ÅRSRAPPORT FÖR 1996 (97/C 272/01)

Strasbourg 21 april 1997

JOSÉ MARÍA GIL-ROBLES GIL-DELGADO

Ordförande för Europaparlamentet

97 113, rue Belliard

B 1047 Bryssel

Herr ordförande,

I enlighet med artikel 138e.1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och artikel 3.8 i Europaparlamentets beslut om förordningar och allmänna villkor som reglerar ombudsmannens arbetsuppgifter framlägger jag härmed min rapport för år 1996.

JACOB SÖDERMAN

Europeiska ombudsmannen

INNEHÅLL

Sida

1. FÖRORD AV DEN EUROPEISKA OMBUDSMANNEN . 4

2. KLAGOMÅL TILL OMBUDSMANNEN . 6

2.1. De rättsliga grunderna för ombudsmannens arbete . 6

2.2. Behandling av klagomål . 6

2.2.1. Den europeiska ombudsmannens ämbetsområde . 7

2.2.2. Upptagna klagomål . 7

2.2.3. Grunder för undersökningar . 8

2.3. Analys av klagomålen . 8

2.4. Råd att kontakta andra instanser . 8

2.5. Beslut som följer på ombudsmannens undersökning . 8

3. BESLUT SOM FÖLJER PÅ EN UNDERSÖKNING . 10

3.1. Klagomål i vilka administrativa missförhållanden inte har påträffats . 10

3.1.1. Europaparlamentet . 10

Uppsägning . 10

3.1.2. Europeiska kommissionen . 10

Kärnvapenprov i franska Polynesien . 10

Bedömningsmetod av ansökningar under LIEN Phare-Tacis . 11

Tillgång till information som innehas av kommissionen . 13

Rättigheter för personer inom anställningsreserven . 13

Tillgång till information om kommissionens program . 14

Tillgång till ett kommissionsdokument . 14

Konfidentiell information om kärnmaterial . 15

Åtgärder vidtagna efter att tullens verksamhet vid gränserna avskaffades . 16

Överbeläggningen på Europaskolan Bryssel II . 17

Antagning från en reservlista efter ett uttagningsprov . 18

Medborgarskap som förutsättning för ett bidrag . 18

3.2. Klagomål tillbakadragna av den klagande . 19

3.2.1. Europeiska kommissionen och Europaparlamentet . 19

Oriktiga upplysningar från kommissionen och parlamentet . 19

3.3. Klagomål lösta av institutionen . 20

3.3.1. Europaparlamentet . 20

Tillgång till närvarolistorna för Europaparlamentets ledamöter . 20

3.3.2. Europeiska unionens råd . 20

Tillgång till dokument som innehas av rådet . 20

3.3.3. Europeiska kommissionen . 22

Ekonomisk kompensation till ett företag för dess förberedande arbete . 22

Dröjsmål vid besvarande av informationsförfrågningar . 22

Utebliven betalning av utlovad subvention . 23

Tilldelning av blå flagg som tecken på att en strand är ren . 23

Sida

Sen betalning av en faktura . 24

Direktivet om annan försäkring än livförsäkring . 24

Ersättning för rese- och uppehållskostnader . 25

Tillgång till information om resultatet av ett uttagningsprov . 25

Försenat svar från kommissionen . 26

3.3.4. Euratoms institut . 26

Icke uppfyllande av kommissionens avtalsenliga förpliktelser . 26

3.4. Klagomål avslutade med kritisk anmärkning . 26

3.4.1. Europaparlamentet . 26

Öppet uttagningsprov: rätt att få sina provresultat omprövade . 26

3.4.2. Europeiska unionens råd . 27

Uteslutning från ett uttagningsprov . 27

3.4.3. Europeiska kommissionen . 28

Europeiska kommissionens behandling av ärendet beträffande underlåtenheten att utföra en miljökonsekvensutredning: Newbury Bypass . 28

Europeiska kommissionens behandling av ärendet beträffande underlåtenheten att utföra en miljökonsekvensutredning: Motorväg M40 . 32

Underlåtenheten att besvara begäran om mer tid . 36

3.5. Klagomål om administrativa missförhållanden som lett till Ombudsmannens förslag till rekommendationer . 39

3.5.1. Europeiska miljöbyrån . 39

Underrättelse om skälen till att en sökandes kandidatur inte godkänts . 39

3.6. Ombudsmannens undersökningar på eget initiativ . 40

Offentlig tillgång till gemenskapsinstitutionernas handlingar . 40

4. FÖRBINDELSER MED EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA KOMMISSIONEN . 44

4.1. Europaparlamentet och utskottet för framställningar . 44

4.2. Europeiska kommissionen . 45

5. FÖRBINDELSER MED NATIONELLA OMBUDSMÄN OCH LIKNANDE ORGAN . 46

6. INFORMATIONSKAMPANJ . 47

6.1. Publikationer . 47

6.2. Konferenser och möten . 47

6.3. Public relations . 49

BILAGOR . 50

A. Statistik . 50

B. Konferenser och besök . 55

C. Föredrag av den europeiska ombudsmannen . 57

D. Artiklar och intervjuer . 58

E. Utgifter . 62

F. Europeiska ombudsmannens personal . 63

1. FÖRORD AV DEN EUROPEISKA OMBUDSMANNEN

Årsrapporten för 1996 är den första som omfattar den europeiska ombudsmannens hela verksamhetsår. I årsrapporten för 1995 redogjorde jag utförligt för såväl kontorets funktioner och arbetsprocedurer som för de administrativa uppgifter som ingår i upprättandet av det. Jag förklarade också hur viktigt det är att ombudsmannens arbete sker öppet och vilken sorts bestämmelser som skall följas i detta hänseende. I den här årsrapporten ligger tonvikten emellertid på att rapportera om hur ombudsmannen behandlar ärenden.

BEHANDLING AV KLAGOMÅL OCH INITIATIV

Fullföljandet av processen med att upprätta kontoret har krävt avsevärt mycket administrativt arbete, särskilt när det gäller rekrytering av ny personal och utveckling av arbetsprocedurer och tekniska informationstjänster. Samtidigt har det blivit möjligt att intensifiera behandlingen av klagomål. Ombudsmannen behandlade 1 041 ärenden under 1996.

Av dessa var 842 nya klagomål som togs emot under 1996. De flesta inlämnades av enskilda medborgare. Endast 86 klagomål kom ursprungligen från företag och föreningar. Europaparlamentets ledamöter överlämnade 29 klagomål och tio framställningar överfördes från utskottet för framställningar, med den klagandes godkännande, för att behandlas som klagomål. Tre undersökningar på eget initiativ påbörjades under året.

Undersökningar påbörjades i 210 fall, inklusive de tre egna initiativen. Undersökningarna avslutades i 102 fall. De avslutade undersökningarna resulterade i att "inga administrativa missförhållanden" uppdagades i 82 fall. Två klagande drog tillbaka sina klagomål. Tolv ärenden avgjordes av institutionen på ett sätt som tillfredsställde den klagande. Detta gjordes vanligtvis av Europeiska kommissionen och visar en positiv attityd gentemot medborgare och ombudsmannens arbete. Delvis som ett resultat av detta förekom inga fall då en vänskaplig förlikning uppnåddes som ett resultat av ombudsmannens verksamhet.

Under året upptäcktes 34 fall av administrativa missförhållanden. Av dessa avslutades 32 med en kritisk anmärkning till berörd institution eller organ. Detta innebär att förslag till rekommendationer inte ansågs nödvändiga med tanke på omständigheterna i fallen. Ett klagomål och ett av de egna initiativen resulterade i förslag till rekommendationer till berörda institutioner eller organ.

Utgången av klagomålen under 1996 återspeglar det faktum att europeiska ombudsmannens kontor fortfarande befinner sig i uppbyggnadsskedet. Som ett resultat av de förfaranden som fastställs i ombudsmannens stadga och som förklarades i förra årets rapport måste nästan sex månader tillåtas för formell prövning, insamling av information och översättning. Den första helårsrapporten återspeglar därför i första hand de resultat som har uppnåtts under årets andra hälft. Det var först då det verkligen blev möjligt att klara ut ärenden. Utgången av klagomålen kommer i framtiden säkert att vara mer till de klagandes fördel.

Möjligheterna att söka vänskapliga förlikningar med gemenskapsinstitutioner som berörs av klagomål och att följa arbetet i Europaparlamentet och dess utskott för framställningar kommer att vara mycket större under 1997. Detta beror på att parlamentet för dessa syften vid behandlingen av ombudsmannens budget för 1997 har gjort det möjligt att öppna en liten filial i Bryssel.

INFORMATION TILL EUROPEISKA MEDBORGARE

Under året avslutades undersökning om tillåtlighet i 921 fall. I 323 av dessa (35 %) låg klagomålet inom den europeiska ombudsmannens ämbetsområde och i 598 (65 %) ärenden utanför.

Samtliga ombudsmän tar emot klagomål som ligger utanför deras ämbetsområde. I den europeiska ombudsmannens fall förefaller antalet sådana klagomål att sakta minska, även om antalet fortfarande är relativt stort.

Jag har tacklat det här problemet genom att ge de europeiska medborgarna mer tydlig information om den europeiska ombudsmannens existens och uppdrag. Jag har också i detta syfte besökt medlemsstaterna. Dessa satsningar presenteras i årsrapporten.

Såväl som att media regelbundet förses med information har det funnits ett nära samarbete med Europaparlamentets informationskontor, Europeiska kommissionens representationer samt de nationella ombudsmännens kontor och liknande organ i medlemsstaterna. Detta samarbete har syftat till att distribuera exakt information och rikta den till medborgare, företag och föreningar, målgrupper som verkligen har behov av att känna till möjligheten att klaga på eventuella administrativa missförhållanden i gemenskapsinstitutioners och gemenskapsorgans verksamheter. Denna informationskampanj kommer att fortsätta under 1997 och särskilt koncentreras kring de regionala ombudsmännen och liknande organ, som har stor betydelse i många medlemsstater.

Vidare råddes de klagande i 243 av de otillåtna fallen till att vända sig till ett behörigt organ, vanligtvis en nationell ombudsman eller ett liknande organ (130 fall). I 47 fall råddes antingen de klagande till att göra en framställan till parlamentet eller så överfördes klagomålet direkt, med den klagandes godkännande, för att behandlas som en framställan.

Många av de otillåtna klagomålen ställde frågor om gemenskapsrätt. Jag har därför initierat ett flexibelt samarbete som i framtiden kanske kan utvecklas till ett aktivt nätverk med organ på europeisk och nationell nivå som behandlar klagomål som avser gemenskapsrätt. Ett seminarium anordnades den 12 och 13 september 1996 i Strasbourg. Deltagare var Europaparlamentet, rådet och kommissionen, de nationella ombudsmännen och liknande organ (vanligtvis utskott för framställningar). En särskild inbjudan skickades till utskottet för framställningar i Europaparlamentet som representerades vid sammanträdet.

Vid sammanträdet kom man allmänt överens om att samarbetet mellan berörda organ skall upprättas på informell och flexibel grund och på lika villkor. Samarbetet skulle bestå i utbyte av information, åsikter och råd rörande frågor om gemenskapsrätt i syfte att handlägga medborgarnas begäran och klagomål på ett mera effektivt sätt.

Man beslöt även att etablera ett nätverk med samverkande tjänstemän och detta fullföljdes under 1996. Under det följande året planerar man att ge ut ett nyhetsbrev för samverkande tjänstemän och att anordna ett seminarium för i första hand samverkande tjänstemän så att dessa kan fördjupa sina kunskaper i gemenskapsrätt. Detta samarbete skulle kunna utgöra ett viktigt led i uppgiften att göra gemenskapsrätten till en levande realitet på alla nivåer i den europeiska unionen.

Jag skulle vilja tacka alla gemenskapsinstitutioner och gemenskapsorgan för den konstruktiva och hjälpsamma attityd som de har visat under året i samröret med europeiska ombudsmannens kontor. Jag skulle också vilja tacka de nationella ombudsmännen och utskotten för framställningar för den samarbetsanda som de har visat i våra gemensamma aktiviteter. Slutligen skulle jag vilja uttrycka min tacksamhet till ledamöterna och tjänstemännen vid Europaparlamentet för den vägledning och det bistånd som jag har fått vid upprättandet av denna nya institution.

Den samarbetsvilliga och positiva atmosfär som jag har arbetat i under året visar, enligt min åsikt, att det finns ett genuint engagemang bland berörda parter för att skapa ett mänskligare och mer socialt Europa för dess medborgare.

JACOB SÖDERMAN

2. KLAGOMÅL TILL OMBUDSMANNEN

Europeiska ombudsmannens viktigaste uppgift är att ta itu med administrativa missförhållanden som rör gemenskapsinstitutioners och gemenskapsorgans verksamheter. Möjliga fall av administrativa missförhållanden kommer till ombudsmannens kännedom genom i första hand klagomål som har ingetts av europeiska medborgare. Ombudsmannen har också möjlighet att företa undersökningar på eget initiativ.

Alla unionsmedborgare, eller ickemedborgare som bor i en medlemsstat, kan inge klagomål till ombudsmannen. Företag, föreningar eller andra organ med säte i unionen kan också klaga. Klagomålen kan inges antingen direkt till ombudsmannen eller genom en ledamot av Europaparlamentet.

Om den klagande så kräver behandlas hans eller hennes klagomål konfidentiellt. Som framgår av ombudsmannens årsrapport för 1995 och utskottet för framställningars rapport om ombudsmannens rapport skall klagomål till ombudsmannen inte behandlas konfidentiellt om inte den klagande så begär. Det är viktigt att ombudsmannen arbetar så öppet och med så god insyn som möjligt, både för att europeiska medborgare skall kunna följa och förstå hans arbete och för att vara ett gott föredöme för andra.

Under 1996 behandlade ombudsmannen 1 041 ärenden. Av dessa var 842 nya klagomål som togs emot under 1996, varav 717 hade skickats direkt från enskilda medborgare, 46 från föreningar och 40 från företag. Ledamöter av Europaparlamentet bidrog med 29 klagomål och tio framställningar överfördes till ombudsmannen genom parlamentsutskottet för framställningar för att behandlas som klagomål och 196 ärenden överfördes från 1995. Ombudsmannen påbörjade också tre undersökningar på eget initiativ. (Se Bilaga A, Statistik, s. 50)

2.1 DE RÄTTSLIGA GRUNDERNA FÖR OMBUDSMANNENS ARBETE

Ombudsmannens arbete utförs i enlighet med artikel 138e i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och den europeiska ombudsmannens stadga (1).

I artikel 14 i stadgan föreskrivs att ombudsmannen skall anta bestämmelser för genomförande. På grund av den europeiska ombudsmannens begränsade erfarenhet av ämbetsutövning antogs under 1996 bestämmelser för genomförande på indikativ och provisorisk grund.

I bestämmelserna, som antogs den 4 september 1996, behandlas det inre arbetet i den europeiska ombudsmannens ämbete. För att bestämmelserna skall kunna utgöra ett dokument som är begripligt och användbart för medborgarna innehåller det emellertid även visst material som avser andra institutioner och organ som redan nämns i den europeiska ombudsmannens stadga.

Ombudsmannen har informerat Europaparlamentets utskott för framställningar och utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet om att bestämmelser för genomförande har antagits på indikativ och provisorisk grund. Under 1997 kommer han att anta formella och varaktiga bestämmelser för genomförande.

Som framgår av ombudsmannens årsrapport för 1995 och motsvarande rapport från utskottet för framställningar finns det en överenskommelse mellan utskottet och ombudsmannen om ömsesidig överföring av klagomål och framställningar i tillämpliga fall. Under 1996 överfördes tio framställningar till ombudsmannen, med den klagandes godkännande, för att behandlas som klagomål. Fem klagomål överfördes till utskottet för framställningar, med den klagandes godkännande, för att behandlas som framställningar. Vidare rådde ombudsmannen den klagande i 42 fall till att göra en framställan till Europaparlamentet.

Med anledning av överenskommelsen och den tillfredsställande praktiska tillämpningen av den har ombudsmannen inte ansett det vara nödvändigt att utarbeta ett förslag enligt artikel 161.1 i Europaparlamentets arbetsordning. Om det emellertid finns behov av att parlamentet antar bestämmelser för sina egna förfaranden vad avser artikel 3.7 och 3.8 i den europeiska ombudsmannens stadga är ombudsmannen villig att överväga att för detta ändamål utarbeta ett förslag.

2.2 BEHANDLING AV KLAGOMÅL

Alla klagomål som sänds till ombudsmannen registreras och bekräftas. I en skriftlig bekräftan informeras den klagande om förfarandet vid bedömningen av hans eller hennes klagomål. I brevet anges även namn och telefonnummer till den juridiska handläggare som handlägger klagomålet. Nästa steg är att undersöka om klagomålet ligger inom ombudsmannens ämbetsområde.

2.2.1 DEN EUROPEISKA OMBUDSMANNENS ÄMBETSOMRÅDE

Den europeiska ombudsmannens ämbetsområde, som fastställs i artikel 138e i EG-fördraget, ger honom befogenhet att från varje unionsmedborgare eller varje annan fysisk eller juridisk person som är bosatt eller har sitt säte i en medlemsstat ta emot klagomål om administrativa missförhållanden i gemenskapsinstitutionernas eller gemenskapsorganens verksamhet, med undantag för domstolen och förstainstansrätten då dessa utövar sina domstolsfunktioner. Ett klagomål ligger utanför ämbetsområdet om

1) den klagande inte är behörig att inge något klagomål,

2) det inte riktas mot en gemenskapsinstitution eller ett gemenskapsorgan,

3) det riktas mot domstolen och förstainstansrätten i dessas utövande av sina domstolsfunktioner, eller

4) det inte rör ett möjligt administrativt missförhållande.

Vem är berättigad till att klaga?

En colombiansk medborgare klagade hos ombudsmannen på de tyska myndigheterna. Den klagande påstod att de tyska myndigheterna hade kränkt hans mänskliga rättigheter genom att hålla honom fängslad i stället för att utvisa honom till Colombia. Ombudsmannen ansåg att klaganden enligt fördraget var behörig att inge klagomål eftersom han fysiskt befann sig inom unionens territorium. Emellertid föll klagomålet utanför ämbetsområdet eftersom det inte var riktat mot någon gemenskapsinstitution eller något gemenskapsorgan. Ombudsmannen påbörjade därför inte någon undersökning.

(Klagomål 972/24.10.96/FMO/DE/DT)

Exempel på klagomål som inte rör möjligt administrativt missförhållande

En ledamot av Europaparlamentet framförde klagomål till ombudsmannen angående påstått administrativt missförhållande i utskottet för framställningar. Han hävdade betydande förseningar i utskottets behandling av framställningarna, diskriminering av holländsktalande medborgare och schemaläggning av utskottets sammanträden så att dessa krockade med sammanträden i andra parlamentsutskott.

I sitt beslut åberopade ombudsmannen att rätten för varje unionsmedborgare att göra framställningar till Europaparlamentet har sin rättsliga grund i artiklarna 8d och 138d i fördraget och har därför ett "konstitutionellt" värde. Metoden för behandling av framställningar är därför av yttersta vikt. Allvarliga och ihållande svårigheter vid behandlingen av framställningar skulle kunna inkräkta på medborgarnas rätt till att framställningarna undersöks på ett någorlunda effektivt sätt. Det kommer emellertid an på Europaparlamentet självt att organisera sina tjänster på ett sådant sätt så att dess institutionella funktioner kan genomföras. Anklagelserna gav upphov till politiska spörsmål snarare än en fråga om ett missförhållande som skulle kunna ligga inom ombudsmannens ämbetsområde. Ombudsmannen påbörjade därför inte någon undersökning i frågan.

(Klagomål 420/9.2.96/PLMP/B)

I ett annat fall kritiserade en spansk klagande ett påstått beslut av Europeiska kommissionen att förbjuda Ritt BJERREGAARD, kommissionären med ansvar för miljön, att publicera en bok i dagboksform om erfarenheterna under sina första sex månader vid kommissionen.

Enligt ett pressmeddelande som utfärdats av BJERREGAARD grundades tillbakadragandet av boken från publicering på ett personligt beslut. Det fanns därför inte något administrativt agerande som skulle kunna bli föremål för klagomål hos ombudsmannen som därför inte kunde undersöka fallet.

(Klagomål 266/29.11.95/MJA/ES)

2.2.2 UPPTAGNA KLAGOMÅL

Ett klagomål som ligger innanför ombudsmannens ämbetsområde måste uppfylla ytterligare kriterier för tillåtlighet innan ombudsmannen kan påbörja en undersökning. De kriterier som fastställs i den europeiska ombudsmannens stadga är följande:

1) Författaren till och det föremål som klagomålet gäller måste kunna identifieras (art. 2.3 i stadgan).

2) Klagomål skall inges inom två år från den dag då de fakta som det grundas på kom till den klagandes kännedom (art. 2.4).

3) Klagomålet måste ha föregåtts av tillämpliga administrativa hänvändelser till berörd institution eller berört organ (art. 2.4).

4) I händelse av klagomål som rör arbetsförhållanden mellan institutionerna och organen och deras tjänstemän och anställda, måste alla möjligheter att inlämna interna administrativa förfrågningar och klagomål vara uttömda innan klagomålet inlämnas (art. 2.8).

5) Ombudsmannen får inte ingripa i mål som behandlas i domstol eller ifrågasätta en domstols beslut (art. 1.3).

Ett exempel på otillåtlighet

En österrikare framförde klagomål till ombudsmannen om att ett prov som hade anordnats av Europeiska kommissionen för administratörer med österrikisk nationalitet inte hade skötts korrekt. Han påstod bland annat att de skriftliga proven inte hade bedömts av uttagningskommitténs medlemmar utan av externa bedömare från det österrikiska utrikesdepartementet och att de sökandes anonymitet inte hade respekterats.

Målet hade redan anhängiggjorts vid förstainstansrätten. Eftersom de rättsliga förfarandena berörde samma parter och samma fakta som klagomålet till ombudsmannen var artikel 1.3 i stadgan tillämplig och ombudsmannen kunde inte behandla anklagelserna.

(Klagomål 216/8.11.95/MH/A)

2.2.3 GRUNDER FÖR UNDERSÖKNINGAR

Ombudsmannen kan behandla klagomål som ligger innanför hans ämbetsområde och som uppfyller kriteriet på tillåtlighet. Enligt artikel 138e i EG-fördraget kan ombudsmannen "företa de undersökningar som han finner berättigade". I vissa fall saknas tillräckliga grunder för att ombudsmannen skall påbörja en undersökning, även om klagomålet är tekniskt tillåtet. När ett klagomål redan har behandlats som en framställan av utskottet för framställanden i Europaparlamentet anser ombudsmannen normalt att det inte finns några grunder för att han ska påbörja en undersökning, såvida inte nya bevis har företetts.

Ett exempel på ett klagomål där grunder för undersökning saknas

Ett klagomål framfördes till den europeiska ombudsmannen rörande den samverkande utvecklingsenheten i FAS-programmet som finansieras av Europeiska socialfonden. Den klagande påstod att en ansökan om anslag från FAS hade blivit orättvist bedömd. Den klagande kunde emellertid inte förete bevis som stöd för anklagelserna. Ombudsmannen beslöt därför att det saknades tillräckliga grunder för att påbörja en undersökning.

(Klagomål 582/12.5.96/MG/IRL)

2.3 ANALYS AV KLAGOMÅLEN

Av de 842 nya klagomål som registrerades under 1996 härrörde 17 % ursprungligen från Förenade kungariket, 14 % från Tyskland, 11 % från Spanien, 11 % från Frankrike och 10 % från Italien. En fullständig analys av klagomålens geografiska ursprung finns i Bilaga A, Statistik, s. 50.

Under 1996 avslutades undersökningarna av klagomål för att se om de ligger innanför ämbetsområdet, uppfyller kriteriet om tillåtlighet och att tillräckliga grunder finns för att en undersökning skall påbörjas i 921 fall. Av de undersökta klagomålen föreföll 35 % att ligga inom ombudsmannens ämbetsområde, 254 uppfyllde kriteriet på tillåtlighet men i 47 fall saknades tillräckliga grunder för en undersökning. Undersökningar påbörjades därför i 207 fall.

De flesta av de klagomål som ledde till en undersökning riktades mot Europeiska kommissionen (81 %). Som framgår av årsrapporten för 1995 är kommissionen det huvudsakliga gemenskapsorgan som fattar beslut som har en direkt inverkan på medborgarna. Det är därför normalt att det skulle vara det huvudsakliga föremålet för medborgarnas klagomål. Europaparlamentet fick ta emot 19 klagomål och Europeiska unionens råd fyra klagomål.

De huvudtyperna av påstådda administrativa missförhållanden var underlåtenhet att säkra uppfyllelse av skyldigheter, det vill säga underlåtenhet av Europeiska kommissionen att fylla sin funktion som "fördragens övervakare" gentemot medlemsstaterna (83 fall), otillfredsställande procedurer eller underlåtenhet att respektera rätten till försvar (30 fall), brist på öppenhet (30 fall), orättvisa eller maktmissbruk (16 fall), felaktigt eller inkompetent handlande (18 fall), onödiga förhalningar samt diskriminering (respektive 15 fall).

2.4 RÅD ATT KONTAKTA ANDRA INSTANSER

Om ett klagomål ligger utanför ämbetsområdet eller är otillåtet försöker ombudsmannen att råda den klagande till att vända sig till en annan instans som skulle kunna behandla klagomålet. Under 1996 gavs detta råd i 243 ärenden, varav de flesta berörde gemenskapslagstiftning. I 130 ärenden råddes den klagande till att inge klagomålet till en nationell eller regional ombudsman eller liknande organ. I 42 ärenden råddes de klagande till att göra en framställan till Europaparlamentet. Utöver detta överfördes fem klagomål till utskottet för framställningar, med den klagandes godkännande, för att behandlas som framställningar. I 43 ärenden rådde ombudsmannen de klagande till att kontakta Europeiska kommissionen. I den här siffran ingår vissa ärenden då ett klagomål mot kommissionen förklarades som otillåtet på grund av att tillämpliga administrativa hänvändelser inte hade gjorts till kommissionen.

2.5 BESLUT SOM FÖLJER PÅ OMBUDSMANNENS UNDERSÖKNING

När ombudsmannen beslutar om att påbörja en undersökning angående ett klagomål är det första steget att sända klagomålet och eventuella bilagor till den eller det berörda gemenskapsinstitutionen eller gemenskapsorganet för ett första yttrande. När det första yttrandet har tagits emot sänds det till den klagande för eventuella kommentarer.

I vissa fall agerar institutionen eller organet på eget initiativ för att avgöra fallet till den klagandes tillfredsställelse. Om det första yttrandet tyder på detta avslutas fallet som "avgjort av institution". I andra fall beslutar den klagande att avstå från att klaga och fallet avslutas av den anledningen.

Om klagomålet varken avgörs av institutionen eller tas tillbaka av den klagande fortsätter ombudsmannen sina undersökningar. Om några administrativa missförhållanden inte uppdagas informeras därefter den klagande och institutionen eller organet och fallet avslutas.

Om det vid ombudsmannens undersökningar avslöjas administrativa missförhållanden försöker han att uppnå en vänskaplig förlikning för att de skall upphöra och för att tillfredsställa den klagande. Om en vänskaplig förlikning inte är möjlig eller om ett försök till en sådan misslyckas, avslutar ombudsmannen fallet med en kritisk anmärkning till den eller det berörda institutionen eller organet eller beslutar om att administrativa missförhållanden förekommer, med förslag till rekommendation.

En kritisk anmärkning anses tillämpligt i fall då missförhållandet inte bedöms ge vidare följder och några uppföljande åtgärder från ombudsmannen inte krävs.

I de fall då uppföljande åtgärder från ombudsmannen bedöms som nödvändiga (det vill säga i mer allvarliga fall av missförhållande eller fall som kan vara prejudicerande), fattar han ett beslut med förslag till rekommendationer till den berörda institutionen eller det berörda organet. I enlighet med artikel 3.6 i den europeiska ombudsmannen stadga måste institutionen eller organet sända in ett detaljerat yttrande inom tre månader. I yttrandet kan ingå ett accepterande av ombudsmannens beslut och en beskrivning av de åtgärder som har vidtagits för att genomföra rekommendationerna.

Under 1996 påbörjade ombudsmannen 210 undersökningar varav 207 avseende klagomål och tre på eget initiativ.

Tolv fall avgjordes av institutionen eller organet. I ytterligare två fall togs klagomålet tillbaka av den klagande. I 82 fall avslöjade ombudsmannens undersökningar inte något administrativt missförhållande.

En kritisk anmärkning riktades i 32 fall till institutionen. Rekommendationer till berörda institutioner och organ förekom i två fall. I dessa ärenden löper fristen på tre månader för ett detaljerat yttrande ut under 1997. (För vidare information, se Bilaga A, Statistik, s. 50)

3. BESLUT SOM FÖLJER PÅ EN UNDERSÖKNING

3.1 KLAGOMÅL I VILKA ADMINISTRATIVA MISSFÖRHÅLLANDEN INTE HAR PÅTRÄFFATS

3.1.1 EUROPAPARLAMENTET

UPPSÄGNING

Beslut i klagomål 11/3.1.95/DK/UK/EF-en mot Europaparlamentet

Klagomålet

K. skickade ett brev till den europeiska ombudsmannen den 5 december 1994 för att klaga på att Europaparlamentet i Luxemburg hade sagt upp henne utan varsel eftersom hon hade vägrat att underteckna ett felaktigt sammanträdesprotokoll.

Undersökningen

När den första europeiska ombudsmannen hade valts, inleddes undersökningarna. Den 22 februari 1996 mottog ombudsmannen kommentarer om klagomålet från Europaparlamentet. Dessa kopierades för den klagande den 8 mars 1996 och hon svarade med sina anmärkningar den 12 mars.

Beslutet

1) Bedömning av rättsliga frågor och möjlig tillämplighet av begreppet administrativa missförhållanden

1.1 Den europeiska ombudsmannen accepterar inte att det förelåg ett anställningsförhållande mellan den klagande och Europaparlamentet. Det är ställt utom allt tvivel att den klagande hade ett kontrakt med företaget T. C. S Ltd., som i sin tur hade ett kontrakt med Europaparlamentet. Detta kontrakt förefaller ha varit den rättsliga grunden för arbetsförhållandet mellan den klagande och Europaparlamentet.

1.2 Frånvaron av ett anställningskontrakt är inte avgörande för frågan om administrativa missförhållanden. Den behandling som en person som arbetar i parlamentet såsom den klagande gjorde, skulle kunna utgöra administrativa missförhållanden.

2) Bedömning av fakta

2.1 Det framstår klart från den klagande och bifogad dokumentation och från de undersökningar som genomförts, att arbetsrelationen mellan den klagande och den person som var det huvudsakliga målet för klagomålet, B., hade försämrats före de händelser som till slut ledde fram till klagomålet. Det fanns inga bevis för att denna försämring av arbetsrelationen berodde på eller åtföljdes av administrativa missförhållanden.

2.2 Fakta kring incidenten rörande protokollet var omtvistade. Det var inga tvivel om när och var olika sammanträden ägde rum och vilka som var närvarande, men det fanns åsiktsskillnader om fakta och tolkning av olika förklaringar av vad som skedde vid dessa sammanträde och vad det innebar. Ombudsmannen fann ingenting som tydde på att denna incident orsakades av eller var ett tecken på administrativa missförhållanden. Det förefaller inte troligt att ytterligare undersökningar skulle kunna leda ombudsmannen till att lösa de omtvistade frågorna till fördel för den klagande.

Utifrån ovanstående bedömningar av rättsliga frågor och fakta beslutade ombudsmannen att inga fler undersökningar var motiverade och att fallet skulle avslutas.

3.1.2 EUROPEISKA KOMMISSIONEN

KÄRNVAPENPROV I FRANSKA POLYNESIEN

Beslut i klagomål 34/21.7.95/PMK/EN, 148/28.9.95/BL/ES-DE, 215/07.11.95/FJRC/ES, 242/20.11.95/DS/UK-EN, 243/20.11.95/JF/UK-EN, 244/20.11.95/RSS/UK-EN, 246/22.11.95/JML/UK-EN, 247/22.11.95/HW/UK-EN, 248/22.11.95/DT/UK-EN, 250/22.11.95/GMA/UK-EN, 251/22.11.95/MG/UK-EN, 285/14.12.HNDG/PO-PO, 294/3.1.96/AB/UK-EN, 296/3.1.96/PS/UK-EN, 297/3.1.96/FDN/UK-EN, 299/12.1.96/APW/UK-EN, 301/13.12.95/PB/UK-EN, 323/4.1.96/JM/UK-EN, 326/8.1.96/WMC/UK-EN, 329/8.1.96/CG/UK-EN, 341/8.1.96/JB/UK-EN, 342/8.1.96/RN/UK-EN, 343/8.1.96/CRJ/UK-EN, 344/8.1.96/MD/UK-EN, 345/13.12.95/PM/UK-EN, 351/11.1.96/PLT/UK-EN, 352/10.1.96/DP/UK-EN, 353/10.1.96/RW/UK-EN, 368/16.1.96/MO/UK-EN, 369/16.1.96/DH/UJ-EN, 370/16.1.96/RB/UK-EN, 375/18.1.96/LF/UK-EN, 379/26.1.96/PE/UK-EN, 380/25.1.96/AS/UK-EN, 386/22.1.96/AH/UK-EN, 399/31.1.96/J & J/UK-EN, 410/7.2.96/EHW/UK-EN, 440/20.2.96/AW/UK-EN mot Europeiska kommissionen

Klagomålen

Under hösten 1995 och de första månaderna 1996, tog ombudsmannen emot ett relativt stort antal klagomål rörande de kärnvapenprov som den franska regeringen i juni 1995 meddelade att de skulle genomföra i franska Polynesien. Klagomålen framhöll i huvudsak att kommissionen hade varit passiv i detta avseende.

Undersökningen

I sitt första yttrande i frågan gjorde kommissionen ombudsmannen uppmärksam på det faktum att ett antal personer hade inlett en process vid förstainstansrätten avseende samma fråga. Den avgav därför inte något yttrande angående sakförhållandena i klagomålen.

I syfte att kunna fastställa på rätt sätt om ombudsmannen enligt artiklarna 1.3 och 2.7 i stadgan skulle avsluta sin behandling av klagomålen p.g.a. överensstämmelse mellan domstolsförfarandena och klagomålen, begärde ombudsmannen att kommissionen skulle överlämna en kopia av talan i domstolen till honom. Kommissionen skickade inte de begärda handlingarna och under tiden drog de sökande inför domstolen tillbaka sin talan. Därefter lade kommissionen fram anmärkningar gällande sakförhållandena i klagomålen. Kommissionen uppgav i huvudsak:

"Alla klagomål förutom ett tar hänsyn till att kommissionen inte, på ett korrekt sätt, har respekterat gemenskapsrätten med avseende på kärnvapenprov i franska Polynesien. Trots att de flesta klagomål inte specificerar vilka rättsliga bestämmelser man har brutit mot, kan det anses som om de alla åsyftar att Europeiska kommissionen å sin sida inte använt artikel 34 i Euratomfördraget gentemot de senaste serierna av kärnvapenprov som genomförts av Frankrike.

Först skall göras klart att det yttrande som kommissionen enligt artikel 34 i Euratomfördraget skall avge på begäran av en medlemsstat, i motsats till vad som sägs i några klagomål, inte gäller lämpligheten av att utföra ett särskilt farligt experiment utan de ytterligare åtgärder för hälsoskyddet som berörd medlemsstat skall vidta.

Trots att Frankrike inte hade gjort någon framställan enligt artikel 34 av Euratomfördraget rörande de nya provserier som inleddes under 1995, har kommissionen, sedan dessa offentliggjordes i juni 1995, sökt tillförsäkra att fördragets bestämmelser till fullo respekteras.

I detta syfte inhämtade den upplysningar i frågan från olika källor samt utvärderade såväl den information den erhöll som sådan som redan fanns tillgänglig. En förteckning över de viktigaste handlingarna bifogas detta meddelande. Kommissionen önskar fästa uppmärksamheten på den rapport som utarbetades av Institute for Transuranium Elements (Institutet för transurana grundämnen) i Karlsruhe den 19 oktober 1995, angående följderna av att radioaktivitet helt eller delvis frigjorts i vattnet i de håligheter som orsakats av explosionerna vid de underjordiska kärnvapenproven på Mururoa och Fangataufa. Rapporten kommer till slutsatsen att, om man antar att all radioaktivitet i det vatten som finns i vattnet i de håligheter som skapats av de underjordiska explosionerna frigjorts, så skulle gränsvärdena per år för dricksvatten ändå respekteras.

För att bekräfta att de uppgifter som gjordes tillgängliga för kommissionen av Frankrike var korrekta, genomfördes i franska Polynesien en kontrollmission enligt artikel 35 i Euratomfördraget, med syfte att kontrollera att de anläggningar som fortlöpande kontrollerade nivån på radioaktiviteten i luft, vatten och jord inom området fungerade och var effektiva, från den 18 till 29 september 1995. Kontrollverksamheten utanför militära anläggningar var allmänt tillfredsställande och gav inte upphov till några viktigare anmärkningar avseende anläggningarnas funktion och effektivitet eller övervakningsprogrammens lämplighet.

Kommissionen diskuterade vid ett flertal tillfällen under september och oktober denna fråga och vid sitt sammanträde den 23 oktober 1995 kom den till slutsatsen att de särskilda omständigheter under vilka de senaste proven i franska Polynesien ägde rum ledde till slutsatsen att dessa prov inte gav upphov till någon påtaglig risk för att anställda eller befolkningen skulle utsättas för betydande joniserande strålning samt att, följaktligen, bestämmelserna i artikel 34 inte var tillämpliga."

Till kommissionens anmärkningar var en lista över de 25 viktigaste dokument på vilka kommissionen grundade sina slutsatser bifogad.

Anmärkningarna sändes till de klagande, vilka oftast valde att inte kommentera kommissionens ståndpunkt.

Beslutet

Ombudsmannen ansåg att det inte fanns grund för påståendet att kommissionen varit passiv i frågan. Vidare uttalade denne att han inte, med stöd av vad som lagts fram av de klagande, fann att kommissionen på ett felaktigt eller ofullständigt sätt hade utövat sina befogenheter. Sålunda, då denne inte funnit något fall av administrativt missförhållande i kommissionens verksamhet, beslöt ombudsmannen att avsluta fallen.

BEDÖMNINGSMETOD AV ANSÖKNINGAR UNDER LIEN PHARE-TACIS

Beslut i klagomål 52/27.7.95/JL/B mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

L. skrev till ombudsmannen om Europeiska kommissionens avvisande av projekt som han hade lagt fram för finansiering genom LIEN Phare-Tacis 1994 -programmet till stöd åt stater i Central- och Östeuropa och det forna Sovjetunionen. I brevet som informerade honom om avslaget stod att kommissionen inte var tvungen att motivera sitt beslut. L. sade att han, faktiskt, erhöll kortfattade kommentarer till beslutet på en standardinformationsblankett. Han ansåg att denna information var otillräcklig för att visa på vilka svagheter i ansökan som skulle behöva åtgärdas med avseende på att lägga fram den igen.

Den klagande frågade om förvaltningen använder en standardbedömningsmetod för utvärdering av ansökningar om LIEN-projekt och, om så är fallet, varför resultatet av tillämpningen av den metoden inte kommuniceras till sökanden.

Undersökningen

Undersökningen visade att processen för att välja ut projekt för LIEN Phare-Tacis 1994 -programmet omfattade tre steg:

1) gallring och utvärdering av förslag av en expertgrupp från European Volunteer Centre/East European Partnership (CEV/EEP), ett specialiserat företag baserat i Bryssel;

2) bedömning av rekommendationerna av en rådgivande expertgrupp sammansatt från olika generaldirektorat i kommissionen;

3) slutgiltigt val av kommissionen på förslag från rådgivningsgruppen.

1994 godkändes 53 projekt av totalt 590 ansökningar.

I sitt svar på ombudsmannens anmodan om kommentarer sade kommissionen att en utvärderingsmatris med detaljerade kriterier och viktningar hade offentliggjorts i dokumentationsfoldern om LIEN. I svaret sades även att "rådgivningsgruppen även tar hänsyn till faktorer som en jämn geografisk spridning".

Kommissionen hävdade att det i praktiken var omöjligt att skriva en detaljerad, individuell analys för varje avvisad ansökan. Därför är brevet som informerar om avvisningen av ansökan ett standardbrev, som kortfattat anger skälen i allmänhet och uttryckligen uppmanar dem som fått avslag att kontakta CEV/EEP för ytterligare information. Enligt kommissionen skickar inte CEV/EEP utvärderarnas rapport till sökandena, men gör dem alltid tillgängliga för berörda sökanden och diskuterar resultaten med dem. Kommissionen hävdade att L. inte utnyttjat möjligheten att få ytterligare information från CEV/EEP om avslaget för hans projekt.

Efter en analys av kommissionens kommentarer och den klagandes anmärkningar ställde ombudsmannen ytterligare frågor till kommissionen. I sitt svar sade kommissionen att den kvalitativa utvärderingen av expertgruppen bara gällde steg 1 i urvalsprocessen. Utvärderingen delade upp förslagen i två huvudkategorier, dem med över 50 % i poäng och dem med under 50 %. Procentsiffran är resultatet av den viktning som beskrivs i dokumentationsfoldern. Kommissionen hävdade dock att när en sökande som avvisats träffar representanter för CEV/EEP för att diskutera brister i projektet, tar man upp kommentarer från rådgivningsgruppen samt eventuella andra synpunkter från kommissionen, detta förutom relevanta delar av utvärderarnas rapport. Syftet med dessa möten är att hjälpa sökanden att upptäcka projektets starka och svaga sidor, så att en framtida ansökan kan bli mer framgångsrik. Den vidare diskussionen gäller alltså hela urvalsprocessen.

Beslutet

1) Angivande av skäl för avslag

1.1 I sitt svar till ombudsmannen hävdade inte kommissionen att det inte fanns någon skyldighet att motivera avslag på ansökningar under LIEN Phare-Tacis-programmet. Kommissionen underströk tvärtom att den strävade efter att

- garantera insynen i urvalsprocessen; och

- att hjälpa sökanden att upptäcka projektets starka och svaga sidor, så att en framtida ansökan kan bli mer framgångsrik.

1.2 Frågan här rör därför om de skäl som gavs var tillräckliga för att uppnå dessa mål. Detta måste bedömas i samband med den beslutsprocess som de hör till.

2) Kortfattad motivering med vidare information tillgänglig på begäran

2.1 Det synes som om kommissionen förklarade avslaget på förslag under LIEN Phare-Tacis-programmet med att ge en kortfattad motivering på en standardinformationsblankett och att vidare information fanns tillgänglig på begäran.

2.2 Det framgår av kommissionens svar att, av budgetskäl, endast 10 % av de ansökningar som inkom finansierades och att projekt som fått höga utvärderingspoäng kanske inte kom att finansieras. Processen med att välja ut projekt verkade därför ske på samma sätt som att välja mellan olika anbud för ett kontrakt.

2.3 I detta sammanhang är det lämpligt att göra ett analogislut med bestämmelserna i direktivet om offentliga tjänster (2) om att lämna skäl till anbudsgivare som inte väljs. Artikel 12 i direktivet kräver inte att man automatiskt skall motivera ett avslag, men den upphandlande myndigheten måste informera avvisade kandidater eller anbudsgivare som så begär det skälen för avvisande av dennes ansökan eller anbud.

2.4 Det förfarande som valts för LIEN Phare-Tacis-programmet, med att ge en kortfattad motivering på en standardinformationsblankett åtföljt av mer detaljerad information på begäran, verkar därför inte olämpligt.

3) Insyn i urvalsprocessen

3.1 Enligt kommissionens svar täckte den information som man kunde begära samtliga tre steg i urvalsprocessen.

3.2 Den publicerade dokumentationsfoldern om LIEN-programmet innehåller ett avsnitt med rubriken "Vem fattar beslut om att stödja projekten och vem utvärderar dem?" I det avsnittet i foldern stod att en expertgrupp tar emot, undersöker, och utvärderar ansökningar och ger rekommendationer till kommissionen, som är den som fattar det slutgiltiga beslutet om projekten. Detta verkar vara en rättvis, om än förkortad, beskrivning av förfarandet.

3.3 Det avsnitt som följer direkt efter detta i dokumentationsfoldern heter "Vilka kriterier används för att utvärdera ansökningar?" och förklarar procentviktningarna. Enligt kommissionens svar tillämpades dessa endast på det första steget i processen.

3.4 I sin helhet innehöll dokumentationsfoldern nyttig information som var till hjälp för ansökarna i att formulera förslag och för att få dem och andra att förstå hur kommissionen genomför relevant gemenskapspolitik. Den information som ges skulle dock ha varit mer fullständig och man skulle undvikit eventuell förvirring om man gjort klart att kriterierna och viktningen gällde experternas utvärdering och att kommissionens bedömning även kunde inbegripa andra faktorer. Insynen i förfarandet skulle även ha förbättrats om kommissionen hade angivit vilka ytterligare faktorer som den skulle beakta.

Sammanfattning

Ombudsmannens efterforskningar i ämnet uppdagade inga administrativa missförhållanden i kommissionens verksamhet. Insynen i urvalsproceduren skulle kunna förbättras genom att klarlägga att kommissionens beslut även kan bygga på andra kriterier än procentviktningar. Den skulle förbättras än mer om kommissionen kunde ange vilka dessa andra faktorer var. Ombudsmannen avslutade fallet.

TILLGÅNG TILL INFORMATION SOM INNEHAS AV KOMMISSIONEN

Beslut i klagomål 69/16.08.95/WDR/PD/D-de och 70/16.08.95/SF/PD/D-de mot Europeiska kommissionen

Klagomålen

Tyska medborgarna M. och W. anförde klagomål mot en tjänsteman vid kommissionen. De anförde att tjänstemannen, som de hade kontaktat för att få ett uttalande i en fråga om vilken de gjorde ett TV-reportage, hade vägrat att ge dem informationen och inte besvarat senare fax.

Då de två klagomålen rörde samma sakförhållanden och anfördes tillsammans, beslöt ombudsmannen att behandla dem gemensamt.

Undersökningen

I sitt yttrande över klagomålen hävdade kommissionen att den berörde tjänstemannen inte hade haft sådan befattning att han kunnat ge intervjuer till journalister, då kommissionens policy är att kanalisera alla kontakter med journalister genom talesmannatjänsten. Sålunda är det denna tjänsts åliggande att ge intervjuer till journalister eller, om så är lämpligt, besluta att en behörig tjänsteman från någon annan tjänst skall ge en sådan intervju. Det förefaller i detta fall som om det kan ha förekommit ett missförstånd på denna punkt och kommissionen kommer att vidta de mått som erfordras för att undvika sådana misstag i framtiden. Vidare hävdade kommissionen att allmänheten kan få tillgång till kommissionsdokument i enlighet med kommissionens beslut av den 8 februari 1994 om allmän tillgång till kommissionsdokument.

Beslutet

Då det framgick av kommissionens anmärkningar att den vidgick att det i detta fall hade förekommit ett missförstånd samt att den hade vidtagit åtgärder i syfte att undvika sådana missförstånd i framtiden, så ansåg ombudsmannen att det ej fanns skäl att gå vidare med klagomålen. Han beslutade att avsluta därför fallet.

RÄTTIGHETER FÖR PERSONER INOM ANSTÄLLNINGSRESERVEN

Beslut i klagomål 71/16.08.95/JD/B mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

Den 1 augusti 1995 framförde D. ett klagomål till den europeiska ombudsmannen angående anställningsreserven för uttagningsprovet KOM/A/730 i vilket han med framgång deltagit 1992. Han påtalade att anställningsreserven för uttagningsprovet KOM/A/730 inte hade förlängts efter den 31 december 1994, att kommissionen hade hyrt in nationella experter medan anställningsreserven ännu inte utnyttjats helt och att han inte erhållit svar på det brev i vilket han besvärade sig hos kommissionen.

Undersökningen

Ombudsmannen vidarebefordrade klagomålet till kommissionen den 13 december 1995 för en förklaring. Kommissionen avgav ett första yttrande den 27 mars 1996, vilket vidarebefordrades till den klagande den 30 april 1996.

Enligt kommissionen grundades beslutet att inte förlänga anställningsreserven efter den 31 december 1994 på det stora antal rekryteringar som hade gjorts från förteckningen (endast 2 kandidater återstod) och på den typ av profil som man ansåg sig behöva i framtiden.

Vad gäller anställningen av nationella experter ansåg kommissionen att det fanns ett särskilt syfte med det. Det gäller inte bara för kommissionen att tillvarata dessa nationella tjänstemäns kunskaper och expertis, utan också att förbättra samförståndet mellan gemenskapens och medlemsstaternas förvaltningar. Det är därför fullt försvarbart att inte välja nationella experter bland de kandidater som har lyckats i ett anställningsprov. Slutligen bad kommissionen om ursäkt för att inte ha besvarat brevet från den 30 januari 1995 och förklarade att den skulle se till att sådana misstag inte kommer att upprepas i framtiden.

Klaganden inkom med sina synpunkter på kommissionens förklaring den 13 september 1996. Han påpekade att man vid bedömningen av kommissionens politik beträffande detachering av nationella experter borde beakta att den aktuella nationella experten hade fått tillfällig anställning efter kontraktet som nationell expert.

Beslutet

Bestämmelserna om detachering av nationella experter fastställdes av kommissionen i ett beslut av den 26 juli 1988. Förfarandet för detachering av nationella experter har en annan karaktär än förfarandet för tillsättande av befattningar förbehållna kandidater som godkänts efter ett anställningsprov. Samma sak gäller även för tillfällig anställning. Kommissionens politik att inte ge företräde till kandidater från anställningsreserven för denna typ av befattningar förefaller därför inte kunna ifrågasättas.

Enligt artikel 5 i bilaga 3 i personalstadgan skall antalet kandidater på förteckningen över anställningsreserven överstiga antalet planerade anställningar. Kommissionens resonemang att en sökande som klarat anställningsprovet inte automatiskt har rätt till anställning är därför fullt försvarbar.

Kommissionen har rätt att förlänga giltigheten för en särskild förteckning över godkända sökande. När profilen på de befattningar som planeras för framtiden skiljer sig från den som gällde vid anställningsprovet kan en förlängning av förteckningens giltighet inte anses vara berättigad. När det gäller anställningsreserven för det aktuella uttagningsprovet KOM/A/730 hade den berörda avdelningen inom kommissionen hörts innan beslutet togs om att inte förlänga giltigheten.

På dessa grunder kunde beslutet att inte förlänga giltigheten av förteckningen över anställningsreserven för anställningsprovet KOM/A/730 efter den 31 december 1994, även om den fortfarande innehöll två godkända sökanden, inte anses strida mot sund förvaltningspraxis.

Av dessa skäl och med hänsyn till att kommissionen framfört en ursäkt för att inte ha besvarat brevet från den 30 januari 1995 beslutade ombudsmannen att det aktuella ärendet inte kan rubriceras som administrativt missförhållande och avslutade fallet.

TILLGÅNG TILL INFORMATION OM KOMMISSIONENS PROGRAM

Beslut i klagomål 104/1.9.95/IDS/B/PD mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

Franske medborgaren B. inlämnade ett klagomål till ombudsmannen rörande Europeiska kommissionen. Han angav att han sedan närmare ett år försökte erhålla en förteckning, per land, med namnen på de institutioner och organisationer som mellan 1981 och 1994 erhållit stöd ur Europeiska socialfonden inom ramen för programmen för utbildning av handikappade.

Undersökningen

Kommissionen angav i sitt yttrande över klagomålet att, vad beträffade perioden 1989 1994 fanns inte de upplysningar den klagande begärde omedelbart tillgängliga vid kommissionen och att en positiv reaktion på dennes begäran skulle innebära en mycket omfattande operation och medföra efterforskningar att genomföra av medlemsstaterna. Vad beträffar perioden före denna, angav kommissionen att den hade tillgång till uppgifter som skulle kunna utgöra en grund för efterforskning, vilken skulle kunna resultera i de upplysningar som begärdes. Den förklarade sig beredd att utföra denna efterforskning om den klagande bekräftade sitt intresse för denna period.

Beslutet

Ombudsmannen finner att de skäl som anfördes av kommissionen beträffande perioden 1989 1994 var grundade och han noterade dennas goda vilja vad beträffar den tidigare perioden. På denna grund beslutade han att inte vidta ytterligare undersökningar och avslutade fallet.

TILLGÅNG TILL ETT KOMMISSIONSDOKUMENT

Beslut i klagomål 180/13.10.95/JPB/PD/B-dk mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

Danske medborgaren B. anförde ett klagomål mot kommissionens vägran att ge honom tillgång till dokument. Det framkom att han i maj 1995 bett att få se en rapport om främjande av tillväxt som kommissionen låtit upprätta. I september 1995 upplystes han om att kommissionen vägrade tillmötesgå hans begäran på grund av att den inte ville offentliggöra rapporten kort före en konferens i frågan som den hade planerat till november 1995. Den 11 september 1995 bad den klagande kommissionen att ändra sitt beslut. Då han inte fick något svar från kommissionen, anförde han ett klagomål och hävdade att kommissionens inställning stod i strid med bestämmelserna om tillgång till dokument som fastlagts i dess beslut av den 8 februari 1994 om allmän tillgång till kommissionsdokument. Detta beslut slår fast grunderna för att förvägra tillgång samt ett förfarande för att handha ansökningar om tillgång. Den klagande hävdade att bristande uppfyllnad av de tidsfrister för att handha sådan begäran som stadgades i beslutet automatiskt skulle medföra att dokumentet lämnades ut.

Undersökningen

I sitt första yttrande över klagomålet hävdade kommissionen att den ansåg klagomålet vara ogrundat då denna under tiden hade sänt rapporten till den klagande. Den klagande vidhöll emellertid sitt klagomål.

Kommissionen vidgick i sitt andra yttrande att den inte hade följt de tidsfrister för handhavande av ansökningar som fastlades i dess beslut av den 8 februari 1994 samt anförde att den i framtiden skulle vidta varje ansträngning för att hålla tidsfristerna. Vad beträffar skälet som givits för det ursprungliga nekandet av ansökan, vidgick kommissionen att detta i följd av beslutet var ogiltigt.

Beslutet

Ombudsmannen noterade att artikel 1 av kommissionens beslut av den 8 februari om allmän tillgång till kommissionsdokument slår fast att den gemensamma uppförandekoden för kommissionen och rådet av den 31 december 1993 om allmän tillgång till dokument är tillämplig på kommissionen. Följaktligen kan tillgång till dokument förvägras för att skydda allmänt intresse (allmän säkerhet, internationella relationer, monetär stabilitet, rättsförfaranden, inspektioner och undersökningar), individen och privatlivet, kommersiell och industriell sekretess, gemenskapens ekonomiska intressen, hemligstämplad information samt sekretessen vid kommissionens sammanträden.

Artikel 2 av beslutet fastställer förfarandet för att få tillgång till dokument. Kommissionen måste inom en månad informera den sökande om ansökan beviljas eller ej. Då tillgång nekas måste den sökande upplysas om att han har en månad på sig att överklaga nekandet. Underlåter man att inom en månad svara på en ansökan utgör detta ett nekande av tillgång och likaså är det ett nekande att underlåta att inom en månad svara på en ansökan om omprövning av ett nekande. Mot denna bakgrund drog ombudsmannen slutsatsen att det inte fanns grund att anse underlåtenheten att svara som ett godkännande av en ansökan om tillgång.

Vad beträffar de skäl som givits för att neka ansökan om tillgång, så noterade ombudsmannen att dessa inte omfattades av den lista över skäl som enligt kommissionens beslut av den 8 februari 1994 kan motivera ett avslag på en ansökan. Han ansåg därför nekandet vara opåkallat och oriktigt.

Ombudsmannen noterade emellertid att den klagande hade erhållit den rapport han ansökt om tillgång till, då kommissionens generalsekreterare hade rättat till det misstag som gjorts. Med hänsyn till detta och till det faktum att generalsekreteraren, då han svarade på ombudsmannens begäran om upplysningar, öppet tillstått kommissionens misstag samt att kommissionen i framtiden skulle göra varje ansträngning för att förhindra att sådana misstag upprepades, så fann ombudsmannen ingen grund för att vidare ta klagomålet i beaktande. Han beslutade att avsluta därför fallet.

KONFIDENTIELL AV INFORMATION OM KÄRNMATERIAL

Beslut i klagomål 186/16.10.95/DL/UK/KT mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

L. skrev i oktober 1995 till den europeiska ombudsmannen för att klaga på de svar som givits av Europeiska kommissionen på två skriftliga parlamentsfrågor rörande kärnmaterial.

Den klagande såg ingen grund för Europeiska kommissionen att i sitt svar på frågorna hänvisa till sekretesstadgandet i artikel 194 i Euratomfördraget som ett skäl för att inte lämna ut information om lager av utbränt uran eller leveransavtal för kärnenergianläggningar. Han bad den europeiska ombudsmannen att trycka på Europeiska kommissionen för att verka i en anda av öppenhet och för att släppa den begärda informationen.

Undersökningen

Europeiska ombudsmannen bad om Europeiska kommissionens yttrande över klagomålet.

Europeiska kommissionens yttrande

Vad beträffar den första frågan, angav Europeiska kommissionen artikel 194 av Euratomfördraget som ett skäl för att inte lämna ut information om lager av utbränt uran på vissa platser i Förenade kungariket. När en medlemsstat väl hade klassificerat viss information såsom varande sekretessbelagd, så anser sig Europeiska kommissionen bunden av denna klassificering och var skyldig att hålla sådan information hemlig.

Vad den andra frågan beträffar, rörande kommersiell information om ett leveransavtal för kärnenergianläggningar i gemenskapen, hänvisar kommissionen också till artikel 194 av Euratomfördraget och de därtill hörande förordningarna som skäl för att inte avslöja sådan kommersiell information. Denna information meddelades kommissionen av operatörerna vid tidpunkten för förhandlingen i enlighet med kapitel IV av Euratomfördraget, men förblir dessa operatörers egendom.

Den klagandes kommentarer till Europeiska kommissionens yttrande

Enligt den klagandes kommentarer borde kommissionen ta sitt vidhållande av sekretessen under omprövning, därför att såväl artikel 194 i Euratomfördraget som de därtill hörande förordningarna beslutades i två helt skilda politiska sammanhang. Kalla kriget och kärnspionage utgjorde verkliga hot och självfallet hade läget förändrats sedan dess.

Beslutet

Då kommissionen i båda fallen hänvisar till artikel 194, behandlades frågan om sekretesstadgandet samtidigt för båda parlamentsfrågorna.

Artikel 194 stadgar att

Ledamöterna och medlemmarna av gemenskapens institutioner (. . .) som (. . .) skaffar sig (. . .) upplysningar (. . .) vilka är sekretessbelagda med stöd av bestämmelser som utfärdats av en medlemsstat (. . .) är skyldiga att (. . .) bevara sekretessen gentemot alla obehöriga personer samt allmänheten.

Det förefaller klart enligt brevet och artikel 194:s anda att dess bestämmelser är bindande för Europeiska gemenskapens institutioner, vilka är skyldiga att hemlighålla all information som enligt bestämmelser fastställda av en medlemsstat är belagda med sekretess.

I föreliggande fall bekräftade kommissionen sina svar på frågorna E-1805/95 ställd av Alex Smith och fråga E-1518/95 ställd av Ahern, att den berörda medlemsstaten hade hemligstämplat den begärda informationen såsom sekretessbelagd och att den därför inte var fri att lämna ut den.

Så vitt angår Aherns fråga (E-1518/95), följer den på två andra frågor av Breyer om ett leveransavtal för kärnreaktorn i Garchin. Kommissionen anförde ett andra argument rörande sekretess för kommersiell information. Den angav ett antal stadganden som alla underströk skyddet för kommersiell information som anser att, då den begärda informationen tillhör två ekonomiska aktörer som agerar i sin kommersiella roll, så kan inte kommissionen lämna ut sådan kommersiell information. Den föreslog ledamoten att begära informationen direkt från de berörda operatörerna.

Kommissionen förklarade i sina anmärkningar till ombudsmannen av den 21 maj 1996 att

"I enlighet med kapitel VI i Euratomfördraget (. . .) skulle operatörerna tillställa byrån kommersiell information, inklusive själva avtalet som skulle ingås. Denna information är och förblir dessa operatörers egendom. Kommissionens tjänster kan inte lämna ut sådan kommersiell information som utgör de berörda operatörernas egendom."

För att fastställa hur detta överensstämmer med rätten måste man granska de förutsättningar under vilka allmänheten har tillgång till dokument som innehas av kommissionen. Frågan avgörs av kommissionens beslut av den 8 februari 1994 om allmän tillgång till kommissionsdokument.

Detta beslut fastställer principen om allmänhetens omfattande tillgång till kommissionsdokument, samtidigt som det tar i beaktande vissa undantag som hör samman med skyddet för allmänna eller privata intressen.

I den bifogade uppförandekoden rörande allmän tillgång till kommissions- och rådsdokument stadgas att:

"Institutionerna skall förvägra tillgång till varje dokument vars utlämnande kan undergräva:

- . . .

- skyddet för affärs- och industrihemlighet

- . . ."

Det förefaller därför som om kommissionens inställning, då den svarar att den begärda informationen inte kan lämnas ut på grund av skyddet för affärshemlighet och genom att råda ledamoten att begära sådan information direkt från den berörda operatören, står i överensstämmelse med dess beslut av den 8 februari 1994.

Med hänsyn till vad som framkommit finner den europeiska ombudsmannen inte något fall av administrativt missförhållande föreligga i kommissionens inställning i denna fråga. Han beslutade därför att ingen vidare undersökning var påkallad och avslutade fallet.

ÅTGÄRDER VIDTAGNA EFTER ATT TULLENS VERKSAMHET VID GRÄNSERNA AVSKAFFADES

Beslut i klagomål 189/18.10.95/SP/GR/KT mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

P. skrev i oktober 1995 till den europeiska ombudsmannen för att klaga på Europeiska kommissionen. Sedan gränserna inom Europeiska unionen avskaffats i januari 1993 hade han tvingats stänga sitt tullklareringskontor och lidit stora ekonomiska förluster. Han ansåg att han borde erhålla en ekonomisk ersättning. Vidare hade Europeiska kommissionen inte svarat på hans brev av den 5 november 1993.

Undersökningen

Europeiska ombudsmannen bad Europeiska kommissionen om dess yttrande över klagomålet.

Kommissionen ansåg i sitt svar att det i enlighet med subsidiaritetsprincipen inte var upp till gemenskapen att ta på sig medlemsstaternas och den berörda yrkesgruppens ansvar.

Kommissionen ansåg det emellertid motiverat att, p. g. a. det särskilda läge som följde av det slags verksamhet varom var fråga, föreslå kompletterande gemenskapsåtgärder.

Beträffande Grekland, den klagandes hemland, tilldelades ett belopp på över tre miljoner ecu till 39 projekt som skulle väljas ut av de grekiska myndigheterna efter ett anbudsförfarande. Tidsfristen för att inge anbud utlöpte den 31 mars 1993 och P. hade, enligt den information kommissionen hade tillgång till, inte förelagt dessa myndigheter (nationella ekonomiministeriet) något projekt.

Europeiska kommissionens yttrande sändes till P. för kommentarer. I sitt svar upprepade den klagande sin åsikt att han borde få ekonomisk ersättning. Han hävdade också att han hade förelagt de grekiska myndigheterna ett ärende.

Beslutet

Det framgick av klagomålet, av underlagshandlingarna till detta och av den undersökning som företagits, att kommissionen föreslog kompletterande gemenskapsåtgärder för att underlätta omställningen av berörda verksamheter efter att tullens verksamhet vid gemenskapsinterna gränser avskaffades den 1 januari 1993. Bland dem finns särskilda åtgärder i förordning (EEG) nr 3904/92 om åtgärder för att anpassa tulltjänstemannayrket till den inre marknaden.

Vad Grekland beträffar, tilldelades ett belopp på över tre miljoner ecu, avsett att bistå de verksamheter som påverkades mest av avskaffandet av tullgränserna till de grekiska myndigheterna (nationella ekonomiministeriet). Detta belopp beviljades av de grekiska myndigheterna till 39 projekt som omfattade 1 874 personer som utvaldes efter en infordran av projekt som offentliggjordes i den nationella pressen. Tidsfristen för att lägga fram ärenden utlöpte enligt artikel 6 i ovannämnda förordning den 31 mars 1993.

P. förnekade att han inte skulle ha inlämnat något projekt och företedde ett dokument som visade att han hade ansökt hos nationella ekonomiministeriet. Denna handling var emellertid daterad den 11 mars 1994, dvs. omkring ett år efter att tidsfristen för att ansöka hade löpt ut. Han kunde därför knappast få sitt projekt godkänt av nationella ekonomiministeriet.

Vad kommissionens underlåtenhet att besvara hans brev från november 1993 beträffar, var detta naturligtvis beklagligt och kommissionen har erinrats om att sådana brister inte borde upprepas.

Med hänsyn till vad som framkommit beslutade den europeiska ombudsmannen att det ej fanns grund för vidare undersökning och avslutade fallet.

ÖVERBELÄGGNINGEN PÅ EUROPASKOLAN BRYSSEL II

Beslut i klagomål 199/23.10.95/EP/B/KT mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

P. anförde i oktober 1995 ett klagomål rörande problemet med överbeläggning på Europaskolan Bryssel II.

Han påtalade det faktum att klassrummen låg i lokaler som ursprungligen var avsedda för andra ändamål, att antalet barn per klass var för högt, att de sanitära inrättningarna var bristfälliga samt bristen på respekt för säkerhetsbestämmelserna i denna skola.

Undersökningen

Europeiska ombudsmannen informerade Europeiska kommissionen om klagomålet.

Kommissionen översände sitt yttrande till ombudsmannen och erinrade om det historiska och rättsliga sammanhang som gällde för Europaskolornas tillskapande. Den avgav vidare förklaringar beträffande sin behörighet och befogenhet i fråga om styrningen av Europaskolorna.

Kommissionens anmärkningar meddelades den klagande som inte gav någon kommentar.

Beslutet

Tillskapandet av Europaskolorna har sin rättsliga grund i överenskommelsen rörande Europaskolans status från den 12 april 1957, vilken undertecknades av de sex stater som grundade gemenskapen. Denna överenskommelse ger upphov till ett rent mellanstatligt samarbete och Europaskolan är en skapelse som enbart är medlemsstaternas. Dessa var överenskommelsens enda parter och endast dessa satt i överstyrelsen, det högsta organet i administrativa, pedagogiska och finansiella frågor.

Sedan dess har kommissionen, utan att för den skull bli part i överenskommelsen, införlivats med överstyrelsen med samma rättigheter som medlemsstaterna och den mellanstatliga modellen för samarbete har nyanserats genom gemenskapens deltagande.

Överstyrelsen består sålunda för närvarande av medlemsstater i gemenskapen och av kommissionen, vilken deltar i denna med en röst. Besluten fattas med enighet i budgetära och pedagogiska frågor och med -dels majoritet i administrativa frågor.

Ansvaret för att ställa byggnader och utrustning till Bryssel II-skolans förfogande, liksom för att underhålla dessa, åvilar de belgiska myndigheterna.

Kommissionen har i detta avseende, i egenskap av gemenskapsinstitution och ledamot av överstyrelsen, vidtagit diverse åtgärder för att få de belgiska myndigheterna att rätta till de problem som följer av överbeläggningen i Europaskolan Bryssel II.

Med beaktande av kommissionens begränsade befogenhet i fråga om styrningen av Europaskolorna och de åtgärder den vidtagit gentemot behöriga myndigheter, dvs. de belgiska myndigheterna, beträffande överbeläggningen på Europaskolan Bryssel II, så beslutade den europeiska ombudsmannen att Europeiska kommissionen inte kunde beslås med något fall av administrativt missförhållande i denna fråga och avslutade fallet.

ANTAGNING FRÅN EN RESERVLISTA EFTER ETT UTTAGNINGSPROV

Beslut i klagomål 225/13.11.95/JV/B/KT mot Europeiska kommissionen

V., som var uttagen till en reservlista för ett av Europeiska kommissionens uttagningsprov, riktade sig till den europeiska ombudsmannen, då han inte kontaktats av kommissionen för att bli antagen. Europeiska kommissionen hade inlett ett nytt uttagningsförfarande inom samma område utan att först uttömma reservlistan från det tidigare uttagningsprovet.

Europeiska ombudsmannen skrev för att be om kommissionens kommentarer till klagomålet.

Kommissionen förklarade i sitt svar att det faktum att man finns på en reservlista inte automatiskt tvingar institutionen att anta kandidaten. Uppförandet på listan innebär bara en möjlighet att antas, beroende på vad tjänsten kräver. Kommissionen tillade vidare att dessa tjänstens krav innebär att kommissionen inte behöver vänta på att en reservlista är uttömd innan den inleder ett nytt antagningsprov.

Kommissionens kommentarer sändes till den klagande för dennes yttrande i fall den klagande skulle vilja ge sitt yttrande med ett meddelande att om han inte inkommer med några kommentarer, kan ombudsmannen besluta att slutbehandla ärendet på grundval av de uppgifter den klagande redan har lämnat och de kommentarer som inkommit från kommissionen.

Den klagande gav inte någon kommentar till den europeiska ombudsmannen och ombudsmannen avslutade därför fallet.

MEDBORGARSKAP SOM FÖRUTSÄTTNING FÖR ETT BIDRAG

Beslut i klagomål 258/27.11.95/HNDC/PO/PD-en mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

Portugisiska medborgaren, N. d C., framförde ett klagomål till den europeiska ombudsmannen rörande Europeiska kommissionen. Hon hävdade att kommissionen, generaldirektorat XII, felaktigt hade nekat henne ett forskningsbidrag.

Den klagande hade i maj 1995 inlämnat en ansökan om ett bidrag inom gemenskapsprogrammet för forskares fortbildning och rörlighet, detta som ett svar på den anmodan om förslag som hade offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas tidning den 17 januari 1995. Detta program antogs av rådet den 15 december 1994 och dess syfte var att främja forskares rörlighet. Kommissionen var ansvarig för genomförandet av programmet.

En förutsättning för att erhålla ett bidrag inom programmet är att forskaren inte är medborgare i det land i vilket han avser genomföra den forskning för vilken bidraget beviljas.

Den klagande var både portugisisk och fransk medborgare och ansökte om ett bidrag för att genomföra forskning vid "Instituto de Biologia Experimental e Tecnologica" i Portugal. Den klagande hävdade att hon innan hon ansökte, den 17 januari, sände ett brev till kommissionen för att få veta hur kommissionen i fall som hennes skulle tillämpa villkoret avseende medborgarskap på innehavare av mer än ett medborgarskap. Hon fick inget svar på denna begäran om upplysningar. Genom ett brev den 12 juli 1995 svarade kommissionen på hennes ansökan. Den upplyste henne om att hon inte kunde komma ifråga för bidraget, då hon var medborgare i det land där forskningsinstitutionen var belägen.

Den klagande vände sig till kommissionen i augusti och september 1995 för att få kommissionen att ändra det fattade beslutet. Hon anförde att kommissionens tillämpning av villkoret om medborgarskap för personer med flera medborgarskap var felaktig. I sina svar bad kommissionen om ursäkt för att den inte tidigare hade givit klarare upplysningar om tillämpningen av villkoret om medborgarskap på personer med flera medborgarskap. Den hävdade att tillämpningen stod i överensstämmelse med den praxis som utvecklats under tidigare program samt att kommissionen följaktligen hade tillämpat en uttrycklig bestämmelse som gällde läget för personer med flera medborgarskap, vilken tog upp den praxis som utvecklats. Kommissionen vidhöll sålunda sitt beslut.

Den klagande sade i sitt klagomål att hon aldrig ordentligt informerats om det sätt på vilket kommissionen skulle tillämpa villkoret om medborgarskap på personer med flera medborgarskap, detta då kommissionen aldrig besvarat hennes begäran om upplysningar samt att det inte fanns någon rättslig grund för kommissionens tillämpning. I vilket fall som helst ansåg hon kommissionens tillämpning vara orättvis.

Undersökningen

I sitt yttrande över klagomålet hävdade kommissionen att det i sina arkiv inte hade någon notering om någon begäran om upplysningar innan den klagandes ansökan hade inlämnats i maj 1995. Kommissionen tillstod att den inte hade antagit någon formell bestämmelse rörande problemet med personer med flera medborgarskap tills efter det att den klagandes ansökan hade avvisats. Emellertid framhöll kommissionen att denna formella bestämmelse endast lade fast vad som redan utgjorde praxis samt att det var rättsenligt att tillämpa villkoret om medborgarskap på personer med flera medborgarskap på sådant sätt att bidrag inte kunde ges för forskningsprojekt i något av de länder i vilka den sökande var medborgare. Beträffande hur rättvis denna regel var, hävdade kommissionen att "med hänsyn till möjligheten att få tillträde till programmet, så ger flera medborgarskap personen en ytterligare möjlighet att tillhöra de länder som kan komma i fråga. Däremot begränsar det urvalet av värdländer. Emellertid bör framhållas, att denna begränsning med avseende på villkoret om medborgarskap inte bara påverkar sökande med flera medborgarskap. Det kunde även anses som orättvist av en kandidat med endast ett medborgarskap som aldrig bott i det land vars medborgarskap han innehar men som ändå inte kommer att få stöd för att fortbildas i detta land".

Beslutet

Ombudsmannen hävdade att principerna om god förvaltningssed kräver att en begäran om upplysningar skall besvaras utan onödig tidsutdräkt. Emellertid hade i det aktuella fallet inte fastställts att kommissionen hade tagit emot begäran, då den klagande, enligt egen utsaga, inte längre innehade postkvittot.

Beträffande påståendet att kommissionens tolkning av villkoret om medborgarskap beträffande personer med flera medborgarskap ej var rättsenligt, ansåg ombudsmannen det fastställt att det vid tidpunkten för avvisandet av den klagandes ansökan inte fanns någon skriftlig bestämmelse rörande läget för personer med flera medborgarskap. Ombudsmannen fann emellertid att detta inte innebar att kommissionen måste godta att personer med flera medborgarskap var att godta enligt villkoret om medborgarskap för det fall de innehade medborgarskap både i det land där forskningen skulle äga rum och i ett annat land. Kommissionen måste ta ställning till frågan om personer med flera medborgarskap och ombudsmannen fann ej att den ståndpunkt som intagits bröt mot rättsliga principer.

Beträffande påståendet att kommissionens tillämpning av villkoret om medborgarskap på personer med flera medborgarskap var obilligt, fann ombudsmannen att, i föreliggande fall, påståendet var ogrundat. Av handlingarna framgick faktiskt att den klagande var född i Portugal och genomförde alla sina studier (1976 1987) i Portugal, att hon specialiserade sig i Kanada och Frankrike (1988 1994) samt att hon därefter inledde yrkesverksamhet i Portugal.

Sålunda fann inte ombudsmannen något fall av administrativt missförhållande föreligga i detta ärende och avslutade därför fallet.

3.2 KLAGOMÅL TILLBAKADRAGNA AV DEN KLAGANDE

3.2.1 EUROPEISKA KOMMISSIONEN OCH EUROPAPARLAMENTET

ORIKTIGA UPPLYSNINGAR FRÅN KOMMISSIONEN OCH PARLAMENTET

Beslut i klagomål 23/03.06.95/SL/PD/UK-en mot Europeiska kommissionen och Europaparlamentet

Italienska medborgaren, L., framförde ett klagomål mot Europeiska kommissionen och Europaparlamentet. Hon hävdade att de två institutionernas kontor i Rom hade givit henne felaktiga upplysningar om uttagningsprov för gemenskapen.

I sina yttranden över klagomålet uppgav de två institutionerna huvudsakligen att personalen på de två kontoren inte hade något minne av den klagandes besök på kontoren. Institutionerna var överraskade över att hon hade erhållit felaktig information, då innehållet i de upplysningar hon påstod sig ha fått stred emot institutionernas fastlagda anställningspolitik samt då informationskontoren hade erinrats om sina åligganden på detta område.

Yttrandena vidarebefordrades till den klagande som informerade ombudsmannen om att hon lade ned fallet.

Mot denna bakgrund beslutade ombudsmannen att avsluta fallet.

3.3 KLAGOMÅL LÖSTA AV INSTITUTIONEN

3.3.1 EUROPAPARLAMENTET

TILLGÅNG TILL NÄRVAROLISTORNA FÖR EUROPAPARLAMENTETS LEDAMÖTER

Beslut i klagomål 26/13.07.95/MAJQCS/FR/FR mot Europaparlamentet

Klagomålet

Tre journalister av fransk nationalitet framförde ett klagomål mot Europaparlamentet. De anförde att de den 13 juli 1995 ville se på de närvarolistor för Europaparlamentets ledamöter som finns utanför den plenisal där parlamentet håller sina plenarsammanträden i Strasbourg (Europaparlamentets ledamöter förväntas skriva på dessa listor då de går in i plenisalen) och parlamentets vaktmästare motsatte sig detta.

De klagande har särskilt anfört att listorna befann sig på en plats som var helt öppen för allmänheten, utan någon som helst fysisk avskärmning och att inget meddelande angav något förbud för allmänheten att titta på listorna. De påpekade vidare att allmänheten inte visste hur många meter, decimeter eller centimeter ifrån listorna det var möjligt att röra sig utan att bryta mot ett sådant förbud för allmänheten att få tillgång till listorna.

Undersökningen

Europaparlamentets yttrande över klagomålet kommunicerades till de klagande, vilka därefter avgav kommentarer.

Ombudsmannen begärde kompletterande upplysningar från parlamentet. I ljuset av detta underlag mötte två medarbetare från ombudsmannaämbetet en företrädare för Europaparlamentet. Som ett resultat av detta sammanträde avgav ombudsmannen en rekommendation till parlamentet.

De kommentarer som avgivits av parlamentet kan sammanfattas som följer. Närvarolistorna är interna dokument som bland annat används av parlamentets administration för att fastställa de olika bidrag till vilka ledamöterna äger rätt. Allmänheten har aldrig haft tillgång till dessa listor men har alltid haft tillgång till de slutliga listor som finns i protokollet för sammanträdet, vilket finns tillgängliga från nästa dag. Allmänheten har vidare alltid haft tillgång till namnen på de ledamöter som deltagit i en omröstning med namnupprop och detta ofta omkring en halvtimme efter omröstningen. Slutligen har parlamentet påpekat att de närvarolistor varom är fråga tidigare befann sig inne i plenarsalen. Enda skälet till att de för närvarande befinner sig utanför plenisalen är att det inte längre, till följd av de senaste anslutningarna av medlemsstater till Europeiska unionen, finns plats för listorna inne i plenisalen. Med stöd i dessa överväganden har parlamentet vidhållit förbudet mot tillgång till listorna.

Beslutet

Ombudsmannen erinrade för det första om, att i avsaknad av allmänna bestämmelser rörande allmänhetens tillgång till gemenskapsinstitutionernas dokument som godkänts av gemenskapslagstiftaren, tillkommer det varje institution att själv utfärda bestämmelser i frågan i kraft av sin befogenhet att reglera den interna verksamheten.

För det andra noterade ombudsmannen att listans informationsvärde är mycket begränsat avseende en ledamots närvaro i plenisalen vid ett bestämt tillfälle, då ledamöterna kan gå in och ut ur plenisalen som de önskar utan att behöva skriva på listorna i fråga på nytt.

Ombudsmannen konstaterade med stöd av detta att parlamentet i kraft av sin befogenhet att reglera den interna verksamheten kan förvägra allmänheten tillgång till ifrågavarande listor samt att listorna främst avses fylla administrativa syften.

För det fall parlamentet skulle önska att allmänheten inte läser ifrågavarande listor ansåg emellertid ombudsmannen att det vore olämpligt att placera dem på en plats där allmänheten rör sig och där det är närmast omöjligt att upprätthålla ett sådant förbud. Av detta skäl föreslog ombudsmannen slutligen att, så länge listorna befann sig utanför plenisalen borde allmänhetens tillträde inte förhindras samt att parlamentets vaktmästare eventuellt med hjälp av ett särskilt meddelande kunde upplysa de personer som var särskilt intresserade om de officiella listorna och om omröstningarna med namnupprop.

Som svar på detta förslag lät parlamentet meddela att generalsekreteraren hade ombetts att åter placera listorna inne i plenisalen samt att, för det fall detta skulle visa sig omöjligt, ett skriftligt meddelande rörande sätten att informera sig om ledamöternas närvarolistor skulle erbjudas intresserade personer.

Givet parlamentets ovannämnda befogenhet att reglera den interna verksamheten samt den åtgärd som vidtagits, beslöt ombudsmannen att avsluta fallet.

3.3.2 EUROPEISKA UNIONENS RÅD

TILLGÅNG TILL DOKUMENT SOM INNEHAS AV RÅDET

Beslut i klagomål 45/26.7.95/JPB/PD/B-dk mot Europeiska unionens råd

Klagomålet

Danske medborgaren B. framförde ett klagomål mot rådet. Han begärde att all information som erfordrades för att förstå befintlig lagstiftning skulle offentliggöras samt att, såsom ledamot av Europaparlamentet, behövde han ha kännedom om all lagstiftning, inklusive protokoll. Till klagomålet var bifogad en kopia av ett meddelande från rådets rättstjänst som kritiserade rådets praxis beträffande uttalanden som skulle omfattas av protokollen från rådets sammanträden.

Undersökningen

I sitt yttrande över klagomålet anförde rådet tre saker:

För det första påstod det att klagomålet inte föll inom ombudsmannens ämbetsområde. Rådets argument var att klagomålet inte visade att rådets åtgärder utgjorde administrativa missförhållanden samt att meddelandet från dess rättstjänst inte utgjorde bevis på missförhållande. Rådet hävdade vidare att den klagande hade hänvisat ärendet till ombudsmannen i sin egenskap av ledamot av Europaparlamentet och att den klagandes önskan om kännedom om all befintlig lagstiftning var uttryck för en politisk önskan.

För det andra påstod rådet att den klagande inte hade vidtagit de administrativa förfaranden gentemot rådet som krävdes innan han anförde sitt klagomål hos europeiska ombudsmannen.

För det tredje påstod rådet att det den 2 oktober 1995 hade godkänt en "Uppförandekod för offentliggörande av rådets protokoll och uttalanden för införande i protokollen då rådet agerar såsom lagstiftande myndighet, vilket visar att rådet i betydande grad ändrat sin praxis på detta område. Sedan denna uppförandekod godkändes, har alla uttalanden för införande i protokollen från rådets sammanträden som har samband med det slutliga godkännandet av rättsakter enligt betydelsen i bilagan till rådets arbetsordning gjorts tillgängliga för allmänheten."

Beslutet

Vad beträffar rådets första argument, påpekade ombudsmannen att det är upp till ombudsmannen att besluta om ett klagomål kan tas upp. Gemenskapsinstitutioner och -organ är naturligtvis välkomna att låta ombudsmannen få kännedom om sina åsikter i den frågan.

För att undersöka om ett klagomål kan tas upp, kan inte krävas att den klagande skall prestera avgörande bevis på de administrativa missförhållanden man klagar på. Man skall i detta sammanhang komma ihåg, att ombudsmannens uppgift även är att förbättra relationerna mellan gemenskapens institutioner och de europeiska medborgarna. Ombudsmannaämbetet tillskapades till stöd för Europeiska unionens åtagande för en öppen, demokratisk och ansvarskännande förvaltning. Att av en medborgare kräva att denne skall prestera bevis på administrativa missförhållanden då han anför ett klagomål vore att lägga en orimlig börda på honom och att göra det svårare för honom att få tillträde till ombudsmannen. Ett sådant krav förefaller inte heller ha rättslig grund. Det tycks enligt andra stycket i artikel 138e.1 i Romfördraget som om ombudsmannen genomför undersökningar av påstådda fakta ("faits allégués" på franska), inte bevisade fakta. Artikel 3.1 i stadgarna för ombudsmannen stadgar att ombudsmannen kan genomföra undersökningar av misstänkta administrativa missförhållanden ("cas éventuel de mauvaise administration" på franska).

Det påstods i klagomålet att all befintlig lagstiftning inte var tillgänglig. Ett meddelande bifogades som en del av klagomålet. Detta meddelande var extremt kritiskt mot rådets praxis beträffande uttalanden som bifogades till protokollen från rådets sammanträden. Den klagande påstod därför klart att det hade förekommit administrativa missförhållanden.

Den klagandes ställning som ledamot av Europaparlamentet hade ingen betydelse för frågan. Artikel 8d i Romfördraget säger att varje medborgare i unionen kan vända sig till ombudsmannen. Det finns därför inget som utesluter ledamöter av Europaparlamentet från att klaga hos ombudsmannen. Vad rådets argument att begäran var politisk beträffar, anmärkte ombudsmannen i sin bedömning, att allmän tillgång till gällande lagstiftning är ett grundläggande krav i ett demokratiskt rättssystem. Ett klagomål som påstår att så inte var fallet borde självfallet tas på allvar oavsett de politiska motiv som enligt rådet låg bakom klagomålet.

Ombudsmannen ansåg därför inte rådets första argument utgöra något skäl för att ändra sitt ursprungliga beslut att ta klagomålet i beaktande.

Vad beträffar rådets uttalande att den klagande inte innan han lade fram sitt klagomål vidtagit de lämpliga administrativa förfarandena gentemot rådet i enlighet med artikel 2.4 av stadgarna, noterade ombudsmannen att det förefaller finnas en viss oöverensstämmelse mellan de olika språkversionerna av denna bestämmelse. Den danska versionen använder helt riktigt beteckningen fornødne och ger intryck av att sådana administrativa förfaranden är nödvändiga. Å andra sidan använder exempelvis de engelska, franska, tyska, spanska och svenska versionerna beteckningen "appropriate", "appropriées", "geeigneten", "adecuadas" respektive "lämpliga", vilket tycks antyda att lämpliga administrativa förfaranden måste vidtas. Med hänsyn till bestämmelsens syfte måste den riktiga tolkningen vara att lämpliga administrativa förfaranden måste ha vidtagits. Det är upp till ombudsmannen att i varje fall avgöra vad som är lämpligt.

Det föreföll i detta fall som om uttalanden för införande i protokollen från rådets sammanträden hade betraktats som hinder för protokollens offentliggörande. Detta tycktes dessutom helt bekräftas av det faktum att rådet sedan ansåg det nödvändigt att anta en uppförandekod för offentliggörande av rådets protokoll och uttalanden för införande i protokollen. Man måste därför anta att ett tidigare administrativt förfarande skulle ha avvisats.

Under dessa omständigheter fann inte ombudsmannen någon grund för att med hänsyn till rådets andra argument ändra sitt ursprungliga beslut att anse att klagomålet kunde tas upp.

Vad sakfrågan beträffar, noterade ombudsmannen att tillgången till dokument såsom en åtgärd för att främja insyn inom unionen värderas högt av institutionerna (se exempelvis till Maastrichtfördraget bifogade deklaration nr 17 om rätten till tillgång till information samt rådets uttalande den 22 januari 1996 i samband med kommissionens lagstiftningsprogram för 1996).

Såsom nämnts ovan, var syftet med tillskapandet av ombudsmannaämbetet att understryka unionens åtagande för insyn. Det står därför klart att insyn och rätten till tillgång till dokument utgör frågor som i hög grad angår ombudsmannen. Han fann att rådet, genom att anta koden av den 2 oktober 1995, hade vidtagit de mått som måste anses nödvändiga för att i framtiden ge tillgång till den typ av dokument som begärdes i klagomålet. Ombudsmannen fann därför att det inte fanns grund för att vidare behandla klagomålet och avslutade därför fallet.

3.3.3 EUROPEISKA KOMMISSIONEN

EKONOMISK KOMPENSATION TILL ETT FÖRETAG FÖR DESS FÖRBEREDANDE ARBETE

Beslut i klagomål 5/09.11.94/FE/EF-en mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

En advokatbyrå framställde i november 1994 för sin klients, ett företag för konferenstjänster, räkning ett klagomål mot Europeiska kommissionen.

Kommissionen hade 1992 bett företaget att organisera en konferens. Strax innan konferensen skulle äga rum ställde kommissionen in den. Annulleringen berodde uppenbarligen på att vederbörande tjänsteman inom kommissionen misslyckades med att utverka tillstånd för finansiering av konferensen. Detta resulterade i att företaget tillfogades skada som innebar ekonomiska förluster i form av pengar och tid, som redan använts till organisationen av konferensen.

Efterföljande korrespondens och kontakter med kommissionen har inte lett till någon ersättning för skadan som tillfogats företaget.

Undersökningen

Eftersom den europeiska ombudsmannen inte tillträdde sin tjänst förrän den 27 september 1995, kunde han inte uppmärksamma klagomålet omedelbart. Den 31 oktober 1995 bad han kommissionen att lämna in sitt yttrande till klagomålet.

Via fax den 15 januari 1996 och via brev den 17 januari 1996, informerade kommissionen ombudsmannen om att den i november 1995 hade erbjudit företaget ekonomisk kompensation som en slutgiltig uppgörelse angående alla förekommande kostnader. Erbjudandet hade accepterats och följaktligen hade företagets krav slutligen blivit uppfyllda.

Beslutet

Eftersom sakfrågan i klagomålet hade klarats upp på ett för båda parter tillfredsställande sätt, ansåg ombudsmannen fallet avslutat. Företaget tackade ombudsmannen för hans undersökning "som fick kommissionen att förhandla på allvar".

DRÖJSMÅL VID BESVARANDE AV INFORMATIONSFÖRFRÅGNINGNAR

Beslut i klagomål 22/03.05.95/AP/DE mot Europeiska kommissionen

Den 28 april 1995 besvärade P. sig hos ombudsmannen över att kommissionen inte hade besvarat hans brev av den 12 oktober 1994 och den 15 februari 1995.

Då ombudsmannen inte tillträtt sin befattning förrän den 27 september 1995 har klagomålet inte kunnat behandlas omedelbart. Den 27 oktober 1995 vidarebefordrades klagomålet till kommissionen för ett yttrande.

Genom brev av den 26 januari inkom kommissionen med ett yttrande om klagomålet till ombudsmannen och medgav att det hade tagit ovanligt lång tid att svara klaganden. Klaganden hade inte förrän den 31 maj 1995 fått svar på sina informationsförfrågningar hos kommissionen i Luxemburg från oktober 1994 och februari 1995. Kommissionen underrättade ombudsmannen om att generaldirektorat V under tiden hade reviderat sina rutiner för att besvara dylika brev för att undvika att sådana förseningar skulle upprepas i framtiden. Ytterligare ett brev från klaganden av den 12 juni 1985 som adresserats direkt till kommissionen i Bryssel hade besvarats den 7 juli 1995.

Eftersom klagandens förfrågning hade besvarats och ombudsmannen fann att kommissionens översyn av brevväxlingsrutinerna var tillfredsställande beslutade ombudsmannen att fallet inte behövde behandlas ytterligare och kunde avslutas.

UTEBLIVEN BETALNING AV UTLOVAD SUBVENTION

Beslut i klagomål 95/30.8.95/IMI/EF/NL mot Europeiska kommissionen

Z., som företräder ett nederländskt institut, framförde ett klagomål till ombudsmannen den 23 augusti 1994 om påstått administrativt missförhållande från kommissionens sida. Enligt klagomålet hade generaldirektorat V i ett brev av den 18.5.1994 accepterat att bidra med 5 000 ecu till ett seminarium om "Europeiska val" som anordnats av institutet i fråga, men aldrig betalat bidraget.

Då ombudsmannen inte tillträtt sin befattning förrän den 27 september 1995 har klagomålet inte kunnat behandlas omedelbart. Den 20 november 1995 vidarebefordrades klagomålet till kommissionen för ett yttrande.

Genom brev av den 12 januari 1996 underrättade klaganden att en uppgörelse hade nåtts mellan institutet och kommissionen och att klagomålet togs tillbaka.

Ombudsmannen noterade att ärendet lösts i godo och avslöt fallet.

TILLDELNING AV BLÅ FLAGG SOM TECKEN PÅ ATT EN STRAND ÄR REN

Beslut i klagomål 235/16.11.95/JMC-fr mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

C. anförde i november 1995 ett klagomål rörande tilldelning av blå flagg, ett kvalitetsmärke för att en strand är ren, till stranden vid Armaçao de Pêra, Algarve, Portugal, samt rörande användning av medel ur Europeiska fonden för landsbygdsutveckling för stranden.

Åsättandet av blå flagg för stranden vid Armaçao de Pêra var enligt honom felaktigt då denna strand företedde skadlig påverkan för miljön och folkhälsan. Han framhöll, genom att till sitt klagomål bifoga ett flertal fotografier, det bedrövliga skick områdena runt stranden befann sig i jämte den mängd föroreningar som hopades där. Vidare ställde han sig frågande till hur de portugisiska myndigheterna brukat de gemenskapsmedel som tilldelats för att skydda denna strand.

Undersökningen

Europeiska ombudsmannen upplyste Europeiska kommissionen om att blå flagg tilldelats stranden vid Armaçao de Pêra samt bad denna lämna ett yttrande.

Kommissionen anförde i sitt svar för det första att den inte är omedelbart ansvarig för att tilldela den blå flaggen, vilken samordnas genom en icke-statlig organisation som har sitt säte i Danmark. Kommissionen ingriper endast genom att bistå med fakta avseende ett av kriterierna för tilldelningen. Emellertid bad kommissionen den ovannämnda organisationen om ytterligare upplysningar och åtog sig att tillsända C. en utredningsrapport.

Vad gemenskapsmedlen beträffar, förklarade kommissionen att den inte hade upptäckt något oegentligt.

Europeiska ombudsmannen sände detta yttrande till C., som förklarade sig nöjd vad angår europeiska ombudsmannens agerande, då den blå flaggen inte tilldelats stranden vid Armaçao de Pêra för 1996, samt återtog sitt klagomål. Han begärde även ovannämnda utredningsrapport.

Vidare bifogade han en kopia av ett brev från kommissionären Ritt BJERREGAARD som informerade honom om att Europeiska kommissionen inlett en aktion enligt förfarandet i artikel 169 av Romfördraget mot de portugisiska myndigheterna för brott mot gemenskapstexterna i frågan, i synnerhet direktiv 76/160/EEG (badvatten).

Beslutet

Tilldelningen av den blå flaggen anordnas och beslutas av en icke-statlig organisation, stiftelsen för miljöutbildning i Europa, med säte i Danmark. Europeiska kommissionen är alltså inte den myndighet som tilldelar den blå flaggen. Emellertid står den inte helt utanför förfarandet, då den bistår med information beträffande ett av de kriterier som ställs upp för tilldelningen av den blå flaggen, närmare bestämt badvattnets kvalitet.

Europeiska kommissionen överlämnade klagomålet till stiftelsen och inledde en utredning hos stiftelsens nationella operatör för att fastställa förutsättningarna för att tilldela stranden i fråga blå flagg.

Samtidigt inledde Europeiska kommissionen ett förfarande avseende överträdelse med stöd av artikel 169 i Romfördraget mot Portugal för att vattenprover för analys eventuellt manipulerats (brott mot direktiv 76/160/EEG om badvatten).

Vad de portugisiska myndigheternas användning av gemenskapsmedel beträffar, så framkom inte någon bedräglig användning enligt den utredning som genomförts av Europeiska kommissionen.

Med beaktande å ena sidan av att den blå flaggen inte tilldelats stranden vid Armaçao de Pêra för 1996 och, å andra sidan, de åtgärder som inom ramen för dess behörighet vidtagits av Europeiska kommissionen gentemot behöriga myndigheter och organisationer, så betraktades de berättigade frågor som restes av C. i sitt klagomål som tillmötesgångna.

Europeiska ombudsmannen beslutade, till följd av C:s beslut att återta sitt klagomål, att inte vidta ytterligare undersökning och avslutade fallet.

SEN BETALNING AV EN FAKTURA

Beslut i klagomål 236/17.11.95/AKH/KT-en mot Europeiska kommissionen

Ett företag som hade slutit avtal med Europeiska kommissionen anförde i november 1995 ett klagomål rörande sen betalning av en faktura inom ramen för Tacis miljöprogram för Donau. Fakturan hade sänts till Europeiska kommissionen i februari 1994 men betalades först månader efter avtalad betalningsfrist om 30 dagar.

Ombudsmannen bad Europeiska kommissionen om ett yttrande. I sitt svar ansåg kommissionen att betalning skett till företaget senare än vad som kunde anses rimligt och att ränta borde betalas.

Kommissionens svar sändes till den klagande. Företaget nöjde sig med kommissionens ursäkt jämte erbjudandet om dröjsmålsränta.

Ärendet löstes sålunda på ett för den klagande tillfredsställande sätt och ombudsmannen beslöt att avsluta fallet.

DIREKTIVET OM ANNAN FÖRSÄKRING ÄN LIVFÖRSÄKRING

Beslut i klagomål 256/23.11.95/EA/B-FR, 291/21.12.95/SA/B-FR, 311/4.1.96/CN/B-FR mot Europeiska kommissionen

Klagomålen

Klagomålen rör Europeiska kommissionens tolkning av direktiv 92/49/EEG om annan försäkring än livförsäkring

Ett i Frankrike etablerat försäkringsbolag upplyste i oktober 1995 sina kunder i Belgien, de klagande, om att det beslutat att inte längre försäkra risker för försäkringstagare bosatta i utlandet p. g. a. gemenskapsbestämmelserna rörande fri rörlighet för tjänster. Det är ikraftträdandet av de tredje direktiven om försäkringar av den 1 juli 1994 och de rättsliga inskränkningar som dessa direktiv ställer upp som åsyftas. Dessa vände sig då till den europeiska ombudsmannen beträffande Europeiska kommissionens tolkning av dessa gemenskapsdirektiv och ansåg att brytandet av deras avtal berodde på dessa texter.

Undersökningen

Europeiska ombudsmannen informerade Europeiska kommissionen, vilken delgav honom sina anmärkningar.

Europeiska kommissionen redogjorde först för den rättsliga ordning som stadgas i dessa direktiv i fråga om tillträde till försäkringsordningen samt om att verka under denna. Därefter beskrev den läget i vissa medlemsstater före dessa direktivs ikraftträdande samt klargjorde slutligen kommissionens ståndpunkt beträffande dessa klagomål.

De klagande har inte på något sätt kommenterat dessa anmärkningar utom att tacka ombudsmannen för dennes ingripande.

Beslutet

Före dessa direktiv om försäkringars ikraftträdande förbjöd vissa medlemsstater, däribland Belgien, försäkringsbolag etablerade i en annan stat att täcka risker belägna på sina territorier om de inte var etablerade där. Att inte uppfylla detta villkor kunde innebära påföljder, särskilt att avtalet förklarades ogiltigt.

Enligt denna ordning var det avtal som knöt de klagande till deras bolag alltså helt utan rättsliga garantier om försäkringsgivaren inte uppfyllde detta villkor.

De tredje direktiven om försäkringar har till syfte att sätta stopp för denna situation som strider mot det fria utbjudandet av tjänster på försäkringsområdet, genom att göra det möjligt för varje försäkringsgivare som är etablerad i en medlemsstat att täcka risker belägna i en annan medlemsstat utan att behöva vara etablerad där.

Detta förutsätter emellertid att värdstaten kan utöva en kontroll över denna försäkringsgivares verksamhet. Av detta skäl ställer den nya ordningen upp vissa skyldigheter för försäkringsgivarna. En försäkringsgivare från en medlemsstat skall exempelvis respektera vissa bestämmelser i den stat där risken täcks, särskilt dennas skattebestämmelser.

I det aktuella fallet är det möjligt att de klagandes försäkringsgivare ansett att dessa skyldigheter var alltför betungande och beslutat att begränsa sin verksamhet till Frankrike och därmed säga upp de avtal som täckte risker i Belgien. Det rör sig emellertid om ett val som gäller detta bolags företagsstrategi, vilket inte på något sätt framtvingades av gemenskapsdirektiven i frågan, emedan andra försäkringsgivare valde att underkasta sig denna nya ordning.

Med beaktande av det föregående beslutade den europeiska ombudsmannen att någon ytterligare undersökning i frågan inte var påkallad och avslutade fallet.

ERSÄTTNING FÖR RESE- OCH UPPEHÅLLSKOSTNADER

Beslut i klagomål 450/20.2.96/JF/A/KT-en mot Europeiska kommissionen

Klagomålet

F. kom i juli 1995 till Bryssel för att delta i det muntliga provet för ett uttagningsprov. Kommissionen rådde honom att ta kontakt med dess resebyrå, vilken ordnade ett särskilt hotellpris för honom. Vidare ersattes hans utlägg för resan från Bryssels flygplats till staden liksom återresan.

I september 1995 inbjöds han av kommissionen till Bryssel för läkarundersökning och intervjuer. Såsom han gjort i juli, vände han sig åter till kommissionens resebyrå, men upplystes om att kommissionen inte hade givit honom rätt att få ett specialpris på hotell. Det billigaste hotell de kunde boka var dyrare än det i juli.

Till följd härav översteg hotellkostnaderna för läkarundersökningen och intervjuerna kommissionens slutliga ersättning. Dessutom ersattes inte resekostnaderna för kandidaten från Bryssels flygplats in till staden eller kostnaderna för tunnelbana i Bryssel vid detta tillfälle.Då den klagande tog kontakt med kommissionen för att klarlägga denna fråga, blev han inte nöjd med dess svar.

Undersökningen

Europeiska ombudsmannen skrev för att be kommissionen att yttra sig över klagomålet.

I sitt svar förklarade kommissionen att, såsom fastslaget i artikel 8 av bestämmelser för ersättning för utlägg för resa och uppehälle för personer utanför gemenskapen som inbjuds för att delta i uttagningsprov, intervju eller läkarundersökning (härefter bestämmelserna), så ersätts uppehållskostnader genom en ersättning per dag, vilken avses vara ett fast bidrag (och inte någon ersättning fullt ut) för att täcka kandidatens utlägg.

Vad tågbiljetten från flygplatsen till Bryssel beträffar, så finns det inget stadgande i bestämmelserna rörande ersättning för denna, men i praktiken ersätts resekostnaden på kandidatens begäran.

Det särskilda hotellpris som i juli 1995 ordnats för den klagande utgjorde inte något normalt förfarande och gjordes bara undantagsvis med hänsyn till den korta tiden mellan det skriftliga och muntliga provet.

Kommissionens yttrande sändes till den klagande för dennes kommentarer. Han upplyste europeiska ombudsmannen om att han inte kände till bestämmelserna och att han inte hade upplysts om att det särskilda arrangemanget från juli 1995 hade karaktär av undantag.

Beslutet

Då kommissionen i sept