KOMMISSIONENS BESLUT av den 17 juli 1996 om de stöd som avses i lag nr 25/93 för regionen Sicilien (Endast den italienska texten är giltig) (97/106/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93.2 första stycket i detta,

med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1035/72 av den 18 maj 1972 om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1363/95 (2), särskilt artikel 31 i denna,

efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (3) i enlighet med artikel 93.2, och

med beaktande av följande:

I

I en skrivelse av den 25 oktober 1993 har Italiens ständiga representation vid Europeiska gemenskaperna i enlighet med artikel 93.3 i fördraget till kommissionen anmält lagen av den 1 september 1993 nr 25 för regionen Sicilien (nedan kallad "lag nr 25/93"). Eftersom denna lag antogs utan att kommissionen kunnat uttala sig huruvida de stöd som avses i denna är förenliga med den gemensamma marknaden har dessa stöd införts i registret över icke anmälda stöd.

På begäran av kommissionen framställd den 5 januari 1994 och 28 juli 1994 har de italienska myndigheterna, i skrivelser av den 3 maj 1994 och 19 september 1994, insänt kompletterande upplysningar beträffande de åtgärder för jordbruks- och skogssektorn som avses i denna lag.

I en skrivelse av den 31 juli 1995 meddelade kommissionen Italien sitt beslut att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 93.2 i fördraget mot de stöd som avses i

- artikel 44 i lag nr 25/93,

- artikel 50 i lag nr 25/93 och i artikel 21.1a i lag 32 av den 23 maj 1991 för regionen Sicilien (nedan kallad "lag nr 32/91"),

- artikel 84.4 och 84.5 i lag nr 25/93 för den del som rör stöd som beviljats i områden som inte är i mindre gynnade,

- artiklarna 85 och 86, 88, 90, 96, 103, 105 i lag nr 25/93.

I denna skrivelse anmodade kommissionen den italienska regeringen att framföra sina synpunkter. Den har också genom offentliggörande av samma skrivelse i Europeiska gemenskapernas officiella tidning uppmanat andra berörda och de övriga medlemsstaterna att framföra sina synpunkter.

Italien lämnade sina synpunkter i en skrivelse av den 5 oktober 1995. Synpunkter har också framförts vid sammankomster den 10 oktober 1995 och den 22 januari 1996.

Ingen annan berörd part har framfört synpunkter.

Detta beslut berör varken de stöd som avses i artikel 88 i rubricerade regionlag (omstrukturering av företaget Sanderson Agrumaria meridionale SpA), eller stöden till omstrukturering av företaget Siciliana Zootecnica SpA. Dessa stöd kommer att bli föremål för ett särskilt beslut.

II

Artikel 44 i lag nr 25/93

I artikel 44 i lag nr 25/93 föreskrivs att krediter skall beviljas till reducerad räntesats för att konsolidera skulderna hos affärsdrivande företag för försäljning av frukt, grönsaker och citrusfrukter med mindre än 20 löntagare, som befinner sig i finansiella svårigheter. Regionen beviljar mellan- och långfristiga krediter (på högst tio år) med ett ränteavdrag på 7 %. Enligt kommissionen uppfyller detta stöd inte de krav som anges i riktlinjerna för statsstöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (nedan kallat "riktlinjer för företag i svårigheter") (4). Eftersom det rör sig om en typ av stöd som genom sin natur inte medför någon utveckling av den berörda sektorn eller regionen är det inte möjligt att göra något undantag från dessa kriterier.

Italien har inte framfört någon synpunkt som syftar till att bevisa att de villkor som ställs i dessa riktlinjer är uppfyllda i det här fallet. Kommissionen hänvisar här till de argument som lades fram i samband med inledandet av det förfarande som avses i artikel 93.2 i fördraget.

Artikel 50 i lag nr 25/93

I denna artikel föreskrivs med avseende på artikel 21.1 i lag nr 32/91 en utgift på 18 miljarder italienska lire för perioden 1993-1995. I artikel 21.1 i lag nr 32/91 föreskrivs om stöd för sanering av kooperativ eller närstående sammanslutningar (consorzi) i form av lån till reducerad räntesats (4 %), avsett att täcka upp till 75 % av kostnaderna för upprättandet av en finansiell omstruktureringsplan för stödtagande företag. Lånen som löper på 15 år kan gälla skulder av skiftande art.

Kommissionen hade genom beslut av den 14 december 1992 (nedan kallat "1992 års beslut") godkänt dessa stöd för åren 1991-1993 med hänsyn till att de italienska myndigheterna hade angett att åtgärderna var avsedda för avhjälpande av de skador som orsakades av torkan under åren 1987-1990 och på grundval av de italienska myndigheternas åtagande att respektera de gemenskapskriterier som kommissionen tillämpat för de nationella stöden till ersättning för sådana skador som orsakats av extraordinära klimatbetingade händelser.

I bestämmelsen om refinansiering av dessa åtgärder för åren 1993-1995 (artikel 50 i lag nr 25/93) upprättas inget samband mellan de åtgärder som omfinansieras och sådana klimatbetingade extraordinära händelser som kan anses som naturkatastrofer i enlighet med artikel 92.2 b i fördraget. På grund av detta får stödåtgärden enligt gällande lagbestämmelser karaktären av saneringsstöd och skall bedömas på grundval av kommissionens kriterier för prövning av denna typ av stöd enligt artiklarna 92, 93 och 94 i fördraget. Eftersom det inte står klart att dessa villkor respekterats har kommissionen beslutat att inleda det förfarande som avses i artikel 93.2.

Som svar på inledandet av förfarandet hävdar Italien i sin skrivelse av den 5 oktober 1995 följande:

- Att bestämmelsen i artikel 21 i lag nr 32/91 inte trätt i kraft förrän under 1993 (efter 1992 års beslut av kommissionen och antagande av tillämpningsbestämmelserna). Följaktligen har de flesta av de belopp som anslagits för tillämpning av åtgärderna för åren 1991-1993 förblivit outnyttjade och efteråt inte kunnat användas. Den åtgärd som här är under prövning (refinansiering av artikel 21 i lag nr 32/91) syftar till att komplettera den intervention som förutses i den text som godkänts genom 1992 års beslut och att medge utbetalning av stöden till de stödmottagare som redan valts ut på grundval av de villkor som tillkommit i nämnda beslut.

- Att det belopp som anslagits till refinansieringsåtgärden under tiden reducerats till 6 500 miljoner lire (varav 3 000 miljoner för 1995 och 3 500 miljoner för 1996).

I sak bestrider Italien inte den bedömning som kommissionen gjorde när förfarandet inleddes, och särskilt inte det faktum att åtgärden i enlighet med artikel 21 i lag nr 32/91 skall utgöras av stöd till sanering av kooperativ som befinner sig i svårigheter, och följaktligen bör bedömas utifrån de kriterier som är tillämpliga på denna typ av stöd (dvs. antingen de villkor som anges i gemenskapens riktlinjer för företag i svårigheter eller de kriterier som antagits genom kommissionens praxis i fråga om stöd till sanering av jordbruksföretag). I skrivelsen från den italienska regeringen har inget argument lagts fram för att bevisa att dessa kriterier är uppfyllda.

Kommissionen anser att den analys den gjorde när förfarandet inleddes fortfarande håller. Följaktligen bör refinansieringen av den åtgärd som avses i artikel 21 i lag nr 32/91 anses som oförenlig med den gemensamma marknaden.

Den allmänt hållna lydelsen i de ifrågavarande bestämmelserna (artikel 21.1 och 21.1a i lag nr 32/91) leder faktiskt till slutsatsen att all refinansiering av dessa stöd är oförenlig med den gemensamma marknaden utanför de gränser som anges i 1992 års beslut, i vilket finansieringen av ifrågavarande stöd för åren 1991-1993 godkändes med hänsyn till den allvarliga situation som uppkommit på Sicilien på grund av de föregående årens torka, och i frånvaro av sådana särskilda omständigheter som gör det möjligt att slå fast att stöden beviljats enligt de kriterier som gäller för stöd till företag i svårigheter.

Italien, å sin sida, uppger att målet med refinansieringsåtgärden inte varit att förlänga det system som avses i nämnda artikel 21 utan endast att tillgodose framställningarna från de potentiella stödmottagare som på grund av förseningar i tillämpningen inte hade fått stöd, trots att de villkor som anges i 1992 års beslut iakttagits.

Med hänsyn till ovanstående bör den åtgärd som planerats i enlighet med bestämmelserna i artikel 21.1 och 21.1a anses som oförenlig med den gemensamma marknaden och följaktligen upphävas.

Men med hänsyn till att man på grund av de exceptionella omständigheterna har godkänt att dessa stöd får beviljas på vissa villkor och under en bestämd period (1991-1993), och att nämnda åtgärd av tekniska orsaker inte har kunnat genomföras helt, förefaller det vara befogat att tillåta en refinansiering av åtgärden som begränsar sig till det strikt nödvändiga för att säkerställa att åtgärden genomförs, samtidigt som respekten säkerställs för de villkor som tillkommit genom 1992 års beslut i fråga om de åtgärder som föreskrivs i artikel 21 i lag nr 32/91.

Eftersom det bara rör sig om att se till att de projekt som redan varit föremål för en första granskning från den regionala förvaltningens sida genomförs, bör refinansieringen begränsas till de planer där förvaltningen konstaterat att de uppfyllt de kriterier som tillkommit genom 1992 års beslut före den 31 december 1993 (sista dag då enligt nämnda beslut stöd får beviljas enligt artikel 21 i lag nr 32/91).

Eftersom denna refinansiering, även enligt den italienska regeringen, inte bör anses som en förlängning av de åtgärder som avses i artikel 21 i lag nr 32/91, är det nödvändigt att begränsa den tid under vilken utbetalningarna får ske. Med tanke på att den finansieringsplan som Italien gjort upp omfattar åren 1995 och 1996, bör sista dagen för utbetalningar fastställas till den 31 december 1996.

Artikel 84.4 och 84.5 i lag nr 25/93

I punkterna 4 och 5 i artikel 84 föreskrivs att stöd enligt lag nr 13 av den 25 mars 1986 (nedan kallad "lag nr 13/86"), höjda med 10 %, kan beviljas för strukturanpassning av företag för boskapsskötsel till de hälsovårdsnormer som föreskrivs i nationella bestämmelser och bestämmelser på gemenskapsnivå. Det beviljade stödet motsvarar de stöd till investeringar som föreskrivs i artikel 12.5 i rådets förordning (EEG) nr 2328/91, av den 15 juli 1991, om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet (5), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2387/95 (6). Enligt lämnade uppgifter uppgår ersättningsgraden till 65 %, som kan ökas till 70 %, av ersättningsberättigande utgifter i mindre gynnade områden enligt rådets direktiv 75/268/EEG av den 28 april 1975 om jordbruk i bergsområden och i vissa mindre gynnade områden (7), senast ändrad genom direktiv 82/786/EEG (8).

Den övre gränsen för stöd enligt de kriterier som antagits av kommissionen för prövning av investeringar till råvaruproduktion är 75 % i mindre gynnade områden som de definieras i ovannämnda direktiv, och 35 % i övriga områden. Den regionala åtgärd som här är under prövning respekterar inte dessa gränsvärden i fråga om de stöd som beviljas i områden som inte tillhör de mindre gynnade.

Italien framför följande argument:

- Kommissionen har för prövning av de stöd till investeringar i jordbruksföretag som skall bedömas på grundval av artiklarna 92 och 93 i fördraget fastställt den övre gränsen för stöden i förhållande till investeringskostnaden till 35 % och 75 % (i mindre gynnade områden). Enligt den italienska regeringen bör det vara möjligt att anpassa dessa stödsatser så att de harmoniserar med de stödsatser till investeringar som beviljas och delfinansieras av kommissionen på grundval av förordning (EEG) nr 2328/91. Den strikta begränsningen av ifrågavarande stödsats till 35 % utanför mindre gynnade områden skulle enligt de italienska myndigheterna ge uttryck för en skillnad i behandlingen av de stöd till investeringar som bedöms av kommissionen på grundval av artiklarna 92 och 93 i fördraget i kraft av den hänvisning som görs i artikel 12.5 i förordning (EEG) nr 2328/91 och de stöd till investeringar som beviljas av kommissionen på grundval av artikel 30 i samma förordning.

- Kommissionen har i själva verket, på grundval av artikel 30 i den nämnda förordningen, för Siciliens del beviljat den ökning av stödsatsen med 10 % som föreskrivs i artikel 7 i samma förordning (genom detta undantag uppgår den tillämpliga satsen i regionen för stöd till investeringar utanför de mindre gynnade områdena till 45 %).

- Kommissionen bör av denna anledning räkna med detta undantag för att tillåta en högre procentsats även i fallet med de stöd till investeringar som prövas enligt artiklarna 92 och 93 i fördraget.

- Kommissionen har dessutom med stöd av artiklarna 92 och 93 godkänt sådana stöd som föreskrivs i artikel 4 i lag nr 13/86 (stöd som faller under tillämpningsområdet för artikel 12.1 i förordning (EEG) nr 2328/91), och vars procentsats är fastställd till 55 % (60 % i mindre gynnade områden).

Sistnämnda hänvisning är inte relevant i det här fallet, eftersom den rättsliga grunden för att artiklarna 92, 93 och 94 skall kunna tillämpas på de ifrågasatta stöden inte är artikel 12.1 i förordning (EEG) nr 2328/91 (som hänvisar till artiklarna 92, 93 och 94 för bedömning av de stöd som hänför sig till den del av investeringarna som avses i denna artikel vilka överskrider de gränser som fastställs i artikel 7.2 i förordningen) utan artikel 12.5 i samma förordning.

I fråga om synpunkten att kommissionen bör se till att de stödsatser som beviljas inom ramen för delfinansiering från gemenskapen i enlighet med förordning (EEG) nr 2328/91 harmoniserar med de satser som är tillämpliga på de stöd som avses i artikel 12.5 i den förordningen, bör man ta fasta på italienska regeringens resonemang och följaktligen räkna med det undantag som medgivits för ifrågavarande region genom beslut av den 23 november 1994 (nedan kallat "1994 års beslut").

Med stöd av detta beslut och genom avvikelse från de övre gränser som föreskrivs i artikel 7.2 i förordning (EEG) nr 2328/91 har de beviljade stödsatserna till investeringar på Sicilien höjts 10 procentenheter fram till och med den 31 december 1997. Högsta tillåtna stödsats fram till den dagen har för övriga områden utanför de mindre gynnade områdena höjts från 35 % till 45 %.

För att se till att det råder samstämmighet mellan de gränser som gäller för stöd till investeringar som delfinansieras av gemenskapen i enlighet med förordning (EEG) nr 2328/91 och de gränser som enligt artiklarna 92 och 93 är tillämpliga på investeringsstöd som faller in under tillämpningsområdet för artikel 12.5 i nämnda förordning, är det följaktligen befogat att i det här fallet utvidga omfattningen av det undantag som avses i 1994 års beslut.

Det skulle följaktligen vara tillåtet att fram till och med det datum som anges i ovannämnda beslut bevilja stöd till de investeringar som avses i den ifrågasatta åtgärden (artikel 84.4 och 84.5 i lag nr 25/93) på upp till 45 % i de områden som inte tillhör de mindre gynnade områdena i regionen.

Åtgärden svarar emellertid inte mot dessa villkor: i första hand eftersom stödsatsen (65 %) även överskrider den gräns om 45 % som man får om man på motsvarande sätt tillämpar det undantag som föreskrivs i 1994 års beslut för ifrågavarande område, och i andra hand eftersom ingen tidsbegränsning förutsetts i det här fallet.

Med beaktande av ovanstående bör de stöd som avses i artikel 84.4 och 84.5 i lag nr 25/93 för stöd till investeringar i områden som inte tillhör de mindre gynnade områdena anses som oförenliga med den gemensamma marknaden med avseende på den del som överstiger en stödsats om 45 % av investeringskostnaden.

Artiklarna 85 och 86 i lag nr 25/93

I dessa artiklar föreskrivs att subventionerna enligt artikel 1 i lag nr 13/88 även skall beviljas till jordbruksföretag som köper vatten för bevattning från privata företag. I artikel 1 föreskrivs utbetalning till ENEL (Ente nazionale per l'energia elettrica) av ett belopp motsvarande 50 % reduktion på de eltaxor som tillämpas vid försäljning av sådan energi till jordbruksföretag, jordbrukskooperativ, närstående sammanslutningar och sammanslutningar för bevattning, som används för pumpning och distribution av vatten för bevattning. Genom bestämmelserna i artiklarna 85 och 86 i regionallag 25/93 ändras det stöd som avses i lag 13/88 så att åtgärden därefter även blir tillämplig på de vattenmängder som levereras till jordbrukare av andra företag än "Consorzi di bonifica". Stödet kan dessutom beviljas direkt till jordbruksföretagen på grundval av de vattenmängder som använts för bevattning.

Detta stöd måste anses som driftsstöd, som på konstlad väg sänker självkostnadspriserna för de jordbruksföretag som åtnjuter stöd och gynnar produktionen och avsättningen av deras produkter i förhållande till de konkurrenter som inte åtnjuter jämförbara stöd.

Kommissionen meddelade Italien i en skrivelse av den 31 juli 1995 sitt beslut att inleda förfarandet enligt artikel 93.2 mot det stöd som avses i ifrågavarande artiklar 85 och 86 (utökning av den förmån som föreskrivs i lag nr 13/88 till de jordbrukare som köper vatten för bevattning av andra bolag än Consorzi di bonifica) och har även i enlighet med artikel 93.1 i fördraget lämnat förslag till den italienska regeringen om lämpliga åtgärder för att upphäva det stöd som föreskrivs i lag nr 13/88 (befintligt stöd nr E 7/95).

Som svar på förslaget till lämpliga åtgärder sände Italien i skrivelse av den 10 februari 1996 till kommissionen texten till ett regionalt lagförslag som syftade till att upphäva de stöd som förutses i lag nr 13/88 från och med jordbrukssäsongen 1995/1996, så att stöden i fråga inte längre beviljas för fakturorna för elförbrukning efter den 31 december 1995. Kommissionen meddelade, inom ramen för prövningen av det befintliga stödet, den italienska regeringen (skrivelse av den 6 maj 1996) att det planerade upphävandet var ett lämpligt sätt att rätta sig efter kommissionens förslag och att de förpliktelser som dessa medför skall anses uppfyllda när lagen om upphävande träder i kraft.

I en tidigare skrivelse av den 5 oktober 1995 uppgav Italien i fråga om de ändringar som tillkommit genom lag nr 25/93 att det inte rörde sig om en ny stödåtgärd utan tvärtom om en nödvändig utvidgning av tillämpningsområdet för den åtgärd som tillkom 1988 för att alla "naturliga" stödmottagare skulle omfattas av denna. Den åtgärd som införts genom artiklarna 85 och 86 i lag nr 25/93 skulle alltså även den i enlighet med artikel 93.1 anses som ett befintligt stöd.

Denna uppfattning kan inte delas. Tillämpningsområdet för den åtgärd som godkänts genom kommissionens beslut av den 23 mars 1989 är nämligen klart begränsat genom bestämmelsen i artikel 3 i lag nr 13/88 som endast avser den kostnad som ovan nämnda företagssammanslutningar har för pumpning av vattnet för bevattning. Genom artiklarna 85 och 86 införs följaktligen, när tillämpningsområdet för bestämmelserna i lag nr 13/88 utvidgas, en ny åtgärd som inte omfattas av det tillstånd som beviljades 1989.

I sak är den bedömning av denna åtgärd som gjordes i samband med inledandet av förfarandet och förslaget till lämpliga åtgärder i enlighet med artikel 93.1 fortfarande giltig. Det rör sig alltså om ett driftsstöd som är att anse som oförenligt med den gemensamma marknaden.

Artikel 90 i lag nr 25/93

I denna artikel föreskrivs om transportkostnadsstöd för sicilianska jordbruksprodukter. Stödtagarna är jordbrukskooperativ och konsortier av dessa, erkända sammanslutningar av jordbruksproducenter och deras förbund, sammanslutningar av sådana förbund och industrier för bearbetning och saluföring, som sluter avtal om transport med järnväg, flyg eller kombinerad transport av sicilianska jordbruksprodukter med järnvägsbolag, rederier, flygbolag eller sicilianska konsortier för landsvägstransport.

Stödet skall uppgå till 50 % av de verkliga transportkostnaderna (40 % om transporten sker med vägtransport eller flyg).

Denna åtgärd måste anses som ett driftsstöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden, och den tar sig uttryck i ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget och i en diskriminering till skada för företag som bearbetar och handlar med jordbruksprodukter (bearbetade eller ej) med ursprung utanför regionen.

Därtill är ordalydelsen i den bestämmelse i vilken beviljandet av stöd för kontrakt på landsvägstransporter underställs villkoret att dessa kontrakt skall ingås med "sicilianska" företag av sådan natur att den ger upphov till tvivel beträffande denna bestämmelses förenlighet med artikel 52 i fördraget.

Ingen synpunkt på denna åtgärd har lagts fram av Italien. Kommissionen hänvisar här till de argument som lades fram när förfarandet inleddes.

Artikel 96 i lag nr 25/93

I denna artikel föreskrivs om stöd till de vattenmelonproducenter vars odlingar skadats av sjukdomar orsakade av stora temperaturväxlingar.

De regionala myndigheternas interventionsföreskrifter i det här fallet tillät ingen kontroll av om gällande kriterier respekterats i fråga ersättningsgrad vid beviljande av stöd till följd av naturkatastrofer. I synnerhet har inget villkor föreskrivits för att utesluta möjligheten att öjordbrukarna genom hopslagning av de båda åtgärderna (bidrag och lån till reducerad ränta) överkompenseras i förhållande till de skador de lidit.

Som svar på inledningen av det förfarande som avses i artikel 93.2 har Italien i skrivelse av den 5 oktober 1995 lämnat upplysningar som visar att villkoren för beviljande av de stöd som avses i den artikel som nu granskas säkerställer att det belopp som utbetalats som ersättning inte har kunnat överstiga 46,3 % av de lidna förlusterna. Beträffande stödmottagarna uppger de italienska myndigheterna att produktionsförlusten för ifrågavarande odling varit total.

Med beaktande av ovanstående bör förfarandet avslutats i fråga om denna åtgärd, eftersom denna kan dra fördel av det undantag som avses i artikel 92.2 b.

Artikel 103 i lag nr 25/93

Enligt denna artikel omfinansieras det stöd som avses i artikel 4 i regionlag nr 23 av den 7 augusti 1990 (nedan kallad "lag nr 23/90") för år 1993. Detta stöd, med en finansieringsgrad av 60 % av de ersättningsberättigade utgifterna, är avsett för odlingsverksamhet som omfattar odling av mandlar, valnötter, pistaschnötter och johannisbröd i "känsliga" områden, där sådan odling har en miljöskyddande funktion. De "känsliga" områdena är mindre gynnade områden enligt direktiv 75/268/EEG, områden som omfattas av det åtgärdsprogram för bekämpning av fattigdom som antagits av kommissionen genom tillämpning av rådets beslut 85/8/EEG (9), ändrat genom beslut 86/657/EEG (10), och vissa kommuner som avses i artikel 13 i lag nr 32/91.

I sak handlar det om ett driftstöd, beräknat per ytenhet, i en sektor som omfattas av bestämmelserna om en gemensam organisation av marknaden för ifrågavarande produkter.

I det här fallet krävs inget åtagande från de jordbrukares sida som åtnjuter stöd. Det enda villkoret för beviljande av stöd är att man bedriver någon av de odlingar som åsyftas i något av de "känsliga" områdena. Det har inte varit möjligt att upptäcka något miljökriterium i den geografiska avgränsningen av tillämpningsområdet för denna åtgärd. Stödet kan följaktligen inte betraktas som en motprestation för en verksamhet som jordbrukaren bedrivit till förmån för miljön. Därför uppfyller stödet inte målen i rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven (11), vars allmänna principer tillämpas för bedömningen av de nationella stöd som avses i artikel 10 i den förordningen.

Det handlar om ett driftstöd utan varaktig inverkan på den sektor som åsyftas med åtgärden och vars verkningar (komplettering av inkomsten) försvinner på samma gång som beviljandet av stödet. Det leder direkt till en förbättring av de stödmottagande odlarnas avsättningsmöjligheter för produkterna ifråga i förhållande till andra odlare som inte åtnjuter något jämförbart stöd. Dessutom beviljas stödet för produkter som omfattas av bestämmelserna för en gemensam organisation av marknaden (förordning (EEG) nr 1035/72). Enligt domstolens ständiga rättspraxis skall dessa bestämmelser betraktas som ett komplett och uttömmande system, som utesluter all befogenhet hos medlemsstaterna att vidta åtgärder som innebär undantag från eller ingrepp i dessa.

Italien framför följande argument:

- I nionde och tionde styckena, beaktandemeningen oräknad, i förordning (EEG) nr 2078/92 erkänns dels kravet att genom åtgärder som syftar till att främja underhållet av jordbruksarealerna bekämpa avfolkningen av vissa områden som hotas av erosion, dels att på grund av problemens omfattning sådana ordningar bör gälla alla de jordbrukare i gemenskapen som förbinder sig att använda produktionsmetoder som skyddar, bevarar eller förbättrar miljön och landskapet samt att avstå från ytterligare intensifiering av jordbruksproduktionen.

- Bland de åtaganden som skall vidtas av de stödmottagare som avses i nämnda förordning (artikel 2.1 b) återfinns åtagandet att bibehålla sådana extensiva produktionsmetoder som använts tidigare. Bibehållandet av sådana odlingar på Sicilien som avses i ifrågavarande stöd svarar mot ovan angivna mål.

- Det fleråriga programmet för tillämpning av förordning (EEG) nr 2078/92 på Sicilien, vilket godkänts av kommissionen genom beslut av den 10 oktober 1994, avser en åtgärd av samma slag som den som ifrågasätts med stöd av artikel 93.2. De båda åtgärderna kan inte kumuleras.

Först är det nödvändigt att påpeka vissa grundläggande olikheter mellan den delfinansierade åtgärden i enlighet med förordning (EEG) nr 2078/92 och åtgärden ifråga (refinansiering av artikel 4 i lag nr 23/90).

Åtgärden B2 i det fleråriga programmet för tillämpning av den nämnda förordningen på Sicilien avser uteslutande extensiva odlingar, vilket inte är fallet med åtgärden enligt artikel 4 i lag nr 23/90.

I samma åtgärd B2 avses ett bidrag som skall beviljas som motprestation för vissa åtaganden som jordbrukarna genomfört: bibehållande av "dry farming" (vattenbesparande odlingsmetod), förbud mot användning av konstgödsel, begränsad användning av kväve, genomförande av nödvändiga åtgärder för att förhindra bränder, etc. Den åtgärd som nu prövas föreskriver inget särskilt åtagande från bidragstagarnas sida.

Enligt Italiens åsikt är det kort och gott bra för miljön att bibehålla vissa odlingar i vissa områden. Enligt kommissionens åsikt är det dock nödvändigt att särskilda faktorer som kännetecknar ifrågavarande odlingar och områden medger att man upprättar ett samband mellan orsak och verkan ifråga om odlingarnas existens (bibehållande) och det miljömål man eftersträvar. I det här fallet har man inte kunnat peka på någon faktor av detta slag, vare sig i fråga om odlingar eller områden.

Enligt Italien är i praktiken de flesta områden som omfattas av det territoriella tillämpningsområdet för åtgärden kraftigt sluttande områden, där användningen av mekanisk utrustning är mycket begränsad. Om man övergav eller tvingades lämna ifrågavarande odlingar i dessa områden skulle det förorsaka stora skador ur miljösynpunkt. Men det är tydligt att det territoriella tillämpningsområdet för åtgärden även omfattar andra områden, där åtgärdens inverkan på miljön, i den utformning som den för närvarande har, inte kan påvisas genom de uppgifter som kommissionen förfogar över.

Av ovanstående framgår att den åtgärd som förutses i artikel 103 i lag nr 25/93 (refinansiering av artikel 4 i lag nr 23/90) bara delvis svarar mot principerna i förordning (EEG) nr 2078/92. Denna refinansiering bör följaktligen anses som oförenlig med den gemensamma marknaden.

Artikel 105 i lag nr 25/93

Genom denna artikel bemyndigas IRCAC (regionalt institut för krediter till kooperativ) att bevilja lån med en löptid av 10 år och till en ränta på 4 % till kooperativ som upptagit lån (kortfristiga och till reducerad ränta) hos finansinstitut för att kunna betala medlemmarna för deras insatser, och som på grund av köpares konkurs inte har kunnat återbetala sina lån. Med andra ord ingriper regionen genom konsolidering av de kortfristiga skulderna (lån till reducerad ränta) i väntan på att ovannämnda kooperativ kan göra sin rätt gällande enligt konkurrensreglerna.

Ett statligt ingripande i enlighet med artikel 105 medför två tydliga fördelar för de stödmottagande kooperativen: dels konsolidering av de kortfristiga skulderna, som i sig syftar till att sprida ut kooperativets kostnader i väntan på resultatet av kundernas likvidation, dels räntekostnadsavdrag för räntan på konsolideringslånet (som fastlagts till 4 % jämfört med referenssatsen som för närvarande är 11,35 %). Åtgärden medför sålunda inte endast att betalningen av nämnda kostnader skjuts upp utan även att de minskas genom nya avdrag. I och med detta skall ovannämnda kriterier avseende stöd enligt artikel 50 i lag nr 25/93 (riktlinjer för företag i svårigheter) tillämpas.

Italien har inte framfört några synpunkter som syftar till att bevisa att de villkor som avses i ovan angivna riktlinjer uppfyllts. Kommissionen hänför sig här till de argument som lades fram när förfarandet inleddes.

III

Italien har brustit i de skyldigheter som föreskrivs i artikel 93.3 i fördraget genom att anta lag nr 25/93 utan att kommissionen har kunnat uttala sig beträffande de åtgärder som avses i denna.

Genom denna underlåtenhet uppstår en särskilt allvarlig situation, eftersom ifrågavarande stöd, med undantag från dem som föreskrivs i artikel 96 och det stöd som inom ovan angivna gränser föreskrivs i artikel 50 i lag nr 25/93, i sak och av ovan angivna skäl är oförenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 92 i fördraget.

IV

Ifrågavarande stöd uppfyller de kriterier som anges i artikel 92.1 i fördraget.

De har direkt och omedelbar effekt på stödmottagarnas självkostnader och ger stödmottagarna en fördel i förhållande till de producenter av samma produkter i Italien eller i någon annan medlemsstat som inte har tillgång till ett jämförbart stöd.

Följaktligen kan dessa åtgärder ändra villkoren för utbytet inom gemenskapen av de berörda jordbruksprodukterna, eftersom detta utbyte påverkas av all form av stöd som beviljas till förmån för den inhemska produktionen.

De stöd som svarar mot kriterierna i artikel 92.1 i fördraget är i princip oförenliga med den gemensamma marknaden. Undantag från denna oförenlighet anges i punkterna 2 och 3 i samma artikel.

Undantagen enligt artikel 92.2 är uppenbart inte tillämpliga i det här fallet, med förbehåll för vad som anges ovan beträffande stöden enligt artikel 96 i lag nr 25/93, där undantaget i punkt 2 b är tillämpligt.

För tillämpning av de undantag som anges i artikel 93.3 i fördraget är det nödvändigt att det finns mål som uppnås i det gemensammas intresse och inte bara i enskilda sektorers intresse inom den nationella ekonomin.

Framför allt kan dessa undantag (som måste tolkas strikt) bara beviljas i de fall där man kan fastställa att stöden är nödvändiga för genomförandet av ett av de mål som avses i dessa bestämmelser. Att ge den fördel som nämnda undantag medför till stöd som inte innebär en sådan motprestation skulle betyda att man tillät intrång i handeln mellan medlemsstaterna och snedvridning av konkurrensen som saknar berättigande med avseende på gemenskapsintresset och, i samband därmed, otillbörliga fördelar för aktörerna i vissa medlemsstater.

I det här fallet ger villkoren för beviljande av ifrågavarande stöd inte något utrymme för något konstaterande att en sådan motprestation föreligger. Den italienska regeringen har inte givit, eller kommissionen funnit, någon grund för att fastslå att stöden i fråga uppfyller de villkor som krävs för tillämpning av något av de undantag som anges i artikel 92.3 i fördraget.

Det rör sig inte om åtgärder som är avsedda att främja genomförandet av ett viktigt projekt av gemensamt europeiskt intresse enligt artikel 92.3 b, i synnerhet inte som dessa stöd genom de verkningar de kan få för handeln strider mot det gemensamma intresset.

Det rör sig inte heller om åtgärder som kan råda bot mot en allvarlig störning av den berörda medlemsstatens ekonomi enligt samma bestämmelse.

Beträffande undantagen enligt artikel 92.3 a och 92.3 c, som avser stöd ägnade att främja eller underlätta den ekonomiska utvecklingen i vissa regioner eller av viss verksamhet, kan ifrågavarande stöd genom sin karaktär av driftstöd inte varaktigt förbättra den berörda sektorns och regionens villkor.

Följaktligen kan dessa stöd inte omfattas av något av de undantag som förutses i artikel 92.3 i fördraget.

Stöden i fråga bör alltså anses som oförenliga med den gemensamma marknaden.

Av de skäl och inom de gränser som avses under I kan dock stöden enligt artikel 50 i lag nr 25/93 och artikel 21 i lag nr 32/91 i enlighet med 1992 års beslut fram till och med den 31 december 1996 fortsätta att omfattas av det undantag som förutses i artikel 92.3 c.

V

De stöd som avses i lag nr 25/93 är enligt artikel 93.3 i fördraget olagliga, eftersom de beviljats utan att kommissionen kunnat uttala sig om deras förenlighet med den gemensamma marknaden.

I det avseendet är det lämpligt att erinra om att man inte i efterhand kan ändra det faktum att ifrågavarande stöd är rättsstridigt, eftersom förfarandereglerna i artikel 93.3 i fördraget är bindande och har direkt effekt, vilket Europeiska gemenskapernas domstol har fastslagit i bland annat sina domar av den 19 juni 1973 i mål 77/72 (Capolongo mot Maya) (12) och den 21 november 1991 i mål C-354/90 (Fédération Nationale du commerce extérieur des produits alimentaires) (13)

Kommissionen anmodade i sin skrivelse av den 23 oktober 1995 den italienska regeringen att närmare ange om de åtgärder som avses i lag nr 25/93 tillämpats (eftersom regionlagen trädde i kraft innan kommissionen tagit ställning till de stöd som avses i denna). De italienska myndigheterna upplyste genom skrivelse av den 6 december 1995 kommissionen om att

- budgetåtagandet i fråga om de stöd som förutses i artikel 44 (20 000 miljoner lire över tio år för sanering av handelsföretagens skulder) har blivit oanvändbart på grund av att ifrågavarande bestämmelse inte tillämpats,

- budgetutgiften avseende stöd enligt artikel 90 (20 000 miljoner lire för 1993 för transportkostnader för jordbruksprodukter) inte har utnyttjats och har blivit oanvändbart. Den regionala förvaltningen har inte för avsikt att refinansiera detta anslag.

I ovannämnda skrivelse sägs ingenting om övriga bestämmelser i ifrågavarande regionlag. Följande skall om inte annat angetts tillämpas på alla belopp som eventuellt betalats ut genom tillämpning av de ifrågasatta regionala bestämmelserna.

Om stöden är oförenliga med den gemensamma marknaden, och är rättsstridiga med avseende på artikel 93.3 i fördraget, anser kommissionen att den måste använda sig av den möjlighet som domstolens dom av den 12 juli 1973 i mål 70/72 (kommissionen mot Tyskland) (14), vilken bekräftats genom domarna av den 24 februari 1987 i mål 310/85 (Deufil mot kommissionen) (15) och den 20 september 1990 i mål C-5/89 (kommissionen mot Tyskland) (16) ger den och tvinga medlemsstaten att från stödmottagarna driva in hela det stödbelopp som olagligen beviljats.

I detta fall måste återbetalning ske för att i möjligaste mån återupprätta det förhållande som rådde tidigare, genom upphävande av alla de ekonomiska förmåner som de företag som felaktigt beviljats stöd otillbörligen åtnjutit av från den dag då stöden utbetalades.

Med hänsyn till ovanstående bör de stöd som beviljats genom tillämpning av bestämmelserna i artiklarna 44, 84.4 och 84.5 (för den del som i områdena utanför de mindre gynnade områdena enligt direktiv 75/268/EEG överstiger tillåtna stödsatser), 85 och 86, 90 och 105 i lag nr 25/93, bli föremål för återbetalning.

Återbetalningen skall ske i överensstämmelse med förfarandet i den italienska lagstiftningen, varvid räntorna skall börja löpa från den dag då de rättsstridiga stöden utbetalats. Dessa räntor skall beräknas på grundval av den kommersiella nivån, med hänvisning till den nivå som använts för beräkningen av subventionsekvivalenten inom ramen för regionalstöden.

I fråga om de stöd som avses i artikel 103 i lag nr 25/93 har följande faktorer beaktats:

- En geografisk avgränsning av den ifrågasatta åtgärden som är mer lämpad för miljöändamål enligt vad som närmare framgår av kommissionens praxis vid bedömning av programmen för tillämpning av de åtgärder som förutses genom förordning (EEG) nr 2078/92 är inte nödvändigtvis ägnad att märkbart ändra det geografiska tillämpningsområdet för stödet.

- Det är inte möjligt att i nuvarande tillstånd av tillämpningen av stödet enligt artikel 4 i regionallag nr 23/90 skilja ut de stödmottagare för vilka de nödvändiga villkoren för att kunna anse stödet som förenligt med den gemensamma marknaden inte är uppfyllda.

För att inte äventyra de positiva effekter på miljön som åtgärden kunnat framkalla har en bedömning gjorts av det lämpliga i att begära indrivning av stöden.

Varje eventuell indrivning skulle faktiskt slå utan urskillning mot alla som kommit i åtnjutande av åtgärden eller ske i ljuset av urvalskriterier genomdrivna i efterhand (tillhörighet till vissa områden och iakttagande av vissa skyldigheter som skall definieras), vars tillämpning riskerar att få diskriminerande följder. I första fallet skulle indrivningen riskera att bli till men för de positiva effekter för miljön som tillämpningen av åtgärden framkallat. I andra fallet leder balansen mellan indrivningens effekt av att återupprätta det förutvarande tillståndet och den nödvändiga insatsen i fråga om beslut och administration för att undvika ovan angivna diskriminerande verkningar till slutsatsen att återbetalning av de stöd som avses i artikel 103 i lag nr 25/93 inte är lämpligt, även om det av skäl som anges under I rör sig om åtgärder som bör anses som oförenliga med den gemensamma marknaden.

Detta beslut föregriper inte de slutsatser som kommissionen i förekommande fall kommer fram till rörande finanseringsplanen för den gemensamma jordbrukspolitiken genom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ).

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Stöden enligt artiklarna 44, 85 och 86, 90, 103, 105 i regionlag nr 25/93 är lagstridiga på grund av att dessa bestämmelser trädde i kraft innan kommissionen kunnat uttala sig i fråga om deras förenlighet med den gemensamma marknaden. Enligt bestämmelserna i artikel 92.1 i fördraget är de också oförenliga med den gemensamma marknaden, och de uppfyller inte villkoren för de undantag som anges i artikel 92.2 och 92.3.

2. Stöden enligt artikel 96 i lag nr 25/93 kan omfattas av undantaget enligt artikel 92.2 b i fördraget.

3. Italien är skyldigt att inom två månader från dagen för delgivning av detta beslut avskaffa de stöd som avses i punkt 1.

4. Italien är skyldigt att inom sex månader från dagen för delgivning av detta beslut vidta nödvändiga åtgärder för att genom indrivning återta de stöd som utbetalats genom tillämpning av de bestämmelser som avses i punkt 1.

Stöden enligt artikel 103 i lag nr 25/93 är fria från indrivningsskyldigheten.

5. Återbetalningen skall ske i överensstämmelse med förfarandet i den italienska lagstiftningen, varvid räntorna skall börja löpa från den dag då de rättsstridiga stöden utbetalats. Dessa räntor skall beräknas på grundval av den kommersiella nivån, med hänvisning till den nivå som använts för beräkningen av subventionsekvivalenten inom ramen för regionalstöden.

Artikel 2

1. Refinansieringen av de stöd som fastställs i artikel 21 i regionlag nr 32/91 är lagstridig på grund av att den bestämmelse som föreskriver om detta stöd (artikel 50 i lag nr 25/93) trädde i kraft innan kommissionen kunnat uttala sig i fråga om deras förenlighet med den gemensamma marknaden.

2. Utan att det påverkar bestämmelserna i punkt 4 är åtgärden enligt punkt 1 oförenlig med den gemensamma marknaden enligt artikel 92.1 i fördraget, och den uppfyller inte villkoren för de undantag som anges i artikel 92.2 och 92.3.

3. Italien är skyldigt att senast den 31 december 1996 avskaffa de stöd som avses i punkt 1.

4. De stöd på 6 500 miljoner lire som utbetalas före den 31 december 1996 för finansiering av de saneringsprogram för vilka den regionala administrationen före den 31 december 1993 fastställt i överenstämmelse med de villkor som anges i kommissionens beslut av den 14 december 1992 är förenliga med den gemensamma marknaden.

Artikel 3

1. De stöd som avses i artikel 84.4 och 85.5 i lag nr 25/93 är lagstridiga på grund av att nämnda bestämmelser trädde i kraft innan kommissionen kunnat uttala sig i fråga om deras förenlighet med den gemensamma marknaden.

2. De stöd enligt punkt 1 som beviljats i områden utanför de mindre gynnade områdena enligt direktiv 75/268/EEG är enligt artikel 92.1 i fördraget oförenliga med den gemensamma marknaden för den del som överstiger 45 %, och de uppfyller inte villkoren för de undantag som anges i artikel 92.2 och 92.3.

3. Italien är skyldigt att inom sex månader från dagen för delgivning av detta beslut avskaffa de stöd som avses i punkt 2. Om avskaffandet sker genom anpassning av de stödsatser som anges i de regionala bestämmelserna om stöden blir de tillämpliga satserna 45 % fram till och med den förfallodag som anges i kommissionens beslut av den 23 november 1994 och 35 % efter den dagen.

4. Italien är skyldigt att inom sex månader från dagen för delgivning av detta beslut vidta nödvändiga åtgärder för att genom indrivning återta den del av de stöd som avses i punkt 2 som överstiger de stödsatser som anges i punkt 3.

5. Indrivningen skall ske i överensstämmelse med förfarandet i den italienska lagstiftningen, varvid räntorna skall börja löpa från den dag då de rättsstridiga stöden utbetalats. Dessa räntor skall beräknas på grundval av den kommersiella nivån, med hänvisning till den nivå som använts för beräkningen av subventionsekvivalenten inom ramen för regionalstöden.

Artikel 4

1. Italien skall fortlöpande hålla kommissionen underrättad om de åtgärder som vidtagits för att följa detta beslut. Första meddelandet skall lämnas senast två månader efter delgivning av detta beslut.

2. Senast två månader efter utgången av den frist som föreskrivs i artikel 1.4 och artikel 3.4 skall Italien ge kommissionen all den information som behövs för att denna utan ytterligare undersökning skall kunna kontrollera att skyldigheten att återta stöden uppfyllts.

Artikel 5

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den 17 juli 1996.

På kommissionens vägnar

Franz FISCHLER

Ledamot av kommissionen

(1) EGT nr L 118, 20.5.1972, s. 1.

(2) EGT nr L 132, 16.6.1995, s. 8.

(3) EGT nr C 295, 10.11.1995, s. 8.

(4) EGT nr C 368, 23.12.1994, s. 12.

(5) EGT nr L 218, 6.8.1991, s. 1.

(6) EGT nr L 244, 12.10.1995, s. 50.

(7) EGT nr L 128, 19.5.1975, s. 1.

(8) EGT nr L 327, 24.11.1982, s. 19.

(9) EGT nr L 2, 3.1.1985, s. 24.

(10) EGT nr L 382, 31.12.1986, s. 29.

(11) EGT nr L 215, 30.7.1992, s. 85.

(12) Rec. 1973, s. 611.

(13) Rec. 1991, s. I-5505.

(14) Rec. 1973, s. 813.

(15) Rec. 1987, s. 901.

(16) Rec. 1990, s. I-3437.