SV Europeiska unionens officiella tidning L 285/8

KOMMISSIONENS BESLUT

av den 16 september 2013

om ersättningar inom ramen för dekretet om gödselmedel C 75/98 (ex NN 45/98) genomfört av Belgien (Flandern)

[delgivet med nr C(2013) 5818]

(Endast de nederländska och franska texterna är giltiga)

(2013/530/EU)

EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,

efter att ha uppmanat de berörda parterna att yttra sig (1), och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

(1) Efter att ha mottagit ett klagomål om att den flamländska regeringen betalade lagstridiga stöd till jordbrukare för deras användning av handels- och stallgödsel (nedan kallat åtgärden) uppmanade Europeiska kommissionens avdelningar, genom en skrivelse av den 4 februari 1998, de belgiska myndigheterna att lämna uppgifter om tillämpningen av den flamländska regeringens beslut av den 20 december 1995 om ersättning som ska ges till jordbrukare för skyldigheter enligt lagstiftningen om gödselmedel (nedan kallat dekretet om gödselmedel).

(2) Kommissionen mottog dessa uppgifter genom en skrivelse av den 18 mars 1998 från den flamländska ministern för miljö och sysselsättning, och genom en skrivelse av den 31 mars 1998 från Belgiens ständiga representation.

(3) Ett möte mellan företrädare för de behöriga belgiska myndigheterna och Europeiska kommissionens avdelningar ägde rum den 15 april 1998.

(4) Kommissionen begärde genom telex av den 10 juli 1998 ytterligare information från de belgiska myndigheterna som svarade genom en skrivelse av den 7 augusti 1998, registrerad den 10 augusti 1998.

(5) Enligt uppgifter från de belgiska myndigheterna har betalningar gjorts under 1996. Åtgärden hade dock inte anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 93.3 i EG-fördraget (nu artikel 108.3 i EUF-fördraget). Av denna anledning fördes ärendet in i registret över icke anmälda stöd med nummer NN 45/98. Stödordningen var i kraft under åren 1996 och 1997, men kommissionen konstaterade att de belgiska myndigheterna i sin skrivelse av den 7 augusti 1998 hade åtagit sig att inte betala ut stöd för 1997 förrän kommissionen hade fattat ett beslut om stödets förenlighet med den gemensamma marknaden. De belgiska myndigheterna informerade kommissionen om att den flamländska regeringen avsåg att införliva detta ersättningsystem i det flamländska stödprogrammet enligt rådets förordning (EEG) nr 2078/92 (2).

(6) Genom en skrivelse av den 21 januari 1999 underrättade kommissionen Belgien om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget avseende åtgärden.

(7) Kommissionens beslut om att inleda förfarandet offentliggjordes den 17 april 1999 i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (3).

(8) Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärden i fråga.

(9) Kommissionen mottog inte några synpunkter från berörda parter.

(10) Anmälningar om andra flamländska gödselärenden (C12/1999, N105/1999, N311/99) drogs tillbaka av de belgiska myndigheterna.

(11) Den 6 mars 2012 mottog kommissionen ett klagomål från en jordbrukare om betalningen av ersättning för 1996 i enlighet med dekretet om gödselmedel. Vid ett möte mellan företrädare för de belgiska (flamländska) myndigheterna och Europeiska kommissionen den 16 april 2012 uppmanade kommissionen de belgiska myndigheterna att inkomma med sina synpunkter på klagomålet.

(12) Europeiska kommissionen begärde ytterligare information den 9 november 2012. De belgiska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 14 januari 2013.

II. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET

1. NAMN

(13) Ersättning enligt dekretet om gödselmedel.

2. BUDGET

(14) Den totala budgeten för åtgärden för 1996 var 427 511 868 BEF (belgiska franc) fördelade på (a) ersättning för minskad avkastning — vall 250 279 282 BEF — majs 50 102 650 BEF (b) ersättning för kostnader för avsättning av stallgödsel 65 486 397 BEF (c) ersättning för kostnader för lagring av stallgödsel 34 276 829 BEF (d) ersättning för inköp av extra gödselmedel 27 366 710 BEF

(15) Ersättning enligt dekretet om gödselmedel betalades ut för år 1996.

(16) Enligt dekretet om gödselmedel kan ersättning betalas till jordbrukare vars brukningsenheter helt eller delvis ligger inom en vatten- eller naturzon. Detta gäller 7,502 av totalt 40,673 brukningsenheter med åkermark eller djurhållning i Flandern (18,5 %). Av en total areal på 649,223 ha åkermark eller djurhållning ligger 47,948 ha (7,5 %) inom en vattenzon och 21,919 ha (3 %) inom en naturzon.

(17) Stödordningens syfte är att göra det möjligt för jordbrukare med mark i miljömässigt känsliga områden att anpassa sig till de hårdare bestämmelserna för gödsling, och att kompensera dem för deras ekonomiska förluster. Stödet beräknas på grundval av inkomstbortfall, jämfört med normal jordbruksverksamhet utanför de känsliga områdena. Enligt de belgiska myndigheterna var ersättningen nödvändig även för att undvika social oro.

(18) Stöd ges för att kompensera jordbrukare i de känsliga områdena för (a) minskad avkastning till följd av minskad användning av handels- och stallgödsel, (b) extrakostnader för bortförsel av stallgödsel, (c) extrakostnader för lagring av stallgödsel, (d) extra inköp av kemiska gödselmedel.

(19) Enligt den information som de belgiska myndigheterna lämnat var utbetalningarna till jordbrukare som kompensation för skyldigheter enligt lagstiftningen om gödselmedel baserade på fyra lagtexter: (a) Den flamländska regeringens beslut av den 20 december 1995 om ersättning som ska betalas ut till jordbrukare för skyldigheter enligt lagstiftningen om gödselmedel. (b) Den flamländska regeringens beslut av den 20 december 1995 om fastställande av ersättningen för åren 1996 och 1997 enligt artikel 15.9 i dekretet av den 23 januari 1991 om miljöskydd mot föroreningar orsakade av stallgödsel. (c) Den flamländska regeringens beslut av den 19 mars 1996 om bestämmelser om ytterligare skyldigheter avseende bortförsel och om stöd för extra gödselöverskott i områden där hårdare bestämmelser för spridning av stallgödsel tillämpas. (d) Den flamländska regeringens beslut av den 15 juli 1997 om ändring av den flamländska regeringens beslut av den 20 december 1995 om fastställande av ersättningen för åren 1996 och 1997 enligt artikel 15.9 i dekretet av den 23 januari 1991 om miljöskydd mot föroreningar orsakade av gödselmedel.

(20) Ingen av dessa lagtexter har anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 93 i EG-fördraget (nu artikel 108.3 i EUF-fördraget).

(21) Enligt de belgiska myndigheterna bygger den nuvarande strategin för gödselhantering i Flandern på dekretet av den 20 december 1995 om ändring av dekretet av den 23 januari 1991 om miljöskydd mot föroreningar orsakade av gödselmedel. Detta dekret syftar till att minska de miljöproblem som orsakats av övergödning av yt- och grundvatten samt av utlakning av fosfater och nitrater i marken, med risk för att dessa tränger ner i grund- och ytvatten. Enligt rapporten om miljö och natur i Flandern svarar jordbruket för 56 % av nettobelastningen av kväve och fosfater på miljön. Ammoniakutsläpp från djurhållning och spridning av flytgödsel svarar för 21 % av utsläppen av föroreningar i Flandern.

(22) I dekretet om gödselmedel fastställs målen för att uppnå och/eller bevara den kvalitet som krävs för mark, vatten (yt- och grundvatten) och luft. Där föreskrivs också en gradvis skärpning av restriktionerna för gödselanvändning. Således ger dekretet utrymme för anpassningar under en övergångsperiod. Normerna för gödselanvändning ska gradvis skärpas, med undantag för särskilt känsliga områden, dvs. vatten- och naturzoner där strängare regler trädde i kraft omedelbart.

(23) I dekretet föreskrivs även att gödselproduktionen och antalet djur i Flandern ska frysas på 1992 års nivå. I detta syfte införs ett lokalt tillståndssystem. Samtidigt ska tillståndet för större brukningsenheter dras ned med upp till 25 % när tillståndet förnyas. Djurhållningssektorn gavs tid (fram till 2002) att hitta sätt att minska gödselöverskott och dess följder.

(24) De hårdare restriktionerna trädde i kraft omedelbart den 1 januari 1996 inom följande områden: (a) Vattentäkter och naturvårdsområden. (b) Naturområden, naturreservat, skogsmark. (c) Områden som omfattas av fågeldirektivet. (d) Dalar och ekologiskt värdefulla odlingslandskap. (e) Nitratkänslig mark. (f) Fosfatförorenad mark.

(25) Enligt de belgiska myndigheterna tog man vid fastställande av känsliga områden hänsyn till kraven i rådets direktiv 91/676/EEG (4) om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket och rådets direktiv 79/409/EEG (5) om bevarande av vilda fåglar.

(26) Följande allmänna gränsvärden för gödselanvändning tillämpades enligt dekretet om gödselmedel under perioden 1 januari 1996–31 december 1998 i hela Flandern, med undantag för vatten- och naturzoner. Dessa gränsvärden har uttryckts i kg fosforpentoxid, i kg kväve från kemiska gödselmedel och i kg tillåten mängd kväve totalt per år enligt tabellen nedan. Odlingsgrupp Fosforpentoxid Kväve från kemiska gödselmedel Kväve totalt Vall 170 250 450 Majs 160 (1996) 155 (1997) 150 (1998) 200 325 Grödor som kräver små mängder kväve (6) 125 125 170 Andra grödor 150 225 325

(27) De belgiska myndigheterna har även offentliggjort följande gränsvärden som en vägledning om vilka mål de önskar uppnå från och med år 2003. Odlingsgrupp Fosforpentoxid Kväve från kemiska gödselmedel Kväve från djurhållning, stallgödsel och andra gödselmedel Kväve totalt Vall 125 250 250 450 Majs 100 130 225 275 Grödor som kräver små mängder kväve (7) 100 70 125 125 Andra grödor 100 150 200 275

(28) Förutom dessa maximimängder är det på vanlig jordbruksmark förbjudet att sprida stallgödsel eller andra organiska gödselmedel under följande tider: 21 september–21 januari, på söndagar och allmänna helgdagar, på lördagar, med undantag för perioden 1 februari–15 maj, nattetid (mellan 22.00 och 07.00), när marken är översvämmad, frusen eller snötäckt.

(29) I vattenzonerna tillämpas hårdare regler, med tanke på framställningen av dricksvatten eller på grund av att dessa områden är särskilt känsliga för kväveutlakning. Med vattenzon avses (a) vattentäktsområden och skyddsområdestyperna II och III för grundvatten, som avgränsats i enlighet med dekretet av den 24 januari 1984, i vilket åtgärder för grundvattenförvaltning fastställs, (b) de känsliga områden som av den flamländska regeringen ansetts kräva striktare normer inom avrinningsområden för ytvattenförekomster avsedda för framställning av dricksvatten, och som avgränsats i enlighet med lagen av den 26 mars 1971 om skydd mot förorening av ytvatten, (c) de områden med kvävekänslig mark där hårdare bestämmelser krävs enligt den flamländska regeringen och som avgränsats enligt dekretet av den 24 januari 1984, i vilket åtgärder för grundvattenförvaltning fastställs.

(30) Följande tabell visar vilka normer för gödselanvändning som gäller i vattenzoner från och med den 1 januari 1996. Dessa regler bygger på produktionsnivåerna för de förtecknade odlingsgrupperna och miljömässigt acceptabla förluster för dessa områden. Mängderna uttrycks i kg P2O5 och kg kväve per hektar och år. Odlingsgrupp Fosforpentoxid Kväve från kemiska gödselmedel Kväve från stallgödsel och andra gödselmedel Kväve totalt Vall 120 200 200 350 Majs 100 150 170 275 Grödor som kräver små mängder kväve 80 70 125 125 Andra grödor 100 150 170 275

(31) I vattenzoner är det förbjudet att sprida stallgödsel under perioden 1 september–21 januari, utom i zon A och B i områden som används för ytvattentäkt där förbudet gäller till och med den 15 februari.

(32) Med naturzon avses (a) dalområden och ekologiskt värdefulla odlingsområden som anges på de kartor över jordbruksutveckling som föreskrivs i lagen av den 29 mars 1962 om organisering av nationell planering och stadsplanering, (b) särskilda skyddsområden som avgränsats genom den flamländska regeringens beslut av den 17 oktober 1988, (c) särskilda livsmiljöer och angränsande buffertzoner, (d) skogsområden, naturområden, naturutvecklingsområden eller naturreservat, som anges i de kartor över jordbruksutveckling som föreskrivs i lagen av den 29 mars 1962 om organisering av nationell planering och stadsplanering, med en övergångsbestämmelse som gällde till och med den 31 december 1997.

(33) Följande tabell visar vilka normer för gödselanvändning som gäller i naturzoner från och med den 1 januari 1996. Dessa regler bygger på produktionsnivåerna för de förtecknade odlingsgrupperna och miljömässigt acceptabla förluster för dessa områden. Mängderna uttrycks i kg P2O5 och kg kväve per hektar och år. Odlingsgrupp Fosforpentoxid Kväve från kemiska gödselmedel Kväve totalt Vall 120 200 400 Majs 100 150 275 Grödor som kräver små mängder kväve 80 70 125 Andra grödor 100 150 275

(34) I naturzoner är det förbjudet att sprida stallgödsel under perioden 1 september–21 januari, och i vallområden som är viktiga för bevarandet av fåglar kan gödsling även förbjudas under perioden 1 april–30 juni. Det är dessutom förbjudet att använda någon som helst typ av gödselmedel i skogsområden, naturområden, naturutvecklingsområden eller naturreservat från och med den 1 januari 1998, med undantag för spillning från boskap som betar marken, med en högsta tillåtna djurtäthet på 2 djurenheter per hektar mätt över året. Familjejordbruk kan tillfälligt undantas från förbudet.

(35) Enligt dekretet om gödselmedel betalas ersättning automatiskt endast för vall och majs. För andra grödor förutsätts att den minskade användningen av gödselmedel inte leder till minskad avkastning. I det senare fallet kan dock jordbrukare som kan bevisa sådana förluster erhålla ersättning.

(36) Ersättning för skillnaden i produktion beräknas på grundval av skillnaden mellan den tillåtna nivån gödselmedel i områden utanför de känsliga områdena och de tillåtna nivåerna i de känsliga områdena, med åtskillnad mellan områden i vattenzoner och områden i naturzoner. Syftet med stödet är att kompensera förluster i avkastning som orsakats av dessa reduceringar.

(37) Utgångspunkten för beräkning av stödet är bruttonormavkastningen i BEF/ha för de tre senaste åren innan ersättningen beviljades, enligt inkomsttaxeringsuppgifter. Åtskillnad görs mellan mark som används för mjölkproduktion och annan vallodling. Flandern är indelat i 13 områden för beräkning av bruttonormavkastningen beroende på de agronomiska särdragen i det berörda området.

(38) I fråga om vall för mjölkproduktion finns den högsta bruttonormavkastningen i Antwerpens Kempenland (55 700 BEF/ha) och den lägsta i området Dunes (33 167 BEF/ha), medan genomsnittet för hela Flandern är 44 160 BEF/ha. Vad gäller vall som inte används för mjölkproduktion finns den högsta bruttonormavkastningen i Västflanderns sand/siltregion (36 100 BEF/ha) och den lägsta i området Dunes (24 633 BEF/ha), medan genomsnittet för hela Flandern är 31 941 BEF/ha.

(39) För vattenzoner baseras ersättningen på det faktum att den högsta tillåtna kvävehalten har fastställts till 350 kg/ha, jämfört med 450 kg/ha i normala områden. Detta motsvarar en minskning på 22 %. De belgiska myndigheterna beräknar i enlighet med lagen om minskad avkastning att detta kommer att leda till en minskad avkastning på 15 %. Brukningsenheternas lönsamhet kommer emellertid att påverkas mer än så. Efter avdrag för fasta kostnader räknar de belgiska myndigheterna med att bruttonormavkastningen i genomsnitt uppgår till 40 % av den totala avkastningen. Således resulterar en minskning på 15 % i 37,5 % minskning av bruttonormavkastningen (15 % × 100/40). Basen för beviljande av ersättning för minskad avkastning i det berörda området är därför bruttonormavkastningen × 37,5 %. Samtidigt måste jordbrukare i vattenzoner använda 50 kg/ha mindre kemiska gödselmedel. Detta motsvarar en besparing på 800 BEF (50 kg N × 16 BEF/kg). Detta belopp dras därför av från det stöd som kan betalas ut.

(40) För naturzoner baseras ersättningen på samma principer. I en naturzon är den högsta tillåtna nivån för kväveanvändning 400 kg/ha jämfört med 450 kg/ha för normala områden, vilket motsvarar en minskning på 11 %. De belgiska myndigheterna beräknar att detta kommer att leda till en minskning i avkastning på 7 %. En minskning i avkastning på 7 % resulterar i en minskning av bruttonormavkastningen på 17,5 % (7 % × 100/40). Basen för utbetalning av ersättning för minskad avkastning i naturområdena är alltså bruttonormavkastningen × 17,5 %. Dessutom görs samma stödminskning på 800 BEF (se punkt 39) i förhållande till sparande från minskad användning av gödselmedel.

(41) I tabellen nedan sammanfattas de högsta, lägsta och genomsnittliga stödnivåerna. Vall för mjölkproduktion Bruttonormavkastning (SGM) Stödnivå vattenzoner FOR-L_2013285SV.01000801.notes.0001.xml.jpg Stödnivå naturzoner FOR-L_2013285SV.01000801.notes.0002.xml.jpg Antwerpen Kempenland 55 700 20 088 8 948 Dunes 33 167 11 638 5 004 Genomsnitt 44 160 15 760 9 928 Övrig vall SGM Stödnivå vattenzoner FOR-L_2013285SV.01000801.notes.0003.xml.jpg Stödnivå naturzoner FOR-L_2013285SV.01000801.notes.0004.xml.jpg Västflanderns sand/siltregion 36 100 12 738 5 518 Dunes 24 633 8 437 3 511 Genomsnitt 31 941 11 177 4 789

(42) De belgiska myndigheterna understryker att detta är de högsta ersättningsnivåerna per hektar. Den totala vallareal som berättigar till ersättning är 31 003 ha, varav 17 468 ha i vattenzonerna och 13 535 ha i naturzonerna. Den högsta teoretiska ersättning som skulle ha kunnat utbetalas är 202 822 411 BEF i vattenzonerna och 65 900 155 BEF i naturzonerna. På grund av de lägre stödnivåerna för vall som inte används för mjölkproduktion var dock den faktiska ersättning som beviljades för vall 250 275 012 BEF per år, varav 186 505 640 BEF i vattenzoner och 63 769 372 BEF i naturzoner. Enligt de belgiska myndigheterna beror denna skillnad mellan de högsta teoretiska stödnivåerna och de stödnivåer som faktiskt utbetalats på flera faktorer, framför allt på att ersättning endast gavs för vall som redan användes som vall av samma brukningsenhet 1994.

(43) För majs tillämpas en schablonersättning på 3 600 BEF/ha för produktionsförluster, förutsatt att majsen fortfarande odlas på samma skifte och inte sås på tidigare vall som har plöjts upp. Detta stöd baseras på en uppskattning att den genomsnittliga produktionen av torrmaterial för majs är 14 500 kg/ha och att den genomsnittliga produktionsförlust som de hårdare normerna resulterar i är 900 kg/ha. Baserat på ett uppskattat självkostnadspris på 4 BEF/kg torrmaterial leder detta till ett inkomstbortfall på 3 600 BEF.

(44) Därutöver uppmuntras jordbrukare att anlägga vall efter majs för att minska ytavrinning och utlakning av nitrat. För detta beviljades ett extra stöd på 3 600 BEF/ha. Enligt de belgiska myndigheterna täcker detta stöd endast kostnaderna för vallfrö.

(45) Stöd ges till brukningsenheter i vatten- och naturzonerna för att täcka de extrakostnader för gödselöverskott som uppkommer i och med de lägre gränsvärdena för användning av stallgödsel.

(46) Stöd ges om en brukningsenhet har extra gödselöverskott som har ackumulerats till följd av de hårdare normer som reglerar användningen av stallgödsel. För att beräkna stödet görs åtskillnad mellan följande: (a) Familjejordbruk med inriktning på djurhållning och andra jordbruk med inriktning på detta som inte förvärvade extra åkermark mellan 1993 och 1996. Åkermarksarealen enligt 1996 års register tas i beaktande vid beräkning av avsättningsmöjligheterna för stallgödsel. (b) Icke-familjejordbruk med inriktning på djurhållning som förvärvade extra mark mellan 1993 och 1996. Den areal som ska tas i beaktande för att fastställa avsättningsmöjligheterna för stallgödsel baseras på den åkermark som registrerats under 1994 (brukningsenhetens situation under 1993).

(47) Ett viktat genomsnitt används för beräkning av stödet, baserat på uppskattningen av antalet djur per art (nötkreatur, svin, fjäderfä, övriga) i Flandern och stallgödselns artspecifika mineralsammansättning.

(48) På basis av detta uppskattas varje ton stallgödsel innehålla 6,6 kg kväve och 4,2 kg fosforpentoxid.

(49) Stöd betalas ut per enhet mineral – per kg fosforpentoxid (P2O5) och per kg kväve (N) – som berättigar till ersättning. Brukningsenhetens läge avgör ersättningsnivån. Följande stödbelopp kan betalas ut: (a) 13 BEF/enhet: för en brukningsenhet i en ”vit” kommun med en produktion på < 75 kg P2O5/ha, (b) 20 BEF/enhet: för en brukningsenhet i en ”grå” kommun med en produktion på 75–125 kg P2O5/ha, (c) 27 BEF/enhet: för en brukningsenhet i en kommun med en produktion på > 125 kg P2O5/ha.

(50) Stödbeloppen är högre för kommuner med högre produktion, eftersom stallgödseln måste transporteras längre sträckor.

(51) Stöd kan dessutom betalas ut för att kompensera jordbrukare som inte längre kan dra nytta av avtal med granngårdar för att sprida överskott av stallgödsel på deras mark. För att kvalificera sig måste brukningsenheten under 1995 ha ingått i ett avtal om bortförsel av gödselöverskott med en användare med mark i ett område där de hårdare normerna gäller, och vara etablerad i en kommun med en produktion på över 100 kg P2O5/ha. Ersättningen betalas ut per enhet mineral, det vill säga minskning i antal kg P2O5 och kg N som bortförs till dessa användare. Den största mängd som kan berättiga till ersättning är skillnaden i avsättningsmöjligheter mellan de normala standarder som reglerar användningen av stallgödsel och de som tillämpas i områden där hårdare bestämmelser gäller. Brukningsenhetens läge avgör vilket belopp som kan betalas ut, vilket är: (a) 27 BEF/enhet: en brukningsenhet i en kommun med en produktion på > 125 kg P2O5/ha. (b) 20 BEF/enhet för alla andra brukningsenheter.

(52) Familjejordbruk med inriktning på djurhållning som har gödselöverskott på jordbruksskiften i delavrinningsområdet för ytvattentäkt i Kluizen eller på kvävekänslig mark vid Maas stränder, kan utnyttja gödselbankens skyldighet att ta emot extra gödselöverskott som uppkommer till följd av de hårdare normerna avseende användningen av stallgödsel. I detta fall minskas ersättningen för bortförsel och lagring av stallgödsel i proportion till den mängd mineraler som gödselbanken har hjälpt till med.

(53) Eftersom spridning av stallgödsel förbjöds från och med den 1 september i vatten- och naturzonerna, i stället för den 21 september som i andra områden, fick vissa jordbrukare problem i och med att stallgödsel på många gårdar sprids efter skörden, och de skördar ett antal grödor efter det (årliga) datum då förbudet börjar gälla. Detta var inte längre möjligt i vatten- och naturzoner. De belgiska myndigheterna uppskattar att dessa gårdar därför skulle behöva tre månaders extra lagringsmöjligheter för stallgödsel.

(54) Skillnaden mellan normerna för gödselanvändning i vanliga områden och i vatten- och naturzoner motsvarar ca 50 kg P2O5/ha. Eftersom ett ton stallgödsel i genomsnitt innehåller 5,2 kg P2O5, motsvarar 50 kg P2O5/ha ett behov av lagringsmöjligheter på ungefär 10 ton per ha.

(55) På basis av en uppskattning att kostnaden för att uppföra ett lagringsutrymme på 500 m3 är 1 263 120 BEF beräknar de belgiska myndigheterna att utbyggnad av lagringskapacitet innebär en investering på ca 2 500 BEF per ton lagringskapacitet, som ska amorteras över tjugo år och därför motsvarar 125 BEF/t/år. En årlig ersättning på 1 250 BEF/ha kan således betalas ut till stallgödselproducerande jordbrukare med åkermark i områden där hårdare normer för användning och spridning av stallgödsel tillämpas.

(56) Jordbrukare som under 1996 erhöll denna ersättning för lagring av stallgödsel enligt dekretet om gödselmedel kan inte under samma år få räntesubsidier eller kapitalpremier för att bygga lagringsutrymmen för stallgödsel inom ramen för den flamländska jordbruksinvesteringsfonden.

(57) Eftersom jordbrukare med mark i vattenzoner inte kan komma upp i den tillåtna mängden kväve per hektar endast genom att använda stallgödsel räknar de belgiska myndigheterna med att jordbrukare i dessa områden kommer att sträva efter att bevara produktionsnivån genom att använda mer kemiska gödselmedel särskilt för ”andra grödor” och majs.

(58) Dessa jordbruk antas använda ytterligare 60 kg N/ha till en kostnad av 16 BEF/kg. Det stöd som kan betalas ut uppgår därför till 960 BEF (60 × 16), vilket rundas av uppåt till ett schablonbelopp på 1 000 BEF/ha.

(59) Jordbrukare med åkermark som 1994 var belägen i vatten- och naturzoner kan ansöka om ersättning i dessa områden hos gödselbanken som ansvarar för att administrera systemet. De ska på kartor och ritningar märka ut sin åkermark skifte för skifte, med en skördeplan för 1994 och för ansökningsåret. Om åkermarken är belägen i flera olika områden eller zoner beräknas ersättningen på basis av de hårdaste normerna för användning och spridning av stallgödsel. Gödselbanken granskar ansökningar och informerar berörda parter om vilken ersättning som kommer att ges, varvid all tillgänglig information utnyttjas. Ersättning betalas inte ut om den uppgår till mindre än 1 000 BEF. Sökande har rätt att överklaga beslutet till den flamländska miljöministern, som ska fatta ett beslut inom sex månader, annars anses överklagandet godkänt.

(60) Gödselbanken, poliser och tjänstemän vid avdelningen för miljöinspektion vid myndigheten för miljö-, natur-, mark- och vattenförvaltning samt andra tjänstemän har rätt att kontrollera att jordbrukarna uppfyller sina skyldigheter enligt dekretet om gödselmedel. Om överträdelser upptäcks kan stödet återkrävas från jordbrukaren. Inget stöd kan beviljas enligt dekretet om gödselmedel för mark som är tagen ur produktion.

III. BEDÖMNING AV STÖDET

(61) De ovan beskrivna åtgärderna utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget. Ersättningen kommer från statliga medel och betalas ut till vissa kategorier av jordbrukare, dvs. de som är etablerade i vatten- och naturzoner. Detta stöd snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstater, eftersom det stärker konkurrensställningen för de jordbrukare som erhåller ersättningen i jämförelse med jordbrukare i andra delar av Belgien eller i andra medlemsstater som inte erhåller stöd. Vidare förefaller det troligt att åtgärderna påverkar handeln mellan medlemsstater, i de fall dessa jordbrukares produkter omfattas av handel inom EU.

(62) De belgiska myndigheterna har i sina skriftliga kommentarer understrukit stödsystemets miljömål och i detta sammanhang har de åberopat rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven (nedan kallad förordning (EEG) nr 2078/92) (8) och gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för miljöskydd (9). I punkt 2.1 i riktlinjerna om statligt stöd för miljöskydd anges att dessa inte gäller för jordbrukssektorn inom det område som omfattas av förordning (EEG) nr 2078/92. Det är därför lämpligt att börja med att se om förordning (EEG) nr 2078/92 är tillämplig på åtgärderna i fråga.

(63) De belgiska myndigheterna förklarar att den ersättning till jordbrukare som beviljas som en del av åtgärden i natur- och vattenzonerna bör ses som en tillämpning av bestämmelserna i förordning (EEG) nr 2078/92.

(64) Förordning (EEG) nr 2078/92 inrättar en gemenskapsstödordning som är avsedd att bl.a. främja frivillig användning av produktionsmetoder som minskar föroreningen från jordbruket, på grundval av åtaganden av jordbrukaren (artikel 2.1). Medlemsstaterna ska fastställa villkoren för beviljande av stöd samt stödbeloppet, på grundval av mottagarens åtaganden, inkomstbortfallet och behovet av stimulansåtgärder (artikel 5.1 a och b). Om inte annat följer av de villkor som kommissionen fastställer, får gemenskapen också bidra till finansieringen av de bidrag som beviljas av medlemsstaterna för att kompensera inkomstbortfall på grund av den obligatoriska tillämpningen av de restriktioner som avses i artikel 2 i samband med att åtgärder genomförs i medlemsstaterna enligt gemenskapsbestämmelser (artikel 4.5 i förordning (EEG) nr 2078/92).

(65) Enligt artikel 10.1 har medlemsstaterna dessutom möjlighet att införa nationellt finansierade system för ytterligare åtgärder med andra villkor för beviljande av stöd än de som fastställs i förordningen eller med belopp som överstiger de gränser som fastställs i förordningen. Dessa system måste vara förenliga med förordningens mål och med reglerna för statligt stöd.

(66) Stödordningen syftar inte till att ge kompensation för förluster kopplade till frivilliga åtaganden som gjorts av jordbrukarna. Den innebär inte heller att gemenskapen medfinansierar ersättningar inom ramen för åtgärder som Belgien genomför på villkor som fastställs av kommissionen. I stället gäller ordningen (uteslutande) nationell finansiering av kompensation för förluster till följd av efterlevnad av skyldigheterna enligt den nationella lagstiftningen om gödselmedel.

(67) Därför faller stödet utanför förordningens tillämpningsområde och måste granskas enligt tillämpliga regler för statligt stöd.

IV. TILLÄMPNING AV GEMENSKAPENS RIKTLINJER OM STATLIGT STÖD FÖR MILJÖSKYDD

(68) Det är nödvändigt att överväga om åtgärden kan anses vara förenlig med de riktlinjer om statligt stöd för miljöskydd (10) som kommissionen fastställde 1994 (nedan kallade riktlinjerna) och som var tillämpliga vid tidpunkten för åtgärden (11).

(69) I detta sammanhang måste det påpekas att stödåtgärderna för ersättning för minskad avkastning från vall eller majs, stöd för bortförsel av gödselöverskott och ersättning för extrakostnader för användning av konstgödsel utgör driftsstöd. Som svar på en fråga från kommissionen har de belgiska myndigheterna uppgett att kostnaderna för lagring av stallgödsel, även om de är jämförbara med investeringskostnaderna för ytterligare lagring av stallgödsel, inte är direkt förbundna med faktiska investeringar. Mot bakgrund av dessa förklaringar anser kommissionen att även denna åtgärd ska betraktas som ett driftsstöd.

(70) Generellt sett anser kommissionen att beviljandet av driftsstöd till jordbrukssektorn troligen inte varaktigt främjar sektorns utveckling och att det kan medföra en snedvridning av konkurrensvillkor som missgynnar jordbrukare som inte erhåller sådana stöd. Kommissionen intar därför en strikt hållning vid bedömningen av sådana stöd.

(71) Beviljandet av driftsstöd för miljöskyddsåtgärder behandlas i punkt 3.4 i riktlinjerna som lyder: ”I enlighet med kommissionens sedan länge intagna hållning godkänns normalt sett inte driftsstöd som befriar företag från kostnader som uppkommer i samband med de föroreningar eller olägenheter som de förorsakar. Kommissionen kan emellertid göra undantag från denna princip under vissa specifika omständigheter. Hittills har den gjort detta inom området för avfallshantering och skattelättnader på miljöområdet. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att bedöma sådana fall utifrån deras förtjänster och med beaktande av de strikta kriterier som den utvecklat inom de två ovannämnda områdena. Dessa kriterier är att stödet endast får fungera som kompensation för extra produktionskostnader jämfört med traditionella kostnader, och ska vara tillfälligt och i princip degressivt, för att ge incitament för utsläppsminskningar och ett snabbare införande av effektivare resursanvändning. Vidare får stödet inte strida mot andra bestämmelser i EG-fördraget, i synnerhet med de bestämmelser som avser den fria rörligheten för varor och tjänster. Inom området för avfallshantering får statligt stöd utgöra en del av den offentliga finansieringen av extrakostnader för selektiv hämtning, återvinning och hantering av kommunalt avfall till förmån för företag såväl som för andra konsumenter, men kan i sådana fall godkännas förutsatt att företagen debiteras i proportion till den utsträckning i vilken de använder systemet eller den mängd avfall som de producerar. Stöd för insamling, återvinning och behandling av industri- och jordbruksavfall kommer att beaktas från fall till fall. Tillfälliga lättnader från att betala nya miljöskatter kan godkännas när det är nödvändigt för att uppväga förlorad konkurrenskraft, i synnerhet på det internationella planet. Ytterligare en faktor som måste tas i beaktande är vad som krävs i gengäld av företagen, det vill säga att de minskar sina utsläpp. Detta avser även skattelättnader som införts i enlighet med EG-lagstiftning inom vilken medlemsstater har bestämmanderätt i fråga om lättnaderna eller deras belopp.”

(72) Vad avser stöd för lagring och bortförsel av gödselöverskott anser kommissionen att gödselöverskott kan betraktas som en typ av jordbruksavfall. I enlighet med de ovannämnda riktlinjerna ska stöd för bortförsel av sådant avfall bedömas från fall till fall mot bakgrund av kriterierna i punkt 3.4 i riktlinjerna.

(73) Kommissionen konstaterar att denna åtgärd var tillfällig, eftersom den gällde endast åren 1996 och 1997. Kommissionen noterar även att de belgiska myndigheterna inte har anmält att direkta stöd även fortsättningsvis beviljas för lagring och bortförsel av stallgödsel, trots att reglerna för gödselbankens insamling av stallgödsel från vissa jordbruk inte har ändrats.

(74) Kommissionen måste även ta hänsyn till det faktum att stödåtgärderna inte är degressiva, eftersom samma stödnivå ges för båda åren i fråga (jfr punkterna 38–40, 49–51).

(75) Dessutom framstår åtgärden, på basis av den information som de belgiska myndigheterna tillhandahållit, vara avsedd att fungera som ersättning för samtliga kostnader för lagring och bortförsel av gödselöverskott som är en följd av de restriktioner som införts i de känsliga områdena. Jordbrukarna skulle alltså befrias från avgifterna för bortförsel av avfall. Dessutom tycks det inte föreligga några krav på jordbrukarna i de känsliga områdena att vidta åtgärder för att minska sin stallgödselproduktion. Det krävs alltså ingen motprestation från jordbrukarna för att erhålla stödet, vilket endast kompenserar dem för att de uppfyller de hårdare normerna för användning av stallgödsel i de känsliga områdena. Därför ger åtgärden inte något incitament för att minska produktionen av stallgödsel.

(76) Av dessa skäl anser kommissionen att åtgärderna inte är förenliga med riktlinjerna och inte heller med målen för förordning (EEG) nr 2078/92. Kommissionen anser därför att de inte är förenliga med den inre marknaden.

(77) Vad gäller stöd för att kompensera jordbrukare för minskad avkastning som orsakats av restriktionerna för användning av stallgödsel, inklusive stöd som ska kompensera för extrakostnaderna för konstgödsel noterar kommissionen att stöd som kompensation för minskad avkastning inte specifikt nämns i riktlinjerna. Det är likväl troligt att restriktionerna för användning av stallgödsel, i den mån de leder till minskad avkastning, resulterar i att jordbrukarnas produktionskostnader för övriga grödor ökar. Enligt de principer som fastställs i ovannämnda riktlinjer förefaller sådana stöd vara berättigade endast om följande villkor uppfylls (12): (a) Stödet ska vara tillfälligt och i princip degressivt, så att det ger ett incitament att snabbare minska föroreningar eller införa effektivare resursanvändning. (b) Stödet ska endast kompensera för extra produktionskostnader jämfört med traditionella metoder. (c) Stödet får inte strida mot andra bestämmelser i EG-fördraget. Vidare följer det av artikel 10 i förordning (EEG) nr 2078/92 att stöd som beviljas utanför förordningens tillämpningsområde men i syfte att uppnå en av de restriktioner som anges i artikel 2 måste överensstämma med förordningens mål.

(78) Eftersom stödet endast gäller för en tvåårsperiod förefaller det vara tillfälligt. I den information som lämnades den 14 januari 2013 bekräftade de belgiska myndigheterna att åtgärderna upphörde 1998.

(79) Under den tid åtgärden tillämpades var dock stödet inte degressivt (se punkterna 38–40, 49–51) och gav därför inte incitament att snabbare införa effektivare resursanvändning.

(80) Som nämnts ovan beräknas ersättningen för minskad avkastning från vall på grundval av den totala gödselanvändning som är tillåten i de icke känsliga områdena, dvs. 450 kg N/ha för vall och 325 kg N/ha för majs. Enligt de belgiska myndigheterna har dessa siffror beräknats på vetenskaplig basis för att garantera att kvävekoncentrationen i grund- och ytvatten inte överstiger 50 mg NO3-N/l, eller 11,3 mg NO3-N/l, med beaktande av en genomsnittlig godtagbar förlust på 70 kg NO3-N/l per hektar och år. Målet är att kombinera maximal produktion med minimal utlakning. Gränsvärdena för natur- och vattenzonerna har beräknats på samma sätt, med hänsyn tagen till att deras kvävestatus är mer känslig än andra områdens.

(81) De belgiska myndigheterna förklarade i sin skrivelse av den 7 augusti 1998 att man hade beslutat beräkna kompensationen för skillnaden i norm baserat på den totala mängd kväve som det är lagligt att tillföra från konstgödsel och stallgödsel sammantaget. Enligt de belgiska myndigheterna användes denna metod eftersom man ansåg det nödvändigt att garantera att jordbrukarna i en och samma region behandlas likadant, så att jordbrukare vars mark ligger i områden som omfattas av hårdare lokala normer inte missgynnas i jämförelse med de jordbrukare vars mark inte omfattas av sådana bestämmelser. Om samma normer gällde för samtliga jordbrukare i alla områden skulle denna konkurrensfördel undanröjas och ingen ersättning skulle behöva ges. Om jordbrukare under sådana förhållanden anstränger sig att överträffa de grundläggande miljökvalitetsnormerna, är det möjligt att beräkna ersättningen utifrån skillnaden mellan resultatet och kvalitetsnormen.

(82) På grundval av denna jämställdhetsprincip inom en och samma region ansåg de belgiska myndigheterna att de gällande bestämmelserna inte utgör överkompensation för jordbrukare och/eller kompensation för att sluta använda jordbruksmetoder som strider mot EU:s bestämmelser. Enligt deras resonemang kommer de konkurrensmässiga för- eller nackdelarna inom en enda jordbruksregion att bli tydligare inom den regionen än inom EU i stort. Det är därför hela det inkomstbortfall som drabbar jordbrukare vars mark ligger i områden med hårdare lokala normer kompenserades (för faktisk minskad avkastning) i Flandern.

(83) Vidare påpekade de belgiska myndigheterna att hårdare lokala normer tillämpades i den flamländska regionen redan 1996 och 1997, fastän detta enligt direktivet om nitrater inte krävdes förrän den 20 december 1998. I de känsliga vattenzonerna har en restriktion på 200 kg N/ha fastställts för vall och 170 kg N/ha för majs och övriga grödor. Enligt de belgiska myndigheterna har den tillåtna mängden stallgödsel alltså ända sedan 1996 varit lägre än vad som stipulerades i det första åtgärdprogrammet inom ramen för direktiv 91/676/EEG, och för vissa grödor har den begränsats till den nivå som fastställts i det andra åtgärdprogrammet.

(84) Den 14 januari 2013 lämnade de belgiska myndigheterna in utförliga uppgifter om beräkningsmetoden för att visa att den var förenlig med jordbrukspraxis och med de EU-bestämmelser som gällde vid tidpunkten för åtgärden.

(85) På grundval av den tillgängliga informationen förefaller dock bestämmelserna i vatten- och naturzonerna inte gå betydligt utöver kraven i direktiv 91/676/EEG. I detta sammanhang noterar kommissionen att de belgiska myndigheterna själva i sina skriftliga kommentarer har uppgett att de hade identifierat vatten- och naturzonerna som särskilt känsliga för nitratförorening, och att de därför ansåg det nödvändigt med lägre gränsvärden för att garantera att målet 50 mg/l nitrater i ytfärskvatten, framför allt det som används för uttag av dricksvatten, och i grundvatten skulle uppnås. Detta var den nivå som var obligatorisk i slutet av 1995 enligt direktiv 91/676/EEG.

(86) Vidare, vad gäller metoden att beräkna ersättningen, uppmanade kommissionen de belgiska myndigheterna att tillhandahålla välgrundade studier för att bevisa att de antaganden som använts vid uträkningen var riktiga. De belgiska myndigheterna uppmanades i synnerhet att tillhandahålla resultaten från undersökningar som visar att en minskning av det totala användningen av gödselmedel från 450 kg N/ha till 350 kg N/ha faktiskt leder till en minskad avkastning på 15 %, och att en minskning från 450 kg N/ha till 400 kg N/ha resulterar i en minskad avkastning på 7 %. I svaret den 14 januari 2013 visade de belgiska myndigheterna att de underliggande antaganden som använts för beräkningen var riktiga.

(87) De belgiska myndigheterna uppmanades också att tillhandahålla ytterligare information om de antaganden som använts för att beräkna vilken inverkan denna minskning i avkastning har på brukningsenheternas övergripande lönsamhet, med hjälp av en rad hypoteser, inklusive rent åkerbruk och jordbruk som ägnar sig åt både åkerbruk och djurhållning. I synnerhet bad kommissionen de belgiska myndigheterna att ge en detaljerad förklaring till varför en 15-procentig minskning i avkastning från vall i ett jordbruk som bedriver både åkerbruk och djurhållning anses utgöra en 40-procenting lönsamhetsförlust för jordbruket i fråga, sett till de olika typerna av djurhållning. De belgiska myndigheterna lämnade denna information i sitt svar den 14 januari 2013.

(88) De belgiska myndigheterna ombads även att tillhandahålla beräkningar baserade på alternativa metoder för att ge ersättning, till exempel kostnaden för att köpa annat foder som ersättning för produktionsförluster. I svaret den 14 januari 2013 framhöll de belgiska myndigheterna att inga sådana beräkningar gjordes vid tidpunkten för åtgärden och att det inte längre är möjligt att göra beräkningarna.

(89) Därför anser kommissionen att de belgiska myndigheterna inte har visat att stödet var begränsat endast till de extra produktionskostnaderna. Såsom visats ovan (punkt 79) var stödet inte heller degressivt.

(90) Beviljandet av stöd för produktionsförluster uppfyller därför inte villkoren i riktlinjerna. Av dessa skäl anser kommissionen att stödåtgärderna inte är förenliga med fördraget.

V. SLUTSATS

(91) Kommissionen konstaterar att Belgien olagligt har beviljat ersättning enligt dekretet om gödselmedel i strid med artikel 93.3 i EG-fördraget (nu artikel 108.3 i EUF-fördraget).

(92) Åtgärderna omfattas inte av tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 2078/92.

(93) Åtgärderna för ersättning för lagring och bortförsel av gödselöverskott och för produktionsförlusten utgör driftsstöd som endast i undantagsfall kan förklaras förenligt med den inre marknaden. Den strikta hållningen i riktlinjerna är att stödet för lagring och bortförsel kan förklaras vara förenligt om det är tillfälligt och degressivt och om det kräver en motprestation från jordbrukaren. Stödet för produktionsförluster ska vara tillfälligt och degressivt och får endast kompensera extra produktionskostnader. Enligt analysen ovan var dessa villkor inte uppfyllda.

(94) Eftersom det inte krävs någon motprestation av mottagarna för att erhålla stödet, och då stödåtgärderna inte förefaller innehålla några incitament för mottagarna att vidta ytterligare åtgärder för att förbättra miljöskyddet, anser kommissionen att stödåtgärden inte underlättar utveckling av vissa näringsverksamheter enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget.

(95) Dekretet om gödselmedel upphävdes 1998 och alla åtgärderna upphörde.

(96) Av ovannämnda skäl anser kommissionen att åtgärden under tillämpningstiden åren 1996 och 1997 utgjorde olagligt och oförenligt stöd som i princip måste återkrävas.

(97) På grund av att kommissionens befogenheter att återkräva oförenligt stöd har en preskriptionstid på tio år (13) kan detta oförenliga stöd inte återkrävas.

(98) Varje individuellt stöd som vid tidpunkten för beviljandet uppfyllde villkoren i ett gruppundantag eller en godkänd stödordning är förenligt med den inre marknaden upp till de högsta stödnivåer som kan tillämpas på denna typ av stöd.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Det statliga stöd som beviljats som ersättning enligt dekretet om gödselmedel, olagligt genomfört av Belgien i strid med artikel 93.3 i EG-fördraget, är oförenligt med den inre marknaden.

Artikel 2

Individuellt stöd enligt den stödordning som avses i artikel 1 som vid tidpunkten för beviljandet uppfyllde villkoren i ett gruppundantag eller en godkänd stödordning är förenligt med den inre marknaden upp till de högsta stödnivåer som kan tillämpas på denna typ av stöd.

Artikel 3

Detta beslut riktar sig till Konungariket Belgien.

Utfärdat i Bryssel den 16 september 2013. På kommissionens vägnar Dacian CIOLOȘ Ledamot av kommissionen

(1) Uppmaning att inkomma med synpunkter enligt artikel 93.2 i EG-fördraget, om stöd/åtgärd C 75/98 (ex NN 45/98) – Belgien (Flandern) – Ersättningar inom ramen för dekretet om gödningsmedel, EGT C 108, 17.4.1999, s. 12.

(2) Rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven (EGT L 215, 30.7.1992, s. 85).

(3) Se fotnot 1.

(4) Rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket (EGT L 375, 31.12.1991, s. 1).

(5) Rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar, EGT L 103, 25.4.1979, s. 1.

(6) Inklusive cikoria, all frukt, schalottenlök, lök, lin, baljväxter och morötter.

(7) Inklusive cikoria, all frukt, schalottenlök, lök, lin, baljväxter och morötter.

(8) Se fotnot 2.

(9) Information from the Commission – Community guidelines on State aid for environmental protection, EGT C 72, 10.3.1994, s. 3.

(10) Se fotnot 7.

(11) Se kommissionens tillkännagivande om vilka regler som är tillämpliga för att avgöra om ett statligt stöd är olagligt, EGT C 119, 22.5.2002, s. 22.

(12) Se fotnot 7, punkt 3.4.

(13) Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget, EGT L 83, 27.3.1999, s. 1, artikel 15.