RÅDETS REKOMMENDATION

av den 14 februari 2000

om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik

(2000/164/EG)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 128.4 i detta, enligt vilken rådet kan avge rekommendationer till medlemsstaterna mot bakgrund av en granskning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik,

med beaktande av de riktlinjer för 1998 och 1999 som antagits genom rådets resolutioner av den 15 december 1997 och den 22 februari 1999,

med beaktande av medlemsstaternas 15 genomföranderapporter för 1999 om genomförandet av de nationella handlingsplanerna för sysselsättning för 1998 och beskrivningarna av hur medlemsstaterna har anpassat de nationella handlingsplanerna för sysselsättning till de ändringar som infördes i riktlinjerna för 1999,

med beaktande av den gemensamma rapporten om sysselsättningen från 1999, som utarbetats tillsammans med kommissionen, vari sysselsättningsläget i gemenskapen beskrivs och de åtgärder undersöks som medlemsstaterna vidtagit för att genomföra sin sysselsättningspolitik med hänsyn till riktlinjerna,

med beaktande av rekommendationerna om allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som antogs av rådet den 12 juli 1999, och åtagandena i Europeiska rådets resolution av den 17 juni 1997 om stabilitets- och tillväxtpakten,

med beaktande av kommissionens rekommendation av den 8 september 1999, och

av följande skäl:

(1) I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köln den 3 och 4 juni 1999 fastställs det att högre grad av sysselsättning fortfarande är Europeiska unionens främsta mål.

(2) Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad och kommittén för ekonomisk politik lämnade den 28 oktober 1999 ett yttrande om denna rekommendation.

(3) Rådet anser det lämpligt att, mot bakgrund av granskningen av hur medlemsstaternas sysselsättningspolitik har genomförts, avge rekommendationer enligt artikel 128.4 i fördraget; sådana rekommendationer bör emellertid användas sparsamt, koncentreras på prioriterade frågor och bygga på välgrundad och noggrann analys.

(4) När kompletterande åtgärder vidtas av medlemsstaterna för att garantera en hög sysselsättningsnivå, bör medlemsstaternas behörighet respekteras.

(5) Rådet erkänner de betydande ansträngningar som redan har gjorts av medlemsstaterna för att genomföra riktlinjerna för sysselsättningen; när resultatet av denna politik bedöms bör riktlinjerna för sysselsättningen beaktas i ett flerårigt perspektiv.

(6) För att angripa ungdomsarbetslösheten, som är ett ihållande problem i de flesta länderna i Europeiska unionen, bör alla ungdomar få möjlighet att komma in på arbetsmarknaden innan de varit arbetslösa i sex månader.

(7) För att förebygga långtidsarbetslöshet bland vuxna, som utgör ungefär hälften av de arbetslösa i Europeiska unionen, skall alla arbetslösa vuxna erbjudas en ny start innan de varit arbetslösa i tolv månader.

(8) Det är viktigt att avskaffa de för sysselsättningen hämmande faktorer som döljer sig i skatte- och bidragssystemen för att kunna säkerställa att kvinnor och äldre arbetstagare deltar i högre grad på arbetsmarknaden.

(9) Ramvillkor bör utvecklas för att bättre kunna utnyttja möjligheterna till sysselsättningstillväxt i tjänstesektorn.

(10) En ihållande ökning av antalet nya arbetstillfällen kräver mer sysselsättningsvänliga skattesystem där det nuvarande hårda skattetrycket på arbete förskjuts mot alternativa källor för skatteintäkter såsom energi och miljö.

(11) Etablerandet av partnerskap på alla lämpliga nivåer är en nyckel till modernisering av arbetsorganisationen och till främjandet av anpassningsförmågan hos företag och arbetstagare.

(12) För att kunna överbrygga klyftan mellan könen på arbetsmarknaden, som särskilt påverkar sysselsättningen och lönenivån, och könsuppdelningen på olika sektorer och i olika yrkeskategorier, krävs det omfattande integrering av ett jämställdhetsperspektiv på arbetsmarknaden och åtgärder som gör det enklare att förena yrkesliv och familjeliv.

(13) Gemensamma indikatorer och jämförbar sysselsättningsstatistik samt kvalitativa analyser spelar en avgörande roll för övervakningen av hur riktlinjerna genomförs och vilka resultat som uppnås samt för identifiering av god praxis på europeisk nivå.

HÄRIGENOM antas följande rekommendationer till de olika medlemsstaterna, enligt bilagan.

Utfärdad i Bryssel den 14 februari 2000.

På rådets vägnar

J. GAMA

Ordförande

BILAGA

I. BELGIEN

Trots en förbättring av det ekonomiska klimatet var återhämtningen när det gäller sysselsättningen i Belgien endast måttlig under 1998. Arbetsmarknaden kännetecknas av följande återkommande utmaningar:

- Ett stort antal nya långtidsarbetslösa, vilket innebar att 5,7 % av arbetskraften var långtidsarbetslös 1998, något som bl.a. kan ha att göra med för hur länge, på vilka villkor och på vilket sätt bidrag beviljas.

- Sysselsättningsnivån bland äldre, särskilt över 55 år, är låg; dessa personers sysselsättningsnivå (22 %) är nu den lägsta i unionen.

- Klyftan mellan könen när det gäller sysselsättning är stor, ca 20 procentenheter, vilket är ungefär samma nivå som genomsnittet i EU.

- Det finns en outnyttjad potential för skapande av nya arbetstillfällen inom tjänstesektorn som, trots att sektorn sysselsätter en stor andel av den totala arbetskraften, endast sysselsätter 40 % av befolkningen i arbetsför ålder, vilket är 10 procentenheter lägre än genomsnittet i de tre medlemsstater som har de bästa resultaten.

Belgien bör vidta följande åtgärder:

1. Göra en kraftig satsning på förebyggande politik genom att på ett tidigt stadium vidta åtgärder som utgår från enskildas behov och hindra arbetslösa från att bli långtidsarbetslösa. Belgien bör framför allt till fullo följa riktlinjerna 1 och 2 och erbjuda arbetslösa unga och vuxna effektiva åtgärder för bättre anställbarhet före 6- respektive 12-månaderströsklarna.

2. Mer i detalj granska på vilket sätt skatte- och bidragssystemen eventuellt håller nere sysselsättningen, särskilt bland kvinnor och äldre arbetstagare. Belgien bör framför allt ompröva den nuvarande politiken som underlättar förtidspensioneringar och överväga på vilka sätt man lämpligast kan undvika att arbetstagarna lämnar arbetslivet i förtid och främja anställningen av äldre.

3. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och arbetsmarknadsåtgärder för att bättre utnyttja sysselsättningspotentialen i tjänstesektorn.

4. Förstärka samarbetet mellan de olika myndigheter som genomför den nationella handlingsplanen.

II. DANMARK

Situationen på den danska arbetsmarknaden har förbättrats betydligt under senare år. Danmark har för närvarande den högsta sysselsättningsnivån i unionen och den lägsta arbetslösheten. De största utmaningarna för Danmark är följande:

- Att främja en höjning av arbetskraftens utbildnings- och kompetensnivå för att förebygga och avhjälpa uppkomsten av "flaskhalsar" på arbetsmarknaden.

- Att bygga ut den nuvarande arbetskraften genom att uppmuntra de anställda att stanna kvar längre i arbetslivet och att minska antalet bidragsberoende personer i arbetsför ålder.

- Att utjämna skillnaderna mellan könen när det gäller sysselsättning i olika yrkeskategorier och sektorer.

Danmark bör vidta följande åtgärder:

1. Reformera skatte- och bidragssystemet för att minska det totala skattetrycket på arbete, särskilt skatten på låga inkomster, och införa system som uppmuntrar till att ta eller behålla arbeten. Reformen av systemen för förtidspensioner och tjänstledighet bör slutföras och övervakas noggrant mot bakgrund av det ökade behovet av arbetskraft.

2. Främja yrkesutbildning och nya arbetstillfällen för arbetslösa kvinnor och av jämställdhetsskäl undersöka på vilket sätt man kan minska den nuvarande könsuppdelningen på arbetsmarknaden inom olika yrkesområden och sektorer.

III. TYSKLAND

När ekonomin återhämtade sig 1998 avstannade också den utdragna nedgången på sysselsättningsområdet och arbetslösheten har minskat något mot bakgrund av de fortsatta konsekvenserna av det tyska enandet. De viktigaste utmaningarna som den tyska arbetsmarknaden står inför är följande:

- Negativ tillväxt i sysselsättningen under så gott som hela 90-talet (- 1,2 % per år under perioden 1991-1998 och - 0,7 % under perioden 1994-1998) och stora regionala skillnader i arbetslöshetsgraden som särskilt berör de nya förbundsstaterna (Länder).

- En konstant hög långtidsarbetslöshet på 5 % av arbetskraften.

- En betydande sysselsättningspotential i tjänstesektorn som sysselsätter endast 38,5 % av det totala antalet sysselsatta i yrkesverksam ålder (jämfört med 50 % i de medlemsstater som har de bästa resultaten).

- Låg andel av personer mellan 50 och 64 år som fortfarande är yrkesverksamma (cirka 47,5 %), vilket innebär att det finns en stor outnyttjad sysselsättningspotential.

Tyskland bör vidta följande åtgärder:

1. Förstärka den förebyggande politiken genom att på ett tidigt stadium vidta åtgärder som utgår från individuella behov för att hindra arbetslösa från att bli långtidsarbetslösa. Tyskland bör höja ambitionsnivån för de nuvarande målen att minska antalet nya långtidsarbetslösa till de nivåer som har uppnåtts i de medlemsstater som har de bästa resultaten (under 10 % efter tolv månader).

2. Anta och genomföra en sammanhängande strategi för att utnyttja sysselsättningspotentialen i tjänstesektorn bestående av lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska bördan i samband med att nya företag bildas.

3. Mer i detalj granska på vilket sätt skatte- och bidragssystemen eventuellt håller nere sysselsättningen i alla grupper, särskilt äldre arbetstagare. Tyskland bör framför allt ompröva den nuvarande politiken som underlättar förtidspensionering och överväga på vilka sätt man lämpligast kan undvika att arbetstagarna lämnar arbetslivet i förtid samt främja anställningen av äldre arbetstagare.

4. Fortsätta och övervaka ansträngningarna med att gradvis minska skattetrycket på arbete genom att sänka skatter och sociala avgifter. Särskilt bör arbetskraftskostnaderna i den nedre delen av löneskalan sänkas, samtidigt som behovet av budgetsanering iakttas.

5. Vidta lämpliga åtgärder för att förbättra och anpassa systemen för statistiköverföring för att senast 2000 kunna få fram uppgifter som är förenliga med de gemensamma politiska indikatorerna. Tyskland bör mot bakgrund av rådets förordning (EG) nr 577/98 överväga att införa kvartalsvisa urvalsundersökningar av arbetskraften.

IV. GREKLAND

Under 1998, som var ett år med goda ekonomiska resultat, ökade sysselsättningen med hela 3 %, medan arbetslösheten ökade med 1 %. De försämringar av situationen när det gäller arbetslösheten som inträffade nyligen visar att det bl.a. finns följande allvarliga strukturella brister på arbetsmarknaden:

- En låg sysselsättningsgrad på grund av kvinnors mycket låga sysselsättningsnivå (41,3 %, vilket är 10 procentenheter under EU-genomsnittet), samtidigt som sysselsättningen i tjänstesektorn fortfarande är låg, trots förbättringar på senare tid.

- Ungdomsarbetslösheten är särskilt hög, närmare 12 % av de unga jämfört med EU-genomsnittet på 9,3 %.

- Även långtidsarbetslösheten är hög, och den är tre gånger högre för kvinnor än för män.

- Trots en kontinuerlig ökning av arbetstagarnas produktivitet är nivåerna fortfarande låga och fortsatta förbättringar av arbetskraftens kompetens, införande av nya tekniker och en modernisering av arbetsorganisationen behövs.

Grekland bör vidta följande åtgärder:

1. Vidta beslutsamma, sammanhängande och mätbara åtgärder för att hindra arbetslösa unga och vuxna från att bli långtidsarbetslösa. Särskilt bör man anstränga sig för att slutföra reformeringen av arbetsförmedlingarna och genomföra en förebyggande politik i enlighet med riktlinjerna 1 och 2.

2. Mer i detalj granska på vilket sätt skatte- och bidragssystemen eventuellt håller nere sysselsättningen, särskilt för kvinnor, för att stegvis närma sysselsättningsgraden för kvinnor till EU-genomsnittet på 50 % och i högre grad integrera ett jämställdhetsperspektiv i all verksamhet genom att fortsätta det arbete som har påbörjats när det gäller företagarandan.

3. Fortsätta ansträngningarna för att ytterligare höja kvaliteten på utbildning och yrkesutbildning och ge mera stöd till fortbildning, särskilt genom att i större utsträckning engagera arbetsmarknadens parter i verksamheten.

4. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder som syftar till att minska den administrativa bördan i samband med att nya företag skapas för att stimulera företagaranda och bättre utnyttja sysselsättningspotentialen i tjänstesektorn.

5. Uppmuntra modellen med partnerskap och främja konkreta åtaganden mellan arbetsmarknadens parter på alla nivåer när det gäller modernisering av arbetsorganisationen i syfte att förbättra företagens produktivitet och konkurrenskraft, samtidigt som man måste uppnå den nödvändiga balansen mellan flexibilitet och trygghet.

6. Vidta lämpliga åtgärder för att förbättra de statistiska övervakningssystemen för att få fram politikindikatorer på förebyggande åtgärder och aktivering före år 2000, enligt de definitioner och metoder man enats om.

V. SPANIEN

Spanien har haft en kraftigt ökad sysselsättningsnivå sedan 1996, tre gånger högre än unionens genomsnitt, följd av en stadig förbättring av arbetslöshetssituationen och av strukturförändringar. Stora utmaningar kvarstår dock, bl.a. följande:

- Den lägsta sysselsättningsnivån (50,2 %) i unionen, inbegripet en sysselsättningsnivå under genomsnittet i tjänstesektorn (30 %).

- En arbetslöshetsnivå som med 18,8 % fortfarande är mycket hög, trots att Spanien har uppnått en starkt avtagande trend.

- Den högsta långtidsarbetslösheten i unionen, som inte kommer att minska förrän antalet nya långtidsarbetslösa sjunker betydligt. För närvarande uppnår 21,5 % av de arbetslösa ungdomarna och 15,5 % av de arbetslösa vuxna 6- respektive 12-månaderströsklarna.

- Klyftan mellan könen när det gäller sysselsättning och arbetslöshet är den största i unionen: Arbetslösheten bland kvinnor uppgår till 26,6 %, mer än dubbelt så mycket som genomsnittet i EU, och endast 35 % av kvinnorna i arbetsför ålder är verksamma i förvärvslivet (jämfört med 51 % i hela unionen).

- En hög andel anställda med visstidskontrakt, ofta kortvariga, som utgör nästan en tredjedel av det totala antalet arbetsavtal.

Spanien bör vidta följande åtgärder:

1. Fortsätta den förebyggande politik som inleddes 1998 och dessutom identifiera arbetslösa personers behov genom att öka antalet individuella aktiveringsåtgärder och göra dessa åtgärder effektivare, så att nyrekryteringen av unga och vuxna till långtidsarbetslöshet kan minskas väsentligt.

2. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska den administrativa bördan på företag och för att uppnå bättre företagaranda och bättre möjligheter till stabil sysselsättning i tjänstesektorn.

3. Intensifiera ansträngningarna att integrera ett jämställdhetsperspektiv i all sysselsättningspolitik utöver de förberedande åtgärder som redan tidigare har anmälts för att höja sysselsättningsgraden bland kvinnor så att den närmar sig EU-genomsnittet.

4. Fortsätta förbättringen av de statistiska övervakningssystemen så att politikindikatorer på förebyggande åtgärder och aktivering kan tas fram senast till år 2000, enligt de definitioner och metoder man enats om. Detta är särskilt viktigt inom ramen för den pågående centraliseringen av aktiva arbetsmarknadsåtgärder.

VI. FRANKRIKE

Till följd av den ekonomiska tillväxten under 1997 förbättrades sysselsättningsläget 1998. Följande stora strukturella problem kvarstår emellertid fortfarande:

- En sysselsättningsnivå (60,8 %) som ligger under genomsnittet på grund av låg sysselsättningsnivå för arbetstagare som fyllt 55 år (29 %), vilket är klart under EU-genomsnittet (40,3 %).

- Mycket långsam tillväxt av sysselsättningen under större delen av 1990-talet (0,1 % under perioden 1991-1998).

- Hög arbetslöshet, nästan två procentenheter över EU-genomsnittet, och hög långtidsarbetslöshet.

- Hög ungdomsarbetslöshet kombinerad med svårigheter i samband med övergången från skola till arbetsliv, särskilt för okvalificerad arbetskraft.

- Höga lönebikostnader, över EU-genomsnittet.

- Sysselsättningspotential i tjänstesektorn som, trots att sektorn sysselsätter en stor andel av den totala arbetskraften, endast sysselsätter ca 40 % av befolkningen i arbetsför ålder, vilket är 10 procentenheter mindre än genomsnittet i de tre medlemsstater som uppvisar de bästa resultaten.

Frankrike bör vidta följande åtgärder:

1. Se över befintliga bidragssystem, särskilt sådana som gör det lättare att få förtidspension, så att äldre arbetstagare kan delta aktivt i arbetslivet längre.

2. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska den administrativa bördan för företagen och för att kunna utnyttja möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen i tjänstesektorn, bl.a. genom att fortsätta ansträngningarna för att skapa nya arbeten för ungdomar.

3. Fortsätta och utvärdera politiska åtgärder för att minska skattetrycket på arbete, särskilt för okvalificerad och lågavlönad arbetskraft.

4. Stärka partnerskap på arbetsmarknaden för att utveckla en sammanhängande strategi för att modernisera arbetsorganisationen.

VII. IRLAND

Ekonomin har under 90-talet kännetecknats av stark ekonomisk tillväxt och nya arbetstillfällen. Arbetsmarknaden genomgår en genomgripande strukturomvandling och problemen ändrar gradvis karaktär från hög arbetslöshet och långtidsarbetslöshet (både bland unga och vuxna) till nya utmaningar, bl.a. följande:

- Kärvare arbetsmarknadsvillkor, vilket kommer att verka återhållande på en framtida ekonomisk tillväxt.

- En betydande skillnad mellan könen när det gäller sysselsättningen, vilket ger utrymme för ökat deltagande av kvinnor på arbetsmarknaden.

- Lågt deltagande bland arbetstagare i utbildning och yrkesutbildning (ca 5 %).

- Maximering av arbetspotentialen i tjänstesektorn, där sysselsättningsnivån, trots en framgångsrik politik på senare tid som skapat gynnsamma förhållanden för nya arbetstillfällen, släpar efter EU-genomsnittet.

Irland bör vidta följande åtgärder:

1. Anta en sammanhängande strategi för att öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden, bl.a. genom att avskaffa hämmande faktorer i skatte- och bidragssystemen och göra det enklare att förena yrkesliv och familjeliv. Särskilt behövs fortsatta ansträngningar för att höja standarden på omsorgen av barn och andra anhöriga och flexibla möjligheter till tjänstledighet.

2. Fortsätta den politik som nyligen genomförts, och som bl.a. består i lagstiftning, utbildning och beskattning, för att bättre utnyttja möjligheten att skapa nya arbeten i tjänstesektorn.

3. Intensifiera satsningarna på att utvidga och förbättra internutbildning för arbetstagare.

VIII. ITALIEN

Den italienska arbetsmarknaden återhämtade sig något under 1998. Sysselsättningen ökade måttligt med 0,6 % till följd av dämpad ekonomisk tillväxt och markant sänkta reala arbetskostnader per enhet. Denna förbättring var emellertid inte tillräcklig för att komma till rätta med långvariga, strukturella problem på arbetsmarknaden, såsom följande:

- Långsam sysselsättningsökning och låg sysselsättningsgrad på 50,8 % (nästan 10 procentenheter under EU-genomsnittet) kombinerat med låg genomsnittlig sysselsättningsgrad i tjänstesektorn (31,7 %).

- Hög genomsnittlig arbetslöshet, som fortfarande är två procentenheter över EU-genomsnittet, och dessutom hög och stigande ungdomsarbetslöshet (12,9 % av den unga befolkningen) och långtidsarbetslöshet (8,4 % av arbetskraften).

- Stor skillnad mellan könen när det gäller sysselsättning, närmare 30 procentenheter jämfört med 20 procentenheter för unionen som helhet. Även arbetslösheten är mycket högre bland kvinnor än bland män (16,7 % respektive 9,4 %).

- De regionala skillnaderna i arbetslöshet mellan nord och syd är fortfarande betydande (i södra Italien uppgår arbetslösheten till 22,8 %, vilket är 10 procentenheter över det nationella genomsnittet).

- Skattetrycket på arbete ligger över genomsnittet och de implicita skatterna på inkomst av arbete är 50 % (jämfört med 43 % i genomsnitt i EU).

Italien bör vidta följande åtgärder:

1. Vidta beslutsamma, sammanhängande och mätbara åtgärder för att hindra arbetslösa ungdomar och vuxna från att bli långtidsarbetslösa. Stora ansträngningar bör framför allt riktas in på att slutföra reformeringen av arbetsförmedlingarna och att genomföra den förebyggande politiken enligt riktlinjerna 1 och 2 och förbättra kvaliteten på yrkesutbildningen. Ansträngningarna för att uppgradera det statistiska övervakningssystemet bör fortsätta, så att politikindikatorer angående förebyggande åtgärder och aktivering kan tillhandahållas senast år 2000, enligt de definitioner och metoder som man har kommit överens om.

2. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska den administrativa bördan på företag, för att stimulera företagarandan och utnyttja möjligheterna till att skapa nya arbeten i tjänstesektorn.

3. Fortsätta pågående reformer som syftar till att flytta skattetrycket från arbete till andra skattebaser.

4. Fortsätta genomförandet av pensionsreformen och andra bidragssystem för att minska övergången från arbetsmarknaden till pensioner och andra bidragssystem.

5. Anta en sammanhängande politik för att motarbeta de stora skillnaderna mellan könen i fråga om sysselsättning och arbetslöshet, bl.a. genom att vidareutveckla initiativ som har tagits. Jämställdhetspolitiken bör integreras i alla delar av den nationella handlingsplanen för sysselsättning.

IX. LUXEMBURG

Sysselsättningssituationen är i allmänhet god tack vare en stark ekonomisk tillväxt parad med en konstant ökning av sysselsättningen. Emellertid förekommer mycket låga sysselsättningsnivåer i vissa befolkningskategorier jämsides med en mycket stor tillströmning av arbetstagare över gränserna. Centrala frågor på arbetsmarknaden är följande:

- Mycket låg sysselsättningsnivå bland arbetstagare över 50 år (endast 38 %) vilket framför allt är resultatet av en politik som underlättar förtidspensionering, till exempel invaliditetspensioner och system för förtidspensioner.

- Mycket låg sysselsättningsnivå bland kvinnor (45 %) vilket medför att skillnaden mellan könen är nästan 29 procentenheter, vilket är bland de största i unionen.

- En sysselsättningsökning som arbetstagarna över gränserna svarar för med 75 %.

- Lågt deltagande i fortbildning.

Luxemburg bör vidta följande åtgärder:

1. Mer i detalj granska skatte- och bidragssystemen i syfte att ta bort faktorer som eventuellt hämmar deltagande i arbetslivet, särskilt för äldre arbetstagare.

2. Fortsätta arbetet med en sammanhängande strategi för att öka kvinnors deltagande i arbetslivet, bl.a. genom att granska hämmande faktorer i skatte- och bidragssystemen och åtgärder som gör det enklare att förena yrkesliv och familjeliv.

X. NEDERLÄNDERNA

Ekonomin har haft en stark tillväxt under lång tid och nya arbetstillfällen har skapats, vilket har lett till att arbetslösheten stadigt minskar. Trots att situationen på den nederländska arbetsmarknaden är bland de mest gynnsamma i unionen återstår dock följande centrala frågor:

- Låg andel personer över 55 år på arbetsmarknaden (endast 31 %, jämfört med EU-genomsnittet på 40,6 %). Siffran är ännu lägre för kvinnor (19,8 % jämfört med ett EU-genomsnitt på 26,1 %).

- Trots en sänkning som infördes nyligen är skattetrycket på arbete fortfarande betydande.

- Hög andel bidragsberoende personer jämfört med den yrkesverksamma befolkningen (35 %). Förtidspensioneringarna har ökat på senare tid och antalet personer som får arbetslöshetsersättning är stort (9 % av arbetskraften).

- Nya "flaskhalsproblem" när det gäller utbudet av arbetskraft med ungefär 136000 lediga tjänster i slutet av 1998.

- Stor skillnad mellan könen när det gäller sysselsättningen, trots ökad andel kvinnor på arbetsmarknaden på senare tid. Sysselsättningen bland kvinnor är ungefär 24 procentenheter lägre än för män (80,0 %), vilket motsvarar en skillnad mellan könen på en miljon arbetstillfällen.

Nederländerna bör vidta följande åtgärder:

1. Fortsätta ansträngningarna för att förbättra skatte- och bidragssystemen så att de inte hämmar deltagande på arbetsmarknaden, särskilt för kvinnor och äldre arbetstagare. Beslutsamma åtgärder behövs för att minska det stora antalet personer som står utanför arbetsmarknaden med hjälp av system för passivt inkomststöd.

2. Fortsätta förbättringen av de statistiska övervakningssystemen så att politikindikatorer angående förebyggande åtgärder och aktivering kan tas fram senast till år 2000, enligt de definitioner och metoder man enats om.

XI. ÖSTERRIKE

Sysselsättningsläget är fortfarande gynnsamt, trots att arbetslösheten ökade något under 1998. Landet har en av de högsta sysselsättningsnivåerna och lägsta arbetslöshetssiffrorna i unionen. Centrala utmaningar på arbetsmarknaden är följande:

- Låg sysselsättningstillväxt under större delen av 90-talet (0,4 % under perioden 1991-1998 och - 0,03 % under perioden 1994-1998).

- Låg andel äldre arbetstagare på arbetsmarknaden (43 % i åldersgruppen 50-64).

- Stor skillnad mellan könen när det gäller sysselsättning (21 procentenheter) trots att sysselsättningsgraden bland kvinnor är över EU-genomsnittet.

- Skattetrycket på arbete ligger över genomsnittet och de indirekta skatterna på inkomst av arbete uppgår till 46 %.

Österrike bör vidta följande åtgärder:

1. Se över systemen som underlättar förtidspension och utveckla system för flexibel arbetstid, så att äldre personer stannar kvar längre i arbetslivet.

2. Genomföra en sammanhängande strategi för att minska könsskillnaderna, bl.a. genom att införa åtgärder som gör det enklare att förena yrkesliv och familjeliv.

3. Fortsätta ansträngningarna för att sänka det hårda skattetrycket på arbete, särskilt genom att fokusera på problemgrupper på arbetsmarknaden.

XII. PORTUGAL

Sysselsättningsläget har förbättrats kontinuerligt under de senaste åren, till följd av intensiv ekonomisk aktivitet. Indikatorerna på ett gott sysselsättningsläge döljer dock strukturella svagheter som gör arbetsmarknaden sårbar. Utmaningarna på arbetsmarknaden är följande:

- Lågt deltagande av arbetstagarna i utbildning och yrkesutbildning och låg formell utbildningsnivå hos den vuxna arbetskraften.

- Stort utrymme för att skapa nya arbeten i tjänstesektorn, som endast sysselsätter 38 % av befolkningen i arbetsför ålder.

- Låg genomsnittlig produktivitet hos arbetstagarna, vilket tyder på bristande skicklighet hos arbetskraften och långsam övergång till ny teknik samt ett utrymme för att modernisera arbetsorganisationen.

Portugal bör vidta följande åtgärder:

1. Fortsätta ansträngningarna för att höja kvaliteten i utbildningssystemet, ge mer stöd till fortbildning, särskilt genom att i högre grad engagera arbetsmarknadens parter i verksamheten.

2. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska den administrativa bördan på företag, så att företagsandan stimuleras och möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen i tjänstesektorn utnyttjas.

3. Främja partnerskap och uppmuntra arbetsmarknadens parter att åta sig att på alla lämpliga nivåer modernisera arbetsorganisationen för att förbättra företagens produktivitet och konkurrenskraft samtidigt som den nödvändiga balansen mellan flexibilitet och trygghet uppnås.

XIII. FINLAND

En stark tillväxt i ekonomi och sysselsättning under de senaste åren har lett till en väsentlig ökning av sysselsättningen. Centrala problem på arbetsmarknaden är följande:

- Låg sysselsättningsgrad bland kvinnor och män över 50 år (55,2 % respektive 50,6 %), vilket är betydligt lägre än bland arbetstagare i de aktiva åldersgrupperna (76 % respektive 71 %).

- En svårplacerad grupp arbetslösa kvarstår dock, särskilt bland äldre personer (7 % av arbetskraften).

- Hög ungdomsarbetslöshet (över 11 %, två procentenheter högre än EU-genomsnittet).

- Även om sysselsättningsgraden bland kvinnor är hög, särskilt i de aktivaste åldersgrupperna, finns det betydande skillnader i fördelningen mellan män och kvinnor i olika yrkeskategorier och sektorer.

- Ett skattetryck på arbete som ligger över EU-genomsnittet med en implicit skattenivå på inkomst av arbete på 55 % (jämfört med ett genomsnitt i EU på 43 %).

Finland bör vidta följande åtgärder:

1. Fortsätta att se över nuvarande skatte- och bidragssystem, särskilt sådana som underlättar förtidspensionering, i syfte att få äldre arbetstagare att stanna kvar längre i arbetslivet.

2. Fortsätta påbörjade strategier för att minska skattetrycket på arbete.

3. Av jämställdhetsskäl granska på vilket sätt skillnaderna mellan antalet män och kvinnor i olika sektorer och yrkeskategorier kan minskas.

XIV. SVERIGE

Den svenska ekonomins allmänna återhämtning har lett till en märkbar förbättring av sysselsättningsläget under 1998. Trots den höga sysselsättningsnivån återstår dock följande stora utmaningar på arbetsmarknaden:

- Långsam sysselsättningstillväxt under största delen av 90-talet (- 1,7 % under perioden 1991-1998 och 0,3 % under perioden 1994-1998).

- Arbetslösheten är fortfarande hög med 8,2 %, även om den ligger något under genomsnittet i EU.

- Stor skillnad mellan antalet män och kvinnor i olika yrkeskategorier.

- Det högsta skattetrycket på inkomst av arbete i unionen med implicita skatter som uppgår till 58 % (jämfört med genomsnittet i EU på 43 %).

Sverige bör vidta följande åtgärder:

1. Vidta åtgärder för att minska skattetrycket på inkomst av arbete, särskilt för låginkomsttagare.

2. Av jämställdhetsskäl utreda på vilket sätt skillnaden i antalet män och kvinnor inom olika sektorer och yrkeskategorier kan minskas.

XV. FÖRENADE KUNGARIKET

Läget för sysselsättningen har varit gott på senare tid jämfört med genomsnittet i EU. Det finns emellertid fortfarande strukturella problem som bör lösas:

- Trots ett gynnsamt arbetsmarknadsläge ökar antalet nya långtidsarbetslösa ungdomar och vuxna (18 % respektive 12 %), en ökning som är högre än i de medlemsstater i EU som uppvisar de bästa resultaten.

- Ihållande mycket långvarig långtidsarbetslöshet i vissa områden och/eller inaktivitet bland äldre personer, etniska minoriteter, ensamstående föräldrar och missgynnade samhällsgrupper.

- Skillnaden mellan könen är större än i EU i genomsnitt mätt i heltidsekvivalenter (ca 33 procentenheter), vilket beror på att en stor andel av kvinnorna arbetar deltid.

Förenade kungariket bör vidta följande åtgärder:

1. Fokusera på löneklyftan mellan könen och lägga fram en lämplig strategi för att ta itu med detta problem, bl.a. genom att bygga vidare på de positiva effekterna som kan förväntas av införandet av minimilön 1998.

2. Främja partnerskap för att göra det möjligt för arbetsmarknadens parter på alla lämpliga nivåer att uppnå avtal om modernisering av arbetsorganisationen för att förbättra företagens produktivitet och konkurrenskraft samtidigt som den nödvändiga balansen mellan flexibilitet och trygghet uppnås.

3. Förbättra de statistiska övervakningssystemen så att politikindikatorer på förebyggande åtgärder och aktivering kan tas fram senast år 2000 enligt de definitioner och metoder man enats om.

4. Fortsätta satsningarna på att utvidga och förbättra tillgången till barnomsorg för att ge framför allt kvinnor bättre möjligheter att arbeta deltid eller heltid efter eget val.