KOMMISSIONENS BESLUT av den 30 juli 1997 om stöd som beviljats av regionen Friuli-Venezia Giulia (Italien) till företag som utför godstransporter på väg i regionen (Endast den italienska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (98/182/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93.2 första stycket i detta,

efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig enligt ovannämnda artikel (1), och

med beaktande av följande:

I

I samband med ett annat stödärende har kommissionen fått kännedom om den regionala lagen nr 4 av den 7 januari 1985 (nedan kallad lag nr 4/85) i den italienska regionen Friuli-Venezia Giulia. Eftersom den stödordning som fastställs i denna lag aldrig har anmälts till kommissionen enligt artikel 93.3 i fördraget har den betraktats som oanmält stöd.

Den 29 september 1995 skickade kommissionen en begäran till de italienska myndigheterna om ytterligare upplysningar. Genom fax av den 27 oktober 1995 anhöll de italienska myndigheterna om förlängning av fristen för besvarande av skrivelsen, vilket kommissionen godtog den 9 november 1995. Svaret kom efter den fastställda fristens utgång genom skrivelser den 10 januari 1996, registrerade i generaldirektoratet för transporter den 11 januari 1996. Dessa skrivelser innehöll emellertid endast ofullständiga upplysningar om den stödordning som infördes genom lag nr 4/85.

Med anledning av en skrivelse av den 30 maj 1996 från de italienska myndigheterna erinrade kommissionen dessa genom en skrivelse av den 19 juni 1996 om att de upplysningar som begärdes i brevet av den 29 september 1995 fortfarande saknades, särskilt texten till lag nr 4/85. Den 18 juli 1996 hölls ett sammanträde i Bryssel mellan kommissionen och de italienska myndigheterna, vid vilket texten till lag nr 4/85 till slut överlämnades. Den 18 november 1996 mottog kommissionen kompletterande upplysningar rörande ett annat stöd men som också berörde här ifrågavarande stöd.

Den 13 februari 1997 hölls ett sammanträde mellan de italienska myndigheterna och kommissionen, vid vilket de italienska myndigheterna på nytt erinrade om de särskilda problem transportörerna i regionen Friuli-Venezia Giulia hade att brottas med. De lade även fram det förslag till omstrukturering av vägtransporten i regionen, vars riktlinjer för övrigt redan ingick i den rapport som överlämnades i november 1996.

Genom brev av den 14 februari 1997 informerade kommissionen den italienska regeringen om sitt beslut att inleda förfarandet mot stödordningen till förmån för företag som utför godstransporter på landsväg för annans räkning i regionen Friuli-Venezia Giulia. Kommissionen anmodade de italienska myndigheterna att yttra sig över detta beslut och informerade de övriga medlemsstaterna och andra berörda parter genom att offentliggöra brevet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (2).

De italienska myndigheterna överlämnade sina synpunkter genom brev av den 27 mars 1997, registrerat hos kommissionen den 3 april 1997. Några synpunkter från andra berörda parter har däremot inte inkommit.

II

Lag nr 4/85 ersätter den ordning som infördes 1981 genom den regionala lagen nr 28/81, men huvuddelen av de upplysningar kommissionen har fått avser 1985 års lag. I de två stödordningarna, vars mål är att främja utvecklingen inom sektorn för godstransporter på väg för annans räkning i regionen Friuli-Venezia Giulia, finns regler för följande tre åtgärder:

I artikel 4 föreskrivs att räntor kan sättas ned med högst 60 % (70 % då det gäller sammanslutningar av företag) på lån med kortare löptid än tio år som syftar till att bygga upp företagets infrastruktur, vilket innefattar de lokaler som krävs för företagets verksamhet för magasinering, lagring och hantering av gods, samt för företagens fasta anläggningstillgångar samt maskiner och inventarier.

Enligt de italienska myndigheternas rapport av den 18 november 1996 var den planerade budgeten för perioden 1985-1995 13 000 miljoner italienska lire (6,7 miljoner ecu), och 155 ansökningar beviljades för bidrag med belopp som i medeltal uppgick till mellan 13 och 26 % av totalkostnaden för lån och räntor. Den budget som planerades inom ramen för den föregående perioden 1981-1985 var 930 miljoner lire (0,4 miljoner ecu), och 14 ansökningar beviljades.

I artikel 5 medges finansiering av kostnader för leasing av nya fordon eller datautrustning, under en period av tre eller fem år, med upp till 25 % av anskaffningskostnaden för tillgångarna (30 % för kooperativa företag och konsortier). Genom den regionala lagen nr 3/88 sänktes maximibeloppet till 20 % för alla stödmottagare, senare sänktes det till 15 % genom den regionala lagen nr 2/89.

Enligt de italienska myndigheternas rapport från november 1996 var den budget som anslogs till åtgärden 23 300 miljoner lire (11,8 miljoner ecu) för perioden 1985-1995, under vilken totalt 1 691 ansökningar beviljades, varvid finansieringen i medeltal uppgick till 19 %. År 1993 beviljades 83 ansökningar, och den finansierade andelen inskränkte sig då till 10 %. Inom ramen för den tidigare ordningen beviljades 5 790 miljoner lire (2,9 miljoner ecu) efter sammanlagt 305 beviljade ansökningar.

I artikel 6 i lag nr 4/85 medges en finansiering av högst 50 % av kooperativa företags eller konsortiers driftskostnader och kostnader för modernisering av fasta anläggningar och lös utrustning i företagen. Den investering som stöds skall främja uppförande eller anskaffning av anläggningar och utrustning som krävs för genomförande av kooperativets eller konsortiets mål, eller bidra till förvaltning och utveckling av gemensamma tjänster för garagering, underhåll och reparation av fordon, samt tillhörande anläggningar och utrustning. Enligt de knapphändiga uppgifter som erhållits från de italienska myndigheterna har medel beviljats för investeringar i huvudkontor, uppställningsplatser för rullande materiel, kontor, växelflak och lagerbyggnader för magasinering av gods.

Sedan förfarandet inleddes har de italienska myndigheterna anmält att stöd beviljats enligt artikel 6 i lag nr 4/85 till investeringar i komponenter för kombinerad transport. Enligt dessa uppgifter har mellan 10 % och 15 % av de totala bidrag som beviljats enligt ifrågavarande ordning varit avsett för inköp av växelflak och anläggningar för att fästa dessa på fordonen och påhängsvagnar för kombinerad transport.

Enligt ovannämnda rapport anslogs för perioden 1985-1995 1 074 miljoner lire (0,5 miljoner ecu), och 14 ansökningar beviljades, med en genomsnittlig finansiering av 32 %. Beträffande den ordning som infördes genom lag nr 28/81 var budgeten 480 miljoner lire (0,2 miljoner ecu) för totalt 23 beviljade ansökningar.

De italienska myndigheterna har vid flera tillfällen framhållit att beviljandet av bidrag avbröts år 1995 till följd av kommissionens påpekanden beträffande stödordningen enligt nämnda lag, även om det fanns medel avsatta fram till år 2004 för finansiering av räntor, och fram till år 1999 för leasingåtgärder.

Stödmottagarna är företag, kooperativ och sammanslutningar av företag i form av kooperativ eller konsortier som utför godstransporter för annans räkning, som är införda i länsregistren över åkeriföretag i regionen Friuli-Venezia Giulia och registrerade i regionens handels-, industri-, hantverks- och jordbrukskammare. Beträffande den åtgärd som avses i artikel 6 är mottagarna transportföretag i form av kooperativ eller konsortier som har sitt huvudkontor i regionen, samt eventuella anslutna företag som har sitt huvudkontor utanför regionens territorium men utan att dessa överskrider 20 % av delägarna.

Sedan 1981 har 2 202 ansökningar beviljats, varav merparten (mer än 80 % enligt de italienska myndigheterna) är mikroföretag med endast ett fordon, vilka utför enbart lokal eller regional transport.

III

Cabotage för godstransporter på väg var inte tillgängligt för gemenskapskonkurrens förrän den 1 juli 1990, datum för ikraftträdandet av rådets förordning (EEG) nr 4059/89 av den 21 december 1989 om villkor för utländska transportörers tillträde till inhemska godstransporter på väg i en medlemsstat (3), varigenom cabotagekvoter infördes; Italien disponerar 1 767 tillstånd.

Nämnda förordning har ersatts av rådets förordning (EEG) nr 3118/93 (4) som nu gäller, och som stadgar att cabotage är helt fritt fr.o.m. den 1 juli 1998, med en övergångsperiod fr.o.m. den 1 januari 1994 under vilken antalet tillstånd ökar med 30% per år utöver ett ursprungligt antal av 30 000 tillstånd inom gemenskapen.

För övrigt utfördes i tonkilometer räknat 14 % av vägcabotaget i gemenskapen under 1990-1993 i Italien, vilket innebär att landet var det näst mest attraktiva bland medlemsstaterna för gemenskapens transportörer.

Beträffande internationella godstransporter på väg är denna marknad öppen för gemenskapskonkurrens sedan 1969 i samband med ikraftträdandet av rådets förordning (EEG) nr 1018/68 av den 19 juli 1968 om inrättande av en gemenskapskvot för godstransporter på väg mellan medlemsstaterna (5), även om det tidigare fanns bilaterala avtal mellan medlemsstaterna. Tillträdet till internationella transporter var underkastat gemenskapskvoter fram till dess rådet antog förordning (EEG) nr 881/92 av den 26 mars 1992 om tillträde till marknaden för godstransporter på väg i gemenskapen från eller till en medlemsstats territorium, eller genom en eller flera medlemsstaters territorier (6). Marknaden är alltså helt öppen för konkurrens sedan den 1 januari 1993.

Beträffande godstransporter på väg i regionen Friuli-Venezia Giulia finns det enligt den rapport som skickades till kommissionen den 18 november 1996 cirka 31 700 företag som bedriver verksamhet för egen räkning, jämfört med 3 250 företag som utför transporter för annans räkning, vilka emellertid har 56 % av den totala lastkapaciteten i regionen.

De italienska myndigheterna har sedan förfarandet inleddes hävdat att andelen internationella transporter som under 1993 utfördes av transportörerna i Friuli-Venezia Giulia utgjorde 4 % av de sammanlagt utförda transporterna i Italien (siffran är beräknad i ton och stiger till 16 % om den beräknas i tonkilometer). Andelen internationella transporter som utfördes med ursprungs- och bestämmelseort i regionen skulle endast vara 5,4 % (i ton räknat) av de sammanlagda transporterna i regionen, innefattande transporter som utförs av alla regionala, inhemska och utländska transportörer. Siffran skulle antagligen vara högre uttryckt i tonkilometer (7).

IV

Enligt artikel 92 i fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden. Begreppet stöd kräver följaktligen en analys av tre fundamentala grundbegrepp: inblandning av statliga medel, förekomsten av snedvridning av konkurrensen och påverkan av marknaden.

V

Begreppet statligt stöd avser stöd som beviljas av såväl centrala som regionala och lokala myndigheter i en medlemsstat (8). Genom artikel 1 i de regionala lagarna nr 4/85 och nr 28/81 bemyndigas den regionala förvaltningen uttryckligen att bevilja finansiering till företag som utför godstransporter på väg, för att främja och utveckla regionen Friuli-Venezia Giulia. Det rör sig alltså om statliga medel enligt artikel 92.1 i fördraget.

VI

Då förfarandet inleddes betonade kommissionen att stödordningen ifråga kan snedvrida konkurrensen, eftersom den syftar till att förbättra konkurrenssituationen för företag etablerade i regionen Friuli-Venezia Giulia som utför godstransporter på väg för annans räkning genom att minska deras normala kostnader för verksamheten medan deras konkurrenter - företag som utför transporter för egen räkning och företag utanför regionen som utför transporter för annans räkning - själva måste bära sina kostnader.

I skrivelsen av den 27 mars 1997 framhävde de italienska myndigheterna de enorma kostnader transportörerna i regionen har tvingats bära för att anpassa sin fordonspark till de miljöskyddskrav som åläggs dem av det närliggande Österrike, vilka i hög grad skulle ha gynnat transportörerna i det landet, särskilt i förhållande till dem i den angränsande regionen Friuli-Venezia Giulia. De hänvisade också till de österrikiska transportörernas gynnade ställning i jämförelse med de italienska i allmänhet och transportörerna i Friuli-Venezia Giulia i synnerhet, eftersom Österrike har kunnat bevilja statligt stöd av obegränsad storlek och utan några villkor till sina transportföretag fram till 1994, före sin anslutning till Europeiska unionen, vilket har medfört en obalans på marknaden till deras fördel.

I detta sammanhang måste man beakta att Österrike i egenskap av medlem av EES sedan 1994 varit underkastat gemenskapsreglerna om statligt stöd som övertagits genom EES-avtalet, och att det dessförinnan ända sedan 1972 fanns regler på området fastställda i avtal mellan EFTA-medlemsstaterna och gemenskapen.

Beträffande den österrikiska lagstiftningen rör det sig enligt den information som tillhandahållits av de italienska myndigheterna om det system för transiträtt baserat på s.k. Ecopoints som infördes enligt avtalet som slöts den 2 maj 1992 mellan Europeiska gemenskapen och Österrike om transitering av gods på järnväg och landsväg. Det handlar alltså inte om någon ensidig reglering som påtvingats av Österrike, utan om ett avtal som godkänts genom rådets beslut 92/577/EEG av den 27 november 1992 om slutande av ett avtal mellan gemenskapen och Österrike om transitering av gods på järnväg och landsväg (9) med återverkningar för alla medlemsstaterna, varvid Italien åtnjuter vissa fördelar beroende på att det gränsar till Österrike.

De italienska myndigheterna har för övrigt framhävt den ofördelaktiga situation transportörerna i regionen skulle befinna sig i jämfört med transportörer i Slovenien och Kroatien, eftersom dessa två länder kunde agera fritt inom sektorn, då de inte är underkastade några regler med avseende på statligt stöd. Denna ogynnsamma situation för regionen Friuli-Venezia Giulia skulle enligt de italienska myndigheterna rättfärdiga kravet på att kunna bibehålla någon form av kortfristigt statligt stöd inför hotet att sektorn annars skulle helt förlora sin konkurrenskraft. De italienska myndigheterna verkar alltså anse att finansieringen inte skulle vara något stöd, utan en kompensation för dessa nackdelar.

Domstolen har dock genom sin rättspraxis (se särskilt domen av den 10 december 1969, de förenade målen 6 och 11/69, kommissionen mot Frankrike (10)) bekräftat att olikheter i lagstiftningen som framkallar snedvridning av konkurrensen inte kan motivera kompenserande statligt stöd.

Kommissionen anser att även om snedvridningar som beror på yttre faktorer faktiskt skulle ha förekommit, skulle alla transportörer i gemenskapen ha drabbats därav i lika mån och att de alltså inte kan motivera att ett stödsystem införs som snedvrider konkurrensen mellan transportörerna inom gemenskapen. För övrigt beror de aktuella konkurrensvillkoren för de transporter som utförs i Italien av kroatiska och slovenska transportörer av bilaterala avtal som slutits mellan den italienska staten och dessa tredje länder och en effektiv kontroll av att dessa avtal respekteras.

Kommissionen anser därför att stödet gynnar aktörerna i en särskild sektor, godstransporter på väg för annans räkning, och en särskild region, genom att det minskar företagens normala kostnader vilket medför att konkurrensen snedvrids.

VII

För övrigt konkurrerar de företagare som utför godstransporter på väg för annans räkning i regionen Friuli-Venezia Giulia såväl med sådana transportföretag från övriga Italien och andra länder som med företag som transporterar gods för egen räkning.

De italienska myndigheterna har begärt tillämpning av regeln om stöd av mindre betydelse (de minimis-regeln) eftersom bidragsbeloppen är ganska låga. Det skall emellertid erinras att gemenskapens riktlinjer för stöd till små och medelstora företag liksom de minimis-regeln inte antogs förrän 1992 (11), och ändrades 1996 (12), och att dessa normer enligt punkt 2.2 i nämnda riktlinjer inte är tillämpliga på transportsektorn, eftersom det finns särskilda konkurrensregler på detta område.

Man måste skilja mellan företag som utför uteslutande inhemska, regionala eller lokala transporter och sådana som utför internationell transport.

De förstnämnda är utsatta för konkurrens med övriga italienska transportörer och med gemenskapens transportörer som utför cabotage i Italien.

Man måste emellertid beakta att den inhemska marknaden för landsvägstransport, enligt vad som beskrivits ovan, inte var öppen för gemenskapskonkurrens förrän förordning (EEG) nr 4059/89 trädde i kraft. Med hänsyn till denna frånvaro av gemenskapskonkurrens kunde beviljandet av stöd till företag som uteslutande bedrev inhemska, regionala eller lokala transporter inte påverka handeln inom gemenskapen.

Kommissionen anser därför att det stöd som beviljades mellan 1981 och den 1 juli 1990 på grundval av de regionala lagarna nr 28/81 och nr 4/85 till transportföretag i Friuli-Venezia Giulia som enbart bedrev inhemska, regionala eller lokala transporter inte utgör statligt stöd enligt artikel 92.1 i fördraget.

Det stöd som beviljats sedan förordning (EEG) nr 4059/89 trädde i kraft, d.v.s. från och med den 1 juli 1990, till företag som utför godstransporter på väg för annans räkning i regionen Friuli-Venezia Giulia, utgör däremot statligt stöd enligt artikel 92 i fördraget, eftersom det kan påverka handeln mellan medlemsstaterna.

Sedan förfarandet inleddes har de italienska myndigheterna hävdat att mer än 80 % av stödmottagarna skulle vara småföretag med endast ett fordon, vilka uteslutande bedrev lokal transport. Kommissionen anser emellertid, att verksamhetens lokala karaktär inte utgör ett kriterium som gör det möjligt att utesluta en påverkan på handeln, med hänsyn till att möjlighet till cabotage finns, även om detta är kvoterat.

De företag i regionen Friuli-Venezia Giulia som utför internationella transporter är sedan år 1969 utsatta för konkurrens med andra italienska företag som utför sådan verksamhet.

Enligt de italienska myndigheterna medverkar transportörerna i regionen endast i ringa grad i internationella transporter, varför man skulle kunna hävda att konkurrensen från regionens transportörer i internationella transporter är föga betydande. Kommissionen anser ändå att den begränsade konkurrensen inte hindrar tillämpning av artikel 92.1 i fördraget inom sektorn för landsvägstransporter.

En förstärkning av ställningen hos företag inom en särskild sektor där det förekommer handel mellan medlemsstaterna medför risk för påverkan på handeln enligt artikel 92.1 i fördraget. Det stöd som fastställs i lagarna nr 4/85 och nr 28/81 förstärker den ekonomiska ställningen och handlingsutrymmet för företag som utför godstransporter på väg för annans räkning i regionen Friuli-Venezia Giulia gentemot deras konkurrenter, och det har haft en sådan verkan sedan den 1 juli 1990 på de företag som utför inhemska transporter och sedan 1969 på de företag som utför internationella transporter på ett sätt som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna.

VIII

Eftersom en del av de finansiella åtgärderna riktade till sektorn för godstransporter på väg för annans räkning utgör stöd enligt artikel 92.1 i fördraget, måste det granskas om de kan omfattas av undantagen i artiklarna 77, 92 och 93 i fördraget.

Enligt artikel 3.1 d i rådets förordning nr 1107/70 av den 4 juni 1970 om stöd till transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar (13), senast ändrad genom förordning (EG) nr 543/97 (14) tillåts "intill dess gemenskapens bestämmelser om tillträde till transportmarknaden träder i kraft, stöd som endast undantagsvis och tillfälligt beviljas för att i enlighet med en omstruktureringsplan eliminera en överkapacitet som medför allvarliga strukturproblem, och på så sätt bidra till att bättre tillgodose transportmarknadens behov".

De italienska myndigheterna underströk i sitt svar på inledandet av förfarandet att det inte finns någon överkapacitet inom sektorn i regionen Friuli-Venezia Giulia utan att fordonsparken i stället är underdimensionerad med cirka 20 % i jämförelse med de verkliga behoven; detta innebär med andra ord ett betydande överutnyttjande av materiel och personal i regionen, vilket skulle kunna få negativa konsekvenser för säkerheten.

Kommissionen anser därför att stödet i fråga inte kan omfattas av undantaget i artikel 3.1 d i ovannämnda förordning, eftersom det inte ingår i någon omstruktureringsplan för sektorn enligt den artikeln och eftersom det inte har införts för att avhjälpa en överkapacitet inom sektorn, vilket innebär att villkoren för tillämpningen av det undantaget inte är uppfyllda.

De italienska myndigheterna hävdade i sitt svar på inledandet av förfarandet att regionens fordonspark är mycket gammal, vilket inverkar negativt på luftföroreningar, buller och säkerhet. Det krävs därför en finansiell insats för förnyelse, som det skulle vara svårt för aktörerna inom sektorn att klara av. De italienska myndigheterna hävdade också att kommissionen tidigare inte verkade ha haft någon invändning mot att stöd beviljades till förnyelse av fordonsparken, vilket framgår av svaret på parlamentsfråga nr E/1883/96.

Kommissionen anser att stöd till leasing av rullande materiel utgör stöd som knappast kan vara förenligt med den gemensamma marknaden, i synnerhet som det ökar kapaciteten, vilket strider mot artikel 3.1 d i förordning (EEG) nr 1107/70. För övrigt begränsar sig kommissionens svar på den parlamentsfråga som nämndes av de italienska myndigheterna till att framhålla att sådant stöd med tillämpning av artikel 93 i fördraget skulle ha underställts kommissionen för godkännande, vilket inte på något sätt innebär något positivt ställningstagande från kommissionens sida gentemot stöd till förnyelse av fordonsparken.

Som nämnts skulle en del (mellan 10 och 15 %) av bidragen ha anslagits till finansiering av kombinerad transportmateriel. I den mån detta stöd skulle vara tillfälligt och syfta till att underlätta utvecklingen av kombinerad transport, omfattas det av undantaget enligt förordning (EEG) nr 1107/70, ändrad genom förordningarna (EEG) nr 1658/82 (15), och nr 1100/89 (16) när det gäller stöd som beviljats till och med den 31 december 1992; och enligt förordning (EEG) 1107/70, ändrad genom förordningarna (EEG) nr 3578/92 (17) och (EG) nr 543/97 när det gäller stöd som beviljats därefter, och som avser investeringar i transportutrustning som är särskilt utformad med hänsyn till kombinerad transport och används enbart för kombinerad transport.

Stödet till kombinerad transport inom ramen för den ordning som fastställs genom lagarna nr 28/81 och nr 4/85 var avsett för inköp av växelflak och anläggningar för att fästa dessa på fordonen och påhängsvagnar för kombinerad transport. Detta stöd uppfyller alltså de villkor för undantag enligt ovan som syftar till att främja utvecklingen av kombinerad transport.

Kommissionen anser därför att det till och med den 31 december 1997 kan bli föremål för det undantag som medges i artikel 3.1 e i förordning nr 1107/70.

Vad beträffar de undantag som medges i artikel 92.2 a och 92.2 b samt i artikel 92.3 b och 92.3 d anser kommissionen att de inte är tillämpliga i här ifrågavarande fall eftersom stödet inte är stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, det är inte avsett att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser, det är inte riktat till något projekt av gemensamt europeiskt intresse och ej heller ägnat att främja kultur och bevara kulturarvet.

I artikel 92.3 a och 92.3 c medges undantag för stöd avsett att främja den ekonomiska utvecklingen i vissa regioner. De italienska myndigheterna har i sitt svar på inledandet av förfarandet hävdat att två tredjedelar av regionens territorium ingår i områden som är på industriell tillbakagång (mål 2) och mindre gynnade (mål 5b).

Dels ingår emellertid det planerade stödet inte i någon regional utvecklingsplan som berör alla sektorer av regionens näringsliv, utan det handlar om en åtgärd av sektoriell natur som endast berör sektorn för godstransporter på väg för annans räkning i regionen Friuli-Venezia Giulia, dels ingår inte hela regionen i områden som kan bli föremål för undantag. Kommissionen anser därför att undantagen i artikel 92.3 a och 92.3 c inte är tillämpliga i ifrågavarande fall.

Det undantag som medges i artikel 92.3 c i fördraget gäller stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Vad beträffar stöd för leasing av rullande materiel enligt artikel 5 i lag nr 4/85 rör det sig dock om driftsstöd, vilket enligt en dom i förstainstansrätten den 8 juni 1995 i mål T-459/93, Siemens SA mot kommissionen (18), är stöd för att befria ett företag från kostnader som det i normala fall själv skulle ha fått bära i samband med den löpande driften eller den normala verksamheten, och som i princip inte omfattas av ovannämnda artikel 92.3.

Dessutom förefaller ett sådant undantag inte vara tillämpligt på stödordningen ifråga, där det rör sig om bidrag som inte åtföljs av någon åtgärd av gemensamt intresse, t.ex. en omstruktureringsplan. När de italienska myndigheterna i sitt svar vid inledandet av förfarandet hänvisar till omstruktureringen av sektorn, avser de den framtida omstrukturerings- och rationaliseringsprocess för sektorn som de planerar att genomföra i regionen med hjälp av nya legislativa stödinstrument.

Slutligen har de italienska myndigheterna inte åberopat eller påvisat att stöden uppfyller kraven för något annat undantag enligt bestämmelserna i fördraget eller förordning (EEG) nr 1107/70.

Med hänsyn till vad som sagts ovan anser kommissionen att det stöd som beviljats enligt de regionala lagarna nr 28/81 och nr 4/85 till företag som utför godstransporter på väg i regionen Friuli-Venezia Giulia och som utför inhemska transporter från och med den 1 juli 1990, samt till företag som utför internationell transport, inte är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 92 i fördraget.

IX

Enligt artikel 93.3 i fördraget borde stödet ha anmälts till kommissionen i god tid. Då den italienska regeringen infört stödordningen utan att ha uppfyllt anmälningsskyldigheten, måste stödordningen anses vara olaglig.

När de italienska myndigheterna underrättades om inledandet av förfarandet genom en skrivelse av den 14 februari 1997, fäste kommissionen deras uppmärksamhet på det meddelande (19) som erinrade medlemsstaterna om att allt stöd som beviljas olagligt kan bli föremål för beslut som ålägger medlemsstaten att återkräva stödet. I ifrågavarande fall anser kommissionen ett återkrävande vara nödvändigt för att återställa de rättvisa konkurrensförhållanden som rådde innan stödet beviljades.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De bidrag som fram till den 1 juli 1990 har beviljats i enlighet med regionen Friuli-Venezia Giulias lagar nr 28/1981 och nr 4/1985 (nedan kallade bidragen) till förmån för företag som enbart utför lokala, regionala eller inhemska transporter, utgör inte statligt stöd enligt artikel 92.1 i fördraget.

Artikel 2

De bidrag som inte omfattas av artikel 1 i detta beslut utgör statligt stöd enligt artikel 92.1 i fördraget och är olagliga eftersom de har genomförts i strid mot artikel 93.3.

Artikel 3

De bidrag som är avsedda att finansiera materiel som är särskilt anpassad till kombinerad transport och som används enbart för kombinerad transport utgör statligt stöd enligt artikel 92.1 i fördraget, men är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 3.1 e i förordning (EEG) nr 1107/70.

Artikel 4

De bidrag som beviljats till företag som utför lokala, regionala eller inhemska transporter från och med den1 juli 1990 och till företag som utför internationella transporter är oförenliga med den gemensamma marknaden eftersom det inte uppfyller något av de villkor som ställs för de undantag som medges i artikel 92.2 och 92.3 i fördraget eller villkoren i förordning (EEG) nr 1107/70.

Artikel 5

Italien skall avveckla och återkräva det stöd som avses i artikel 4. Stödet skall återbetalas enligt förfaranderegler och föreskrifter i den italienska lagstiftningen med tillägg av ränta som skall beräknas med tillämpning av den referensräntesats som används för utvärdering av regionala stödordningar, löpande från den dag stödet utbetalades till datum för den faktiska återbetalningen.

Artikel 6

Italiens regering skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som vidtagits för att följa beslutet.

Artikel 7

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 30 juli 1997.

På kommissionens vägnar

Emma BONINO

Ledamot av kommissionen

(1) EGT C 98, 26.3.1997, s. 16.

(2) EGT C 98, 26.3.1997, s. 16.

(3) EGT L 390, 30.12.1989, s. 3.

(4) EGT L 279, 12.11.1993, s. 1.

(5) EGT L 175, 23.7.1968, s. 13.

(6) EGT L 95, 9.4.1992, s. 1.

(7) Uppgifterna har hämtats från artikeln "Godstransporter på väg 1993" som publicerades i kvartalsskriften "Sistemi di Trasporto" för juli-september 1995.

(8) EG-domstolens dom av den 14 november 1984 i mål nr C-323/82, Intermills mot kommissionen. REG [1984], s. 3809, och dom den 14 oktober 1987 i mål nr C-284/84, Tyskland mot kommissionen. REG [1987], s. 4013.

(9) EGT L 373, 21.12.1992, s. 4.

(10) REG [1969], s. 523.

(11) EGT C 213, 19.8.1992, s. 2.

(12) EGT C 213, 23.7.1996, s. 4 och EGT C 68, 6.3.1996, s. 9.

(13) EGT L 130, 15.6.1970, s. 1.

(14) EGT L 84, 26.3.1997, s. 6.

(15) EGT L 184, 29.6.1982, s. 1.

(16) EGT L 116, 28.4.1989, s. 24.

(17) EGT L 364, 12.12.1992, s. 11.

(18) REG [1995], s. II-1679.

(19) EGT C 318, 24.11.1983, s. 3.