HANDLINGSPLAN FÖR ATT PÅ BÄSTA SÄTT GENOMFÖRA BESTÄMMELSERNA I AMSTERDAMFÖRDRAGET OM UPPRÄTTANDE AV ETT OMRÅDE MED FRIHET, SÄKERHET OCH RÄTTVISA Text antagen av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 3 december 1998 (1999/C 19/01)

INNEHÅLL .......... Sida

DEL I: INLEDNING .......... 2

DEL II: PRIORITERINGAR OCH ÅTGÄRDER .......... 6

A. Urvalskriterier för prioriteringar .......... 6

B. Frågor som rör fri rörlighet för personer .......... 7

I. Åtgärder inom området för asyl, yttre gränser och invandring .......... 7

II. Civilrättsligt samarbete .......... 10

C. Polisiärt och straffrättsligt samarbete .......... 11

I. Polisiärt samarbete .......... 11

II. Straffrättsligt samarbete .......... 12

III. Tillnärmning av straffrättsliga bestämmelser .......... 13

IV. Övergripande problem .......... 13

DEL I

INLEDNING

1. Europeiska rådet i Cardiff uppmanade rådet och kommissionen att vid sitt möte i Wien lägga fram en handlingsplan för hur "bestämmelserna i Amsterdamfördraget om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa" bäst skall genomföras.

Stats- och regeringscheferna bekräftade i Pörtschach ytterligare den betydelse de tillmäter denna fråga genom att enas om att hålla ett särskilt Europeiskt råd i Tammerfors i oktober 1999.

Enligt Amsterdamfördraget flyttas områdena för visering, asyl, invandring och annan politik som rör fri rörlighet för personer, liksom civilrättsligt samarbete, från EU:s tredje pelare till dess första pelare (även om inte alla första pelarens förfaranden kommer att vara tillämpliga), medan bestämmelser om polisiärt samarbete och straffrättsligt samarbete som finns i den nya avdelning VI i FEU blir kvar inom EU:s tredje pelare. Utöver dessa ändringar när det gäller ansvarsområden, anges också i Amsterdamfördraget huvudlinjerna för verksamhet på områden som för närvarande faller under tredje pelaren.

2. När Europeiska rådet i Cardiff uppmanade rådet och kommissionen att lägga fram handlingsplanen, gav det tydligt uttryck för sin uppfattning att dessa bestämmelser ger nya möjligheter för att hantera en väsentlig angelägenhet av interesse för allmänheten och sålunda föra Europeiska unionen närmare folket.

3. Utan att underskatta vad som redan har uppnåtts på detta område genom EG-fördraget, enligt bestämmelserna i avdelning VI i Maastrichtfördraget och inom Schengen, är det värt att erinra om varför de nya bestämmelserna som antogs i Amsterdam erbjuder nya och bättre möjligheter. För det första fastställs målet att bibehålla och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa och de olika aspekterna på detta mål tas upp på nytt. För det andra har unionen fått sin nödvändiga ram och de instrument som krävs har stärkts och samtidigt, tack vare den utökade roll som planeras för domstolen och Europaparlamentet, blivit föremål för en närmare rättslig och demokratisk granskning. Gemenskapens metod har utvidgats: flera av de områden som tidigare hörde hemma under "tredje pelaren" lyder nu under gemenskapsreglerna och restriktioner som tidigare gällde för gemenskapens institutioner på området för polisiärt samarbete och straffrättsligt samarbete har hävts. Tillgången till gemenskapens budget har gjorts mindre besvärlig. Slutligen ger också införlivandet av Schengenregelverket en bas för EU att arbeta vidare på samt ger de medlemsstater som tog initiativet till detta samarbete ett erkännande för deras insatser.

4. Vid upprättandet av denna handlingsplan hade rådet och kommissionen som utgångspunkt att en av nycklarna till framgång ligger i att säkerställa att den anda av interinstitutionellt samarbete som finns i Amsterdamfördraget förverkligas. Detta gäller i synnerhet de nya ansvarsområdena, inbegripet en utökad initiativrätt, som Amsterdam ger kommissionen. Det väsentliga är inte så mycket var initiativrätten ligger, om den är delad eller exklusiv, som det sätt på vilket denna rätt utövas. I alla händelser föreskrivs det i fördraget att initiativrätten, under de fem år som avsatts för att till fullo uppnå fri rörlighet för personer, kommer att delas mellan kommissionen och medlemsstaterna när det gäller frågor som förs över till gemenskapsramen.

5. Trots att varje handlingsplan som upprättas nödvändigtvis, på ett konkret sätt, måste avspegla de prioriteringar och den tidsplan som anges i själva Amsterdamfördraget, behöver den också avspegla den allmänna strategin och den filosofi som ligger i begreppet ett "område med frihet, säkerhet och rättvisa". Dessa tre begrepp är nära sammanbundna. Frihet förlorar mycket av sin betydelse om den inte kan åtnjutas i en säker miljö och med fullt stöd av ett rättsväsende som alla unionens medborgare och invånare kan ha förtroende för. Dessa tre oskiljaktiga begrepp har en gemensam nämnare - människan - och ett av dem kan inte förverkligas till fullo utan de övriga två. Att bibehålla rätt balans mellan dem måste vara rättesnöret för unionens verksamhet. Det bör också i detta sammanhang noteras att det i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna (artikel 61, f.d. artikel 73i a) görs en direkt koppling mellan åtgärder för att upprätta fri rörlighet för personer och de särskilda åtgärderna för att bekämpa och förebygga brottslighet (artikel 31 e FEU), varigenom ett villkorat samband skapas mellan de båda områdena.

A. ETT OMRÅDE MED FRIHET

a) En bredare definition av frihet

6. Frihet i betydelsen fri rörlighet för personer inom Europeiska unionen förblir ett grundläggande mål i fördraget, och ett mål till vilket de stödåtgärder som rör begreppen säkerhet och rättvisa måste ge ett betydande bidrag. Resultaten från Schengen har visat vägen och lägger den grund man skall bygga på. Emellertid öppnar Amsterdamfördraget också vägen för att ge "frihet" en betydelse utöver fri rörlighet för personer över de inre gränserna. Det innebär också frihet att leva i ett samhälle där lag och ordning råder med vetskap om att offentliga myndigheter gör allt som står i deras enskilda och kollektiva makt (nationellt, på unionsnivå och därutöver) för att bekämpa och begränsa möjligheterna för dem som försöker undergräva eller missbruka denna frihet. Frihet måste också ledsagas av hela raden av grundläggande mänskliga rättigheter, inbegripet skydd mot varje slag av diskriminering i enlighet med artiklarna 12 och 13 i EG-fördraget och artikel 6 i FEU.

7. En annan grundläggande frihet som förtjänar särskild uppmärksamhet i dagens snabbt framväxande informationssamhälle är rätten till privatliv och i synnerhet skydd av personuppgifter. När register med personuppgifter byggs upp som ett led i det polisiära samarbetet och samarbetet i straffrättsliga frågor och ett informationsutbyte äger rum är det synnerligen viktigt att hitta rätt balans mellan den allmänna säkerheten och skyddet för den enskildes privatliv.

b) Invandrings- och asylpolitik

8. Bland kommande prioriteringar måste områdena asyl- och invandringspolitik behandlas som två skilda frågor. Grunden för arbetet är den förpliktelse som skrivits in i det nya fördraget att vidta åtgärder inom fem år på en rad invandrings- och asylrelaterade områden, både vad avser innehåll och procedurbestämmelser. Ett mycket omfattande arbete har redan lagts ned i dessa frågor, men de rättsakter som hittills har antagits inom området lider av ett par svagheter: dels har det ofta rört sig om icke-bindande lagstiftning som rekommendationer och resolutioner, dels har lämpliga system för att övervaka tillämpningen saknats. Åtagandet i Amsterdamfördraget att i fortsättningen använda gemenskapsrättsakter bör kunna avhjälpa dessa svagheter. Detta skall särskilt avse å ena sidan kampen mot olaglig invandring, och å andra sidan säkerställandet av integrering och rättigheter för de tredjelandsmedborgare som lagligen vistas i unionen samt det nödvändiga skyddet för dem som behöver det även om de inte till fullo uppfyller kriterierna i Genève-konventionen.

B. ETT OMRÅDE MED SÄKERHET

9. Det frihetsmål som diskuterats i tidigare avsnitt kan aldrig till fullo förverkligas om inte människorna kan känna trygghet och säkerhet.

10. Det mål som medlemsstaterna enats om i fördraget är inte att skapa ett enhetligt område i säkerhetshänseende där alla brottsbekämpande organ i medlemsstaterna skulle följa samma procedurer för spaning och utredning i frågor som rör den inre säkerheten. De nya bestämmelserna påverkar inte heller utövandet av medlemsstaternas befogenheter att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten.

11. Amsterdamfördraget ger först och främst en institutionell ram för att utforma gemensamma insatser medlemsstaterna emellan inom det polisiära samarbetet och samarbetet i straffrättsliga frågor, två områden som med nödvändighet hänger intimt samman, dvs. inte enbart erbjuda medborgarna ökad trygghet, utan också försvara unionens intressen, däribland dess ekonomiska intressen. Det uttalade målet är att brottslighet skall förebyggas och bekämpas på den i nivå som är lämpligast "vare sig brottsligheten är organiserad eller ej, särskilt terrorism, människohandel och brott mot barn, olaglig narkotikahandel och olaglig vapenhandel, korruption och bedrägeri".

a) Organiserad brottslighet

12. EU går denna utmaning till mötes genom de åtgärder som presenteras i den handlingsplan som godkändes av Europeiska rådet i Amsterdam och som utgår ifrån ett samlat förhållningssätt hela vägen från förebyggande till bekämpande och åtal. Vid Europeiska rådets möte i Cardiff konstaterades att viktiga framsteg redan gjorts, men även när planen till fullo är genomförd, måste man utnyttja de möjligheter att gå vidare som ges i Amsterdamfördraget.

b) Narkotika

13. Narkotikaproblemet motiverar ett särskilt avsnitt, eftersom detta problem hotar människors kollektiva och individuella säkerhet i flera avseenden och ofta, men inte alltid, är förknippat med organiserad brottslighet. EU:s insatser inom narkotikabekämpning har varit av stor betydelse genom det konsekventa kravet på ett samlat grepp med delat ansvar mellan konsument- och producentländer. Inom ramen för detta samlade angreppssätt får man emellertid inte underskatta vikten av att de brottsbekämpande organen gemensamt lägger all tillgänglig kraft på att bekämpa narkotikahandlarna och de kriminella organisationer som står bakom handeln. Unionens handlingsplan för narkotikabekämpning för perioden 2000-2004, som för närvarande diskuteras i kimmissionen och rådet, kommer att behöva upprättas och genomföras på ett sätt som till fullo utnyttjar möjligheterna i det nya fördraget.

c) Europol

14. I det nya fördraget bekräftas den viktiga och centrala roll Europol kommer att spela, och det anges därför att en rad åtgärder för detta ändamål skall antas inom fem år efter fördragets ikraftträdande. Det föreskrivs särskilt ökad samordning och stöd till Europols operativa insatser. Eftersom Europolkonventionen nu till sist har ratificerats av samtliga medlemsstater är det viktigt att dessa åtgärder kan börja genomföras så snart som möjligt, så att Europol kan agera effektivt i sin nya roll som samarbetsinstrument på Europanivå. Denna utveckling bör byggas på erfarenheterna från Europols narkotikaenhet, som fungerat som en prototyp för det framtida Europol i en rad avseenden, bland annat vad gäller informationsutbyte, tekniskt och operativt stöd, hotbildsanalys och lägesrapportering.

C. ETT OMRÅDE MED RÄTTVISA

15. Eftersom Amsterdamfördraget bidragit med nya framsteg och effektiva verktyg inom detta politikområde bör målen för det "område med rättvisa" vi vill skapa nu definieras, samtidigt som det tas hänsyn till det faktum att medlemsstaternas rättsordningar, av skäl som går långt tillbaka i historia och tradition, avsevärt skiljer sig från varandra. Målet är att medborgarna skall känna att en gemensam rättvisesyn råder inom hela unionen, och att rättvisan i praktiken förenklar det dagliga livet för var och en, och ställer dem till svars som hotar individens eller samhällets frihet och säkerhet. Detta omfattar både vars och ens rätt att få sin sak prövad och en vidareutveckling av det rättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna. Amsterdamfördraget ger de begreppsmässiga och institutionella ramar som krävs för att försvara dessa värden inom unionen.

Såväl i civilrättsliga som i straffrättsliga frågor är en snabb ratificering och ett effektivt genomförande av antagna konventioner avgörande för att det skall uppnås ett område med rättvisa.

a) Civilrättsligt samarbete

16. För att ett europeiskt område med avseende på rättsliga frågor skall upplevas som påtagligt av EU-medborgarna krävs ett framgångsrikt civilrättsligt samarbete; detta utgör något av en grundstomme i utvecklingen, och många bedömare anser att det civilrättsliga samarbetet hittills har utvecklats alltför långsamt. Det är rimligt att förvänta sig att EU bidrar till att förenkla den "rättsliga miljö" som råder inom unionen, på så sätt att livet underlättas för laglydiga medborgare. I detta sammanhang bör principerna om rättssäkerhet och lika möjligheter att få sin sak prövad utgöra grundläggande mål. Detta innebär bland annat att det måste vara lätt att ta reda på vilken som är den behöriga domstolen i olika frågor och att klarhet råder om vilka bestämmelser som är tillämpliga. Snabba och rättvisa rättsliga förfaranden och effektiva system för att verkställa beslut utgör andra grundförutsättningar.

b) Straffrättsligt samarbete

17. Det finns ett tydligt behov av att förbättra och påskynda det straffrättsliga samarbetet både bland medlemsstaterna och med tredje land, särskilt med sikte på ett intensifierat polisiärt samarbete. Även med ett effektivt straffrättsligt samarbete är det mycket svårt att hantera sådana företeelser som den organiserade brottsligheten om det inte samtidigt sker en förenkling av de förfaranden som tillämpas och vid behov en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning på området.

18. Detta innebär mera konkret att brottsliga handlingar bör bemötas på samma effektiva sätt inom hela unionen. När det gäller terrorism, korruption, människohandel, organiserad brottslighet bör det således skapas gemensamma minimiregler avseende brottsrekvisit, och dessa brott bör bekämpas med samma fasthet oavsett var de äger rum. Om allvarliga brott kan bemötas på ett motsvarande sätt inom hela unionen bör också möjligheten att samordna förfarandena för åtal undersökas, så länge som en förbättrad effektivitet kan förenas med respekten för individens rättigheter. Detta gäller särskilt politikområden där unionen redan utformat gemensam politik och frågor av starkt gränsöverskridande karaktär, såsom miljöbrott, högteknologisk brottslighet, korruption och bedrägerier, penningtvätt, m.m. Enligt bestämmelserna i Amsterdamfördraget bör en utveckling av Europols befogenheter ske och de rättsliga myndigheternas roll och plats i förhållande till Europol - antingen på medlemsstats- eller unionsnivå - måste granskas.

c) Förfaranden

19. De procedurregler bör vara såpass väl samordnade att människor inte behöver befara att få olika behandling beroende på vilken jurisdiktion som är behörig. I princip har samordningen av adekvata och jämförbara procedurregler redan uppnåtts genom de procedurmässiga garantier som ges i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och den dynamiska tolkning av dessa som gjorts av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, särskilt avseende rätten till försvar i brottmål. Det förefaller emellertid vara lämpligt att komplettera dessa grundläggande principer med standarder och riktlinjer för god praxis på områden av gränsöverskridande relevans och gemensamt intresse (t.ex. tolkning) som också kan utsträckas till att gälla vissa delar av verkställandet av beslut i brottmål, inbegripet till exempel beslagtagande av tillgångar och aspekter i fråga om återanpassning av gärningsmännen och stöd till brottsoffer.

d) Processer över nationsgränser

20. De inneboende svårigheterna vid processer som bedrivs över nationsgränser bör minimeras, både vad avser tvistemål och brottmål. Bland annat bör utväxling av dokument och annan information underlättas, formulär finnas tillgängliga på flera språk och funktioner eller nätverk skapas för att ge assistans och rådgivning i gränsöverskridande ärenden och möjliga modeller för rättshjälp i sådana fall.

D. UTVIDGNINGEN

21. Ett viktigt samband finns med utvidgningsprocessen, särskilt med föranslutningsstrategin.

De länder som ansöker om medlemskap i Europeiska unionen är väl medvetna om att rättsliga och inrikes frågor kommer att ha särskild betydelse för deras ansökningar.

Emellertid är regelverket för RIF av en annan art än andra delar av unionens regelverk. Mycket behöver ännu uträttas och regelverket kommer därför att utvecklas fortlöpande under föranslutningsåren.

Antagandet av handlingsplanen kommer att ha den ytterligare fördelen att det där till förmån för ansökarländerna fastställs en tydlig och omfattande redogörelse för unionens prioriteringar på detta område.

E. FÖRBINDELSER MED TREDJE LAND OCH INTERNATIONELLA ORGANISATIONER

22. De landvinningar som gjordes genom Amsterdamfördraget kommer också att förstärka unionens roll som aktör och partner på den internationella arenan, såväl bilateralt som inom multilaterala forum. Som ett resultat, byggt på den dialog som redan har inletts i RIF-samarbetet med ett ökande antal tredje länder och internationella organisationer och organ (t.ex. Interpol, UNHCR, Europarådet, G8 och OECD) kan denna yttre aspekt av unionens handlande väntas få en ny och mer krävande dimension. De nya instrument som blivit tillgängliga enligt fördraget kommer att behöva användas fullt ut. Särskilt överföringen till gemenskapernas behörighet av frågor som rör asyl, invandring och civilrättsligt samarbete möjliggör för gemenskapen att - i den omfattning som tillåts av EG-domstolens etablerade rättspraxis i fråga om gemenskapens yttre behörighet - utöva sitt inflytande internationellt i dessa frågor. I de frågor som kvarstår inom avdelning VI i FEU, kan unionen också använda sig av rådets möjlighet att ingå internationella avtal i frågor som rör avdelning VI i fördraget, och möjligheten för ordförandeskapet, biträtt av rådets generalsekreterare och i full samverkan med kommissionen, att företräda unionen på dessa områden.

F. ARBETETS STRUKTUR PÅ OMRÅDET FÖR RÄTTSLIGA OCH INRIKES FRÅGOR

23. Såväl Amsterdamfördragets nya bestämmelser som dess protokoll, som innebär ett införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar, och som i alldeles särskild grad kännetecknas av att vara pelaröverpripande, kommer att behöva avspegla sig även i arbetets struktur inom rådet. Avsikten med fördraget var helt säkert inte att kategorisera det sätt på vilket de olika delarna av området med frihet, säkerhet och rättvisa behandlas, som t.ex. mellan Europeiska gemenskapens strukturer å ena sidan och Europeiska unionens å den andra, särskilt som ansvaret för att föra målet framåt i bägge fallen, oberoende av om dessa delar faller under första eller andra pelarens behörighetsområde, kommer att åligga rådet i dess sammansättning av justitie- och inrikesministrar. Det kommer därför att vara mycket viktigt att innan Amsterdamfördraget träder i kraft för detta ändamål inrätta lämpliga arrangemang, som både beaktar bestämmelserna i fördraget och underlättar den samordnande roll som Coreper kommer att spela.

Det är också viktigt att få till stånd lämpliga arrangemang för att omfatta det speciella fall som Schengen informationssystem utgör så att en smidig övergång utan minskning av systemets effektivitet kan tryggas. En diskussion kan på medellång sikt även påbörjas om utsikterna för att utveckla SIS II efter utvidgningen.

Inom K 4-kommittén, som arbetar på grundval av artikel K 4.1 i FEU, är arbetet med de nödvändiga strukturella arrangemangen, bl.a. reflexioner över behovet av ytterligare samordning såväl inom områdena migration och asyl som på det civilrättsliga området genom kommittéer som är sammansatta av höga tjänstemän, redan i gång.

Denna reform av arbetsstrukturerna borde grunda sig på följande principer: rationalisering och förenkling (ett lämpligt antal arbetsgrupper som motsvarar de mål som fastställs i fördraget, inget dubbelarbete), specialisering och ansvar (arbetsgrupper sammansatta av experter med ansvar på tillräckligt hög nivå i sin egen stat, en lämplig plats förbehållen Europols operativa strukturer, ett europeiskt rättsligt nätverk), kontinuitet (permanenta arbetsgrupper för permanenta mål i fördraget, uppföljningsmekanism för samtliga antagna instrument), öppenhet (tydlighet när det gäller arbetsgruppernas mandat och inbördes förhållanden) och flexibilitet (möjlighet att på mycket kort sikt anpassa strukturerna för att kunna bemästra nya problemkomplex som kräver särskild och brådskande behandling).

I och med att Amsterdamfördraget träder i kraft uppstår ett antal rättsliga frågor som ett resultat både av övergången av vissa politikområden från tredje till första pelaren och av övergången till nya former av rättsakter och förfaranden under den tredje pelaren. Detta rör t.ex. frågan om hur konventioner inom det område som skall flyttas över till gemenskapens befogenhetsområde skall behandlas och vilka kommer att ha undertecknats men ännu inte ratificerats den dag Amsterdamfördraget träder i kraft.

DEL II

PRIORITERINGAR OCH ÅTGÄRDER

A. URVALSKRITERIER FÖR PIORITERINGAR

24. Genom ett antal principer har det bestämts på vilket sätt rådet och kommissionen har identifierat - och ämnar genomföra - de åtgärder som anges i denna del:

i) Redan i Amsterdamfördraget fastställs vissa klara riktlinjer för de åtgärder som skall prioriteras, särskilt under de första fem åren efter ikraftträdandet. I handlingsplanen måste dessa riktlinjer respekteras.

ii) Subsidiaritetsprincipen, som gäller samtliga aspekter av unionens åtgärder, har särskild relevans när ett område med frihet, säkerhet och rättvisa skall upprättas.

iii) Principen om solidaritet mellan medlemsstaterna och mellan dessa och de europeiska institutionerna, skall gälla i mötet de gränsöverskridande utmaningar som den organsierade brottsligheten och migrationsrörelserna representerar.

iv) Effektiv förvaltning i genomförandet av den rättsliga ram som upprättats genom fördraget är inte mindre viktigt än den rättsliga ramen i sig. Åtgärder som vidtas skall motsvara faktiska behov och ge utdelning. I detta sammanhang bör det i unionens handlingsplan finnas utrymme för arbetsmetoder som tidigare har visat sig värdefulla, till exempel i samband med Schengen.

v) Ansvaret för att garantera den inre säkerheten förblir medlemsstaternas. Det är därför viktigt, när det europeiska samarbetet utvecklas, att ta hänsyn till nationella intressen, liksom även gemensamma strategier och skillnader.

vi) En realistisk strategi kräver, när prioriteringar skall göras, att de resurser och den tid som finns att tillgå beaktas.

25. Enligt artikel 2 i FEU skall unionen ha som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten för personer garanteras, samtidigt som lämpliga åtgärder vidtas avseende kontroller vid yttre gränser, asyl, invandring och förebyggande och bekämpande av brottslighet. Det ömsesidiga beroendet mellan de olika aspekterna av detta övergripande mål bekräftas i artikel 61 a som nämner artikel 31 e i FEU. Det är därför av intresse för en så hög säkerhetsnivå som möjligt för allmänheten att vissa åtgärder på ett område tids- och innehållsmässigt samordnas med åtgärder på ett annat.

26. Införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ram kommer att få till följd att från det datum då Amsterdamfördraget träder i kraft komer gemenskapens mål enligt hela artikel 61 i EG-fördraget och i stor utsträckning artikel 63.3 b i EG-fördraget i de versioner som finns i Amsterdamfördraget att till stor del ha förverkligats avseende tio medlemsstater och avseende 13 medlemsstater från datumet för det rådsbeslut som anges i artikel 2.2 i Schengenprotokollet. Detta betyder att mycket av det faktiska arbetet kommer att vara gjort långt före den tidsgräns på fem år som anges i artiklarna i fråga. Det skulle möjliggöra för rådet att inledningsvis inrikta sig särskilt på andra av gemenskapens och unionens mål på området för rättsliga och inrikes frågor för vilkas förverkligande en maximal tidsgräns på fem år har fastställts (artikel 63.1 och artikel 63.2 a i EG-fördraget och artikel 30.2 i FEU, till exempel), och att ta itu med frågor som brådskande måste åtgärdas eller som har blivit politiskt viktiga.

För att i praktiken omsätta de prioriteringar som förtecknas i dessa artiklar, måste insatser göras för att anta åtgärder som närmare beskrivs i följande avsnitt.

27. När det gäller kraven i fördraget bör hänsyn även tas till Förenade kungarikets och Irlands ställning enligt protokollen till Amsterdamfördraget samt, vid fastställandet av prioriteringarna, till befintliga planer och till behovet av att fortsätta arbetet med befintliga handlingsprogram på medellång sikt.

28. När man fastställer faktiska och politiska prioriteringar måste man först och främst tänka på projekt som redan löper eller som sannolikt kommer att pågå när Amsterdamfördraget träder i kraft. Inriktningen har härvid varit att säkerställa största möjliga kontinuitet samtidigt som en fullständig anpassning sker till de nya förhållandena.

29. I lagstiftningsarbetet har man också varit tvungen att ta hänsyn till det befintliga regelverket inom den tredje pelaren. Detta har gjort det nödvändigt att avgöra vilka av de föreliggande reglerna, om några, som bör ersättas av mer verkningsfulla sådana. Lagstiftning av icke bindande karaktär har härvidlag ansetts komma i första rummet.

30. När Amsterdamfördraget träder i kraft kommer följden troligen att bli ett ökat antal mål för Europeiska gemenskapernas domstol, medan ett område med frihet, säkerhet och rättvisa just kräver att de rättsliga förfarandena är så ändamålsenliga som möjligt. Det ligger därför i både medlemsstaternas och berörda enskilda personers intresse att högsta prioritet ges åt en undersökning tillsammans med domstolen av alla tänkbara möjligheter som finns för att korta ner den genomsnittliga tiden för förfaranden i domstolen, särskilt när det gäller ansökan om förhandsavgöranden enligt avdelning VI i FEU och avdelning IV i EG-fördraget.

31. De prioriteringsnivåer som anges nedan börjar logiskt sett att gälla när Amsterdamfördraget träder i kraft. Prioriterade åtgärder återfinns i två kategorier. För det första insatser och åtgärder som det är viktigt att genomföra eller anta inom två år från det att Amsterdamfördraget träder i kraft (anges nedan som åtgärder som skall vidtas inom två år) och för det andra insatser och åtgärder som måste antas eller genomföras inom fem år från det att fördraget träder i kraft, eller åtminstone måste utarbetandet av insatser och åtgärder (anges nedan som åtgärder som skall vidtas inom fem år) påbörjas på området. Det kan emellertid bli nödvändigt att börja med viss verksamhet som är högst prioriterade snarast efter antagandet av denna handlingsplan, eftersom det krävs förarbete, exempelvis i tekniska arbetsgrupper, som helst bör vara avslutat vid ikraftträdandet. Sådana särskilt brådskande åtgärder anges särskilt nedan.

B. FRÅGOR SOM RÖR FRI RÖRLIGHET FÖR PERSONER

I. Åtgärder inom områdena för asyl, yttre gränser och invandring

32. Målet är att under de kommande fem åren inleda arbetet med området med frihet. Förverkligandet av detta mål förutsätter följaktligen, för att en ökad säkerhet skall kunna säkerställas för alla europeiska medborgare, utarbetandet av stödåtgärder, särskilt i samband med kontroller vid de yttre gränserna och kampen mot den illegala invandringen, samtidigt som man helt och fullt beaktar principer som kommer till uttryck i artiklarna 6 i FEU samt 12 och 13 i EG-fördraget. FN:s flyktingkommissarie kommer vid behov att rådgrågas när det gäller asylfrågor.

33. Det åtgärder som utarbetas skall vederbörligen beakta att asyl och invandring är två olika områden som kräver olika metoder och lösningar.

34. En generell migrationsstrategi bör sammanställas i vilken en europeisk solidaritetsplan bör inta en viktig plats. Erfarenheterna och framstegen inom Schengensamarbetet bör visa sig vara särskilt relevanta beträffande kortfristiga uppehållstillstånd (upp till tre månader), kampen mot den olagliga invandringen och även kontrollerna vid de yttre gränserna.

En övergripande prioritering bör vara att förbättra statistik- och informationsutbytet när det gäller asyl och invandring. Detta utbyte bör innefatta statistik om asyl och invandring, information om tredjelandmedborgares ställning, nationell lagstiftning och politik på grundval av kommissionens handlingsplan.

35. För att fullborda området med fri rörlighet är det av avgörande betydelse att en snabb och omfattande utvidgning sker av principerna för den fria rörligheten för personer i enlighet med det protokoll som införlivar Schengenregelverket med EU.

Åtgärder som skall vidtas inom två år

36. Följande åtgärder bör vidtas inom två år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Åtgärder inom områdena för asyl och invandring

Bedömning av ursprungsländerna för att en integrerad strategi, specifik för varje land, skall kunna utformas.

b) Åtgärder inom området för asyl

i) Faktisk tillämpning av Dublinkonventionen: fortsatt granskning av kriterierna och villkoren för ett förbättrat genomförande av konventionen och en möjlig överföring av den rättsliga grunden till Amsterdamfördragets system (artikel 63.1 a i EG-fördraget).

En studie bör företas för att se i vilken omfattning mekanismen bör kompletteras, bland annat med bestämmelser som lägger ansvaret för behandlingen av medlemmarna i samma familj på en enda medlemsstat i de fall tillämpningen av kriterierna resulterar i att flera medlemsstater blir ansvariga, samt genom bestämmelser som gör att frågan om skydd för en flykting som byter bosättningsland regleras på ett tillfredsställande sätt.

ii) Genomförande av Eurodac.

iii) Antagande av miniminormer för medlemsstaternas förfarnden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus (artikel 63.1 d i EG-fördraget), så att bland annat tiden för asylförfaranden kan minskas. I detta sammanhang skall särskild uppmärksamhet ägnas barns situation.

iv) Begränsning av asylsökandes förflyttningar mellan meldemsstaterna.

v) Bestämmande av miniminormer för mottagande av asylsökande med särskild uppmärksamhet på barnens situation (artikel 63.1 b i EG-fördraget).

vi) Genomförande av en studie i syfte att påvisa förtjänsterna med ett gemensamt europeiskt asylförfarande.

c) Åtgärder inom området för invandring

i) Instrument för lagliga invandrares rättsliga ställning.

ii) Upprättande av en konsekvent EU-politik för återtagande och återsändande.

iii) Åtgärder mot olaglig invandring (artikel 63.3 b i EG-fördraget) bland annat genom informationskampanjer i transiteringsländer och ursprungsländer.

Som en följd av att kontrollen av migrationsströmmarna prioriteras skulle det vara lämpligt att snabbt ta fram konkreta förslag som förbättrar åtgärderna mot den olagliga invandringen.

d) Åtgärder inom områdena för yttre gränser och fri rörlighet för personer

i) Förfarande och villkor för att utfärda viseringar i medlemsstaterna (tillgängliga medel, garantier för återresa och kostnadstäckning för olyckshändelser eller sjukdom) och även upprättande av en förteckning över länder vars medborgare omfattas av viseringstvång vid flygplatstransitering (slopande av den nuvarande grå listan).

ii) Bestämmande av regler för enhetligt utformade viseringar (artikel 62.2 b iv i EG-fördraget).

iii) Utarbetande av en förordning för de länder

- vars medborgare är undantagna från viseringstvånget i Europeiska unionens medlemsstater,

- vars medborgare av samtliga Europeiska unionens medlemsstater åläggs viseringstvång (artikel 62.2 b i i EG-fördraget).

iv) Vidareutveckling av harmoniseringen av medlemsstaternas lagstiftningar beträffande fraktförares ansvar.

Åtgärder som skall vidtas så snart som möjligt i enlighet med bestämmelserna i Amsterdamfördraget

37. a) Miniminormer för att ge tillfälligt skydd åt fördrivna personer från tredje land vilka inte kan återvända till sitt ursprungsland (artikel 63.2 a i EG-fördraget).

b) Främjande av en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot fördrivna personer och bära följderna av detta (artikel 63.2 b i EG-fördraget).

Åtgärder som skall vidtas inom fem år

38. Följande åtgärder bör vidtas inom fem år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Åtgärder inom områdena för asyl och invandring

Bestämmande och genomförande av de åtgärder som finns förtecknade i den europeiska migrationsstrategin.

b) Åtgärder inom området för asyl

i) Antagande av miniminormer för när medborgare i tredje land skall betraktas som flyktingar.

ii) Bestämmande av miniminormer för subsidiärt skydd för personer som behöver internationellt skydd (artikel 63.2 a, senare delen).

c) Åtgärder inom området för invandring

i) Förbättrade möjligheter att avvisa personer som vägrats rätten att stanna genom en förbättrad samordning inom EU när det gäller genomförandet av bestämmelser om återtagande och utarbetandet av europeiska officiella (ambassad-) rapporter om situationen i ursprungsländerna.

ii) Utarbetande av regler om villkor för inresa och bosättning samt normer för medlemsstaternas förfaranden för att utfärda viseringar och uppehållstillstånd för längre tid, inbegripet sådana som avser familjeåterförening (artikel 63.3 a i EG-fördraget).

Frågan om rätten för medborgare i tredje land som har uppehållstillstånd att bosätta sig i valfri medlemsstat i unionen kommer inom kort att diskuteras i den behöriga arbetsgruppen.

iii) Fastställande av de rättigheter och villkor enligt vilka medborgare i tredje land som är lagligen bosatta i en medlemsstat får bosätta sig i andra medlemsstater (artikel 63.4 i EG-fördraget).

Diskussioner kan, med beaktande av följderna för den sociala jämvikten och arbetsmarknaden, föras inom rådets behöriga organ om de villkor på vilka medborgare i tredje land skulle kunna etablera sig och arbeta i vilken stat som helst i unionen, liksom unionsmedborgarna och deras familjer.

På dessa två områden bör ansträngningar göras för att så småningom förbättra situationen, även om det inte ställs krav i Amsterdamfördraget på att detta skall slutföras inom en femårsperiod.

d) Åtgärder inom områdena för yttre gränser och fri rörlighet för personer

i) Användning av samma reprsentationsformer som i Schengen även på viseringsområdet

Man kunde överväga möjligheten av att inrätta ett system mellan medlemsstaterna som skulle förbättra utsikterna att förhindra viseringssökande från att på ett orätt sätt använda sig av de utländska representationerna i en eller flera medlemsstater för att få tillträde till en annan medlemsstat, som vid tiden för ansökan var det egentliga destinationsland som avsågs.

ii) Uppmärksamhet kommer att ägnas den nya tekniska utvecklingen för att vid behov garantera en ännu större säkerhet när det gäller den enhetliga utformningen av viseringar (klistermärke).

II. Civilrättsligt samarbete

39. Målet är att göra medborgarnas liv enklare genom förbättring och förenkling av regler och förfarandena för samarbete och kommunikation mellan myndigheter och vid verkställighet av domar, genom att främja överensstämmelsen i fråga om lagvalsreglerna och reglerna för fastställande av behörig domstol och genom att undanröja hinder för att de civilrättsliga förfarandena skall fungera väl enligt europeiska rättsregler. Därför bör rättskipningen i Europa samordnas bättre och kunskapen om medlemsstaternas rättsordningar förbättras, särskilt rörande vissa frågor där de mänskliga aspekterna är viktiga och har inverkan på medborgarnas dagliga liv.

Åtgärder som skall vidtas inom två år

40. Följande åtgärder bör vidtas inom två år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Revideringen av Bryssel- och Luganokonventionerna, om den inte har avslutats, bör slutföras.

b) Ett rättsligt instrument rörande tillämplig lag på utomobligatoriska förpliktelser bör utarbetas (Rom II).

c) En revidering bör, i förekommande fall, påbörjas av vissa bestämmelser i konventionen om tillämplig lag på avtalsförpliktelser, med beaktande av särskilda bestämmelser om lagvalsregler i andra gemenskapsinstrument (Rom I).

d) Granskning av möjligheten att utsträcka principerna för det europeiska straffrättsliga nätverket till att omfatta civilrättsliga förfaranden.

Väl definierade kontaktpunkter i alla medlemsstater kunde göra det möjligt att förbättra kunskaperna om medlemsstaternas rättsordningar och att säkerställa en bättre samordning av förfarandena på vissa områden där de mänskliga aspekterna är viktiga (exempelvis konflikter mellan föräldrar i olika medlemsstater).

Åtgärder som skall vidtas inom fem år

41. Följande åtgärder bör vidtas inom fem år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Granskning av möjligheterna att utarbeta ett rättsligt instrument för tillämplig lag för skilsmässor (Rom III):

Efter det första steg som tagits i frågor som rör äktenskapsskillnad genom Bryssel II i fråga om behörighet, erkännande och verkställighet av beslut, bör möjligheterna att enas om bestämmelser för fastställande av tillämplig lag för att undvika "forum shopping" utforskas på grundval av en ingående undersökning.

b) Granskning av möjligheterna att utarbeta andra lösningsmodeller än domstolsförfaranden, särskilt med avseende på familjekonflikter över gränserna. Möjligheten av medling som ett sätt att lösa familjekonflikter bör i detta sammanhang granskas.

c) Granskning av möjligheterna att upprätta ett rättsligt instrument för internationell behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av beslut i fråga om makars förmögenhetsförhållanden och i fråga om arvsrätt.

När sådana rättsliga instrument utarbetas bör sambandet mellan makars förmögenhetsförhållanden och arvsregler beaktas. Det arbete som redan utförts inom ramen för Haagkonferensen om internationell privaträtt bör beaktas.

d) Fastställande av vilka civilrättsliga regler med gränsöverskridande verkan som snabbt bör tillnärmas för att underlätta de europeiska medborgarnas tillgång till domstolsprövning och undersöka utarbetandet av ytterligare åtgärder i enlighet därmed för att förbättra överensstämmelsen mellan civilrättsliga förfaranden.

Detta kunde inbegripa en granskning av reglerna om ställande av säkerhet för rättegångskostnader och svarandens utgifter i tvistemål, beviljande av rättshjälp samt andra eventuella hinder som är av ekonomisk art.

e) Förbättring och förenkling av samarbetet mellan domstolar när det gäller att höra vittnen.

f) Granskning av möjligheterna till tillnärmning av vissa civilrättsliga områden, t.ex. genom att skapa en enhetlig internationell privaträtt, tillämplig på godtrosförvärv av lös egendom.

C. POLISIÄRT SAMARBETE OCH STRAFFRÄTTSLIGT SAMARBETE

42. Målet är att ge medborgarna en hög skyddsnivå enligt Amsterdamfördraget och att främja rättsstatsprincipen. Det förutsätter att samarbetet mellan de myndigheter som har ansvar för att lagarna tillämpas med respekt för rättssäkerheten intensifieras. Det förutsätter också att ett rättsligt område där rättsliga myndigheter kan samarbeta på ett effektivare, snabbare och smidigare sätt fastställs. Genom nära samarbete främja ett integrerat arbetssätt från rättsliga, polisiära och andra berörda myndigheters sida när det gäller att förhindra och bekämpa brottslig verksamhet, organiserad eller av annat slag.

Åtgärder som skall vidtas inom två år

I. Polisiärt samarbete

43. Följande åtgärder bör vidtas inom två år efter det att fördraget har trätt i kraft:

1. Polisiärt samarbete inom ramen för Europol

a) Förbättring av Europols samarbete inom följande sektorer:

i) Undersöka möjligheten av att upprätta en databas för oavslutade utredningar inom ramen för bestämmelserna i Europolkonventionen så att överlappningar mellan olika utredningar undviks och så att flera europeiska behöriga myndigheter engageras i samma utredning och därigenom kombinera deras information och sakkunskap.

ii) Styrning av Europols dokumentationsarbete till operativa insatser.

Dessa analyser bör så ofta som möjligt utmynna i operativa slutsatser.

iii) Prioritering av kampen mot de illegala nätverken för invandring, i synnerhet genom att använda de nationella enheterna som ett nätverk för nationella kontaktpersoner med ansvar för bekämpningen av dessa illegala nätverk för invandring.

iv) Bekämpning av terrorismen: öka informationsutbytet och samordningen mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter i kampen mot brott som har begåtts eller som sannolikt kommer att begås i form av terroristhandlingar, särskilt genom Europol.

v) Utökning av Europols befogenheter till annan brottslig verksamhet, efter behov (t.ex. förfalskning av euron eller andra betalningsmedel).

b) Utarbetande av ett lämpligt rättsligt instrument där Europols befogenheter utökas till den verksamhet som anges i artikel 30.2 i FEU genom att inrikta Europols verksamhet på operativt samarbete. Ett viktigt ämne är de rättsliga myndigheternas roll och plats i förhållande till Europol.

En av de prioriterade åtgärder som anges i fördraget är att bestämma karaktären och räckvidden av Europols operativa behörighet. Europol bör kunna "anmoda staterna att genomföra och samordna sina utredningar" och även ingripa inom ramen för "operativa insatser av gemensamma grupper".

c) Granskning av Europols ingripanden med hjälp av upplysningar från SIS respektive EIS.

d) Utveckling av Europols roll när det gäller informationsutbyte för att genomföra föranslutningspakten om organiserad brottslighet.

2. Övriga åtgärder inom polissamarbetet

44. De övriga åtgärderna inom polis- och tullsamarbetet inbegriper följande:

a) Gemensam utvärdering av särskild utredningsteknik i samband med upptäckt av grova former av organiserad brottslighet (artikel 30.1 d i FEU).

b) Analys av vilka arrangemang som krävs för att en medlemsstats brottsbekämpande organ skall kunna verka på en annan medlemsstats territorium (artikel 32 FEU) samtidigt som Schengenregelverket beaktas.

Analysen bör särskilt omfatta följande:

- Fastställande av villkor och begränsningar under vilka en medlemsstats brottsbekämpande organ får verka under på en annan medlemsstats territorium, i samverkan och enligt överenskommelse med den senare.

- Å andra sidan, vilka typer av åtgärder är varje medlemsstat redo att godta och på vilket sätt får de genomföras på det egna territoriet?

Att skapa en gemensam ram för denna typ av samarbete prioriteras i det polisiära samarbetet. Denna ram kan vara flexibel.

c) Utveckling och utvidgning av det operativa samarbetet mellan brottsbekämpande organ i unionen samt stärkande av det polisiära samarbetets tekniska aspekter.

De gemensamma insatser som genomförs i synnerhet av medlemsstaternas tullmyndigheter bör användas som förebilder och bör utvidgas i samarbete med nationella polisstyrkor och gendarmerier i nära samarbete med rättsliga myndigheter. På medellång sikt kan Europol utgöra en stödpunkt för dessa framtida initiativ som kan startas inom ramen för det som i Amsterdamfördraget kallas "beslut för alla andra ändamål" som stämmer överens med målen i avdelning VI i FEU.

d) Utarbetandet av den årliga rapporten om organiserad brottslighet i syfte att fastställa gemensamma strategier.

Man bör se till att en harmonisering av analysparametrarna tryggas så att de insamlade uppgifterna kan jämföras.

e) Genomförandet av TIS- och Neapel II-konventionerna inom området för tullsamarbete i fråga om brottsbekämpning.

Vid genomförandet av punkterna a-e bör hänsyn tas till Europols befogenheter.

II. Straffrättsligt samarbete

45. Följande åtgärder skall vidtas inom två år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Effektivt genomförande och, vid behov, ytterligare utveckling av det europeiska rättsliga nätverket.

Det effektiva genomförandet av ett europeiskt rättsligt nätverk skall prioriteras. Det kommer att möjliggöra en konkret förbättring av samarbetet och måste vara utrustat med moderna verktyg för att möjliggöra effektivt samarbete. En analys bör genast göras för att göra det mer operativt.

b) Slutligt utformande av konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål samt ett tilläggsprotokoll till konventionen och snarast möjliga genomförande av dessa.

En granskning bör ske av möjligheterna att förutse en förenkling av förfaranden och en begränsning av grund för förvägrad hjälp.

c) Förenkling av utlämningen mellan medlemsstaterna genom ett säkerställande av att de två konventionerna om utlämning som antagits enligt FEU effektivt genomförs i lagstiftning och praxis.

d) Stärkande och utveckling av kampen mot penningtvätt.

e) Underlättande och påskyndande av samarbete över gränserna mellan behöriga ministerier och rättsliga eller motsvarande myndigheter i medlemsstaterna.

f) Inledande av en process med sikte på att underlätta omsesidigt erkännande av beslut och verkställighet av domar i brottmål.

g) Undersökning av vilken roll och vilken ställning de rättsliga myndigheterna skall ha inom ramen för en ytterligare utveckling av Europol i enlighet med Amsterdamfördraget med sikte på att förbättra institutionens effektivitet.

h) Analys av på vilket sätt rättsliga eller motsvarande myndigheter från en medlemsstat får verka på en annan medlemsstats territorium (artikel 32 i FEU).

Särskilt två punkter bör analyseras

- Bestämmandet av villkor och begränsningar under vilka rättsliga myndigheter och/eller åklagarmyndigheter i en medlemsstat får verka på en annan medlemsstats territorium i samverkan och samförstånd med den staten.

- Vilka slags verksamheter - och enligt vilka överenskommelser - är å andra sidan varje medlemsstat villig att acceptera på sitt eget territorium?

Skapandet av en gemensam ram för detta slags verksamhet är en av prioriteringarna för det rättsliga samarbetet. Detta samarbete kan vara flexibelt.

III. Tillnärmning av straffrättsliga bestämmelser i medlemsstaterna

46. Följande åtgärder bör vidtas inom två år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Fastställande av beteendet på området för organiserad brottslighet, terrorism och narkotikahandel, där det är brådskande och nödvändigt att vidta åtgärder som fastställer minimiregler avseende brottsrekvisit och påföljder samt vid behov utarbetande av åtgärder i enlighet med detta.

Denna granskning skall företrädesvis inbegripa, såvitt den organiserade brottsligheten är inblandad, terrorism och narkotikahandel, brott som t.ex. handel med människor och sexuellt utnyttjande av barn, brott i fråga om narkotikahandel, mutbrott och bestickning, databrott, terroristbrott, miljöbrott, brott som begåtts med hjälp av Internet samt penningtvätt i samband med dessa olika former av brottslighet. Parallellt arbete i internationella organisationer som Europarådet måste beaktas.

b) Granskning av om det är möjligt att vid behov utföra en tillnärmning av den nationella lagstiftningen i fråga om penningförfalskning (skydd av euron), bedrägeri och förfalskning i fråga om andra betalningsmedel än kontanter.

IV. Övergripande problem

47. Följande åtgärder bör vidtas inom två år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Granskning av möjligheterna att harmonisera bestämmelserna för dataskydd.

b) Slutgiltigt utformande, om detta inte har gjorts, och utvärdering av genomförandet samt uppdatering av handlingsplanen för bekämpande av organiserad brottslighet, vilken godkändes av Europeiska rådet i Amsterdam.

c) Fullföljande av processen för ömsesidig utvärdering enligt den gemensamma åtgärd som antogs av rådet den 5 december 1997.

d) Fortsättning på och utveckling av det arbete som påbörjats inom ramen för handlingsplanen för bekämpande av organiserad brottslighet när det gäller skyddade zoner och skatteparadis.

Åtgärder som skall vidtas inom fem år

I. Polisiärt samarbete

48. Följande åtgärder skall vidtas inom fem år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) I fråga om samarbete inom ramen för Europol:

i) Främjande av sambandssystem mellan tjänstemän som handlägger förundersökning respektive åtal och som är särskilt inriktade på att bekämpa organiserad brottslighet i nära samarbete med Europol (artikel 30.2 c i FEU).

ii) Upprättande av ett nätverk för forskning och dokumentation om gränsöverskridande brottslighet (artikel 30.2 d i FEU).

iii) Förbättring av statistiken om den gränsöverskridande brottsligheten (artikel 30.2 d i FEU).

iv) Upprättande av ett system för analys och utbyte av information i fråga om penningtvätt.

v) Undersökning om i fall och hur Europol kan få tillgång till Tullinformationssystemet.

vi) Tillsammans med Europol, utarbetande och genomförande av en informationsstrategi för att göra Europols arbete och befogenheter kända för allmänheten.

vii) Undersökning av möjligheterna till ett system för elektroniskt utbyte av fingeravtryck medlemsstaterna emellan.

b) Övriga åtgärder inom det polisiära samarbetet

i) Främjande av allmän samarbetsstrategi och operativt samarbete mellan de behöriga myndigheterna inbegripet polisen, tullen, andra specialiserade brottsbekämpande organ och de rättsliga myndigheterna i medlemsstaterna för att förebygga, upptäcka och utreda brott (artikel 30.1 a i FEU).

I detta sammanhang skulle det vara till nytta att utveckla och öka det nuvarande bilaterala och regionala samarbetet över gränserna, t.ex. genom att på liknande grund fortsätta och utvidga erfarenheterna av gemensamma polisstationer.

Det vore även önskvärt med en fortsättning av utvecklingen av riskanalysteknikerna och förbättringen av kontrollmetoderna inom tullen, som t.ex. genomförandet av handlingsplanen för containerkontroll och att reflektera över de nya bedrägerisektorerna, varav Internet är en.

ii) Organisering av insamling, lagring, bearbetning, analys och utbyte av relevant information, inbegripet information som brottsbekämpande organ innehar, i synnerhet genom Europol, om rapporter om tvivelaktiga ekonomiska transaktioner, under iakttagande av tillämpliga bestämmelser om skydd av personuppgifter (artikel 30.1 b i FEU).

iii) Främjande av samarbete och gemensamma initiativ när det gäller utbildning, utbyte av sambandsmän, utstationering, användning av utrustning och kriminalteknisk forskning (30.1 c i FEU).

II. Straffrättsligt samarbete

49. Följande åtgärder skall vidtas inom fem år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Granskning av om det kan ske formella eller materiella förbättringar av utlämningsförfaranden, inbegripet bestämmelser för att minska förseningar.

Frågan om utlämning i samband med förfaranden in absentia, med full respekt för de grundläggande rättigheter som garanteras genom Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna, kan också behandlas i detta sammanhang.

b) Ytterligare underlättande av samarbetet över gränserna mellan ministerierna och de rättsliga myndigheterna på det straffrättsliga området.

c) Undersökning av möjligheterna att förbättra samarbetet över gränserna i fråga om översändande av åtal och verkställighet av straff.

d) Undersökning av möjligheten att utvidga och möjligen formalisera informationsutbytet i fråga om ett kriminalregister.

e) Förebyggande av behörighetskonflikter mellan medlemsstaterna genom att exempelvis granska möjligheten att registrera huruvida det föreligger oavslutade förfaranden mot samma personer för samma brott i flera medlemsstater.

Fastställande av åtgärder för att samordna pågående straffrättsliga utredningar och rättsliga åtgärder i medlemsstaterna i syfte att undvika dubbelarbete liksom motstridiga avgöranden och därvid ta hänsyn till en bättre användning av principen om ne bis in idem.

III. Tillnärmning av straffrättsliga bestämmelser

50. Följande åtgärder bör vidtas inom fem år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Säkerställande av att tillämpliga bestämmelser i medlemsstaterna stämmer överens, i den utsträckning det behövs för att förbättra det rättsliga samarbetet. Reflektioner bör även påbörjas när det gäller möjligheter att undvika att missbruk av rättsliga åtgärder påverkar eller fördröjer samarbetet.

Det är nödvändigt att försöka finna normer för effektiva förfaranden för att förbättra inbördes rättshjälp i brottmål, med respekt för kraven i fråga om de grundläggande friheterna. En diskussion bör inledas angående avlyssning av telekommunikationer, men även angående civila åtgärder i samband med brottsliga handligar. I samband därmed bör ersättning till brottsoffer utgöra en inriktning som inte bör försummas.

b) Vid behov förbättring och tillnärmning av de nationella bestämmelser som rör beslag och förverkande av vinning av brott, samtidigt som hänsyn tas till tredje parts rättigheter in bona fide.

c) Fortsatt utarbetande av åtgärder som fastställer minimiregler i fråga om väsentliga inslag i beteendet och om påföljder på alla områden för organiserad brottslighet, terrorism och narkotikahandel.

IV. Övergripande problem

51. Följande åtgärder skall vidtas inom fem år efter det att fördraget har trätt i kraft:

a) Bestämmande av vilka speciella former av brott som bäst kan bekämpas genom en allmän strategi från EU:s sida, t.ex. databrott, särskilt barnpornografi på Internet, rasism och främlingsfientlighet, narkotikahandel och tillnärmning av straffsatser inom detta område, samtidigt som man beaktar det arbete som gjorts inom andra internationella organisationer.

b) Utveckling av samarbete och samlade åtgärder i brottsförebyggande syfte.

c) Behandling av frågan om stöd till brottsoffer genom att utföra en jämförande studie av systemen för brottsofferersättning och bedöma om det är möjligt att vidta åtgärder inom unionen.

d) Ett effektivt genomförande av föranslutningspakten om organiserad brottslighet.