RÅDETS RESOLUTION av den 15 december 1997 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1998 (98/C 30/01)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA RESOLUTION

under beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

under beaktande av att gemenskapen enligt artikel 2 i fördraget bland annat har till uppgift att främja en hög nivå i fråga om sysselsättning,

i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Amsterdam och resolutionen om tillväxt och sysselsättning, som hänvisar till det planerade förfarandet i den nya avdelningen om sysselsättning i Amsterdamfördraget och anger att rådet bör se till att bestämmelserna i den avdelningen omedelbart börjar följas,

i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets extra möte om sysselsättning i Luxemburg den 20-21 november 1997,

under beaktande av kommissionens utkast och kommissionens meddelande "Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998" av den 1 oktober 1997,

under beaktande av resolutionen rörande Europaparlamentets bidrag till Europeiska rådets extra möte om sysselsättning,

under beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande över kommissionens meddelande,

under beaktande av Regionkommitténs bidrag till Europeiska rådets extra möte om sysselsättning,

under beaktande av yttrandet från Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad,

under beaktande av arbetsmarknadens parters bidrag till Europeiska rådets extra möte om sysselsättning,

under beaktande av medlemsstaternas bidrag till Europeiska rådets extra möte om sysselsättning, och

under beaktande av följande:

Sysselsättningen är en kärnfråga för den europeiska medborgaren och allt måste göras för att bekämpa arbetslösheten, vars oacceptabelt höga nivå hotar sammanhållningen i våra samhällen.

Europeiska rådet i Luxemburg markerar en ny startpunkt för medlemsstaternas och unionens analys och insatser, vilka inleddes efter Europeiska rådet i Essen.

Europeiska rådet i Luxemburg enades om en helhetsstrategi med tre beståndsdelar:

1. Fullföljande och utveckling av en samordnad makroekonomisk politik baserad på en effektiv inre marknad.

2. Mobilisering av gemenskapens samtliga politikområden för att stödja sysselsättningen i enlighet med principerna i fördraget.

3. Samordning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik på grundval av gemensamma riktlinjer för både mål och medel, med en vilja till samstämmig inriktning mot gemensamt bestämda, kontrollerbara och regelbundet uppdaterade mål, vilka bör infogas i nationella handlingsplaner för sysselsättning som utarbetas av medlemsstaterna.

Samordningen av medlemsstaternas sysselsättningstrategier bör genomföras genom att rådet, efter yttrande från Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad i nära samarbete med Kommittén för ekonomisk politik, antar riktlinjer för sysselsättningen som är förenliga med de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken och i vilka det fastställs specifika mål vilkas genomförande regelbundet följs upp enligt ett gemensamt förfarande för utvärdering av resultaten.

Riktlinjernas genomförande kan variera beroende på deras art, deras konsekvenser för medlemsstaterna samt deras mottagare. Subsidiaritetsprincipen måste iakttas liksom medlemsstaternas behörighet i sysselsättningsfrågor.

Riktlinjerna följer fyra huvudfåror: att förbättra anställbarheten, att utveckla företagarandan, att uppmuntra arbetstagarnas och företagens anpassningsförmåga för att göra det möjligt för arbetsmarknaden att reagera på de ekonomiska förändringarna samt att stärka jämställdhetspolitiken.

Genomförandet av denna strategi kräver att alla aktörer mobiliseras: medlemsstaterna, regionerna, arbetsmarknadens parter, gemenskapsinstitutionerna. Europaparlamentet och Europeiska investeringsbanken har visat prov på sitt engagemang i detta avseende.

Medlemsstaternas olika förutsättningar när det gäller de problem som tas upp i riktlinjerna kommer att ta sig uttryck i olika lösningar och olika prioriteringar beroende på förhållandena i varje medlemsstat.

Målet med dessa åtgärder är att åstadkomma en betydande ökning på hållbar grund av sysselsättningsgraden i Europa.

Förebyggande åtgärder är av särskild vikt för att vända utvecklingen av ungdomsarbetslösheten och långtidsarbetslösheten med hjälp av en tidig identifiering av individuella behov och av anpassade lösningar som systematiskt prioriterar aktiva åtgärder för inträde på arbetsmarknaden högre än passiva stödåtgärder.

Gemensamma indikatorer på grundval av jämförbara statistiska uppgifter är viktiga för att göra det möjligt att effektivt följa upp och utvärdera sysselsättningspolitiken och identifiera goda metoder.

UTFÄRDAR DENNA RESOLUTION

1. Riktlinjerna för sysselsättningen under år 1998, som utgör en bilaga till denna resolution, antas.

2. Riktlinjerna skall infogas i nationella, i ett flerårsperspektiv upprättade, handlingsplaner för sysselsättningen som på detta sätt kommer att konkretiseras i form av nationella mål uttryckta i siffror, varje gång det är möjligt och lämpligt, och omsättas till nationella åtgärder i form av lagstiftning, administrativa åtgärder eller andra åtgärder. Medlemsstaternas olika förutsättningar när det gäller de problem som tas upp i riktlinjerna kommer att ta sig uttryck i olika lösningar och olika prioriteringar beroende på förhållandena i varje medlemsstat.

3. De nationella handlingsplanerna kommer att innehålla tidsfrister för att det eftersträvade resultatet skall uppnås, med beaktande av bland annat de administrativa och ekonomiska resurser som kan frigöras.

4. Varje medlemsstat skall årligen till rådet och kommissionen översända sin nationella handlingsplan för sysselsättningen och skall i den ange sin inställning till var och en av riktlinjerna, och skall samtidigt lämna en rapport om hur riktlinjen skall genomföras.

5. Medlemsstaterna uppmanas att under år 1998 för rådet och kommissionen, lägga fram sin första, på grundval av dessa riktlinjer upprättade, nationella handlingsplan för sysselsättningen för att denna tillräckligt lång tid före Europeiska rådet i Cardiff skall kunna bli föremål för granskning.

6. Rådet åtar sig att

a) under andra halvåret 1998, på grundval av information från medlemsstaterna och efter att ha erhållit yttrande från Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad, granska hur medlemsstaterna har överfört riktlinjerna till sin nationella politik

b) och att samtidigt, tillsammans med kommissionen och med beaktande av denna granskning, upprätta en rapport om sysselsättningsläget i gemenskapen och om de viktigaste åtgärder som medlemsstaterna mot bakgrund av dessa riktlinjer har vidtagit för att genomföra sin sysselsättningspolitik, en rapport som skall läggas fram för Europeiska rådet i Wien.

7. Kommissionen åtar sig att vid lämpligt tillfälle upprätta och lägga fram de rapporter som Europeiska rådet begär.

8. Rådet noterar att kommissionen åtar sig att före den 15 oktober 1998 lägga fram utkast till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för år 1999.

9. Rådet bekräftar att arbetsmarknadens parter på alla nivåer kommer att delta i alla etapper av dessa åtgärder och på ett betydelsefullt sätt kommer att medverka till att genomföra dessa riktlinjer och till att främja en hög sysselsättningsnivå. Denna medverkan kommer att utvärderas regelbundet.

10. Rådet kommer att organisera regelbundna kontakter med arbetsmarknadens parter för att på ett riktigt sätt kunna förbereda de möten som de varje halvår skall ha med en trojka på stats- och regeringschefsnivå och med kommissionen.

BILAGA

RIKTLINJER FÖR SYSSELSÄTTNINGEN FÖR ÅR 1998

I. Att förbättra anställbarheten

- Att angripa ungdomsarbetslösheten och förebygga långtidsarbetslösheten

För att vända utvecklingen av ungdoms- och långtidsarbetslösheten kommer medlemsstaterna att utarbeta förebyggande strategier som är inriktade på anställbarhet och som grundar sig på en tidig identifiering av individuella behov. Inom en tidsfrist som varje medlemsstat själv skall fastställa och som inte får överskrida fem år - en tidsfrist som kan vara längre i de medlemsstater där arbetslösheten är särskilt hög - skall medlemsstaterna se till att

- alla ungdomar, innan de varit arbetslösa sex månader, erbjuds en ny start i form av utbildning, omskolning, arbetslivserfarenhet, anställning eller andra åtgärder som främjar deras anställbarhet,

- arbetslösa vuxna, innan de varit arbetslösa i tolv månader, också får erbjudande om en ny start genom någon av de ovan nämnda åtgärderna eller, mer allmänt, genom individuell yrkesvägledning.

Dessa förebyggande åtgärder och åtgärderna för anställbarhet bör kombineras med åtgärder för de långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden.

- Från passiva till aktiva åtgärder

Systemen för ersättning och utbildning bör - där detta visar sig nödvändigt - omarbetas och anpassas så att de aktivt främjar anställbarhet och faktiskt stimulerar de arbetslösa att söka och acceptera ett arbete eller en utbildning. Därför kommer varje medlemsstat

- att anstränga sig att avsevärt öka antalet personer som är föremål för aktiva åtgärder som kan underlätta deras anställbarhet. För att öka andelen arbetslösa som erbjuds utbildning eller varje annan jämförbar åtgärd kommer varje medlemsstat att utifrån sina förutsättningar lägga fast en målsättning om att gradvis närma sig genomsnittet för de tre medlemsstater som har nått de bästa resultaten och minst 20 %.

- Att uppmuntra utvecklingen av en metod för partnerskap

En insats från medlemsstaternas sida är inte i sig tillräckligt för att nå önskat resultat när det gäller anställbarhet. Följaktligen

- uppmanas arbetsmarknadens parter enträget att på sina olika ansvars- och verksamhetsnivåer, skyndsamt sluta avtal som ökar möjligheterna till utbildning, yrkeserfarenhet, praktik eller andra åtgärder som kan underlätta anställbarheten.

- kommer medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att anstränga sig att utveckla möjligheterna till livslångt lärande.

- Att underlätta övergången från skola till arbete

Utsikterna till anställning är små för de unga som lämnar skolan utan att ha inhämtat nödvändiga kunskaper för att få tillträde till arbetsmarknaden. Därför kommer medlemsstaterna att

- förbättra skolsystemets kvalitet för att avsevärt minska antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid,

- se till att de unga får bättre förutsättningar att anpassa sig till de tekniska och ekonomiska förändringarna samt de kvalifikationer som motsvarar arbetsmarknadens behov, där så är lämpligt genom att inrätta eller utveckla lärlingssystem.

II. Att utveckla företagarandan

- Att göra det lättare att starta och driva företag genom att skapa klara, stabila och tillförlitliga bestämmelser och genom att förbättra villkoren för utveckling av riskkapitalmarknaderna. De nya möjligheter som Europeiska investeringsbanken erbjuder kommer tillsammans med medlemsstaternas insatser att göra det enklare att starta nya företag. Medlemsstaterna bör även lätta och förenkla de administrativa och skattemässiga bördor som tynger de små och medelstora företagen. Medlemsstaterna kommer därför att

- lägga särskild vikt vid att väsentligt minska de allmänna omkostnaderna och den administrativa bördan för företagen, särskilt för de små och medelstora företagen, bl.a. vid anställning av ytterligare arbetskraft,

- uppmuntra initiativ till egenföretagande genom att undersöka - i syfte att minska - de hinder som, inom skattesystemen och de sociala trygghetssystemen, kan försvåra egenföretagande eller att bilda småföretag.

- Att utnyttja möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen

Om Europeiska unionen vill lyckas med att anta den utmaning som sysselsättningen utgör måste alla potentiella källor till sysselsättning, liksom ny teknik och innovationer, utnyttjas effektivt. Därför kommer medlemsstaterna

- att granska sätten att fullständigt utnyttja de möjligheter som erbjuds genom att sysselsättning skapas på lokal nivå, i den sociala ekonomin och de nya verksamheter som är kopplade till de behov som marknaden ännu inte har tillfredsställt, genom att - i syfte att minska dem - undersöka eventuella hinder för dessa möjligheter.

- Att göra skattesystemet gynnsammare för sysselsättningen och vända på den långvariga tendensen till allt högre skattetryck och allt högre obligatoriska avgifter på arbete (en ökning från 35 % år 1980 till mer än 42 % år 1995). Varje medlemsstat

- kommer att, i mån av behov och med hänsyn till sin nuvarande nivå, fastställa ett mål för en gradvis minskning av den totala skattebördan och, där så är lämpligt, ett mål för en gradvis minskning av skattetrycket på arbete och av lönebikostnaderna - särskilt för okvalificerat och lågavlönat arbete - utan att ifrågasätta saneringen av de offentliga finanserna och den finansiella jämvikten i de sociala trygghetssystemen. De kommer att, om så är lämpligt, undersöka om det är ändamålsenligt att införa en energiskatt eller en skatt på förorenande utsläpp eller varje annan skattemässig åtgärd,

- kommer att utan förpliktelser undersöka lämpligheten av att minska nivån på momsen på arbetsintensiva tjänster som inte är utsatta för gränsöverskridande konkurrens.

III. Att uppmuntra företagens och de anställdas anpassningsförmåga

- Att modernisera arbetsorganisationen

För att främja modernisering av arbetsorganisationen och arbetsformerna

- uppmanas arbetsmarknadens parter, att på lämplig nivå, särskilt på branschnivå och företagsnivå, förhandla fram avtal som syftar till att modernisera arbetsorganisationen, däribland flexibla arbetsformer, för att göra företagen produktiva och konkurrenskraftiga och för att uppnå en nödvändig jämvikt mellan flexibilitet och trygghet. Dessa avtal kan till exempel handla om arbetstid på årsbasis, minskning av arbetstiden, minskning av övertiden, utveckling av deltidsarbete, "livslångt lärande" och avbrott i yrkeslivet;

- kommer varje medlemsstat å sin sida att undersöka lämpligheten i att i sin lagstiftning införa typer av kontrakt som är mer anpassningsbara, för att ta hänsyn till att sysselsättningen antar allt mer skilda former. Personer som har arbetskontrakt av detta slag bör samtidigt komma i åtnjutande av tillräcklig trygghet och bättre anställningsvillkor, som är förenlig med företagens behov.

- Att stödja företagens anpassningsförmåga

För att höja kompetensnivån inom företagen kommer medlemsstaterna

- att åter granska de hinder, särskilt skattemässiga, som kan stå i vägen för en investering i mänskliga resurser och de kommer i förekommande fall att planera skattemässiga eller andra incitament för ökad utbildning inom företagen. De skall även granska alla nya bestämmelser för att kontrollera att de bidrar till att reducera de hinder som finns för sysselsättningen samt till att öka arbetsmarknadens förmåga att anpassa sig till strukturella förändringar i ekonomin.

IV. Att stärka jämställdhetspolitiken

- Att angripa diskriminering mellan män och kvinnor

Medlemsstaterna bör ge konkret uttryck för sin vilja att främja jämställdheten genom att öka kvinnornas sysselsättningsgrad. De bör också vara uppmärksamma på att kvinnor och män är ojämnt representerade i vissa verksamhetssektorer och i vissa yrken. Medlemsstaterna

- kommer att sträva efter att minska skillnaden mellan kvinnors och mäns arbetslöshetsnivåer genom att aktivt stödja en ökning av sysselsättningen för kvinnor och de kommer att motverka kvinnors underrepresentation i vissa verksamhetssektorer och i vissa yrken och överrepresentation i andra.

- Att förena yrkesliv och familjeliv

Politiken när det gäller avbrott i yrkeslivet, föräldraledighet och deltidsarbete är av stor vikt för kvinnor och män. Genomförandet av olika direktiv och avtal mellan arbetsmarknadens parter i dessa frågor bör påskyndas och regelbundet följas upp. Det måste finnas tillräckligt med kvalificerade tjänster för barnomsorg och vård av anhöriga för att kvinnor och män lättare skall kunna komma in på arbetsmarknaden och bli kvar där. Medlemsstaterna

- kommer att anstränga sig att öka tillgången till tjänster för omsorg och vård, där det finns vissa behov som inte är täckta.

- Att underlätta återinträde i yrkeslivet

Medlemsstaterna

- kommer särskilt att uppmärksamma kvinnor och män som önskar återgå till yrkeslivet efter ett uppehåll och kommer därför att undersöka möjligheterna att gradvis avlägsna hindren för detta återinträde.

- Att främja funktionshindrade personers inträde i yrkeslivet

Medlemsstaterna

- kommer särskilt att uppmärksamma de svårigheter som funktionshindrade personer kan möta vid inträde i yrkeslivet.