 2009. Den 2 december 2009 slog rådet fast att Österrikes offentliga underskott var alltför stort och rekommenderade att detta skulle korrigeras senast 2013. Österrike mötte visserligen krisen med finanser som var nära balans, men de avsevärt försämrade offentliga finanserna kräver omfattande konsolideringsåtgärder.
(5)

Det främsta målet för strategin för de offentliga finanserna på medellång sikt i det kompletterade programmet är att säkerställa en gradvis återgång till budgetbalans senast 2015. Det medelfristiga målet för de offentliga finanserna nämns inte uttryckligen i det kompletterade programmet i vilket man vidare inte räknar med att Belgiens ursprungliga medelfristiga mål för de offentliga finanserna kommer att nås under den perioden som täcks av det programmet (ett överskott på 0,5 % av BNP i konjunkturrensade termer exklusiva engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder). Det nominella underskottet väntas år 2010 stabiliseras på omkring 6 % av BNP tack vare korrigerande åtgärder på motsvarande 0,5 % av BNP för att därefter gradvis minska till 4,4 % av BNP år 2012 (med stöd av konsolideringsåtgärder på motsvarande 1 % av BNP under 2011 och 1,25 % av BNP under 2012). I det kompletterade programmet nämns målsättningen att under 2013 få ned underskottet under referensvärdet 3 % av BNP, men det innehåller inte något fullt utvecklat scenario för det året (5). Det strukturella underskottet, omräknat enligt den allmänt vedertagna metoden, väntas enligt det kompletterade programmet förbättras med omkring 0,25 procentenhet både under 2010 och 2011 samt med 0,5 procentenhet under 2012. Eftersom man i det kompletterade programmet inte beaktade 2009 års domstolsbesluts effekter på 0,5 % av BNP som engångseffekter, väntas det strukturella saldot i själva verket försämras med 0,25 % av BNP under 2010 (från – 4,2 % av BNP 2009 till – 4,4 % av BNP 2010). Den strukturella korrigering som anges i det kompletterade programmet är betydligt mindre omfattande än den totala summan av ovan nämnda planerade åtgärder. Detta avspeglar att det strukturella saldot vid oförändrad politik automatiskt skulle försämras med i genomsnitt 0,5 % av BNP per år som ett resultat av tillväxtens ogynnsamma sammansättning under 2010, högre ränteutgifter och högre utgifter för befolkningens åldrande (vilket också avspeglar de senaste årens beslut om höjda sociala förmåner, bland annat pensioner). Enligt det kompletterade programmet baseras den planerade konsolideringsåtgärden i lika stor utsträckning på ökade skatteinkomster (särskilt inkomst- och förmögenhetsskatter) och minskade utgifter (bland annat för mellanliggande förbrukning, löner och kollektiva avgifter och sociala transfereringar in natura). I det kompletterade programmet uppskattas den offentliga skulden år 2008 till 89,6 % av BNP, jämfört med 84 % av BNP 2007, där ökningen till stor del är en följd av en betydande stock-/flödesjustering som härrör från räddningsinsatserna till förmån för bankerna (6 % av BNP). Enligt det kompletterade programmet väntas skuldkvoten öka ytterligare till omkring 104 % 2011 och därefter gradvis stabiliseras. Detta är betydligt högre än i uppdateringen från april (främst till följd av högre underskott). I sin höstprognos 2009 räknar kommissionen med en jämförbar ökning av skuldkvoten.
(7)

Även om programmet innehåller planer för budgetkonsolidering från och med 2010/11 saknar uppdateringen ett medelfristigt mål för de offentliga finanserna som skulle ge dem en hållbar inriktning (3). Detta strider mot stabilitets- och tillväxtpakten. Programmets finanspolitiska strategi på medellång sikt är betydligt mindre ambitiös än vad rådet rekommenderade den 2 december 2009 i enlighet med artikel 126.7. Den överensstämmer heller inte med rekommendationen att sänka underskottet under 3 % av BNP senast 2014/2015. I programmet beräknas det offentliga underskottet till 4,7 % av BNP under 2014/15, då Förenade kungariket enligt rådets rekommendation ska ha fått ner underskottet under 3 % av BNP. Under perioden 2010/2011–2014/2015 beräknas den genomsnittliga förbättringen av det strukturella underskottet bara bli 1,0 % av BNP per år (enligt kommissionens omräkning med den allmänt vedertagna metoden), vilket är 0,75 procentenheter lägre än i rådets rekommendation från december 2009. Cirka 60 % av det offentliga underskottets minskning med 7,5 procentenheter under perioden 2011/2012–2014/2015 beror på den planerade bromsningen av utgiftsökningarna. De primära offentliga utgifterna under dessa år planeras minska med i genomsnitt cirka 1,5 % per år, vilket i reala termer innebär ett årsgenomsnitt på 0,75 %. Nästan en fjärdedel av utgiftskvotens minskning under perioden 2011/2012–2014/2015 beror på en nedskärning av investeringarna. Inkomstförstärkande diskretionära åtgärder svarar för cirka 10 % av den beräknade minskningen av budgetunderskottet från och med 2011/2012, inräknat en ny toppskattesats för inkomstskatten i april 2010 och en höjning av de sociala avgifterna som planeras gälla från och med april 2011. Samtidigt kan cirka 30 % av förbättringen av det nominella underskottet tillskrivas den konjunkturförbättring som väntas i programmet. I 2010 års budget, som lades fram den 24 mars 2010, förutses att underskottet 2009/2010 blir 0,5 % av BNP mindre än vad som beräknas i programmet och att det bättre än väntade utfallet kommer att bidra till ett lägre underskott under de påföljande åren. I budgeten tillkännagavs nya finanspolitiska åtstramningsåtgärder på upp till 0,1 % av BNP under hela programperioden, och underskottet 2014/2015 beräknas till 4,2 % av BNP.
(2)

Efter drygt tio års stark BNP-tillväxt drabbades Spanien av en svår recession 2009. Nedgången berodde på en kraftig nedgång i den inhemska efterfrågan, vilket återspeglar minskningen av de makroekonomiska obalanser som uppstod under de goda åren och förvärrades av den globala finanskrisen. Framförallt är låneboomen över och hushållen har snabbt ökat sitt sparande. Vidare har den överdimensionerade bostadsmarknaden krympt, vilket lett till prisfall och lägre aktivitet. Underskottet i bytesbalansen har fallit från höga nivåer och inflationstrycket har minskat. Nedgången har lett till dramatiska sysselsättningsminskningar och höga arbetslöshetssiffror. Dagens kris tär även hårt på de spanska offentliga finanserna. Förutom konjunkturnedgången innehåller finanspolitiken breda politiska svar i form av omfattande stimulansåtgärder. Redan 2008 överskred underskottet i de offentliga finanserna 3 % av BNP och i mars 2009 inleddes därför ett förfarande avseende ett alltför stort underskott. Det senaste steget i det förfarandet skedde när rådet i december 2009 utfärdade en reviderad rekommendation enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget); i den uppmanades Spanien att under 2013 få bukt med det alltför stora underskottet. De viktigaste uppgifterna framöver fortsatta justeringar bland annat att minska underskottet i bytesbalansen och se till att BNP-tillväxten i större utsträckning baseras på efterfrågan från utlandet än inhemsk efterfrågan särskilt inom jordbrukssektorn. För detta krävs reformer för att förbättra produktiviteten och den potentiella BNP-tillväxten och för att skapa arbeten på ett hållbart sätt. Samtidigt måste konkurrenskraften förbättras, exempelvis genom kostnadssänkande åtgärder för att hålla tillbaka löner och omvärderingar gentemot handelspartners. Dessa strukturella konkurrensproblem, tillsammans med konjunkturella faktorer, återspeglar en stark ekonomisk tillväxt som överträffade Spaniens viktigaste handelspartner och underblåste ett stort underskott i handelsbalansen. Ett underskott som ökat snabbt under det senaste decenniet, med en tvåsiffrig topp under 2007, för att sedan sjunka till ungefär hälften under 2009. Hittills har den offentliga sektorn fungerat som stötdämpare för den hårda åtstramningen på den privata sektorn, men det alternativet går inte att använda längre utan att ytterligare hota de offentliga finanserna. Under de närmaste åren blir en av de viktigaste uppgifterna alltså att fortsätta med en hållbar och trovärdig strategi för att konsolidera de offentliga finanserna.
(14)

Den valda strategin att utnyttja den gynnsamma startpunkten med betydande överskott i statsfinanserna och genomföra en stark stödpolitik under 2009 och 2010 kan generellt sett anses vara i linje med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa. Att utfallet för 2009 blev mycket bättre än väntat och att de makroekonomiska utsikterna för 2010 förbättrats förbättrar utsikterna för att Sverige som en av mycket få medlemsstater skulle kunna undvika att överskrida referensvärdet på 3 % av BNP vid denna svåra tidpunkt. I strukturella termer väntas emellertid i inga framsteg mot det medelfristiga målet under perioden 2011–2012, för vilken tillväxtantagandena anses vara gynnsamma. Den finanspolitiska strategin skulle vinna på angivande av konkreta åtgärder under de sista åren av programperioden.
(2)

Med en genomsnittlig årlig tillväxt av BNP på 6,8 % mellan 2004 och 2008, var Rumäniens ekonomi en av snabbaste växande bland EU-medlemsstaterna. Tillväxten stimulerades av en boom i den inhemska efterfrågan både när det gällde konsumtion och investeringar, som drevs på av en snabbt växande finansiell sektor, stora kapitalinflöden och ständigt ökande inkomstförväntningar. Detta tillsammans med en hög löneinflation orsakade en kraftig ökning av bytesbalansunderskottet till 12,3 % av BNP 2008. Många år av konjunkturförstärkande budgetpolitik ledde dessutom till en påtaglig försämring av den makroekonomiska stabiliteten, med ett strukturellt underskott (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) som 2008 uppgick till 8,5 % av BNP. Den plötsligt ökade riskobenägenheten under den finansiella krisen fick marknaderna att bli alltmer bekymrade över dessa obalanser. Kapitalinflödena minskade kraftigt och trycket på valutakursen ökade, vilket resulterade i en kumulerad depreciering av den rumänska lei i förhållande till euron på cirka 30 % mellan augusti 2007 och januari 2009. Fallet i inflödet av kapital, effekterna i balansräkningarna av valutadeprecieringen och en kraftig nedgång i exportefterfrågan orsakade en allvarlig recession i slutet av 2008 och första hälften av 2009, vilken tog sig uttryck i en minskning av BNP med 7,1 % under 2009. Den rumänska centralbanken sänkte styrräntan med sammanlagt 325 räntepunkter till 7,0 % mellan februari 2009 och februari 2010. Underskottet i bytesbalansen minskade något till omkring 4,25 % av BNP under 2009.
(2)

Med en genomsnittlig real BNP-tillväxt på över 7 % under perioden 2003–2008 var Slovakien ett av de EU-länder som hade den bästa utvecklingen under de goda åren. Sund makroekonomisk politik under den perioden förhindrade att det uppstod stora makroekonomiska obalanser, vilket i sin tur gjorde det möjligt för Slovakien att införa euron i januari 2009. Den slovakiska ekonomin är mycket öppen för handel med omvärlden och drabbades därför hårt av krisen. BNP i reala termer beräknas därför ha fallit med mer än 4,7 % under 2009, och deprecieringen av grannländernas valutor medförde en ytterligare appreciering av Slovakiens reala faktiska växelkurs. För att begränsa konsekvenserna av krisen gav myndigheterna de automatiska stabilisatorerna möjlighet att verka obehindrat och i enlighet med den europeiska ekonomiska återhämtningsplanen antog de en rad krisåtgärder i november 2008 och februari 2009 (0,5 % av BNP för både 2009 och 2010). Med ett offentligt underskott som väntades uppgå till omkring 6 % av BNP år 2009 beslutade rådet den 2 december 2009 att det förelåg ett alltför stort underskott i Slovakien och rekommenderade att denna situation skulle korrigeras senast 2013. Slovakiens konkurrenskraft gentemot utlandet har försvagats till följd av en tillfällig depreciering av grannländernas valutor och ökade finanspolitiska obalanser under krisen, och därför bör en trovärdig och hållbar minskning av underskottet i de offentliga finanserna vara centrala inslag i myndigheternas strategi för de kommande åren.
(7)

Programmets finanspolitiska strategi på medellång sikt syftar främst till att få ned underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP till 2013, i linje med rådets rekommendation enligt artikel 126.7, med underskottsmålen 4,2 %, 3,1 % och 1,6 % av BNP för 2011, 2012 och 2013. Konsolideringsstrategin på medellång sikt bygger på en brett upplagt åtstramning av de primära utgifterna. I programmet finns uppgifter om de allmänna åtgärder som planerats för att underbygga denna strategi, men dessa har ännu inte utarbetats i detalj och antagits. De bygger på en ökad effektivisering av den offentliga sektorn och en rationalisering av tillhandahållandet av offentliga tjänster och av det sociala skyddet. I programmets finanspolitiska beräkningar ingår också en fullständig avveckling av de tillfälliga stimulansåtgärderna, som gradvis fasas ut från och med 2010. För perioden 2010–2013 beräknas en genomsnittlig årlig strukturell förbättring med något under 0,75 procentenhet av BNP, vilket i stort sett överensstämmer med rådets rekommendation enligt artikel 126.7. Anpassningen är ojämnt fördelad under perioden, med en restriktiv finanspolitik framför allt 2011 och 2013. I programmet bekräftas att det medelfristiga målet för saldot i de slovenska offentliga finanserna är 1 % av BNP, som det ursprungligen angavs 2005. Mot bakgrund av de senaste beräkningarna och skuldnivån, verkar det medelfristiga målet inte i tillräcklig grad beakta de implicita skyldigheterna kopplade till åldrandet, även om skulden ligger under referensvärdet på 60 % av BNP. Det strukturella saldo som motsvarar programmets underskottsmål tyder på att det medelfristiga målet inte kommer att nås under programperioden.