SÄRSKILD RAPPORT nr 19/98 om gemenskapsfinansiering av vissa åtgärder som vidtagits på grund av BSE-krisen, åtföljd av kommissionens svar (Framlagd i enlighet med artikel 188c.4 andra stycket i EG-fördraget) (98/C 383/01)

ORDLISTA

>Plats för tabell>

SAMMANFATTNING AV SÄRSKILD RAPPORT OM GEMENSKAPSFINANSIERINGEN AV VISSA ÅTGÄRDER SOM VIDTAGITS TILL FÖLJD AV BSE-KRISEN

Inledning

Rådet antog förordningar för att via EUGFJ (Europeiska garantifonden för jordbruket) finansiera särskilda insatser under BSE-krisen 1996. I dessa förordningar föreskrevs att medel ur 1996 och 1997 års EU-budget snabbt skulle föras över till medlemsstaterna, vilket gav dem stor handlingsfrihet. Förenade kungariket tilldelades omkring 25 % (550 miljoner ecu) av det totala beloppet (2 149 miljoner ecu) för att genomföra OTMS (över 30-månadersystemet) och SCS (det selektiva slaktprogrammet). återstoden fördelades mellan samtliga medlemsstater, i stort sett i förhållande till storleken på deras nationella nötkreatursbesättningar. Rådets uttalade syfte var att handla snabbt för att skydda människors och djurs hälsa och stödja nötköttsproducenterna. Vid denna tidpunkt stod de senare redan inför en marknad i obalans som närmade sig toppen av sin produktionscykel.

I föreliggande rapport undersöker revisionsrätten de åtgärder som vidtagits för att eliminera vissa nötkreatur och visst nötkött, som bedömdes utgöra en risk för folkhälsan, samt insatserna för att stödja producenter och begränsa produktionen och riktar därvid uppmärksamheten mot gemenskapens utgifter.

Elimineringsåtgärder

Dessa åtgärder är till största delen av veterinär natur (som normalt samfinansieras till 50 %) men har ändå samfinaniserats av gemenskapen till 70 % och tagits upp som marknadsstöd under EUGFJ (se punkt 23).

Vad gäller genomförandet av elimineringssystemen fann man betydande svagheter i fråga om följande:

a) OTMS skapade allvarliga logistiska problem för Förenade kungariket (se punkt 27). Dubbelkontroller av dubbelansökningar utfördes inte (se punkt 29). Eftersom ett fullständigt granskningsspår inte säkerställts (se punkt 31) fanns det ingen garanti för att alla djur som det ställdes ersättningsanspråk för hade destruerats på det sätt som föreskrivs i förordningarna.

b) De belgiska myndigheternas beslut att inte slakta och destruera de kalvar som importerats från Förenade kungariket gjorde att åtgärderna för att återställa konsumentens förtroende för nötkött fick minskad effekt (se punkt 35). Även om samtliga sådana kalvar slaktades i Frankrike och Nederländerna finns det inte några bevis för att alla slaktkroppar hanterades på korrekt sätt (se punkt 34).

c) Det sista datum som fastställts av kommissionen för återköp av tidigare interventionsnötkött i Förenade kungariket var inte förenlig med målet att återköpa det kött som kunde ha kommit från djur som var äldre än 30 månader vid tidpunkten för slakt (se punkt 37).

d) Viss vetenskaplig forskning tyder på att Förenade kungarikets selektiva slaktprogram kommer att få endast marginell effekt för bekämpningen av BSE (se punkt 48). Det har inte varit möjligt att spåra 65 000 av de berörda djuren, varav samtliga var födda före juli 1993 (se punkt 50).

Marknadsåtgärder

Enligt de förslag som framfördes av kommissionen före antagandet av rådets förordning (EG) nr 1357/96 planerades endast tilläggsbetalningar till producenter inom ramen för berättigande till det särskilda nötköttsbidraget och am- och dikobidraget. Det beslut som fattats av rådet att bevilja klumpsummor till medlemsstater gjorde det möjligt för dem att utvidga stödet till andra producentkategorier (se punkt 59). Rådets förordning (EG) nr 2443/96 gick ännu längre i denna riktning genom att anslå 500 miljoner ecu till medlemsstater på grundval av de nationella nötkreatursbesättningarnas storlek och tillät dem att kompensera producenter i fråga om djur som normalt inte var bidragsberättigade och för vilka inte några tillförlitliga databaser finns. Producentgrupper som får sin huvudsakliga inkomst från andra källor än nötköttsproduktion, i synnerhet mjölk- och kalvköttsproduktion, mottog också gemenskapsstöd (se punkt 69).

Den grad av flexibilitet som medlemsstaterna tilläts resulterade i betydande variationer i fråga om nivån på det ersättningsstöd som betalades för samma djurkategori (se punkt 71). I den mån man inte lyckas driva in de summor som betalats ut kanske det inte är möjligt att betala till fullo alla producenter vars stödberättigande för kalenderåret 1996 avser flera djur än 1995 (se punkt 66).

Av de produktionskontrollerande åtgärderna kan bearbetningsbidraget för kalvar rättfärdigas på ekonomiska grunder (se punkt 85), men ungefär 40 % av de utgifter som är kopplade till bidrag för tidig kalvslakt utgörs av oberättigade utbetalningar till producenterna. Det är alltför tidigt för att effekterna av bearbetningsbidraget för kalvar skall märkas, och den verkan som bidraget för tidig kalvslakt har haft på nötköttproduktionen är begränsad och har krävt ett högt pris (se punkt 88).

Slutsats

Eftersom många av de åtgärder som vidtas i dessa sammanhang delvis är av veterinär karaktär, bör man ytterligare betänka i vilken utsträckning de finansiella kostnaderna för sådana krisåtgärder skall bäras av gemenskapens budget.

Förenade kungarikets bristfälliga kontroller av att förbudet mot foder från idisslare respekterades ledde till att ett stort antal BSE-smittade djur (36 000) föddes efter det att förbudet införts. Olika metoder användes för utslaktning av BSE-smittade besättningar och slakt av brittiska kalvar som exporterades innan exportförbudet infördes.

De kontroller som enheten för granskning och godkännande av räkenskaper utförde inriktade sig i huvudsak på Förenade kungariket och betalningarna inom ramen för rådets förordning (EG) nr 1357/96. Dessutom gjorde kommissionens veterinärinspektörer ett flertal besök i medlemsstaterna. Ändå förekom det brister och inkonsekvenser vid genomförandet av åtgärder inom och mellan medlemsstater bland annat vad gäller slakt av brittiska kalvar som exporterats innan exportförbudet infördes, återköp av interventionskött, slaktprogram, ersättningar till jordbrukare enligt förordning (EG) nr 2443/96 och kalvprogrammen.

Dessa inkonsekvenser undergrävde de åtgärder som vidtogs för att kompensera jordbrukarna rättvist. Detta berodde i första hand på att de två viktigaste åtgärderna (rådets förordningar (EG) nr 1357/96 och (EG) nr 2443/96) gav medlemsstaterna en möjlighet att genomföra betalningar som inte var bundna till de traditionella systemen för särskilt nötköttsbidrag och am- och dikobidrag och därmed inte omfattades av kontrollerna inom det integrerade systemet för administration och kontroll (IACS).

BSE-krisen och dess följder understryker hur angeläget det är att EU snarast utformar och antar en strategi (t.ex. en handlingsplan) för att insatserna vid kriser av detta slag skall ske samordnat, snabbt och effektivt.

INLEDNING

Bakgrund

1. BSE identifierades för första gången av obducenterna på Central Veterinary Laboratory i Weybridge (England) 1986. BSE är en av ett antal transmissibla spongiforma encefalopatier (TSE) som bland annat karaktäriseras av att de innehåller en abnorm form av protein som kallas prion. TSE är inte smittsamma och de vetenskapliga rön som hittills gjorts tyder på att de förvärvas av kreatur som äter foder som innehåller smittämnet.

2. I december 1987 ansågs kött- och benmjöl från idisslare (MBM) i foder vara den troligaste orsaken till BSE (1). Det är i huvudsak två faktorer som anses ha orsakat epidemin i Förenade kungariket: den höga andelen skrapie-smittat fårkött som använts i fodret och konverteringsprocesser som inte eliminerade smittorsaken. Följaktligen införde Förenade kungariket i juli 1988 ett förbud mot att utfodra kreatur med protein från idisslare (2). I september 1990 utvidgades förbudet till att omfatta allt animaliskt foder, och export av sådant foder totalförbjöds. I juni 1994 förbjöds genom kommissionens beslut 94/381/EEG utfodring av idisslare med däggdjursprotein inom hela EU. Genom kommissionens beslut 94/382/EEG av den 27 juni 1994 infördes alternativa värmebehandlingssystem för bearbetning av animaliskt avfall för att säkerställa att anläggningar som hanterar högriskmaterial inaktiverar skrapie- och BSE-smittämnena.

3. Myndigheterna i Förenade kungariket erkänner nu att förbudet, beroende på indirekt kontamination av foder, inte var helt effektivt förrän från och med den 1 augusti 1996 (3), när innehavet av MBM i lokaler där boskapsdjurfoder förvarades gjordes olagligt (4). Vid denna tidpunkt hade ungefär 36 000 fall av BSE uppträtt hos djur födda efter det att 1988 års förbud införts.

4. Lagstiftning som gjorde sjukdomen anmälningspliktig i Förenade kungariket infördes i juni 1988 och gjordes anmälningspliktig på gemenskapsnivå i april 1990 (5). Sedan april 1990 (6) måste slaktkroppar och slaktbiprodukter från konstaterade fall av BSE destrueras. Antalet konstaterade fall av BSE inom EU framgår av tabell 1. Det är tydligt att utbredningen är vida större i Förenade kungariket än någon annanstans, men den har snabbt minskat sedan 1992.

5. Det är inte känt hur mycket av smittämnet som måste tas in innan sjukdomen uppträder. Genetiska anlag kan också spela en roll. Överföring från modern förekommer sparsamt (under 10 %) och enbart genom sådan överföring skulle sjukdomen inte fortleva (7). Det råder viss tvekan om huruvida BSE kan uppträda spontant, dvs. utan att den kan kopplas till smittat foder eller vertikal överföring.

6. Den 20 mars 1996 tillkännagav Förenade kungarikets regering att det kunde finnas ett samband mellan BSE och en ny variant av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom (CJD), en dödlig sjukdom hos människan (8). Inkubationstiden för människan är okänd, men kan genom analogi med andra humana TSE vara upp till 30 år. Den 1 juli 1998 fanns det 27 definitiva eller möjliga fall av denna nya variant av CJD i Förenade kungariket och ett i Frankrike. Det finns inte någon tillförlitlig prognos för hur många som kan komma att utveckla sjukdomen till följd av att de ätit smittade nötköttsprodukter för många år sedan. Tillkännagivandet från Förenade kungarikets regering skulle få långtgående ekonomiska följder för EU:s nötköttssektor.

7. Den 27 mars 1996 beslutade kommissionen formellt (kommissionens beslut 96/239/EEG) att förbjuda all export av nötkött från Förenade kungariket, både till övriga länder inom EU och till tredje land. Den 21 juni 1996 enades Europeiska unionens råd i Florens om ett ramverk för hävandet av förbudet (9). Den 17 mars 1998 antog rådet ett beslut för att häva förbudet för Nordirland.

8. Priserna på nötkött föll inom hela EU eftersom konsumenterna slutade att köpa nötkött. I april 1996 vidtogs en rad nödåtgärder på gemenskapsnivå för att mildra situationen. Åtgärderna faller i huvudsak inom två kategorier: dels åtgärder vars syfte är att eliminera djur och kött som av ett eller annat skäl anses misstänkt, dels marknadsåtgärder i form av producentstöd (tilläggsbetalningar per djur och slaktbaserad ersättning för inkomstbortfall), produktionskontroll via slakt av ungkalvar och ett bidrag för tidig kalvslakt.

9. Revisionsrätten har tidigare rapporterat (10) om olika aspekter av tidigare system och har fortsatt sina undersökningar i Belgien, Frankrike, Förenade kungariket, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal och Tyskland, vilka tillsammans svarar för 90 % av gemenskapsutgifterna för BSE-relaterade åtgärder. Samtliga BSE-relaterade åtgärder, för vilka utgifterna har belastat gemenskapsbudgeten 1996 och 1997, med undantag av kostnader för offentlig lagring och exportbidrag, har granskats ur två synvinklar: rättslig/regelmässig (11) och valuta för pengarna.

10. Gemenskapens totala utgifter för BSE-relaterade åtgärder för 1996 och 1997 var 2 149 miljoner ecu - tabell 2 visar en uppdelning per medlemsstat. Detta utgör en ökning på 32 % i förhållande till den normala utgiften för bidragssystemet (dvs. exklusive offentlig lagring och exportbidrag) för de två åren.

11. De väldiga summor som det gäller drog till sig betydande uppmärksamhet på medlemsstats- och gemenskapsnivå. Under perioden maj 1996 till juli 1998 gjorde enheten för granskning och godkännande av räkenskaper besök i sex medlemsstater, två i Frankrike och tre i Tyskland för att granska olika BSE-relaterade åtgärder. Oftast riktades uppmärksamheten mot de betalningar som gjorts inom ramen för rådets förordning (EG) nr 1357/96 och i mindre utsträckning de åtgärder som vidtagits enligt rådets förordning (EG) nr 2443/96. Dessutom besökte enheten för granskning och godkännande av räkenskaper Förenade kungariket flera gånger för att granska OTMS, SCS och på senare tid CPAS. De flesta av utgifterna inom ramen för kalvslaktprogrammet, slaktprogrammet för djurbesättningar, destrueringen av exporterade brittiska kalvar och rådets förordning (EG) nr 2443/96 har inte granskats av kommissionen. Trots kommissionens veterinärinspektörers många besök i medlemsstaterna har inspektioner som nyligen gjorts visat att bestämmelserna i fråga om djurutfodring samt hantering av kött- och benmjöl inte respekteras. Förfaranden mot 13 medlemsstater för överträdelser pågår (12).

Europaparlamentets rapport

12. Europaparlamentet inrättade den 18 juli 1996 en tillfällig undersökningskommitté om BSE (13). Den hörde vittnesbörd från en mängd olika källor, däribland kommissionärer och kommissionstjänstemän, vetenskapliga experter och nationella företrädare. Kommittén lade fram en rapport i februari 1997 (14). Rapporten inriktades på perioden fram till krisens början i mars 1996, med tyngdpunkten på BSE:s inverkan på folkhälsan.

13. Rapporten var mycket kritisk både mot EU-institutionerna och myndigheterna i Förenade kungariket. Förutom resultaten i fråga om folkhälsan drogs slutsatsen att kommissionens organisationsstruktur och system för beslutsfattande var ineffektiva då det gällde att hantera BSE. Kommissionens kontroller över tillverkningen och användningen av MBM befanns vara ineffektiva, och kommissionen kritiserades för att inte ha utfört BSE-relaterade inspektioner i Förenade kungariket mellan juni 1990 och maj 1994. Rådet kritiserades för att inte ha ägnat särskild uppmärksamhet åt BSE mellan juni 1990 och juli 1994 och för att inte ha vidtagit åtgärder för att kontrollera efterlevnaden av det exportförbud som ålagts Förenade kungariket.

14. Rapportens slutsats för Förenade kungariket var att BSE berodde på att man i Förenade kungariket infört ändrade tillverkningsprocesser för MBM som inte förstörde smittämnet. Förbudet mot att utfodra idisslare med MBM rapporterades vara ineffektivt, och Förenade kungariket kritiserades för att ha misslyckats med att hindra tillverkarna från att fortsätta att exportera MBM till andra länder efter det att man redan hade förbjudit dess användning för utfodring av idisslare i Förenade kungariket. Enligt rapporten följde inte Förenade kungarikets myndigheter lagstiftning och överenskommelser, vare sig på nationell nivå eller EU-nivå, i fråga om djuridentifieringsregister, användningen av MBM och förbudet mot nötköttexport.

15. Många rekommendationer gavs i rapporten. Förutom dem som var särskilt förknippade med folkhälsofrågor omfattade de sådana områden som processerna för beslutsfattande inom kommissionen, förbättringar i fråga om bestämmelserna om djurfoder, tvånget för myndigheterna i Förenade kungariket att betala för krisen och säkerställa att alla fall av BSE inom EU rapporterades. En tillfällig kommitté för uppföljning inrättades i april 1997 (15) för att övervaka kommissionens uppföljning av dessa rekommendationer. Den utvärderade åtskilliga av kommissionens lägesrapporter och lade fram en rapport i november 1997 (16). Kommittén rapporterade att kommissionen hade följt de flesta av rekommendationerna.

MARKNADENS HUVUDSAKLIGA SÄRDRAG

16. Den normala produktionscykeln för nötkött är fem till sex år. Produktionen nådde den högsta nivån någonsin år 1991 och skulle ha nått en topp igen år 1996 om det inte hade varit för effekterna av de åtgärder som vidtogs för att dämpa BSE-krisens verkningar. Sådana åtgärder som bearbetningsbidraget för kalvar och bidrag för tidig kalvslakt kopplat till Förenade kungarikets över 30-månaderssystem har hållit den totala produktionen i schack precis under nivån 8 miljoner ton (se tabell 3), men deras fulla verkan kommer inte att märkas förrän cykeln är i sin nedåtgående fas.

17. År 1995 var konsumtionen 7,5 miljoner ton. Den sjönk med drygt 500 000 ton år 1996, vilket i stor utsträckning berodde på BSE-krisen, men återhämtade sig delvis år 1997 till 95 % av 1995 års nivå. Räknat per capita återhämtade sig konsumtionen från låga 18,6 kg år 1996 till 19,1 kg år 1997, men detta var inte tillräckligt för att motsvara produktionen och förväntas inte nå 1995 års nivåer inom en nära framtid.

18. Nedgången i efterfrågan på nötkött medförde sänkta priser. Mellan januari och juni 1996 hade priserna för ungtjurar av R3-kvalitet fallit med i genomsnitt 10 % inom EU. Priserna återhämtade sig från september 1997 till ett genomsnitt som var 7 % lägre än prisnivån i början av 1996.

19. EU:s nötköttsexport (exklusive levande djur) har på senare år stadigt gått ned, från 1,24 miljoner ton år 1991 till 0,96 miljoner ton år 1996. Exporten för 1997 uppskattas till 0,94 miljoner ton. Importnivåerna har varierat mer och har fallit från 0,45 miljoner ton år 1991 till 0,36 miljoner år 1996. Exportsubventionernas omfattning begränsas enligt GATT-avtalet, och företräde måste ges till import från associerade länder enligt Europaavtalen.

20. Som en följd av BSE-krisen höjdes de interventionstak som ursprungligen satts för 1996 och 1997 med 150 000 ton per år. Från en situation med försumbara lager år 1995 hade nivån vid slutet av 1996 nått 434 000 ton och uppgick i december 1997 till 629 000 ton (se tabell 3).

21. BSE fick allvarliga konsekvenser för handeln inom gemenskapen och för export till tredje land, särskilt för Förenade kungariket som hade belagts med exportförbud, men också för de enskilda medlemsstater som hade förlorat stora kunder.

ELIMINERINGSÅTGÄRDER

Inledning

22. De gemenskapsfinansierade åtgärder som vidtogs för att eliminera djur och kött från livsmedelskedjan som bedömdes utgöra en risk för folkhälsan var följande:

a) Förenade kungarikets regering införde ett system för att gallra bort allt kött från nötkreatur äldre än 30 månader (OTMS) från livsmedelskedjan; dessa bedömdes tillhöra den djurgrupp där det var störst risk för att sjukdomen skulle uppträda (kommissionens förordning (EG) nr 716/96 av den 19 april 1996).

b) Köp och destruering av kalvar som hade exporterats från Förenade kungariket till Frankrike, Belgien och Nederländerna för kalvköttsproduktion innan förbudet infördes (kommissionens förordning (EG) nr 717/96 av den 19 april 1996).

c) En åtgärd infördes i Förenade kungariket för återköp av nötkött, som tidigare köpts upp genom intervention, och destruering av interventionskött som hade köpts före den 27 mars 1996 (kommissionens förordning (EG) nr 1757/96 av den 10 september 1996).

d) Slaktprogram för Portugal och Förenade kungariket (juli 1996), Frankrike och Tyskland (början av 1997) och Irland (juni 1997).

23. Totalkostnaden för dessa åtgärder för EUGFJ budgetåren 1996 och 1997 var 620 miljoner ecu, varav 85 % avser OTMS (se tabell 2). Till skillnad från bidragssystemen, som är den traditionella grunden för marknadsstöd, är dessa system delvis av veterinär karaktär och finansieras endast delvis via gemenskapens budget (70 %). Som jämförelse kan nämnas att i fråga om klassisk svinpest samfinansieras slakt av veterinära skäl till 50 %. För det selektiva slaktprogrammet kan det tyckas förnuftigare att behandla utgiften (26 miljoner ecu) som veterinärt stöd snarare än marknadsstöd.

Förenade kungarikets åtgärd för slakt av nötkreatur som är äldre än 30 månader (OTMS)

24. Förenade kungarikets Spongiform Encephalopathy Advisory Committee (SEAC; rådgivande kommitté för spongiform encefalopati) rekommenderade i mars 1996 att nötkreatur som var äldre än 30 månader kunde benas ur i anläggningar med tillstånd och under officiell övervakning, men kommittén föreslog inte att köttet skulle hanteras som olämpligt som människoföda. Regeringen beslöt likväl (17) att gallra bort allt nötkött från OTMS-kreatur från livsmedels- och djurfoderkedjorna för att åter bygga upp konsumenternas och marknadens förtroende.

25. Nötkreatur med BSE slaktas innan symtomen visar sig och antalet konstaterade fall minskas därigenom avsevärt. Ändå har detta behandlats som en interventionsåtgärd för att stabilisera jordbruksmarknaden. Kommissionen samtyckte till att samfinansiera ersättningsaspekten för denna åtgärd med verkan från och med den 29 april 1996 och har bidragit med 513 miljoner ecu fram till och med slutet av 1997. Ur gemenskapens synpunkt utgör detta en betydande budgetbelastning som kommer att fortsätta. Förenade kungariket medger att man inte förrän i augusti 1996 lyckades att korrekt genomföra det förbud mot foder från idisslare som infördes i juli 1988 (18). Detta har förlängt den period då BSE-smittade djur (som ännu inte har utvecklat symtom) kan förekomma i djurbesättningen. Förenade kungarikets myndigheter uppskattar att det finns ungefär 5,5 miljoner kor födda före den 1 augusti 1996 som ännu inte har kommit in i systemet. Med nuvarande finansieringsgrad skulle EU-budgeten belastas med ytterligare 1,6 miljarder ecu om samtliga dessa djur skulle bearbetas enligt systemet.

26. Enligt kommissionens förordning (EG) nr 716/96 av den 19 april 1996 får den av Förenade kungariket utsedda myndigheten köpa nötkreatur som är äldre än 30 månader, som har hållits på en anläggning i minst tre månader (denna period ökades till sex månader med verkan från och med den 25 november 1996 enligt förordning (EG) 2149/96 av den 8 november 1996) och som inte visar några tecken på BSE. Förenade kungariket måste betala producenten efter djurets vikt, medan gemenskapen betalar Förenade kungariket ett fast belopp per djur mot bevis om att det har destruerats. Procentsatsen fastställdes ursprungligen på grundval av det senast noterade priset för slaktkroppar av kor på Förenade kungarikets marknad på 1 ecu per kilo för en ko med en nominell vikt på 560 kg. Gemenskapsfinansieringen fastställdes till 70 % av detta pris, dvs. 392 ecu, och har sänkts två gånger för att avspegla marknadsprisernas utveckling. För tjurar, stutar och kvigor justerades koefficienterna för omvandling från levande till död vikt från 2:1 till 1,7:1 i augusti 1996. Differentierade stödsatser infördes ett år senare.

27. Genomförandet av OTMS har varit fyllt av svårigheter beroende dels på att antalet nötkreatur som berörs är så stort, dels på de komplicerade förfaranden som antagits av Förenade kungarikets myndigheter. Nötkreaturen kan lämnas till slakt via ungefär 200 kreaturmarknader eller direkt till ungefär 60 slakterier. Producenterna är inte tvungna att lämna sina gamla kor till slakt, men de kan inte sälja dem. Den största delen av de djur som lämnas in inom systemet har varit utslagskor. Från början stod 150 000 nötkreatur på tur (mellan den 20 mars 1996 och införandet av systemet bearbetades inte sådana kreatur) som inte kunde slaktas förrän i december 1996. Konverteringsanläggningarna hade inte kapacitet att klara av slaktproduktionen vilket ledde till att 177 000 slaktkroppar skickades till kylförvaring. Slaktkropparna forslades senare bort och konverterades i slutet av 1997. Den mycket begränsade förbränningskapaciteten betyder att enorma mängder kött- och benmjöl och talg har placerats i lager (328 000 ton respektive 170 000 ton i juni 1998) som det kommer att ta många år att bli av med om inte kapaciteten kan ökas, materialet användas som landfyllnadsmaterial och/eller exporteras (inte tillåtet för närvarande).

28. Revisionsrätten och kommissionen fann att kontrollerna inte fungerade effektivt under systemets första månader. Det har på olika stadier varit svårt att få den vikt som lämnat slakterierna/kylförvaringen att stämma med den som nått konverteringsanläggningarna, och således med lagren med konverterat material. Säkerheten i fråga om det senare var särskilt dålig. Revisionsrätten finner att det finns föga garanti för att alla de djur som omfattas av OTMS har gått till förbränning eller lagring i form av MBM eller talg.

29. Många förbättringar har därefter gjorts i kontrollförfarandena, men några viktiga dubbelkontroller måste fortfarande slutföras. Öronmärkesnumren på OTMS-kreatur och individuella vikter hade inte förts in i databasen förrän den 4 augusti 1997, då redan 1,6 miljoner djur hade slaktats. Sådan information förs nu in, men hade inte slutförts i april 1998. Dubbelkontroller har delvis utförts mellan öronmärkesuppgifter i OTMS och BMPS. Dessa kontroller avslöjade ungefär 5 000 fall där samma öronmärkesnummer införts i båda systemen eller förekommer två gånger i samma system. Ytterligare dubbelkontroller är nödvändiga dels för att spåra möjliga dubbelbetalningar, både inom OTMS och gentemot andra system, t. ex det selektiva slaktprogrammet, och dels för att komma åt dokumentation för ansökningarna om gemenskapsfinansiering.

30. Enligt kommissionens förordning (EG) nr 716/96 kunde Förenade kungariket endast begära gemenskapsstöd för djur som destruerats (bränts). Förordningen ändrades (19) med verkan från den 26 september 1996 för att tillåta ett förskott på 80 % på grundval av det antal slaktkroppar som konverterats. Underlåtenheten att från början registrera viktig information i databasen betydde att de anspråk som lämnades in av Förenade kungarikets myndigheter var oriktiga, inte enbart i fråga om antalet konverterade slaktkroppar, utan också i fråga om det antal som destruerats (casualty animals som sänts direkt till förbränningsugnarna).

31. Ett partisystem har införts varigenom 2 miljoner djur som slaktats före den 4 januari 1998 behandlas som parti 1, varefter kontroller av veckopartier har genomförts. För parti 1 kommer mängden MBM att delas med det totala antal djur som slaktats, och den siffra som blir resultatet kommer att användas för att uppskatta antalet destruerade djur när MBM bränns. Detta skall ligga till grund för ansökningar om de resterande 20 %, som vid slutet av 1997 motsvarade ungefär 100 miljoner ecu. Denna uppskattning kommer också att vara oriktig eftersom MBM inbegriper material som inte omfattas av systemet, t. ex särskilt riskmaterial från får, slaktkroppar från slaktprogrammet och kreatur som inte blivit accepterade enligt OTMS. Betalningar för det första partiet kan därför inte kontrolleras till fullo.

32. Eftersom system som säkerställde ett lämpligt granskningsspår inte infördes från början har kommissionen underrättat Förenade kungariket om att man reserverar sig i fråga om finansieringen av de första 250 000 djuren som slaktats enligt OTMS. Denna reservation gäller ungefär 80 miljoner ecu, som redan betalats ut i förskott till Förenade kungariket.

Brittiska kalvar exporterade före den 20 mars 1996

33. I kommissionens förordning (EG) nr 717/96 av den 19 april 1996 föreskrivs om köp och destruering av kalvar som importerats från Förenade kungariket och som befinner sig på en jordbruksenhet i Frankrike, Nederländerna och Belgien den 20 mars 1996. Inköpspriset skall grundas på det gällande marknadspriset för kalvar, varav 70 % finansieras av gemenskapen. Denna åtgärd infördes, eftersom konsumenternas förtroende sviktade, på grund av att man misstänkte att kalvar som importerats före exportförbudet den 21 mars 1996 kunde ha kommit in i livsmedels- och djurfoderkedjan. Denna åtgärd var frivillig för de berörda medlemsstaterna. Frankrike och Nederländerna destruerade ungefär 79 500 respektive 59 500 kalvar.

34. I Frankrike fann revisionsrätten att kontrollerna över slaktdjurstransporterna till konverteringsanläggningarna var otillräckliga (lastbilarna var inte förseglade) och att man underlät att systematiskt märka dem. Dessutom finns det bara totalsummor som bevis för förbränning - slaktkropparna utgjorde bara en del av det totala destruerade materialet. I Nederländerna fann myndigheterna ingen förklaring till en differens på 872 kalvar mellan veterinärregister och identifieringsdatabasen.

35. Belgien beslöt att inte anta åtgärden, och de 20 000 berörda kalvarna slaktades och såldes för konsumtion genom vanliga handelskanaler. Att det inte fanns några exportrestriktioner minskade åtgärdens effektivitet.

Återköp av tidigare interventionsnötkött

36. I kommissionens förordning (EG) nr 1757/96 av den 10 september 1996 föreskrivs om återköp och destruering av nötkött som sålts från interventionslager före den 27 mars 1996 samt destruering av gamla lager av benfritt nötkött som fortfarande fanns i interventionslager i Förenade kungariket. Gamla lager bör ha destruerats senast den 31 mars 1997, men beroende på brist på förbränningskapacitet förlängdes tidsfristen till den 31 oktober 1997. 5 328 ton återstående interventionslager destruerades, och 4,1 miljoner pund sterling (5,4 miljoner ecu) skrevs av. Ansökningar om återköp måste lämnas in senast den 18 september 1996 och var frivilligt. Totalt återköptes 650 ton nötkött till en kostnad av 2,4 miljoner pund sterling (3,2 miljoner ecu, av vilka 2,4 miljoner ecu bars av gemenskapens budget).

37. De tidsramar som fastställts av kommissionen var snäva, betalningen för de produkter som övertagits skulle ske senast den 15 oktober 1996. Detta tvång var inte förenligt med målet att köpa tillbaka nötkött som kan ha kommit från djur som var äldre än 30 månader gamla vid tidpunkten för slakt för att hindra dem från att komma ut på marknaden (20). Enligt kommissionen bottnade denna tidsgräns i en önskan om att undvika risken för bedrägeri.

Slaktprogram

Slakt av djurbesättningar

38. Portugal, Frankrike och Irland (21) har genomfört gemenskapsfinansierade slaktprogram av hela djurbesättningar. En slakt- och destrueringspolicy för samtliga djur i djurbesättningar där fall av BSE har inträffat har antagits.

39. Slakt av en hel djurbesättning är berättigad av vetenskapliga skäl om samtliga djur i den kan ha fått samma foder som BSE-fallen. Andra skäl som inte har samband med utrotningen av sjukdomen har också motiverat ett sådant tillvägagångssätt. T. ex i den irländska planen för kontroll och utrotning av BSE anges ett av målen vara att tillfredsställa kraven från marknaderna i tredje land och att återställa konsumenternas förtroende genom att slakta djurbesättningar i vilka BSE uppträder och att destruera djur som importerats från Förenade kungariket för att därigenom förvärva BSE-fri status så fort som möjligt. Även om den BSE-smittade kon har varit på anläggningen i endast ett par veckor och omöjligen kan ha smittats där, slaktas hela djurbesättningen. I ett fall medförde detta slakt av 738 nötkreatur, för vilka djurbesättningens ägare betalades 570 000 ecu.

40. Förordningarna tillåter Portugal och Frankrike (men inte Irland) att göra tilläggsbetalningar. För Portugals del betalas stödet för "förlorat produktionsvärde", vilket vida överstiger det belopp som betalas i direkt ersättning, medan det motsatta förhållandet gäller för Frankrike. Den andel av den totala ersättningen som betalas till producenten och som kommer från gemenskapens budget varierar därför avsevärt - från 27 % för Portugal till 70 % för Irland (se tabell 4).

Tyskland

41. För de fem fall av BSE som rapporterats i Tyskland fram till januari 1997 slaktades hela djurbesättningen, och producenterna har ersatts med nationella medel. BSE-fallen var samtliga djur med ursprung i Förenade kungariket. Som en följd av det fall som upptäcktes i januari beslöt man att slakta samtliga nötkreatur som importerats från Förenade kungariket och Schweiz för att eliminera risken för att sjukdomen skulle uppträda hos dessa djur.

42. Enligt kommissionens förordning (EG) nr 299/97 (22) samfinaniserar gemenskapen 70 % av den ersättning som betalas med ett tak på 735 ecu per djur. Förordningen omfattar nötkreatur födda i Förenade kungariket och Schweiz eller dessa djurs direkta avkomlingar upp till högst 19 200 djur. Sedan mars 1997 har dock de direkta avkomlingarna endast omfattats av övervakning, och antalet djur avsedda för slakt minskades därigenom till 5 633. I mer än 1 000 fall har producenterna överklagat slaktpåbudet inför domstol. Dessa överklaganden grundades på att det saknas bevis för att BSE är smittsamt.

43. Kommissionen rättfärdigade förordningen med hänvisning till följande del av artikel 23 i kommissionens förordning (EEG) nr 805/68: " . . . för att ta hänsyn till de begränsningar för den fria omsättningen som kan bli följden av tillämpningen av åtgärder för att bekämpa spridningen av sjukdomen hos djur kan undantagsåtgärder vidtas för stöd till marknaden". I detta avseende bör noteras att

a) "begränsningar för den fria omsättningen" infördes i mars 1996 för nötkreatur som importerats från Förenade kungariket (23) långt efter importen av nötkreaturen i fråga, vilken därför inte omfattades av sådana restriktioner,

b) inga sådana "begränsningar för den fria omsättningen" har införts i EU för nötkreatur från Schweiz.

44. Den ersättning som betalats för slakt av djur för vilka inte några gemenskapsbegränsningar om fri omsättning gäller kan inte anses som en marknadsstödåtgärd i detta sammanhang. Utgifter inom ramen för kommissionens förordning (EG) nr 299/97 (3,2 miljoner ecu) saknar giltig rättslig grund.

Förenade kungarikets selektiva slaktprogram

45. Genom kommissionens beslut (EG) 96/385/EEG av den 24 juni 1996 godkändes Förenade kungarikets utrotningsplan, och genom kommissionens förordning (EG) nr 1484/96 av den 26 juli 1996 bemyndigades Förenade kungariket att betala ersättning för djur som slaktats i enlighet med det slaktprogram som anges i denna plan. En selektiv obligatorisk slakt av djur eller djurbesättningar i kohorter födda år 1990/1991, 1991/1992 och 1992/1993, som har identifierats vara dem som mest sannolikt har ätit smittat kött- och benmjöl, angavs i den ursprungliga planen, men ändrades för att omfatta 1989/1990 års kohort på frivillig grund. Mer än 60 % av de 324 000 djur som identifierats fram till mars 1998 föddes under det frivilliga födelsebesättningsåret. För att vara berättigade måste djuren ha vistats på en gård den 1 augusti 1996.

46. Bidrag till jordbrukare grundas på det objektiva marknadsvärdet för varje berört djur och gemenskapsfinansieras till 70 %. Förenade kungariket bemyndigades också att göra tilläggsbetalningar från nationella medel.

47. I artikel 2 i beslut 96/385/EG krävdes att Förenade kungariket den 1 augusti 1996 skulle sätta i kraft de lagar, förordningar och administrativa bestämmelser som krävs för genomförandet av planen. Förslag om selektiv slakt lades först fram i maj 1996 och grundades uteslutande på hypotesen om smittat foder. Slakten förväntades inledas i september eller oktober 1996, men den 1 augusti 1996 rådde SEAC regeringen att överväga betydelsen av forskningsresultaten om överföring av BSE från modern, vilket ledde till att slakten fick anstå.

48. Närmare detaljer om forskningen publicerades den 29 augusti (24). Enligt denna forskning skulle epidemin i realiteten dö ut omkring 2001, oberoende av några ytterligare åtgärder. Förenade kungariket var trots detta bundet av det ramverk som Europeiska rådet godkänt den 21 juni 1996 (25), enligt vilket den selektiva slakten var en förutsättning för att exportförbudet skulle hävas. Slakten inleddes emellertid inte förrän i början av 1997.

49. Kohortdefinitionerna ändrades i juni 1997. Enligt den nya definitionen skulle vissa djur som redan slaktats inte längre komma i fråga. De nya reglerna har inte tillämpats retroaktivt, men de jordbrukare som till en början hade fått veta att deras djurbesättningar skulle slaktas kunde begära en förnyad bedömning - ungefär 200 gjorde det. Spårsystemet för kohorter har också ändrats, och en ändring i utrotningsplanen godkändes i december 1997 (26). Dessa förändringar har ytterligare fördröjt slutförandet av slakten.

50. I Storbritannien (27) hade fram till juni 1998 228 000 djur slaktats, av vilka 71 000 omfattades av det selektiva slaktprogrammet, medan 158 000 slaktades innan det infördes. Avsaknaden av ett fullständigt system för spårbarhet och jordbrukarnas bristfälliga register gjorde att ytterligare 65 000 djur inte kunde spåras (28).

51. Syftet med det selektiva slaktprogrammet liknar OTMS i så måtto att det syftar till att förhindra att fall av BSE uppstår, även om det är mer selektivt. De två systemen överlappar varandra i den meningen att många möjliga utslagsdjur redan har eliminerats enligt OTMS (21 500 fram till april 1998). Eftersom den genomsnittliga ersättning som betalas till producenten är tre gånger högre enligt det selektiva slaktprogrammet än enligt OTMS och gemenskapsbidraget är drygt två och en halv gånger så högt (790 ecu mot 370 ecu [se tabell 4]), har detta besparat gemenskapen uppskattningsvis 9 miljoner ecu. Omvänt är det osannolikt att producenter som tror att de kommer att ingå i det selektiva slaktprogrammet låter stödberättigade djur omfattas av OTMS.

52. I praktiken grundas ersättning för kor oavsett deras ålder på återanskaffningsvärdet för unga kor. Kor som valts ut enligt det selektiva slaktprogrammet är i allmänhet äldre och på marknaden värda endast 50 % av ett sådant pris. Bidragen har varit relativt höga (se tabell 4), i genomsnitt 2 000 ecu per djur (och så mycket som 250 000 ecu för en stambokförd tjur). Den av nödvändighet frivilliga karaktären hos 1989/1990 års kohort och avsaknaden av korrekta register minskar det selektiva slaktprogrammets effektivitet.

Ersättning för BSE-fall

53. Enligt gemenskapslagstiftningen (29) krävs att slaktkroppar från BSE-fall skall destrueras, men detta har inte alltid skett; de första belgiska och luxemburgska BSE-slaktkropparna konverterades (i september och oktober 1997) till benmjöl som såldes i flera medlemsstater och exporterades till tredje land. I båda fallen testades de misstänkta djuren inledningsvis för rabies, där resultatet blev negativt. Huvudena från de ifrågavarande djuren testades därefter för BSE. De senare testresultaten var positiva men var inte tillgängliga förrän flera veckor efter det att slaktkropparna hade konverterats. De övriga djuren i smittade djurbesättningar destruerades.

54. Alla medlemsstater har ett ersättningssystem för nötkreatur som avlivats som misstänkta BSE-fall. Ersättningen är i allmänhet lägre för konstaterade fall och skiljer sig avsevärt mellan medlemsstaterna (se tabell 5). I Frankrike är genomsnittsbetalningen hälften av den i Irland. Italien betalar inte ersättning för djur som ådragit sig BSE innan de importerades. Gemenskapen bidrar inte till kostnaden för ersättning för BSE-smittade djur.

55. Avsaknaden av eller den låga ersättningsnivån för sjuka djur kan förklara varför så få fall har rapporterats i några medlemsstater (se tabell 1). Enligt irländska myndigheter har BSE påträffats i nötkreatur som importerats, inte enbart från Förenade kungariket utan även från Nederländerna. I det senare fallet påträffades BSE hos två vuxna kor inom några månader efter det att de importerats från Nederländerna (som hade uppgett endast två fall fram till den 31 december 1997), och detsamma gäller för en vuxen ko som importerats från Danmark. Enligt en analys (30) borde antalet möjliga BSE-fall som importerats av andra medlemsstater från Förenade kungariket under perioden 1985-1989 ha uppgått till omkring 1 600, medan endast 400 fall hade rapporterats i slutet av 1997. Detta beror delvis på avsaknaden av ett standardiserat övervakningssystem och varierande nivåer på medvetenheten om BSE, något som kan resultera i att den inte upptäcks eller att fel diagnoser ställs, vilket illustreras i punkt 53. Dessutom gäller många av de rapporterade fallen i medlemsstaterna inte nötkreatur som fötts i Förenade kungariket. Oftast utvecklade djuren BSE uppenbarligen som ett resultat av att de ätit smittat foder.

MARKNADSÅTGÄRDER

Inledning

56. Parallellt med elimineringsåtgärderna antog rådet två förordningar för att tillhandahålla totalt 1 350 miljoner ecu i form av marknadsstöd. Dessutom avsattes 16,7 miljoner ecu för privat lagring av kalvkött. För att minska den förväntade överproduktionen av nötkött infördes kontroller i form av bidrag för tidig kalvslakt och bearbetningsbidrag för kalvar (200 miljoner ecu).

Producentstöd

57. I rådets förordning (EG) nr 1357/96 föreskrivs att tilläggsbetalningar skall göras år 1996 till det särskilda nötköttsbidraget (BSP) och am- och dikobidraget (SCP) samt om att det skall fördelas särskilda belopp till medlemsstaterna (261 miljoner ecu). Stödet är avsett för producenter inom nötköttssektorn som "står inför akuta problem till följd av situationen på marknaden . . .". Medlemsstaterna kan välja att antingen

a) göra en tilläggsbetalning per djur (artikel 1 och artikel 4a) på 23 ecu per djur för det särskilda nötköttsbidraget och 27 ecu per djur för am- och diko samt om att det skall fördelas ett särskilt belopp på liknande grund, eller

b) enligt artikel 5 använda det totala belopp som skulle ha betalts vid användning av dessa standardsatser tillsammans med det specifika beloppet för att betala enligt objektiva kriterier, förutsatt att det totala beloppet inte överstiger inkomstbortfallet eller att det snedvrider konkurrensen (artikel 5). Alla betalningar skulle göras senast den 15 oktober 1996 för berättigande till gemenskapsfinansiering.

Skillnader i stödsatser

58. Vad gäller tillägg till standardbetalningar av särskilt nötköttsbidrag och am- och dikobidrag visas i tabell 6 att det finns en mycket stor variation mellan medlemsstaterna, från noll i Italien till 46 ecu per djur i Frankrike för nötkreatur av hankön och 7,5 ecu i Tyskland till 81,6 ecu i Belgien för am- och dikobidrag.

59. Uppgifter från medlemsstaterna visar att vissa betalningar gjordes till producenter för djur som normalt inte skulle vara berättigade till det särskilda standardnötköttsbidraget och am- och dikobidraget på grundval av att inkomstbortfall inte begränsades till de sektorer som traditionellt sett stöds av gemenskapen. I några fall betydde detta att producenterna mottog betalningar för djur över taket på 90 djur, som gäller för nötköttbidragssystemet, eller där kriteriet för lagringstäthet (11 miljoner ecu i Frankrike). Betalningar gjordes även för en annan djurkategori, nämligen mjölkkor (11 miljoner ecu i Belgien) och kalvar av köttras (7 miljoner ecu i Nederländerna), och tilläggsbetalningar (uppgående till 16 miljoner ecu i Irland, 64 miljoner ecu i Italien och 34 miljoner ecu i Förenade kungariket (31)) för djur som redan slaktats eller sålts.

60. Följaktligen betalades stödet till en vidare producentbas i dessa medlemsstater. Om ersättningen exempelvis hade betalats endast på grundval av bidragsberättigande skulle i Nederländerna endast 30 % av producenterna ha fått ersättning för sitt inkomstbortfall. Medlemsstaterna meddelades inte hur inkomstbortfallet skulle beräknas och beräkningarna gjordes därför med hjälp av olika hypoteser. Det går därför inte att jämföra siffrorna eller att pröva deras giltighet närmare i detalj. Det finns visserligen en del bevis som tyder på att somliga sektorer kan ha överkompenserats, men flera medlemsstater har uppdaterat sina hypoteser och fått fram radikalt olika siffror som visar att totalförlusterna översteg alla beviljade bidrag. Situationen komplicerades ytterligare av det faktum att andra åtgärder som senare infördes av kommissionen påverkade priserna på ett sätt som inte hade kunnat förutses när förhandsuppskattningen utfördes.

61. Några medlemsstater undvek de problem som var förenade med den sektoriella analysen av det uppskattade inkomstbortfallet genom att betala ett schablonbelopp. Tyskland betalade t. ex. sju ecu för varje registrerat djur hos "Tierseuchenkasse" (djursjukfonden) för 1996.

Kontroller

62. Revisionsrättens granskning som gällde förordningarna (EG) nr 1357/96 och (EG) nr 2443/96 omfattade inte de system som används för att göra standardbetalningar per djur enligt de bidragssystem som undersöktes och rapporterades i revisionsrättens årsrapport för 1996 (se punkterna 4.45-4.60).

63. Många av de system som antagits av medlemsstaterna faller utanför det integrerade systemet för administration och kontroll (IACS), som för djurs vidkommande avser bidragssystem (särskilt nötköttsbidrag, am- och dikobidrag, omvandlingsbidrag och bidrag för tidig kalvslakt, säsongsutjämningsbidrag och extensifiering - till vilket artikel 4 a-4 k i förordning (EEG) 805/68 hänvisar). Det står därför medlemsländerna fritt att bestämma i vilken utsträckning bidragsmottagarna skall omfattas av inspektion.

64. Eftersom genomförandet av rådets direktiv 92/102/EEG av den 27 november 1992 om identifiering och spårning av nötkreatur visat sig otillfredsställande infördes rådets förordning (EG) nr 820/97 av den 21 april 1997 som ett erkännande av att spårbarheten måste förbättras. Syftet med förordningen är att återställa stabiliteten på nötkötts- och nötköttsproduktmarknaden i BSE-krisens kölvatten, men tidsgränserna för införandet av vissa viktiga inslag ligger långt fram i tiden. De datoriserade registren måste t. ex vara fullt operativa senast den 1 januari 2000 och dubbel öronmärkning gäller endast djur födda efter januari 1998. Sådana djur måste också identifieras i ett pass. Det är därför alltför tidigt att se fördelarna med det nya system som träder i kraft, även om vissa medlemsstater redan har infört några av de kontroller som planeras. I t. ex. Förenade kungariket blev nötkreaturspass obligatoriska med verkan från den 1 juli 1996.

Återbetalningar

65. De medlemsstater som hade gjort betalningar enligt villkoren i artikel 1, dvs. grundade på år 1995, måste begära tillbaka de summor som betalats ut för mycket från de producenter som inte ansökte om särskilt nötköttsbidrag eller am- och dikobidrag för kalenderåret 1996, eller vars anspråk avser färre djur än föregående år. I artikel 3 föreskrivs att de pengar som betalas tillbaka på så sätt bör användas av medlemsstaterna för att göra ytterligare betalningar till dem vars anspråk för 1996 avser fler djur än för 1995.

66. Kravet på att kräva tillbaka betalningar som gjorts har visat sig vara en administrativ börda; t. ex att passa ihop anspråk i fall där jordbruksenheten har omstrukturerats och där man har att göra med pensionerade, avlidna och konkursfall. Frankrike hade vid tidpunkten för granskningen (juli 1997) endast fått tillbaka 60 % av det fakturerade beloppet. Förenade kungariket fick tillbaka 96 % av det utestående beloppet och har fördelat dessa pengar till berättigade producenter. Någon ytterligare fördelning planeras inte. Det är därför osannolikt att medlemsstaterna kommer att få in det utestående beloppet till 100 %. Om återbetalningarna blir för små kan det bli omöjligt att till fullo betala alla producenter vars bidragsberättigande för kalenderåret 1996 avser fler djur än för 1995.

67. De medlemsstater som har tillämpat artikel 5 anser att de inte behöver kräva några återbetalningar, även om de har betalat stöd på grundval av 1995 års anspråk. Luxemburg betalade t. ex 0,6 miljoner ecu till producenter på grundval av 1995 års ansökningar om det särskilda nötköttsbidraget, och Belgien betalade 28,5 miljoner ecu på grundval av 1995 års ansökningar om det särskilda nötköttsbidraget och am- och dikobidraget. Detta utgör ytterligare ett exempel på den ojämlika behandlingen av producenter i medlemsstaterna.

Direkt stöd

68. På grundval av rådets förordning (EG) nr 2443/96 av den 17 december 1996 anslogs totalt 491,63 miljoner ecu till medlemsstaterna och fördelades efter de nationella djurbesättningarnas storlek för att möjliggöra utbetalningar enligt objektiva kriterier i syfte att stödja producenternas inkomster eller nötköttssektorn, förutsatt att dessa betalningar inte snedvred konkurrensen. I förordningen specificerades inte hur betalningarna skulle göras, men tidsgränsen sattes till den 15 oktober 1997. Till skillnad från förordning (EG) nr 1357/96 fanns det inte något krav på att man skulle ta hänsyn till inkomstbortfall.

69. Medlemsstaterna hade mer tid på sig att förbereda åtgärder enligt denna förordning än de hade för förordning (EG) nr 1357/96. Detta återspeglas i den större variationen i de system som antagits. I några fall, som i fråga om Tyskland, gjordes inte något försök till att inrikta stödet på särskilda sektorer: samma heltäckande tillvägagångssätt användes som enligt förordning (EG) nr 1357/96, men bidragssatsen var lägre (sex ecu). Vissa medlemsstater valde att använda en del av sin tilldelning till kvalitetskontroll och förbättringsinitiativ - t. ex. Belgien (0,5 miljoner ecu) och Förenade kungariket (3,5 miljoner ecu). Återigen var tilläggsbetalningar per djur den vanligaste biståndsformen. Förenade kungariket tillämpade t. ex en engångsbetalning per djur (40 ecu) för alla 1996 års ansökningar om am- och dikobidrag, medan t. ex Irland betalade 7,8 ecu per särskilt nötköttsbidrag och 15,6 ecu per am-och dikobidrag. Slaktbaserade system användes också i större utsträckning. Vissa system var mer strukturella till sin natur - Luxemburg betalade på grundval av de djurenheter som användes för att beräkna kompensationsstödet, och Belgien införde ett nedläggningsbidrag som var utformat för att uppmuntra nötköttsproducenter att dra sig tillbaka. Italien och Nederländerna gav ytterligare stöd till kalvköttsindustrin.

70. I Frankrike fördelades stödet departementsvis. Vid fastställandet av stödsatser var departementen tvungna att ta hänsyn till det stöd som redan betalats enligt förordning (EG) nr 1357/96 och inrikta detta stöd på de nyligen gjorda förluster som inte redan hade kompenserats. Detta decentraliserade tillvägagångssätt gjorde det möjligt för de enskilda departementen att fördela stödet enligt regionala prioriteringar, vilket medfört att olika ersättningsbelopp utgått till jordbruksföretag som ligger nära varandra.

Effektivitet

71. Rådets förordning (EG) nr 1357/96 och (EG) nr 2443/96 har tillämpats mycket olika i medlemsstaterna. Att stödet inte kopplas till inkomstbortfall i förordning (EG) nr 2443/96 ökar sannolikheten för en ojämlik fördelning av stöd och överkompensation. Därför bör det franska beslutet att göra denna koppling välkomnas. Mångfalden åtgärder och de varierande belopp som betalats avspeglar konsumenternas olika reaktioner i medlemsstaterna, men förklarar dem inte helt och hållet.

Produktionskontroll

Inledning

72. Enligt rådets förordning (EG) nr 2222/96 av den 18 november 1996 krävs att medlemsstaterna tillämpar antingen systemet med bearbetningsbidrag för kalvar (CPAS) eller bidrag för tidig kalvslakt (EMP) senast den 1 december 1996 för den period som slutar den 30 november 1998. Som svar på BSE-krisen tillämpade Förenade kungariket och Portugal redan bearbetningsbidraget för kalvar med verkan från april respektive maj 1996. Frankrike hade också beslutat att tillämpa systemet från oktober 1996. Irland var den enda medlemsstat som antog det som ett direkt resultat av kraven i förordningen, men gjorde det två månader efter det att tidsfristen löpt ut. Ungefär 1,5 miljoner kalvar hade bearbetats enligt respektive system vid slutet av 1997 (tabellerna 7 och 8).

73. Syftet med de två systemen var att minska antalet kalvar som gick till nötköttsproduktion med 1 miljon per år. Bearbetningsbidraget för kalvar var det mest drastiska av de två eftersom det innebar slaktning och destruering av kalvar yngre än 20 dagar, medan bidraget för tidig kalvslakt uppmuntrade producenterna att slakta kalvar av köttras som var något yngre och därigenom lättare, och på så sätt öka antalet kalvar som användes för att producera en given kvantitet kalvkött. De extra kalvarna skulle då inte gå till nötköttsproduktion.

74. Förenade kungarikets OTMS har en betydelsefull inverkan på produktionen i den bemärkelsen att motsvarande ungefär 300 000 ton per år undandras från livsmedelskedjan. Slaktprogrammet för djurbesättningar skulle också ha haft en mindre inverkan på 1997 års produktion (30 000 ton).

Bearbetningsbidrag för kalvar (CPAS)

75. Tabell 7 visar att 70 % av alla kalvar enligt systemet bearbetas i Förenade kungariket. Detta är vad man kan förvänta sig, eftersom det inte finns någon möjlighet att exportera kalvar till andra medlemsstater som har brukat köpa dem för gödning. I förordningarna anges inte kalvarnas ursprung, endast att de var födda inom EU. Stödsatsen var 120 ecu per tjurkalv av mjölkras och 150 ecu för andra raser, belopp som sänktes med 5 ecu i maj 1997 och harmoniserades till 115 ecu för alla raser i december 1997.

76. Revisionsrätten har kommenterat införandet av systemet i Portugal och Förenade kungariket i årsrapporten 1996. Vad som bekymrade revisionsrätten mest var ovissheten om huruvida alla slaktade kalvar var stödberättigade och undanskaffade på ett korrekt sätt.

77. I Frankrike kommer ungefär 40 % av de slaktade kalvarna från medlemsstater som Italien, Nederländerna och Tyskland, som inte tillämpar systemet.

78. Bearbetningsbidraget för kalvar infördes i Irland i februari 1997, nästan ett år efter det att det hade införts i Nordirland. I Irland gör de relativt höga kalvpriserna systemet oattraktivt för alla kalvar utom dem av ren mjölkras för vilka efterfrågan är liten eller obefintlig. Dessutom kan systemet för registrering av födelsedatum lätt missbrukas. Det tillåter nämligen att jordbruksföretagen för in kalvar av dålig kvalitet i systemet, även om de är för gamla.

Bidrag för tidig kalvslakt (EMP)

79. De högsta slaktkroppsvikter som är tillåtna för att berättiga till bidrag för tidig kalvslakt fastställdes per medlemsstat på grundval av Eurostats statistik för 1995 (eller alternativ godkända av kommissionen) till mindre än 15 %. Variationen på vikterna är stor, med märkbara skillnader mellan de viktigaste kalvköttsproducerande medlemsstaterna - Nederländerna, Frankrike och Italien med 33 %, 21 % respektive 18 % av ansökningarna (se tabell 8). Frankrike har t. ex en viktgräns på 108 kg medan Nederländerna har en på 138 kg.

80. Grundstödsatsen fastställdes till 65 ecu per slaktad kalv i december 1996 och i januari 1997, därefter sänktes den till 60 ecu och senare till 45 ecu. Som ett erkännande av det faktum att slaktkroppar som väger mindre än 120 kg är ovanliga när det gäller kalvköttsproduktion, infördes differentierade stödsatser (32).

81. Inom de främsta kalvköttsproducerande medlemsstaterna finns det en hög produktionskoncentration, vilket resulterar i att större delen av stödet betalas till ett litet antal storskaliga specialiserade producenter.

82. Systemet är relativt lättadministrerat. Den huvudsakliga svårigheten ligger i den individuella vägningen av slaktkropparna. Det finns en tillåten grad av flexibilitet inom medlemsstaterna i fråga om exakt hur slaktkropparna presenteras. Få slakterier är utrustade med elektroniska vågar som gör en utskrift på papper av den faktiska vikten. Det är därför sällan möjligt att utföra en kontroll i efterhand av de faktiska vikterna på de djur för vilka det görs ersättningsanspråk.

83. Granskningsspåret från ansökningarna tillbaka till jordbruksenhetens register är i de flesta fall brutet, vilket beror på att det inte finns någon tydlig förbindelse mellan ersättningsanspråk och de individuella kalvarna eftersom deras öronmärkesnummer inte registreras. Bevis på att kalvarna uppfyllde vistelsekraven (ursprungligen 60 dagar inom EU men ökat till 90 dagar med verkan från den 8 januari 1997) saknas ofta. I Frankrike finns det inte något tydligt granskningsspår från jordbruksföretagets register till ersättningsanspråket. I Italien varierar förfarandena mellan slakterier och regioner, och i en del fall finns det inga tydliga bevis för de vikter som uppges eftersom det inte finns några register över aktuella vikter.

Effektivitet i bidragssystemen för kalvar

84. I enlighet med artikel 1.6 i förordning (EG) nr 2222/96 lade kommissionen fram en interimsrapport om tillämpningen av de två åtgärderna (april 1997) (33) och drog slutsatsen att vad gäller bidrag för tidig kalvslakt så gällde 75 % av betalningarna i Nederländerna, Frankrike, Tyskland och Österrike, kalvar som skulle ha slaktats vid eller under den stödberättigade vikten oavsett bidrag. I en andra rapport, som utarbetats på uppdrag av rådet (september 1997) (34), framfördes olika hypoteser och det ansågs att 40 % av alla bidrag för tidig kalvslakt hade varit oberättigade. Med utgångspunkt i de faktiska data för 1997 och med samma hypoteser faller 42 % av kalvarna inom denna kategori. Den kostnad som denna utgift medför för gemenskapsbudgeten är 23 miljoner ecu för 1997 och, allt annat lika, gäller detsamma för 1998.

85. Kommissionen beräknar att bidraget för tidig kalvslakt kommer att resultera i nettobesparingar för gemenskapsbudgeten på ungefär 559 miljoner ecu per år under tvåårsperioden, beroende på lägre intervention.

86. I Frankrike finns det inget bevis för att bidrag för tidig kalvslakt har haft någon effekt på produktionspraxis. Den genomsnittliga slaktvikten för de sex första månaderna 1997, vilken var 124,8 kg, ligger gott och väl över den tillåtna maximivikten för bidraget för tidig kalvslakt, och följaktligen var endast omkring 15 % av de slaktade kalvarna bidragsberättigade. Detta är märkbart lägre än i de andra främsta kalvköttsproducerande medlemsstaterna (se tabell 8). I Belgien har emellertid några producenter minskat gödningscykeln för vissa kalvraser för att öka det antal kalvar som berättigar till bidrag för tidig kalvslakt. I Belgien och Nederländerna har den genomsnittliga slaktvikten för det första halvåret 1997 minskat med ungefär 9 % jämfört med genomsnittet för 1996. Gemenskapsgenomsnittet sjönk med 5 % mellan 1996 och 1997 (139,1 kg till 132,5 kg). Det totala antalet kalvar som användes för kalvköttsproduktion ökade med 4 % under samma period, efter att ha minskat varje år sedan 1992. Kalvköttsproduktionen låg stadigt omkring 790 000 ton under perioden 1995-1997.

87. Det mål som anges i ingressen till rådets förordning (EG) nr 2222/96, att minska antalet kalvar som används för nötköttsproduktion med 1 miljon, har uppnåtts. Emellertid visas i tabell 3 att den totala nötköttsproduktionen (efter justering för effekterna av OTMS osv.) har sjunkit med endast 2 % år 1997, varav största delen kan förklaras genom produktionscykeln. Den fulla inverkan av systemet med bearbetningsbidrag för kalvar kommer inte att märkas förrän 1998/1999.

88. Jämfört med bearbetningsbidraget för kalvar är bidraget för tidig kalvslakt mindre framgångsrikt och de resultat som uppnåtts är dålig valuta för pengarna - 234 000 extra kalvar som använts för kalvköttsproduktion till en kostnad av 55,6 miljoner ecu, motsvarande 237 ecu per kalv eller fyra gånger bidragssatsen. Bidrag för tidig kalvslakt bör därför antingen överges eller ändras så att man säkerställer att risken för att "fria" kalvar får bidrag minimeras.

SLUTSATS

89. Granskningen har visat att utgiften på 2 148 miljoner ecu för åtgärder i fråga om "djureliminering" och "marknadsstöd" tillsammans med genomförandet av åtgärder i fråga om "produktionskontroll" har åtföljts av en partiell återhämtning av nötköttskonsumtionen och har haft en positiv inverkan på producenternas inkomster (se punkt 17).

90. Eftersom många av de åtgärder som vidtas i dessa sammanhang delvis är av veterinär karaktär, bör man ytterligare överväga i vilken utsträckning de finansiella kostnaderna för sådana krisåtgärder skall bäras av gemenskapens budget (se punkt 23).

91. Genom BSE-krisen understryks vikten av att det upprättas omfattande och tillförlitliga djurregister i medlemsstaterna. Revisionsrätten har ofta påpekat detta behov, senast i årsrapporten för 1996 vad beträffar iakttagelserna om förvaltning och kontroll av EU-bidrag till vissa nötkreatursproducenter. Effektiviteten hos alla åtgärder som gäller djurbesättningar äventyras av avsaknaden av sådana register. Detta leder till bristande spårbarhet, som blir mest akut i fråga om Förenade kungarikets selektiva slaktprogram, där det saknas uppgifter om vad som hänt med ungefär 65 000 nötkreatur (se punkt 50).

92. Förenade kungarikets underlåtenhet att på ett adekvat sätt kontrollera att förbudet mot foder från idisslare följdes, ledde till att ett stort antal BSE-smittade djur (36 000) föddes efter det att förbudet införts. Medlemsstaterna använde olika metoder vid utslaktningen av BSE-smittade besättningar och brittiska kalvar som exporterats innan exportförbudet infördes (se punkterna 35, 38 och 45).

93. De kontroller som enheten för granskning och godkännande av räkenskaper genomförde inriktades i huvudsak på Förenade kungariket och betalningarna inom ramen för rådets förordning (EG) nr 1357/96. Dessutom gjorde kommissionens veterinärinspektörer ett flertal besök i medlemsstaterna. Ändå förekom brister och inkonsekvenser vid genomförandet av åtgärder inom och mellan medlemsstater bland annat vad gäller slakt av brittiska kalvar som exporterats innan exportförbudet infördes, återköp av tidigare interventionsnötkött, slaktprogram, ersättningar till jordbrukare enligt förordning (EG) nr 2443/96 och kalvprogrammen.

94. Dessa inkonsekvenser undergrävde de åtgärder som vidtogs för att ge jordbrukarna rättvis kompensation. Detta berodde i första hand på att de två viktigaste åtgärderna (rådets förordningar (EG) nr 1357/96 och (EG) nr 2443/96) gav medlemsstaterna en möjlighet att genomföra betalningar som inte var bundna till de traditionella systemen för särskilt nötköttsbidrag och am- och dikobidrag och därmed inte omfattades av kontrollerna inom det integrerade systemet för administration och kontroll (IACS) (se punkterna 60 och 63).

95. De produktionskontroller som införts är per definition kortsiktiga och kommer i varje fall inte att ha någon effekt om det exportförbud som för närvarande gäller Storbritannien hävs. På liknande sätt kommer beslut om att avveckla OTMS att effektivt höja produktionen (se punkt 74). Med tanke på begränsningarna för subventionerade exporter enligt GATT-avtalet kan lagren, enligt kommissionen, komma att uppgå till 1,5 miljoner ton år 2005 (35).

96. BSE-krisen och dess följder understryker hur angeläget det är att EU snarast utformar och antar en strategi (t. ex. en handlingsplan) för att insatserna vid kriser av detta slag skall ske samordnat, snabbt och effektivt.

Denna rapport har antagits av revisionsrätten i Luxemburg vid dess sammanträde den 7 oktober 1998.

För revisionsrätten

Bernhard FRIEDMANN

Ordförande

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

(1) BSE in Great Britain: A Progress Report (Juni 1997) Ministry of Agriculture Fisheries & Food (Jordbruks- och fiskeriministeriet).

(2) BSE Order 1988 (Statutory Instrument 1988 No 1039) förbjuder försäljning, leverans och användning av vissa fodermedel till idisslare, ursprungligen för en viss period men som förlängdes på obegränsad tid i december 1989.

(3) BSE Order 1996 (SI 1996/2007).

(4) Kommissionens beslut 90/134/EEG (EGT L 076, 22.3.90, s. 23).

(5) Om BSE konstateras måste djuret destrueras enligt artikel 2 i kommissionens beslut 94/474/EG (EGT L 194, 29.7.1994, s. 96).

(6) Spongiform Encephalopathy Advisory Committee (SEAC) Meddelande om överföring från modern (17 april 1997).

(7) Den 18 september 1997 beslöt kommissionens rådgivande kommitté om farliga patogener (Advisory Committe on Dangerous Pathogens [ACDP])att BSE-smittämnet skulle klassas som humant patogen.

(8) De fem nödvändiga förutsättningarna är följande: 1. Genomförande av ett selektivt slaktprogram. 2. Införandet av ett effektivt registreringssystem för identifiering av djur och deras förflyttningar. 3. Lagstiftning om bortskaffande av MBM från däggdjur från foderkvarnar och gårdar. 4. Effektivt genomförande av OTM-regeln. 5. Förbättrade metoder för att undanröja SBM från slaktkroppar.

(9) Revisionsrättens årsrapport 1996, punkterna 4.61-4.75.

(10) Efterlevnaden av exportförbudet har inte undersökts.

(11) KOM (98) 282.

(12) EGT C 261, 9.9.1996.

(13) A4-0020/97.

(14) EGT C 150, 19.5.1997.

(15) A4-0362/97.

(16) The Beef (Emergency Control) Order 1996.

(17) BSE in Great Britain: A Progress Report, December 1997.

(18) Kommissionens förordning (EG) nr 1846/96 av den 25 september 1996 (EGT L 245, 26.9.1996, s. 9).

(19) Efter den sista ansökningsdagen kontaktade tre handlare Förenade kungarikets interventionsbyrå för att begära att de köpte tillbaka kött (26 ton). Ytterligare 450 ton var kända att vara i fri omsättning men återköptes inte enligt denna förordning.

(20) Kommissionens förordning (EG) nr 1508/96 (EGT L 189, 30.7.96, s 86), kommissionens förordning (EG) nr 164/97 (EGT L 029, 31.1.97, s. 1) samt kommissionens förordning (EG) nr 1112/97 av den 18 juni 1997 (EGT L 162, 19.6.1997, s. 17).

(21) Kommissionens förordning (EG) nr 299/97 av den 19 februari 1997 om undantagsåtgärder till stöd för nötköttsmarknaden i Tyskland (EGT L 50, 20.2.97, s. 16).

(22) Se första skälet i kommissionens förordning (EG) nr 299/97.

(23) "Transmission dynamics and epidemiology of BSE in British cattle" av Anderson et al, Nature, 29 augusti 1996.

(24) Kommissionens beslut 97/870/EG.

(25) I Nordirland spårades genom ett datoriserat system samtliga 1 461 djur som fortfarande levde, och djuren har slaktats.

(26) BSE in GB, June 1998, Progress Report.

(27) "Risk of BSE from the import of cattle from the UK into countries of the EU" av B. E. C. Schreuder et al, The Veterinary Record, 23 augusti 1997.

(28) För iakttagelser om tillämpningen av denna åtgärd, se årsrapporten för 1996.

(29) 50/65/80 ECU för respektive

KOMMISSIONENS SVAR

SAMMANFATTNING

Elimineringsåtgärder

Kommissionen delar inte revisionsrättens uppfattning att dessa åtgärder nästan skulle ha "veterinärkaraktär". Rådet fastställde åtgärdernas natur och procentsatsen för gemenskapsstödet vid dess extraordinära sammanträde i början av april 1996. Gemenskapens medfinansieringsgrad är den brukliga för marknadsåtgärder (70 %, dvs. samma procentsats som använts upprepade gånger inom grisköttssektorn).

(a) Kommissionen avser att inom ramen för förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna korrigera de utgifter för åtgärden för slakt av nötkreatur som är äldre än 30 månader (OTMS-programmet) som beror på svagheter som kommissionen upptäckt under de sju uppdrag som utfördes för att utvärdera åtgärdens genomförande och tillämpning.

(b) Kommissionen anser, i avvaktan på en noggrann utvärdering av åtgärden, att det inte är bevisat att den omständighet att åtgärden inte har tillämpats i Belgien skulle ha minskat dess effektivitet när det gäller att återupprätta de franska och nederländska konsumenternas förtroende (jfr svar på punkt 34).

(c) Tidsfristen för betalningarna har avsiktligt hållits kort med hänsyn till dem som åtgärden riktar sig till och vikten av att ge konsumenterna ett klart budskap och därmed förbättra åtgärdens effektivitet och förebygga bedrägerier (jfr svar på punkt 37).

(d) Vad gäller de 65 000 brittiska kreatur som inte kan spåras bör noteras att dessa till stor del härrör från 1989/90 års "frivilliga" födelsebesättning. När denna besättning inkluderades i det selektiva slaktprogrammet var man medveten om att många djur inte skulle kunna spåras eftersom nödvändiga spårningsbestämmelser saknades på den tiden (på nationell nivå eller på gemenskapsnivå). Det bör dock noteras att inga oidentifierade djur från det selektiva beståndet på ett legalt sätt kunde komma in i människors eller djurs näringskedjor, eftersom samtliga dessa djur skulle varit äldre än 30 månader och skulle destrueras i enlighet med OTMS-programmet.

Marknadsåtgärder

Kommissionen anser att det var rådets avsikt att införa större flexibilitet för att ta hänsyn till att situationen kunde variera mellan olika medlemsstater, producenter och konsumenter, vilket medför att de belopp som beviljas olika mottagare kan vara olika. I övrigt bör påminnas om att även mjölkproducenter och kalvuppfödare har gjort förluster på grund av BSE-krisen. Det viktiga i en sådan situation är att varje medlemsstat vidtar de åtgärder som är mest effektiva i förhållande till de svårigheter som där har uppstått, utan att därmed snedvrida konkurrensen (jfr svar på punkt 58 71).

Kommissionen vill påminna om att krisen var så allvarlig, förmodligen den största som drabbat nötköttssektorn, att det krävdes snabba åtgärder och att återvinning av felaktigt utbetalda belopp var absolut nödvändig för att de kompensationer som hade beviljats skulle få en rättvis effekt (jfr svar på punkterna 66 och 67).

Vad gäller åtgärderna för unga kalvar vill kommissionen påpeka att dessa två åtgärder skall betraktas som delar av samma åtgärdspaket, eftersom det politiskt sett inte var möjligt att välja antingen den ena eller den andra av dessa åtgärder, men att man var tvungen att anta båda. Därför skall deras verkan också bedömas i sin helhet (jfr svar på punkter 84 88).

Kommissionen övervakar noggrant återbetalningen av felaktigt utbetalda belopp inom ramen för förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna.

Slutsats

Åtgärdernas natur har angivits uttryckligen av rådet när de infördes i april 1996. Gemenskapens medfinansieringsgrad är således den brukliga för marknadsåtgärder.

Det fanns ingen rättslig grund för att kommissionen skulle övervaka kött- och benmjölförbudet i Förenade kungariket under 1988/89 som var den känsligaste perioden för en eventuell spridning av BSE utanför Förenade kungariket. Kommissionen har faktiskt inom Ständiga veterinärkommittén varnat för att sådana risker fanns och uppmanat de övriga medlemsstaterna att, i brist på rättslig grund för gemenskapsåtgärder, själva vidta åtgärder".

Kommissionen måste påpeka att om medlemsstaterna inte har genomfört BSE-åtgärderna i enlighet med bestämmelserna kommer konsekvenserna att dras inom ramen för förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna. Som redan påpekats i svaret på punkt 4.75 i revisionsrättens årsrapport för budgetåret 1996 och som redan understrukits tidigare i denna rapport har kommissionens avdelningar, utöver de kontroller som omnämns i revisionsrättens rapport, utfört en rad besök i de flesta medlemsstaterna för att utvärdera tillämpningen av förordningarna (EG) nr 1357/96 och (EG) nr 2443/96 (tilläggsbetalningar till nötköttsproducenter), bearbetningsbidrag för kalvar och bidrag för tidig kalvslakt.

Syftet med att ge medlemsstaterna ett visst utrymme för subsidiaritet var inte alls att undandra sig kontrollen från det integrerade systemet för administration och kontroll (IAKS), utan att ge medlemsstaterna möjlighet att använda sig av ett effektivare system för att uppfylla syftet med denna stödordning. Kommissionen anser att även om inte alla medlemsstater genomfört kontroller inom ramen för IAKS med avseende på de åtgärder som omfattas av förordningarna (EG) nr 1357/96 och (EG) nr 2443/96 så har det ändå varit möjligt att kontrollera dessa åtgärder på annat sätt, t.ex. när utbetalningar har gjorts ur djursjukfonden (Tyskland) eller till följd av ansökningar grundade på kompletterande åtgärder (Österrike).

Gemenskapen har redan en rättslig grund för att hantera utbrott av djursjukdomar, däribland sådana som kan påverka människan. När det gäller transmissibla spongiforma encefalopatier förbereder rådet och kommissionen för närvarande en förordning som kommer att ersätta merparten av nuvarande skyddsåtgärder. Dessutom meddelade kommissionen i budgetprioriteringarna för 1999 års preliminära budgetförslag att den har för avsikt att starta en debatt om de olika inblandade parternas ansvar vid bekämpning av epizootier, dvs. producenter, medlemsstater och unionen. Frågan har dock inte börjat granskas och det är därför ännu för tidigt att hävda att det skulle behövas en ansvarsfond.

ALLMÄN FÖRKLARING

1. Generellt sett anser kommissionen att mycket snabba och effektiva åtgärder vidtagits för att säkra en lämplig reaktion från gemenskapen på den kris utan motstycke som följde på tillkännagivandet från Förenade kungarikets regering den 20 mars 1996. Från den ena dagen till den andra stod gemenskapens marknad för nötkött på gränsen till kollaps till följd av konsumentens sviktande förtroende.

Rådets uttalade syfte var att handla snabbt för att skydda människors och djurs hälsa och stödja nötköttsproducenterna. På mycket kort tid vidtog kommissionen och rådet åtgärder för att uppnå detta syfte.

Åtgärderna varierade både till form och syfte för att säkerställa att så många aspekter som möjligt av krisen hanterades på ett snabbt och effektivt sätt. Åtgärden för slakt av nötkreatur som är äldre än 30 månader till exempel syftade till att skydda människors hälsa, återställa konsumenternas förtroende och stödja nötköttsproducenterna, medan de direkta tilläggsbetalningarna till nötköttsproducenter (förordningarna (EG) nr 1357/96 och (EG) nr 2443/96) säkerställde att betalningarna till producenterna grundades på objektiva kriterier som fastställs av varje medlemsstat med hänsyn till producenternas specifika situation. Den sistnämnda förordningen gav ett visst utrymme för subsidiaritet vilket ofta efterlyses men sällan är möjligt inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

Vid sidan om finansiering från EUGFJ vidtogs bl.a. åtgärder för att förbättra köttmärkning och identifiering av djur i syfte att återställa konsumentens förtroende och skydda människors och djurs hälsa.

Därutöver vidtog kommissionen, till följd av rekommendationer från Europaparlamentet, åtgärder som gällde kommissionens egen organisationsstruktur och förbättringar av förordningar, vilket också konstaterades av parlamentets tillfälliga kommitté för uppföljning av rekommendationer relaterade till BSE-krisen.

Vad gäller effektiviteten av de åtgärder som är avsedda att återställa marknaderna instämmer kommissionen med revisionsrätten om att det är för tidigt för att bedöma den fulla verkan av åtgärder som bearbetningsbidrag för kalvar och bidrag för tidig kalvslakt, men att det inte råder någon tvekan om att nötköttproduktionen har minskat till följd av dessa och andra BSE-åtgärder, särskilt Förenade kungarikets "över 30-månaderssystem".

2. Kommissionen har från början nära övervakat tillämpningen av BSE-åtgärderna. Avdelningen för räkenskapernas granskning och godkännande utförde en rad besök hos medlemsstaterna framför allt för att utvärdera de kontrollförfaranden som är nödvändiga för att säkerställa att BSE-bidragen betalas på ett korrekt sätt och att material som inte får komma in i livsmedelskedjan destrueras på ett riktigt sätt. Dessa besök har givit upphov till en rad rekommendationer för att förbättra kontrollförfarandena. Det är viktigt att betona att besöken hade två syften: dels att se till att medlemsstaterna följer gemenskapsbestämmelserna och förvägra gemenskapsfinansiering om så inte är fallet, dels se till att riskmaterial hålls skilt från allt annat material samt kontrolleras och undanskaffas på ett korrekt sätt.

Även andra avdelningar inom kommissionen utförde en rad besök för att övervaka medlemsstaternas åtgärder för att utrota BSE och kontrollera efterlevnaden av det exportförbud som ålagts Förenade kungariket. Kommissionens tjänsteveterinärer och Enheten för samordning av bedrägeribekämpning medverkade till denna omfattande satsning (se bilagan, förteckning över BSE-relaterade besök som utförts av kommissionens avdelningar).

INLEDNING

11. Utöver de besök som omnämns av revisionsrätten utfördes på ett tidigt stadium av åtgärdens genomförande även ett besök i Nederländerna, den medlemsstat som erhållit det största bidraget för tidig kalvslakt, för att kontrollera om kontrollförfarandena tillämpades på ett korrekt sätt. Åtgärden för tidig kalvslakt granskades både i Förenade kungariket och i Frankrike som tillsammans svarar för drygt 93 % av alla djur som slaktats i enlighet med denna åtgärd. Vad gäller förordning (EG) nr 2443/96 besöktes vissa medlemsstater redan innan utbetalningar gjordes och därför kan dessa utbetalningar inte granskas förrän på ett senare stadium. Kommissionen anser därför att revisionsrättens anmärkning i samband med denna åtgärd är förhastad.

Kommissionen utförde en rad besök i samband med BSE-åtgärder och anser att täckningen var tillfredsställande. Vid planeringen av granskningen av BSE-åtgärderna tog kommissionen hänsyn i sin riskanalys till de granskningar som revisionsrätten ämnade genomföra och beslutade därför att förlita sig på revisionsrättens granskning av förordning (EG) nr 717/96 (destruering av kalvar som importerats från Förenade kungariket) och av gemenskapsfinansierade slaktprogram av hela djurbesättningar i andra medlemsstater än Förenade kungariket för att undvika dubbelt arbete, särskilt med tanke på att dessa åtgärder endast gällde ett begränsat antal djur och därför tillämpades under kort tid. Ansträngningarna koncentrerades i stället på BSE-åtgärder som hade större betydelse ur kostnadssynpunkt.

Inom ramen för samordningen av besöken mellan kommissionen och revisionsrätten kan kommissionen besluta att inte granska åtgärder som omfattas av revisionsrättens granskning, vilket var fallet med bidragssystemet för kalvar i Förenade kungariket. I sådana fall drar kommissionen eventuellt lämpliga finansiella slutsatser från revisionsrättens granskningsresultat, vilket gör att det är onödigt att genomföra egna undersökningar av samma fråga.

Europaparlamentets rapport

12 15. Kommissionen har lämnat fullständiga svar både till tillfälliga undersökningskommittén och till tillfälliga kommittén för uppföljning på den kritik som riktas mot kommissionen. Kommissionens senaste meddelande till Europaparlamentet om de åtgärder som vidtagits och planeras till följd av de parlamentariska rapporterna lades fram den 6 maj 1998 (KOM(98) 282 slutlig).

Sedan tillfälliga undersökningskommittén avlämnade sin rapport i februari 1997 har ett nära och konstruktivt samarbete bedrivits av Europaparlamentet och kommissionen. Härvid har konsumentens hälsa och skydd stått i centrum för betydande gemensamma politiska ansträngningar. Sedan februari 1997 har nya grunder lagts för att återställa konsumentens förtroende för livsmedelssäkerheten tack vare en rad betydande insatser.

Flera av dessa insatser har betydelse för livsmedelssäkerheten och konsumentskyddet i allmänhet, särskilt införandet av nya tillvägagångssätt inom vetenskaplig rådgivning, riskanalys, identifiering, kontroll och inspektion av djur, grundade på principerna om utmärkt kvalitet, oberoende och insyn. Viktiga framsteg har också gjorts vad gäller åtgärder med särskild fokusering på bekämpning av BSE. Finansiella beslut har fattats för att stödja BSE-forskning. Lagstiftningsåtgärder har vidtagits för att förhindra spridning av BSE och skydda folkhälsan, särskilt genom utbyggnad av bestämmelserna om BSE-övervakning samt handel med och användning av kött- och benmjöl. Dessutom har kommissionen vidtagit kraftiga åtgärder för att se till att gemenskapsbestämmelserna på BSE-området efterlevs. Kommissionens tjänsteveterinärer har utfört ett stort antal besök. På grund av brister i efterlevnaden av gemenskapsreglerna har förfaranden inletts mot medlemsstater som inte följt bestämmelserna.

Kommissionen anser att konsumentens förtroende endast kan återställas om Europaparlamentet, rådet och kommissionen etablerar ett nära samarbete med medlemsstaterna grundat på ett gemensamt engagemang att skydda folkhälsan.

MARKNADENS FRÄMSTA KÄNNETECKEN

17. Tack vare kommissionens åtgärder, särskilt på veterinärområdet och vad gäller säljfrämjande och märkning, förväntas återhämtningen av nötköttskonsumtionen vara maximal och finns det möjlighet att den utvecklas till en fullständig återhämtning kring år 2001 av den konsumtionsnedgång som förorsakats av BSE-krisen (1).

ELIMINERINGSÅTGÄRDER

Inledning

Kommissionen delar inte revisionsrättens uppfattning att dessa åtgärder endast delvis skulle vara av veterinär karaktär. Åtgärdernas natur och gemenskapens finansieringsgrad fastställdes av rådet vid dess extraordinära sammanträde i början av april 1996. Procentsatsen är den brukliga för marknadsåtgärder (70 %, dvs. samma procentsats som använts upprepade gånger i grisköttssektorn).

Förenade kungarikets åtgärd för slakt av nötkreatur som är äldre än 30 månader (OTMS)

26. I början av åtgärdens tillämpning fastställdes för enkelhetens skull ett enhetsvärde (bidrag per slaktad djurenhet) grundat på marknadspriset för ko de flesta djur äldre än 30 månader som slaktades torde vara kor som var betydligt lägre än priset för handjur och kvigor. När kommissionen senare fastställde att marknadssituationen hade ändrat sig betydligt minskades enhetsvärdet per ko (i två steg) och till slut fastställdes separata priser för handjur och kvigor, dock på en tillräcklig nivå för att bibehålla åtgärdens effektivitet.

27 32. Som påpekas av revisionsrätten upptäckte kommissionen ett antal svagheter i OTMS såsom det tillämpades i Förenade kungariket, däribland brister i verifieringskedjan och i kontrollen efter slakt över material som omfattas av systemet, förseningar i dubbelkontrollen inom systemet och mot andra system samt förseningar i destruering av material.

Samtliga dessa frågor liksom ett antal andra resultat som kommissionen kommit fram till följs upp inom ramen för förfarandet för granskning och godkännandet av räkenskaperna. Rättelser för budgetåren 1996 och 1997 är planerade och Förenade kungarikets myndigheter har fått meddelande om att en del av 1998 års utgifter kommer att reserveras.

Brittiska kalvar exporterade före den 20 mars 1996

34. Revisionsrättens slutsatser liksom kommissionens och medlemsstaternas svar följs upp inom ramen för förfarandet för granskning och godkännandet av räkenskaperna.

35. Destruering av kalvar som importerats från Förenade kungariket var en marknadsåtgärd som var avsedd att återställa konsumentens förtroende och inte en sanitetsåtgärd. Åtgärdens införande faller självklart under medlemsstaternas befogenhet, eftersom de är mest välplacerade för att bedöma konsumentens reaktioner. Kommissionen anser att så länge en noggrann utvärdering av åtgärden inte har genomförts är det inte bevisat att åtgärdens effektivitet när det gäller att återupprätta konsumenternas förtroende har minskats.

Återköp av tidigare interventionsnötkött

37. Man bör beakta att åtgärdens främsta syfte, enligt övervägandena i kommissionens förordning (EG) nr 1757/96, var att destruera kött med hänsyn till lagringstiden och mot bakgrund av en marknadssituation som krävde snabba åtgärder för att återställa konsumenternas förtroende. Därför har tidsfristen för betalningarna avsiktligt fastställts med hänsyn till dem som åtgärden riktar sig till och vikten av att ge konsumenterna ett klart budskap, för att därigenom förbättra åtgärdens effektivitet och samtidigt förebygga bedrägerier.

Slaktprogram

Slakt av djurbesättningar

40. Medlemsstaterna, förutom Irland, begärde att få möjlighet att vid behov komplettera gemenskapsdelen med ett nationellt tillägg som betalas utöver de 30 % som normalt belastar den nationella budgeten (bl.a. i det fall att medlemsstaten finner att den totala ersättningen inte räcker till för att åtgärden skall vara effektiv). Utnyttjandet av denna möjlighet innebär att gemenskapens andel av den totala ersättningen per djur kan variera från en medlemsstat till en annan, vilket är en naturlig följd av den begärda flexibilitet som beviljades medlemsstaterna.

Tyskland

43 44. Som förklaras i det första stycket i ingressen, beaktandemeningen oräknad, till kommissionens förordning (EG) nr 299/97 hade djur födda i Förenade kungariket exporterats till andra medlemsstater innan exportförbudet infördes. Möjligheten att dessa djur, liksom djur som importerats från Schweiz, och deras direkta avkomlingar kunde komma in i livsmedels- eller foderkedjorna medförde att konsumenternas förtroendet för nötkött rubbades och ledde till störningar på den tyska marknaden. Det var därför en följd av det efterföljande exportförbudet att denna möjlighet förorsakade en allmän nedgång i konsumenternas förtroende för allt nötkött, oavsett ursprung, och att dessa exceptionella marknadsstödåtgärder blev nödvändiga.

Artikel 23 i förordning (EEG) nr 805/68 syftar på situationer där begränsningar för den fria omsättningen kan uppstå till följd av tillämpningen av vissa åtgärder för att bekämpa spridning av sjukdomar. Det fanns risk för det i Tyskland. Den ersättning som betalats för destruering av de berörda djuren har haft avsedd verkan och förhindrat uppkomsten av situationer som skulle kräva betydligt mer långtgående åtgärder.

Förenade kungarikets selektiva slaktprogram

50. Vad gäller de 65 000 brittiska kreatur som inte kan spåras bör noteras att dessa till stor del härrör från 1989/90 års "frivilliga" födelsebesättning. När denna besättning fick ingå i det selektiva slaktprogrammet var man medveten om att många djur inte skulle kunna spåras eftersom nödvändiga spårningsbestämmelser saknades på den tiden (på nationell nivå eller på gemenskapsnivå). Det bör dock noteras att inga oidentifierade djur från det selektiva beståndet kunde komma in i människors eller djurs näringskedjor, eftersom samtliga dessa djur skulle varit äldre än 30 månader och skulle destrueras i enlighet med OTMS-programmet.

51. De två åtgärder som åsyftas har olika räckvidd. Åtgärden för slakt av kreatur som är äldre än 30 månader är en åtgärd med allmän räckvidd avsedd att försäkra konsumenterna om att djur som var i en ålder där de fortfarande kunde bli sjuka destruerades och undandrogs från livsmedelskedjan. Det selektiva slaktprogrammet är en särskild åtgärd som gäller alla djur som fr.o.m. 1989 har fötts upp under samma omständigheter som djur som drabbats av BSE. Sanitetsrisken är därför betydligt större vad gäller djur som omfattas av det selektiva slaktprogrammet vilket innebär att dessa djur måste behandlas på ett annat sätt. Till skillnad från en stor del av de djur som omfattas av OTMS-programmet är de djur som omfattas av det selektiva slaktprogrammet i regel i full produktion, vilket förklarar varför de har ett högre värde och varför producenterna följaktligen måste få ett större bidrag.

52. Kommissionen finansierar 70 % av marknadsvärdet, dock enbart vad gäller djur som omfattas av det selektiva slaktprogrammet, medan Förenade kungariket betalar skillnaden mellan detta värde och återanskaffningsvärdet. För att säkerställa att värderingarna är exakta fastställs både marknadsvärdet och ersättningsvärdet av oberoende professionella värderare. Kommissionen övervakar dessa värden inom ramen för förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna.

Ersättning för BSE-fall

53. Gemenskapslagstiftningen kräver att nötkreatur som vid inspektion före slakt uppvisar kliniska tecken på BSE skall slaktas separat och att deras hjärna skall undersökas för BSE. Om undersökningen bekräftar förekomst av BSE skall djuret destrueras (artikel 2 i kommissionens beslut 94/474/EG, EGT L 194, 29.7.1994, s. 96). Vad gäller de fall i Belgien och Luxemburg som revisionsrätten hänvisar till fanns inga kliniska tecken på BSE. Som ett led i ett övervakningsprogram undersöks dock alla misstänkta fall av rabies rutinmässigt också för BSE.

55. I denna punkt presenteras ett antal påståenden om det förmodade ursprunget till vissa fall av BSE i Irland som om de vore ett faktum. Dessa påståenden har inte bevisats och ifrågasätts både av Nederländerna och Danmark. Dessutom hänvisas till ett uppskattat antal borttappade BSE-fall som exporterats från Förenade kungariket, men aldrig rapporterats i importmedlemsstaten. När dessa uppskattningar offentliggjordes i en artikel i Veterinary Record 1997 ifrågasattes de av de berörda medlemsstaterna (Tyskland, Irland och Danmark). På dessa invändningar från medlemsstaterna svarade artikelförfattarna (Veterinary Record, 13.9.1997, s. 287) att deras artikel inte skulle ses som en provokation eller kritik. Syftet med artikeln var att göra de övriga medlemsstaterna uppmärksamma på vilka risker som fanns att importera infekterat material som därefter kan komma att återanvändas, snarare än att göra gällande att ett visst antal kliniska fall har eller borde ha inträffat i dessa länder. Författarna tillstod att det statistiska material som använts som underlag för deras uppskattningar var behäftat med en betydande felmarginal.

MARKNADSÅTGÄRDER

Skillnader i stödsatser

58 61. Rådet har uttryckligen velat införa en större flexibilitet för att ta hänsyn till att situationen kunde variera mellan olika medlemsstater, producenter och konsumenter. Detta innebär att medlemsstaterna själva kunde välja den mest effektiva lösningen, vilket medfört att de belopp som beviljades olika stödmottagare varierar. Det viktiga är att varje medlemsstat vidtar de åtgärder som är mest effektiva i förhållande till de problem som har uppstått.

58. Det finns inget som tyder på att dessa skillnader skulle ha givit upphov till snedvridningar av konkurrensen.

59. Kommissionen anser att de exempel som anförs av revisionsrätten är förenliga med rådets förordning (EG) nr 1357/96.

60. Kommissionen anser inte att det finns "en del bevis" som tyder på att somliga sektorer kan ha överkompenserats. Revisionsrättens rapport innehåller inga belägg för antydningarna om eventuell överkompensering.

Kontroller

Rådets förordning (EG) nr 820/97 är resultatet av ett av många initiativ som tagits av kommissionen i BSE-krisens kölvatten för att förbättra veterinärkontrollen och därigenom skydda folkhälsan. Att förbättra spårbarheten av djur, vilket är syftet med förordningen, kommer också att leda till förbättrad kontroll över de olika åtgärder för djurbidrag som finansieras av garantisektionen vid EUGFJ.

Återvinningar

66. Kommissionen har inkluderat denna åtgärd, särskilt återbetalningar, i alla uppdrag som genomförts inom ramen för undersökningarna rörande bidrag för nötkreatur. Icke återvunna belopp kommer att följas upp inom ramen för förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna.

67. Enligt förordning (EG) nr 1357/96 kan olikheter i behandlingen förekomma. Eftersom de tillgängliga uppgifter som låg till grund för betalningarna gällde 1995 och krisen började i mars 1996 tycktes en utjämning av 1995 års uppgifter med de uppgifter som låg till grund för 1996 års bidrag vara det mest riktiga sättet att ersätta producenterna. Den förordning som slutligen antogs av rådet medgav en viss flexibilitet för medlemsstater som förfogade över andra informationskällor för att uppnå förordningens syfte. Följden av att ett tillvägagångssätt grundas på subsidiaritetsprincipen är att de föreslagna lösningarna kan variera från ett land till ett annat.

Direkt stöd

68 71. Det finns objektiva förklaringar till skillnaderna mellan dessa två förordningar som båda är avsedda att ersätta inkomstbortfall. Vid tillämpningen av det första stödpaketet (förordning (EG) nr 1357/96) konstaterades redan att det var svårt att värdera enskilda producenters inkomstbortfall och därför gav rådet en större räckvidd åt det andra stödpaketet, nämligen att ge producenterna eller hela nötköttssektorn inkomststöd, dock alltjämt under förutsättning att konkurrensen inte snedvrids.

Det finns inget som tyder på att olikheterna mellan de åtgärder som vidtagits av medlemsstaterna skulle ha givit upphov till snedvridningar av konkurrensen.

Produktionskontroll

Bearbetningsbidrag för kalvar (CPAS)

76. Kommissionen har dragit liknande och ytterligare slutsatser i samband med systemets tillämpning i Förenade kungariket. Myndigheterna i Förenade kungariket har åtagit sig att förbättra kontrollen över bortskaffandet av kalvarna. Korrigeringar av tidigare brister planeras genomföras inom ramen för förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna.

78. Irland har ingen riktig kalvproduktion. Det är därför logiskt att detta land har valt bearbetningsbidraget. Dessa två åtgärder (bearbetningsbidrag och bidrag för tidig kalvslakt) ingår i samma paket och det var obligatoriskt att tillämpa minst en av dessa åtgärder.

Revisionsrättens och kommissionens slutsatser kommer att följas upp inom ramen för förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna.

Bidrag för tidig kalvslakt (EMP)

81. Revisionsrättens konstaterande är inte ägnat att ifrågasätta åtgärdens effektivitet.

82 83. Kommissionen har utfört en rad kontroller på plats rörande bidrag för tidig kalvslakt i Frankrike, Tyskland och Nederländerna (jfr punkt 11 och kommissionens svar). Resultaten av dessa kontroller och revisionsrättens granskningsresultat i medlemsstaterna följs upp inom ramen för förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna.

Effektivitet i bidragssystemen för kalvar

84. Med hänsyn till strukturen på kalvköttsproduktionen var det uppenbart att införandet av detta bidrag kunde medföra en "oväntad förmånseffekt" för vissa producenter. Denna förmånseffekt (eller faktum att bidrag beviljats för ett visst antal djur utan att vikten minskat) anser rådet och kommissionen vara ofrånkomlig om man vill uppnå det önskade syftet, men innebär inte att åtgärdspaketets effektivitet skall ifrågasättas. Det faktum att kommissionen tog hänsyn till denna förmånseffekt i sina rapporter till rådet är ett bevis på undersökningens objektivitet.

86. Om man tar hänsyn till produktionsprognoserna är effekterna ännu större än vad revisionsrätten räknar med (se figurerna 1 och 2 i bilagan). Dessa figurer är grundade på uppgifter från Eurostat och visar en minskning med 8,2 kg av den genomsnittliga slaktvikten (minus 8,2 kg per djur) 1997 (tillämpningsåret för åtgärden) samt en ökning med 7 % av antalet djur som undandragits från nötköttsproduktionen (plus 372 330 djur).

87. När tillämpningen av dessa två åtgärder (bearbetningsbidrag och bidrag för tidig kalvslakt) blev obligatorisk, var det uppenbart att de skulle ha olika effekter och vid olika tidpunkter.

84 88. De båda åtgärderna ingår i samma paket. Det var politiskt sett inte möjligt att välja antingen den ena eller den andra av dessa åtgärder, utan man var tvungen att anta båda. Därför skall deras effektivitet också bedömas i sin helhet, med beaktande av att tillämpningen av den ena åtgärden är en nödvändig förutsättning för tillämpningen av den andra och omvänt.

SLUTSATSER

89. Vad gäller marknadsåtgärderna anser kommissionen, med hänsyn till ovanstående, att deras effektivitet har varit mycket betydande.

90. Åtgärdernas natur har angivits tydligt av rådet när de infördes i april 1996. Gemenskapens finansieringsgrad är därmed den brukliga för marknadsåtgärder.

91. Kommissionen har kontinuerligt ansträngt sig för att införa ett system för optimal identifiering och registrering av djuren. Redan i maj 1992 överlämnade kommissionen ett förordningsförslag till rådet avsett att tillgodose behovet av att kunna följa djuren av veterinära skäl och för att kontrollera förvaltningen av bidragsordningen. Som en följd av detta antog rådet direktiv 92/102/EEG. Efter att ha konstaterat att direktivets genomförande inte var helt tillfredsställande framlade kommissionen ett nytt förslag till förordning i oktober 1992 som resulterade i rådets antagande av förordning (EG) nr 820/97. Kommissionen välkomnar revisionsrättens uppmuntran till att fortsätta på denna väg.

Vad gäller de 65 000 brittiska kreatur som inte kan spåras bör noteras att dessa till stor del härrör från 1989/1990 års frivilliga födelsebesättning. När denna besättning fick ingå i det selektiva slaktprogrammet var man medveten om att många djur inte skulle kunna spåras eftersom nödvändiga spårningsbestämmelser saknades på den tiden (på nationell nivå eller på gemenskapsnivå). Det bör dock noteras att inga oidentifierade djur från det selektiva beståndet på ett legalt sätt kunde komma in i människors eller djurs näringskedjor, eftersom samtliga dessa djur skulle varit äldre än 30 månader och skulle destrueras i enlighet med OTMS-programmet.

92. Det fanns ingen rättslig grund för att kommissionen skulle övervaka kött- och benmjölförbudet i Förenade kungariket under 1988/89 som var den känsligaste perioden för en eventuell spridning av BSE utanför Förenade kungariket. Kommissionen har faktiskt inom Ständiga veterinärkommittén varnat för att sådana risker fanns och uppmanat de övriga medlemsstaterna att, i brist på rättslig grund för gemenskapsåtgärder, själva vidta åtgärder.

93. Kommissionen måste påpeka att om medlemsstaterna inte har genomfört BSE-åtgärderna i enlighet med bestämmelserna kommer konsekvenserna att dras inom ramen för förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna. Som redan påpekats i svaret på punkt 4.75 i revisionsrättens årsrapport för budgetåret 1996 och som redan understrukits tidigare i denna rapport har kommissionens avdelningar, utöver de kontroller som omnämns i revisionsrättens rapport, utfört en rad besök i de flesta medlemsstaterna för att utvärdera tillämpningen av förordningarna (EG) nr 1357/96 och (EG) nr 2443/96 (tilläggsbetalningar till nötköttsproducenter), bearbetningsbidrag för kalvar och bidrag för tidig kalvslakt.

94. Syftet med att ge medlemsstaterna ett visst utrymme för subsidiaritet var inte alls att undandra sig kontrollen från det integrerade systemet för administration och kontroll (IAKS), utan att ge medlemsstaterna möjlighet att använda sig av ett effektivare system för att uppfylla syftet med denna stödordning (jfr svaret på punkt 58 61).

Kommissionen anser att även om inte alla medlemsstater genomfört kontroller inom ramen för IAKS med avseende på de åtgärder som omfattas av förordningarna (EG) nr 1357/96 och (EG) nr 2443/96 så har det ändå varit möjligt att kontrollera dessa åtgärder på annat sätt, t.ex. när utbetalningar har gjorts ur djursjukfonden (Tyskland) eller till följd av ansökningar grundade på kompletterande åtgärder (Österrike).

95. De åtgärder som vidtogs inom ramen för BSE och de som är avsedda att minska den strukturella obalansen granskas i analysdokumentet för Agenda 2000 och utgör grunden för den föreslagna reformen av sektorn.

96. Gemenskapen har redan en rättslig grund för att hantera utbrott av djursjukdomar, däribland sådana som kan påverka människan. När det gäller transmissibla spongiforma encefalopatier förbereder rådet och kommissionen för närvarande en förordning som kommer att ersätta merparten av nuvarande skyddsåtgärder.

Dessutom meddelade kommissionen i budgetprioriteringarna för 1999 års preliminära budgetförslag att den har för avsikt att starta en debatt om de olika inblandade parternas ansvar vid bekämpning av epizootier, dvs. producenter, medlemsstater och unionen. Granskningen av frågan har dock inte börjat och det är därför ännu för tidigt att hävda att det skulle behövas en ansvarsfond.

(1) Generaldirektoratet för jordbruk, "Den gemensamma jordbrukspolitiken år 2000, nötköttssektorn, nuläge och utsikter", arbetsdokument april 1997, s. 25 26.

BILAGA

FÖRTECKNING ÖVER BSE-RELATERADE BESÖK SOM UTFÖRTS AV KOMMISSIONEN

1. GEMENSAMMA BESÖK RELATERADE TILL FÖRENADE KUNGARIKETS ÅTGÄRD FÖR SLAKT AV NÖTKREATUR SOM ÄR ÄLDRE ÄN 30 MÅNADER

>Plats för tabell>

2. BESÖK UTFÖRDA AV AVDELNINGEN FÖR GRANSKNING OCH GODKÄNNANDE AV EUGFJ:S RÄKENSKAPER, GD VI.A.I.3

2.1. Särskilda BSE-åtgärder för Förenade kungariket:

Åtgärden för slakt av nötkreatur som är äldre än 30 månader, det selektiva slaktprogrammet och återköp av tidigare interventionsnötkött

>Plats för tabell>

Se även gemensamma besök med GD XXIV

2.2. Undersökningar rörande bidrag för nötkreatur kombinerade me