RÅDETS REKOMMENDATION av den 22 december 1995 om harmonisering av åtgärder i kampen mot olaglig invandring och olagligt arbete och förbättring av kontrollåtgärderna på detta område (96/C 5/01)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION

med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel K3.2 i detta,

med beaktande av Franska republikens initiativ av den 22 december 1994,

med beaktande av den rekommendation som den 1 juni 1993 utfärdades av ministrarna med ansvar för invandring i Europeiska gemenskapernas medlemsstater om kontroll och avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land som olagligt vistas eller arbetar i gemenskapen,

med beaktande av den rekommendation som den 30 november 1992 utfärdades av invandrarministrarna i Europeiska gemenskapernas medlemsstater om dessa staters praxis vid avvisning eller utvisning, och

med beaktande av följande:

I enlighet med artiklarna K1.2 och K1.3 i fördraget är politiken gentemot medborgare i tredje land, och i synnerhet kampen mot olaglig invandring och vistelse samt olagligt arbete, en fråga av gemensamt intresse och faller därför inom de områden för medlemsstaternas samarbete som avses i avdelning VI i fördraget.

Medlemsstaterna har inför en ökning av den olagliga invandringen redan beslutat om särskilda åtgärder för att bättre kunna kontrollera befolkningsströmmarna och för att undvika att de utlänningar som olagligt rest in eller vistas på deras territorier otillbörligen stannar kvar där.

För att denna insats skall kunna bli effektiv bör samordnade och konsekventa åtgärder genomföras.

Även om rekommendationer som fastställer riktlinjer för avvisnings- och utvisningspolitiken redan har antagits, bör tillnärmningen fortsätta och medlemsstaterna uppmanas att följa ett antal principer för att bättre kunna kontrollera situationen för de utlänningar som befinner sig på deras territorier.

Denna rekommendation överensstämmer med gemenskapslagstiftningen, konventionen angående skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna av den 4 november 1950, särskilt artiklarna 3 och 14 i denna och Genèvekonventionen av den 28 juli 1951 angående flyktingars rättsliga ställning, så som denna ändrats genom New York-protokollet av den 31 januari 1967.

RÅDET REKOMMENDERAR medlemsstaterna att ytterligare harmonisera kontrollåtgärderna beträffande utlänningar för att kontrollera att dessa uppfyller de villkor som fastställs i reglerna för inresa, vistelse och arbete, med utgångspunkt i följande riktlinjer:

1. Denna rekommendation gäller varken medborgare i Europeiska unionen, medborgare i de EFTA-medlemsstater som är parter i avtalet om det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller de familjemedlemmar till dessa vilka omfattas av gemenskapsrätten.

2. När en utlänning underkastas en identitetskontroll i enlighet med den nationella lagstiftningen bör, åtminstone om det finns tecken på att vistelsen är olaglig, omständigheterna för hans vistelse granskas. Detta kan särskilt ske i följande fall:

- Identitetskontroll vid utredning av eller åtal för en lagöverträdelse.

- Identitetskontroll för förebyggande av hot mot allmän ordning eller säkerhet.

- Identitetskontroll i kampen mot olaglig inresa eller vistelse i vissa områden (t.ex. gräns- eller hamnområden, flygplatser eller järnvägsstationer med internationell trafik), utan att detta påverkar tillämpningen av gränskontrollerna.

3. Personer med utländskt medborgarskap bör för behöriga myndigheter och i enlighet med nationell lagstiftning kunna visa att de är berättigade att vistas på medlemsstatens territorium, t.ex. genom att uppvisa de handlingar eller dokument som visar deras tillstånd att vistas där.

4. Om en laglig vistelse eller ett lagligt arbete enligt nationell lagstiftning är en förutsättning för att en utlänning skall få tillgång till medlemsstatens samhällsservice, särskilt när det gäller hälso- och sjukvård, pension, socialt stöd till familjer och arbete, skall förutsättningen endast anses vara uppfylld efter en granskning av att vederbörande och dennes familj är berättigade till förmånen p.g.a. omständigheterna för deras vistelse eller arbete. En kontroll av vistelse- och arbetsförhållanden är inte nödvändig om ett ingripande från en myndighet är påkallat av trängande humanitära skäl.

Granskningarna skall utföras av den myndighet som beviljar biståndet, vid behov med hjälp av behöriga myndigheter, särskilt de som beviljar uppehålls- eller arbetsstillstånd i enlighet med nationell lagstiftning, särskilt beträffande skydd av uppgifter.

Medlemsstaterna bör informera de lokala och centrala myndigheter som utdelar bidrag till utländska medborgare om vikten av att bekämpa olaglig invandring, så att dessa myndigheter uppmuntras att, i enlighet med nationell lagstiftning, meddela de behöriga myndigheterna om sådana fall av olaglig vistelse som de fått kännedom om i sitt arbete.

De myndigheter som är behöriga att bevilja uppehållstillstånd bör också uppmärksammas på riskerna för skenäktenskap.

5. De arbetsgivare, som önskar anställa utlänningar bör uppmuntras att kontrollera att deras vistelse och arbete sker lagenligt, genom att utlänningarna företer den eller de handlingar som styrker deras rätt att vistas och arbeta i medlemsstaten. Medlemsstaterna kan föreskriva att arbetsgivarna vid behov och i enlighet med bestämmelserna i nationell lagstiftning, särskilt i fråga om skydd för uppgifter, får utföra kontroller hos de behöriga myndigheterna, särskilt hos dem som beviljar uppehålls- och arbetstillstånd, vilka myndigheter får rätt att lämna relevant information på ett sätt som garanterar skydd för förtrolighet vid överföringen av personuppgifter.

6. Den person som enligt den nationella lagen i medlemsstaten anses vara arbetsgivare för en utländsk medborgare som saknar tillstånd bör kunna bli föremål för lämpliga påföljder.

7. De myndigheter som är behöriga att bevilja uppehållstillstånd bör vara bemyndigade att vidta åtgärder för kontroll av att de personer som har vägrats tillstånd att vistas i en medlemsstat också självmant har lämnat territoriet.

8. Varje medlemsstat bör överväga att upprätta ett centralt register över utländska medborgare med information om utlänningarnas administrativa ställning i fråga om vistelsen, inklusive information om vägran att bevilja uppehållstillstand samt beslut om utvisning eller avvisning. Varje sådant register skall fungera i överensstämmelse med de regler som upprättats genom Europarådets konvention 108 av den 28 januari 1981 om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter.

9. Medlemsstaterna bör försäkra sig om att de bevis om uppehållstillstånd som utfärdas till utlänningar ger tillräckligt skydd mot förfalskning och missbruk, särskilt med hjälp av färgkopior, och vid behov bör tillstånden i detta syfte ändras.

10. Medlemsstaterna bör vidta de åtgärder som är nödvändiga för att förstärka och förbättra möjligheterna att identifiera de utlänningar som illegalt vistas i staten utan resedokument eller andra identitetshandlingar.

När en utlänning som illegalt vistas i staten kvarhålls eller kan komma att kvarhållas, i de fall som avses i punkt II i den rekommendation om medlemsstaternas praxis vid avvisning eller utvisning, som antogs den 30 november 1992 av ministrarna med ansvar för invandring i Europeiska gemenskapernas medlemsstater, bör tiden för kvarhållandet utnyttjas till att införskaffa de resedokument som behövs för att avvisa eller utvisa utlänningar som helt saknar handlingar. De konsulära myndigheterna i ursprungslandet, eller i det land där utlänningen är medborgare, bör förmås att vidta åtgärder för kompletterande identifiering så att ett resedokument kan erhållas.

De utlänningar som medvetet har försatt sig i en olaglig situation, särskilt genom att vägra att uppvisa resedokument, bör kunna bli föremål för påföljder. När så är lämpligt kan påföljderna vara av straffrättslig karaktär.

Medlemsstaterna skall granska uppföljningen av kapitel III.2 i den rekommendation om medlemsstaternas praxis vid avvisning eller utvisning, som antogs den 30 november 1992 av ministrarna med ansvar för invandring i Europeiska gemenskapernas medlemsstater.

Rådet skall regelbundet, t.ex. en gång per år, granska harmoniseringens framskridande på de områden som omfattas av denna rekommendation.

Utfärdad i Bryssel den 22 december 1995.

För rådet

L. ATIENZA SERNA

Ordförande