Särskild rapport nr 1/2000

om klassisk svinpest, samt kommissionens svar

(i enlighet med artikel 248.4 andra stycket i EG-fördraget)

(2000/C 85/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

>Plats för tabell>

Sammanfattning

Kommissionens förvaltning

Ett belopp på totalt 570 miljoner ecu för marknadsstödjande undantagsåtgärder och 80,5 miljoner ecu för veterinära åtgärder har belastat 1997 och 1998 års budgetar (se tabell 1).

Kommissionens åtgärder på veterinärområdet skall i huvudsak säkerställa en korrekt tillämpning av gemenskapens lagstiftning, och särskilt av direktiv 80/217/EEG. Den senaste epidemin har dock visat att direktivet behöver ändras så att hänsyn tas till erfarenheter och nya forskningsrön.

På veterinärområdet har utrotnings- och övervakningsplaner inte hållit EG fritt från klassisk svinpest, och kommissionen har inte sett till att medlemsstaterna lämnat in beredskapsplaner för hur svinpesten skall hanteras efter epidemin 1993-1995. Gemenskapens system för anmälan av djurförflyttningar (Animo) har inte lyckats ge nödvändig information vid avgörande tidpunkter, och måste förändras om medlemsstaterna skall kunna använda det vid bekämpning av epidemier. Gemenskapens policy att inte vaccinera, som baseras på vaccinernas karaktär och kostnaden för ett vaccinationsprogram jämfört med kostnaden för utrotning, måste ifrågasättas med tanke på utvecklingen av spårvaccin (inte tillgängliga på marknaden i slutet av 1998), och den mycket höga kostnaden för epidemin 1997-1998. Kommissionen bör uppdatera sin kostnads-nyttoanalys och använda den i diskussionen om förändringar av politiken.

Den enhet som ansvarar för förvaltningen av jordbruksutgifter genomförde flera inspektioner i medlemsstaterna, vilka resulterade i att utbetalningarna till Nederländerna har minskats med 20 miljoner ecu på grund av påstått brott mot gemenskapens lagstiftning (se punkt 39), och att bidraget till Spanien kan komma att minskas med upp till 6,6 miljoner ecu på grund av oberättigade utgifter (se punkt 41). Enheten för granskning och godkännande av räkenskaper har också utfört kontroller i medlemsstaterna, men har ännu inte fastställt några ekonomiska konsekvenser på grund av bristande överensstämmelse med gemenskapsreglerna.

Inom ramen för marknadsstödjande undantagsåtgärder godkände förvaltningskommittén flera på varandra följande ökningar av det ursprungliga taket från 1,1 miljoner till 10,8 miljoner djur (se punkt 31). Ett antal svinkategorier och viktgrupper infördes liksom särskilda system (konserverings- och inseminationsförbud), på begäran av de berörda medlemsstaterna.

Medlemsstaternas genomförande

Särskilda problem har dykt upp vid förebyggande avlivning. I Nederländerna tror man att det faktum att den förebyggande avlivningen tillfälligt upphörde bidrog till sjukdomens spridning och till den kostnad på minst 135 miljoner ecu (se punkt 49) som den medförde för gemenskapens budget. I Spanien kan inte användningen av "partiell" förebyggande avlivning betraktas som en veterinär åtgärd (se punkt 51).

Det nederländska systemet med "overname" (uppköp) har förvaltats på ett bristfälligt sätt (se punkt 56); svinens goda hälsotillstånd och systemets frivilliga och partiella karaktär innebar att 70 miljoner ecu som ingick i ansökan om gemenskapsfinansiering inom ramen för veterinära åtgärder avvisades av kommissionen som oberättigat (se punkterna 63-65).

Utbetalningar till producenter kan i ett stort antal fall inte styrkas, eftersom värderingarna inte dokumenterats på ett fullgott sätt (se punkt 53), djurens vikt ofta uppskattats och de djur som begravts på gården inte vägts (se punkt 59). Ersättningsnivåerna för vissa kategorier av djur, såsom gyltor och suggor, dokumenterades inte alltid (se punkt 61).

Användningen av kommunala depåer för att begrava 140000 svin i Spanien (se punkt 50) och användningen av kylhus i Nederländerna innebar att det inte alltid har varit möjligt att spåra partier av svin från jordbruksföretaget till konverteringsanläggningarna/kylhusen. Problemen med att spåra partier av djur ända till den slutliga destruktionen är gemensamma för allt marknadsstöd, men problemen är allvarligare när det handlar om ett stort antal djur (se punkt 57).

Slutsats

Sedan epidemin 1993-1995 har endast små framsteg gjorts i utvecklingen av en särskild strategi för att klara kommande utbrott av sjukdomen. Samtidigt har gemenskapen tvingats hantera den hittills värsta epidemin av klassisk svinpest. Betoningen av andra åtgärder på veterinärområdet (upprättandet av den inre marknaden och BSE) innebar att beredskapsplanerna för klassisk svinpest inte prioriterades så högt som epidemin 1997-1998 visade att de förtjänade. Revisionsrätten uppmanar kommissionen att avsätta nödvändiga resurser för att så fort som möjligt fullfölja översynen av gemenskapens lagstiftning och politik på detta område. Medlemsstaterna måste också ta sitt ansvar för att gemenskapens lagstiftning tillämpas på ett ändamålsenligt sätt för att minska risken för framtida utbrott av klassisk svinpest, som orsakar så stora epidemier.

Inledning

Marknadens huvudsakliga kännetecken

1. Den gemensamma organisationen av marknaden för griskött ger traditionellt sett endast begränsat marknadsstöd till sektorn, men en epidemi av klassisk svinpest medför en påtaglig ökning av gemenskapens utgifter för marknadsstödjande undantagsåtgärder och veterinära åtgärder som belastar budgeten (se punkt 37). Totalt 570 miljoner ecu för marknadsstödjande undantagsåtgärder och 80,5 miljoner ecu för veterinära åtgärder har belastat 1997 och 1998 års budgetar (se tabell 1).

2. EU:s produktion uppgår till ungefär 16,6 miljoner ton per år. Grispopulationen har varit relativt oförändrad under 1990-talet med cirka 119 miljoner djur. När ungefär 12 miljoner svin försvann från marknaden (se tabell 2) under svinpest 1997-1998, minskade utbudet med motsvarande 1 miljon ton griskött. Följaktligen steg priserna betydligt under de första sex månaderna 1997 och det genomsnittliga priset på gemenskapsmarknaden för griskroppar låg kvar på en väldigt hög nivå (164 ecu/100 kg) under hela 1997.

3. Konsumtionen per capita har ökat stadigt och denna trend förutspås fortsätta (se tabell 3). EU är självförsörjande på griskött (1994 = 106 procent(1)) och världens största exportör. För att säkerställa tillträdet till världsmarknaden måste grisköttet komma från ett område med "hög hälsostatus", enligt den definition som används av Internationella byrån för bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar (OIE), det vill säga ett område som är fritt från exempelvis svinpest.

4. Priserna steg kraftigt under 1996 (13 procent), delvis som en följd av BSE-krisen (konsumenterna övergick från nötkött till griskött). Även under 1997 steg priserna, på grund av minskat utbud till följd av svinpesten. Under 1998 har priserna sjunkit lika hastigt på grund av ett antal faktorer (kraftigt ökat inhemskt utbud och en nedgång i exporten till tredje land) vilket har givit upphov till stöd till privat lagring av griskött(2).

5. Gemenskapens produktion är mycket koncentrerad - 70 procent av grispopulation finns i fem medlemsstater, 21 procent bara i Tyskland (se tabell 4). Inom dessa medlemsstater medför den regionala koncentrationen att ett mycket stort antal svin hålls på ett begränsat område. I Spanien finns exempelvis en tredjedel av den totala grispopulationen i Katalonien, i Belgien finns 95 procent i regionen Flandern, i Nederländerna finns 90 procent i de östra och södra delarna av landet och i Tyskland finns 65 procent i de tre delstaterna Bayern, Niedersachsen och Nordrhein-Westfalen (se tabell 5). I alla dessa områden med undantag av Katalonien överskrider djurtätheten den nivå som allmänt anses som ekologiskt hållbar (1,4 djurenheter/ha)(3).

6. Svinuppfödningen har generellt blivit mycket specialiserad; smågrisar köps in så billigt som möjligt och föds upp på en standarddiet till en viss vikt inom strikt fastställda produktionscykler, och säljs sedan på öppna marknaden för EU-konsumtion eller export - detta är endast lönsamt i allt större skala eftersom marginalerna pressas på grund av konkurrensen i hemlandet och utomlands. Detta har lett till en betydande ökning av det genomsnittliga antalet svin per företag och av andelen större jordbruksföretag. Under perioden 1990-1995 ökade det genomsnittliga antalet svin per företag i Belgien med 68 procent, i Spanien med 59 procent och i Nederländerna med 36 procent. Ökningen i Tyskland var mindre markant (19 procent) på grund av den omstrukturering som ägde rum efter återföreningen (se tabell 5).

7. Specialisering i medlemsstater som Nederländerna medför att smågrisar förflyttas från anläggning till anläggning, medan slutna system som det som dominerar i Danmark, innebär att antalet förflyttningar minimeras och därigenom även risken för att sjukdomen sprids. De nederländska myndigheterna är väl medvetna om konsekvenserna av svinuppfödning med hög djurtäthet, och antog nyligen lagstiftning som skall minska antalet svin i sådana områden. Ett system med svinrättigheter infördes 1998 och innebär en generell minskning av antalet svin per jordbruksföretag med 10 procent. Den 1 januari 2000 skulle de grisrättigheter som delats ut under 1998 ha minskats med 15 procent. Dessutom skulle de ekonomiska konsekvenserna för staten av eventuella framtida utbrott av klassisk svinpest mildras av en avgift för svinuppfödare som infördes 1998 för att man skulle täcka kostnaderna för bekämpning av djursjukdomar på svinuppfödningsanläggningar. Organisationer för grisköttsproducenter har dock med framgång anfört klagomål i domstol mot denna lagstiftning. I början av 2000 kommer den nederländska regeringen att lägga fram ett nytt lagstiftningsförslag för godkännande i det nederländska parlamentet. Enligt de nederländska myndigheterna kommer man i detta förslag att ta hänsyn till resultatet av rättegångsförhandlingarna.

Omfattning på revisionsrättens granskning

8. I årsrapporten för 1995 rapporterade revisionsrätten om åtgärder som de tyska och belgiska myndigheterna vidtagit för att bekämpa svinpestepidemin 1993-1995. För epidemin under perioden 1997-1998 har revisionsrättens huvudsakliga syfte varit att utvärdera hur krisen hanterats i de fyra drabbade medlemsstaterna och inom kommissionen.

Tabell 1

Utgifter 1997-1998

>Plats för tabell>

Tabell 2

Antal grisar som slaktats inom ramen för marknadsstödjande undantagsåtgärder och veterinära åtgärder

>Plats för tabell>

Tabell 3

EU:s utbud av griskött

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Tabell 4

EU:s totala grispopulation (1993-1997) - december

>Plats för tabell>

Tabell 5

Regional koncentration av grisköttsproduktionen i Belgien, Tyskland, Spanien och Nederländerna

>Plats för tabell>

Tabell 6

Kontroller på platsen avseende åtgärder mot klassisk svinpest (1997-1998)

>Plats för tabell>

9. Utöver besöken i medlemsstaterna har revisionsrätten besökt gemenskapens referenslaboratorium för klassisk svinpest i Hannover. Många av revisionsrättens iakttagelser i denna rapport speglar resultatet av kommissionens egna kontrollavdelningars arbete med vilka revisionsrätten har haft ett nära samarbete. En lista på alla besök som kommissionen och revisionsrätten gjort under 1997-1998 i detta sammanhang finns i tabell 6.

Kommissionens förvaltning

Bekämpning av klassisk svinpest

10. Grisen är den enda naturliga smittbäraren för klassisk svinpestvirus. Sjukdomen har aldrig rapporterats hos människan. Beroende på virusstammen kan det orsaka en hög dödlighet hos smittade svin. De viktigaste symptomen är feber, depression, aptitlöshet, bindhinneinflammation, styltande gång, koordinationsproblem och diarré. Klassisk svinpest har en inkubationstid på sju dagar, är mycket smittsam och överförs lätt. I slutet av 1980-talet var EU:s vildsvinspopulation fri från klassisk svinpest men den har sedan blivit smittat igen, möjligen på grund av att de ätit smittade matrester. Klassisk svinpest hos vildsvin dör inte ut naturligt, och är nu endemisk i vildsvinspopulationerna i Tyskland, Italien och delar av Frankrike. Vildsvin överför viruset till tamsvin.

11. Klassisk svinpest kan bekämpas på två fronter: förebyggande åtgärder och hantering av utbrott sedan de inträffat. När det gäller förebyggande arbete har gemenskapen tre grundläggande instrument: utrotnings- och övervakningsprogram som främst är avsedda för kontroll av sjukdomens spridning bland vildsvin, beredskapsplaner och en eventuell användning av vaccin. När ett utbrott väl inträffat inrättas skydds- och övervakningszoner, svinen på den smittade gården avlivas och förflyttningsrestriktioner gäller under fastställda perioder. Vid upprepade utbrott kan förflyttningsrestriktioner kvarstå under relativt långa perioder, och därmed förhindra producenter från att saluföra sina svin. Under sådana omständigheter köps svinen upp inom ramen för marknadsstödjande undantagsåtgärder. Övervakning av svinförflyttningar över gränser och från anläggningar som kan visa sig vara misstänkta områden är av grundläggande betydelse om man skall kunna förhindra att epidemin sprids på detta sätt - systemet för anmälan av djurförflyttningar (Animo) används i detta syfte. Veterinära åtgärder och marknadsstödjande åtgärder kontrolleras på platsen av flera olika avdelningar inom kommissionen.

12. Sedan 1990 har det inträffat 1445 utbrott av sjukdomen i EU (se tabell 7). Dessa utbrott har i allt större utsträckning inträffat i gristäta områden. De traditionella kontrollinstrument som utvecklats för att man skall kunna hantera problemen i områden med låg djurtäthet är mindre effektiva i områden med hög djurtäthet. Hög djurtäthet och specialisering utgör tillsammans ett hot mot miljön och en ökad risk för smitta vid epidemier av sjukdomar som klassisk svinpest. Kommissionen anser att möjligheten till effektiv sjukdomskontroll under sådana förhållanden troligen kommer att försämras om inte djurtätheten minskas(4).

Tabell 7

Antal utbrott av klassisk svinpest

>Plats för tabell>

Utrotnings- och övervakningsprogram

13. De program som antogs senast avser utrotning av klassisk svinpest hos vilda svin i Varese och Brandenburg, Mecklenburg-Vorpommern och Niedersachsen(5). Österrike, Tyskland och Italien är de enda medlemsstater som har haft utrotnings- och övervakningsprogram för klassisk svinpest hos tamsvin under de senaste åren. Nederländerna hade inget sådant program, de senast rapporterade fallen före epidemin 1997 inträffade 1992.

Beredskapsplaner

14. Kommissionen har slagit fast att för utbrott av viktigare sjukdomar som klassisk svinpest ligger ansvaret främst på medlemsstaternas centrala veterinärförvaltning som genom väl genomtänkta beredskapsplaner skall vara beredd att möta varje utmaning(6).

15. Enligt rådets direktiv 80/217/EEG(7) (artikel 14) skulle medlemsstater lämna in beredskapsplaner för klassisk svinpest senast den 1 januari 1993 för godkännande av kommissionen. Kommissionen "skall granska planerna för att avgöra om de är ändamålsenliga och [...] säkerställa att planen är förenlig med de övriga medlemsstaternas planer". Belgiens, Spaniens och Nederländernas planer, som lämnades in till kommissionen först i december 1997, godkändes inte förrän i mars 1999(8). Kommissionen borde ha sett till att medlemsstaterna lade fram program omedelbart efter epidemin 1993-1995 och att prover genomfördes, framför allt i de länder där sjukdomen nyligen förekommit. Det faktum att kommissionen inte gjorde det måste betraktas som en av orsakerna till att Animos brister (se punkt 24) inte upptäcktes tidigare och till att medlemsstaterna vidtagit så olika åtgärder.

Vaccination

16. 1977 offentliggjorde kommissionen en rapport av P. R. Ellis m. fl. med titeln "Studies on the Epidemiology and Economics of Swine Fever Eradication in the EEC" (Studier av epidemiologi och ekonomi beträffande utrotningen av klassisk svinpest i EEG)(9) som gav upphov till det beslut som fattades 1980 om att utrota klassisk svinpest genom antagandet av en gemensam slaktpolitik, tillsammans med ett gradvis avskaffande av rutinmässig vaccination. I rådets direktiv 80/217/EEG(10) fastlades hur man skulle gå till väga vid ett utbrott av klassisk svinpest. 1990 hade all vaccination upphört.

17. De viktigaste argumenten mot användningen av vaccination vid den tidpunkten baserades på själva vaccinernas karaktär (vaccin med levande virus måste hanteras varsamt) och kostnaden för vaccination, med hänsyn till grispopulationens snabba omsättning (reproduktionscykel).

18. Problemet med traditionella levande vacciner är att man inte kan se någon serologisk skillnad mellan djur som har vaccinerats och djur som har drabbats av en naturlig infektion. Detta har inneburit att om ett tredje land importerat griskött från en medlemsstat som använt vaccin kunde det när köttet testas visa sig antingen att djuret bar på klassisk svinpest eller helt enkelt att köttet kom från ett vaccinerat djur. Utvecklingen av spårvaccin kan innebära en lösning på detta grundläggande problem. Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén stöder visserligen helt och hållet EU:s politik att inte vaccinera, men förespråkar samtidigt en begränsad användning av spårvaccin i gristäta områden som ett medel att minska virusets spridning och de därmed sammanhängande ekonomiska förlusterna. Vaccinering med spårvaccin skall vara en av metoderna att utrota sjukdomen och bör inte användas i förebyggande syfte. På så sätt skulle den kunna utgöra ett alternativ till förebyggande avlivning och destruktion av djur på närliggande anläggningar som inte verkar smittade (slakt i stor skala är dyrt och etiskt diskutabelt, innebär slöseri med mat och kan förstöra genetiskt värdefulla djur)(11). Ett försök som genomfördes nyligen avseende användningen av två spårvaccin, för vilka en ansökan om marknadsgodkännande hade inlämnats till Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMEA), är för närvarande under utvärdering.

19. Ingen kostnads-nyttoanalys av användningen av vaccin har genomförts på gemenskapsnivå sedan 1977. Sedan dess har kostnaden för utrotning stigit avsevärt, framför allt i områden med hög djurtäthet. Revisionsrätten uppskattar att den totala direkta kostnaden (det vill säga på gemenskapsnivå och nationellt) för epidemin i Nederländerna (exklusive veterinärkostnader för 1998 för vilka inga bidrag hade begärts vid tiden för granskningen) uppgår till 1075 miljoner ecu. I Belgien var kostnaden per avlivat svin ungefär 115 ecu, vilket ungefär motsvarar kostnaden per avlivat svin under den förra epidemin (100 ecu), medan den i Nederländerna uppgick till 157 ecu per avlivat svin. Kommissionen bör göra en ny omfattande kostnads-nyttoanalys av alternativa strategier för kontroll och utrotning.

Hantering av utbrott

20. Enligt bestämmelserna i rådets direktiv 80/217/EEG av den 22 januari 1980 (senast ändrat genom rådets beslut 93/384)(12), som innebar att man införde åtgärder för att kontrollera klassisk svinpest på gemenskapsnivå, skall medlemsstaterna anmäla alla misstänkta utbrott av klassisk svinpest. Ständiga veterinärkommittén beslutar vilka åtgärder som skall vidtas vid en möjlig epidemi. Detta sker i allmänhet i form av ett kommissionsbeslut om att förbjuda förflyttning av svin från fastställda områden i den drabbade medlemsstaten. Dessa beslut ändras och upphävs när läget förändras.

21. Misstanke om klassisk svinpest skall anmälas till behörig myndighet och företaget placeras under officiell övervakning - inga svin får anlända till eller lämna gården. Övervakningsåtgärder får inte avskaffas förrän man officiellt uteslutit klassisk svinpest. Om förekomsten av klassisk svinpest bekräftas skall alla svin på jordbruksföretaget slaktas omedelbart och destrueras. Allt material som kan ha smittats måste behandlas så att viruset säkert förstörs. Anläggningen skall rengöras och desinficeras, och en ny besättning får införskaffas efter 15 dagar. En detaljerad epizootirapport krävs för varje utbrott. Så snart klassisk svinpest har bekräftats på ett jordbruksföretag skall man upprätta en skyddszon med en radie på minst tre kilometer runt utbrottsområdet. Denna skyddszon är en del av den övervakningszon som upprättas samtidigt och som skall ha en radie på minst tio kilometer runt utbrottsplatsen.

22. Inom skyddszonen får inga svin förflyttas från företagen förrän 21 dagar efter det att det företag som drabbats av utbrottet har desinficerats. De åtgärder som vidtas inom övervakningszonen är liknande till sin karaktär men restriktionerna gäller sju dagar efter desinficeringen. Skyddszonen kan avskaffas 30 dagar efter det att rengöringen av den smittade anläggningen avslutats.

23. Genomförandet av dessa åtgärder ligger på medlemsstaternas ansvar, men är i stor utsträckning beroende av medlemsstaternas kapacitet att spåra partier av smågrisar/svin som kan komma från områden som drabbats av klassisk svinpest för att ta prover på dem och/eller eliminera dem i syfte att förhindra en epidemi.

Anmälan av djurförflyttningar

24. Rådets direktiv 90/425/EEG av den 26 juni 1990(13) handlar om veterinära och avelstekniska kontroller i handeln med vissa levande djur (inbegripet svin i allmänhet) och varor inom gemenskapen med sikte på att förverkliga den inre marknaden. Detta direktiv är den rättsliga grunden för det datorbaserade systemet för anmälan av djurförflyttningar (Animo), vars slutmål är att veterinära kontroller enbart skall behöva utföras på avsändarorten. Innan detta syfte är uppnått får medlemsstaterna genomföra stickprov på mottagarorten. Gemenskapen ger medlemsstaterna ekonomiskt stöd för att de skall kunna skaffa nödvändig datorutrustning, men kommissionen administrerar inte systemet - det gör ett privat företag.

25. Enligt artikel 3 skall ursprungslandet säkerställa att djur som eventuellt måste slaktas enligt något nationellt utrotningsprogram, eller inte kan saluföras på det egna territoriet på grund av risker för människors och djurs hälsa, inte skickas till någon annan medlemsstat. Syftet med stickprovskontroller vid ankomsten till mottagarorten är att säkerställa att alla krav i artikel 3 är uppfyllda.

26. Enligt en analys av smittoorsakerna under epidemin 1993-1995 i Tyskland(14) berodde mer än hälften av alla primära utbrott på kontakt med vildsvin, medan mer än en fjärdedel av de sekundära utbrotten berodde på handel med svin. De spanska myndigheterna har förklarat att en av huvudorsakerna till sjukdomens spridning i Spanien var att Animosystemet inte fungerade.

27. I Belgien har veterinärväsendet gjort en jämförelse mellan den information som erhållits genom Animo och den som kommer från andra källor. Jämförelsen visade att Animosystemet har tre betydande svagheter:

a) Ofullständiga uppgifter om import; endast 81 procent anmäldes via Animo.

b) Förseningar: för att snabba åtgärder skall kunna vidtas när det gäller exempelvis svin som misstänks vara smittade av klassisk svinpest måste anmälan ske senast på leveransdagen. Endast 7 procent av Animoanmälningarna erhölls inom denna tidsfrist.

c) Felaktigheter: antalet svin i Animoanmälan skilde sig i 26 fall från det verkliga antalet levererade djur (bekräftat på gården eller genom andra källor).

28. Det finns visserligen inga sådan jämförande uppgifter för den avgörande perioden under vilken importen från Nederländerna förde med sig klassisk svinpest till Belgien, men det finns ingen anledning att tro att systemet fungerade bättre då. Ett konkret exempel på att systemet inte fungerar upptäcktes i en av de utbetalningar för veterinära åtgärder som revisionsrätten granskat. Ett parti på 76 svin som importerades från Nederländerna levererades den 6 februari 1997, och för detta fanns ingen Animoanmälan.

29. Kommissionen uppger att Animo inte var avsett att användas av medlemsstaterna för hundraprocentiga kontroller vid mottagarorten. Det bör dock innehålla hela den population av förflyttningar från vilken nationella veterinärväsenden kan välja ut partier för kontroller på platsen. När hälsa eller djurhälsa står på spel måste naturligtvis sådana instanser kunna upptäcka alla riskpartier så fort exempelvis klassisk svinpest rapporteras i en medlemsstat från vilka svin förflyttas till deras territorium. Animo är det enda system som omfattar hela gemenskapen och som kan fylla denna funktion, och kommissionen borde utnyttja tillfället att öka systemets hastighet, exakthet och fullständighet.

Marknadsstödjande undantagsåtgärder

30. Strax efter det att de veterinära åtgärderna infördes i varje medlemsstat antogs bestämmelser om marknadsstöd: den 3 mars 1997 för Nederländerna och Tyskland, den 1 april 1997 för Belgien och den 22 maj 1997 för Spanien(15). Dessa bestämmelser upphävdes i överensstämmelse med de framsteg som gjordes på djurhälsoområdet. De marknadsstödjande åtgärderna upphörde för Tyskland i oktober 1997, men en specialåtgärd för smågrisar infördes senare(16). I Belgien upphörde åtgärderna i november 1997. I Nederländerna hävdes inte bestämmelserna förrän i juli 1998 och i Spanien i februari 1999.

31. Alla bestämmelser diskuterades i Förvaltningskommittén för griskött. Ursprungliga tak fastställdes för det antal djur i varje kategori som kunde köpas upp genom åtgärderna. Dessa höjdes på begäran av medlemsstaterna från 1,1 miljoner djur till 10,8 miljoner (se tabell 2). Bestämmelserna om marknadsstöd ändrades sammanlagt 44 gånger, i första hand för att spegla sjukdomens spridning (höjda tak) men också för att ändra stödberättigade kategorier/djurvikter och nivåerna på det stöd som kunde utbetalas. I Spanien infördes särskilda stödnivåer för utslagssuggor och iberiska svin. I Nederländerna skapade man en kategori för spädgrisar, införde ett inseminationsförbud (se punkt 74) och inkluderade även utslagssuggor i marknadsstödet. Tyskland fick tillstånd att konservera en del av köttet (se punkt 71).

Kommissionens kontroller på platsen

32. Kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor (GD XXIV) har rätt att kontrollera tillämpningen av gemenskapens veterinärlagstiftning. På grund av epidemins omfattning i Nederländerna genomförde den upprepade besök där.

33. Sedan Nederländerna hade rapporterat 13 utbrott fattades ett beslut(17) den 14 februari 1997 om att begränsa förflyttningen av svin från vissa områden. Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor reagerade snabbt med ett besök i Nederländerna samma vecka. Vid denna avgörande tidpunkt drog inspektörerna slutsatsen att det troligen skulle bli fler utbrott av klassisk svinpest på grund av kontakter. Den övergripande situationen vid besöket tycktes dock lovande då den nederländska förvaltningen hade vidtagit lämpliga och välorganiserade kontrollåtgärder. Man konstaterade också att det fanns problem med insamlingscentraler, spårning och systemet för anmälan av djurförflyttningar (Animo) på grund av att de uppgifter om mottagarorten som exportören lämnat varit otillräckliga.

34. Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor återvände till Nederländerna i april 1997, när det hade inträffat 65 utbrott. Man konstaterade att ingen hade tagit tillräcklig hänsyn till överföringen av sjukdomen via smittad sädesvätska, och att viruset fick ytterligare möjligheter att sprida sig på grund av att man inte använde sig av förebyggande avlivning vid kontakt. I juni 1997 konstaterade inspektörerna att eliminering av hela besättningar endast kunde genomföras inom vissa gränser på grund av bristande konverteringskapacitet, att inseminationsförbudet hade införts för sent för att ha någon effekt på det totala antalet djur i området när detta var viktigt och att marknadsbestämmelserna uppmuntrade producenterna att föda upp svin och påskynda deras tillväxt för att få ett bra pris. Dessa aspekter tas upp i avsnittet "Medlemsstaternas genomförande".

35. Kommissionens åtgärder på veterinärområdet skall i huvudsak säkerställa en korrekt tillämpning av gemenskapens lagstiftning, och särskilt av direktiv 80/217/EEG. Den senaste epidemin har dock visat att direktivet behöver ändras så att hänsyn tas till erfarenheter och nya forskningsrön. De åtgärder som vidtagits av nationella myndigheter såsom de nederländska besluten att upphöra med förebyggande slakt (se punkt 49) och köpa upp svin av hänsyn till deras välbefinnande ("overname" se punkt 63), hänvisas dessutom inte till kommissionen för godkännande.

36. Den enhet som ansvarar för förvaltningen av jordbruksutgifter genomför även kontroller i medlemsstaterna. Dessa kontroller omfattar delvis samma områden som kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor, och vissa av dem utförs gemensamt, men de avser också i stor utsträckning ekonomiska aspekter. Slutligen omfattas marknadsstödjande åtgärder av kontroller vid räkenskapsavslutningen.

Gemenskapsfinansiering

37. De utgifter som belastade gemenskapens budgetar för 1997 och 1998 när det gäller traditionella utgifter för den gemensamma organisationen av marknaden för griskött var 142 miljoner ecu, medan enbart utgifterna för marknadsstödjande undantagsåtgärder (70 procent samfinansiering) var fyra gånger större (570 miljoner ecu). Utgifterna från veterinärfonden under 1997 och 1998 (50 procent samfinansiering) för 1997 års åtgärder var 80,5 miljoner ecu. En sammanställning av utgifterna för 1997 och 1998 finns i tabell 1. Utbetalningar från veterinärfonden kan ske i form av ersättningar eller förskott. Utgifter för klassisk svinpest ingår i den allmänna posten för nödfallsåtgärder på veterinärområdet och bör som sådana redovisas separat i budgeten eftersom det rör sig om så stora belopp.

38. Belgien och Nederländerna erhöll en första betalning för 1997 års utgifter i december 1997. Andra betalningar gjordes under 1998 men det resterande beloppet för 1997 kommer inte att betalas förrän 1999. Detta beror delvis på anslagsbrist, men det speglar också det faktum att en betydande del av utgifterna kanske inte kommer att godtas av kommissionen. Om bidragsansökningarna beviljas fullt ut uppgår gemenskapens skulder för 1997 till 49 miljoner ecu och för 1998 till 34 miljoner ecu.

39. Nederländerna lade fram en ansökan om bidrag på 195 miljoner nederländska gulden (88 miljoner ecu) den 26 september 1997 som omfattade de första 217 utbrotten av klassisk svinpest under 1997. Kommissionen drog av 6 procent för moms (icke stödberättigad) och gjorde ett schablonavdrag på 25 procent (ungefär 20 miljoner ecu), och betalade 31 miljoner ecu för bara de första 195 utbrotten. Straffavgiften på 25 procent baserades på att man inte tillämpat artikel 3 i rådets beslut 90/424/EEG av den 26 juni 1990(18)om utgifter inom veterinärområdet när det gäller

a) införande av lämpliga åtgärder för att förhindra risken för smittospridning,

b) slakt av djur av mottagliga arter,

c) skälig kompensation till djurägarna,

d) upprättande av skyddszoner.

40. Den 22 juni 1998 lämnade de nederländska myndigheterna in en "ny" bidragsansökan för hela 1997. Ansökan uppgick till 893605 068 nederländska gulden (402 miljoner ecu) för 50 procent samfinansiering. Bidragsansökan täcker 424 utbrott och omfattar även 153 miljoner ecu för "overname"-åtgärden. En andra betalning (32,4 miljoner ecu) gjordes i januari 1999 för utbrotten nr 196-360(19). På grund av anslagsbrist utbetalades i enlighet med samma beslut ytterligare 11 miljoner ecu från 1999 års budget.

41. Den 2 oktober 1997 lämnade Spanien in en preliminär lista på betalningar som underlag till sin bidragsansökan avseende ekonomiskt stöd till veterinära åtgärder inom ramen för det förslag som senare blev kommissionens beslut 98/63/EG av den 9 december 1997(20). Denna omfattade de första 57 utbrotten i Katalonien, Kastilien och Leon, Murcia och Andalusien. Enligt beslutet måste Spanien för att få bidraget lägga fram en epidemiologisk rapport för varje utbrott och varje anläggning som varit i kontakt med smittan samt en ekonomisk rapport. Den 16 juni 1998 lämnades en "slutgiltig" lista in tillsammans med andra dokument som krävdes enligt villkoren i beslutet. I stället för att vänta tills alla underlag lämnats in ansåg kommissionen att den hade tillräcklig grund för att i januari 1998 betala ett förskott på 4 miljoner ecu som belastade 1997 års budget. Kommissionen kan vägra att betala ut upp till 6,6 miljoner ecu när det gäller vissa åtgärder som den anser är oberättigade (se punkt 51).

42. Utgifter från garantifonden omfattar ett belopp på 6,8 miljoner ecu som belastade 1997 års budget som ett resultat av kommissionens förordning (EG) nr 76/97 av den 17 januari 1997(21). Ursprungligen presenterades slakten av 90106 svin i Damme-regionen i Tyskland mellan december 1993 och mars 1994 som en veterinär åtgärd men nekades gemenskapsfinansiering på grund av att inte alla kriterier för sådana åtgärder var uppfyllda. Enligt denna förordning behandlas köpet av 63074 av dessa svin (70 procent) som "marknadsstödjande undantagsåtgärder" som skall finansieras via gemenskapsbudgeten, det vill säga 2 miljoner ecu mer än det skulle ha kostat om det hade accepterats som en veterinär åtgärd. En liknande metod användes för Belgien i januari 1996(22) för ersättning som betalats ut för inköp av 40633 svin i december 1993. Revisionsrätten kritiserade detta tillvägagångssätt i årsrapporten för 1995 (punkt 3.26). Det är oklart varför det tog ytterligare ett år att komma till samma slutsats för Tyskland. Kommissionen hänvisade i sitt svar till gråzonen mellan veterinärmedicinsk och marknadsstödjande slakt. Problemet med gråzonen kvarstår och orsakar mycket diskussion mellan kommissionen och medlemsstaterna.

Medlemsstaternas genomförande

Veterinära åtgärder

Bakgrund till epidemin 1997-1998

43. Epidemin startade 1996 i Paderborn i Tyskland. Den berörda producenten hade tillstånd att behandla matavfall men för att spara pengar hettade han inte upp matavfallet tillräckligt för att döda viruset. Åtal har väckts mot de två parter som misstänks vara ansvariga för utbrottet av klassisk svinpest. Den allmänna åklagaren i Paderborn inledde även preliminära rättegångsförhandlingar mot en veterinärkirurg som anklagades för att ha spridit viruset genom otillräckliga försiktighetsåtgärder under behandlingen av svin på flera olika anläggningar. Man avfärdade möjligheten till rättegång men hans legitimation har dragits in. Från Tyskland spreds viruset till Nederländerna (det finns ingenting som visar hur) och sedan till Belgien och Spanien genom förflyttningar av smittade djur(23).

44. I Spanien hade inga fall av klassisk svinpest rapporterats under nästan tio år, fram till februari 1997. Under perioden 1-24 februari 1997, importerades ungefär 220000 smågrisar och 19000 vuxna svin från Nederländerna. Av de aktuella 354 partierna kom 212 från drabbade områden i Nederländerna (134000 svin). Animosystemet fungerade inte under perioden 1 januari 1997-17 februari 1997, varför de spanska myndigheterna inte kunde spåra en stor del av de importerade djuren (se punkt 26). Man konstaterade dock att två anläggningar hade tagit emot sådana djur, och besättningarna avlivades som en försiktighetsåtgärd, men det finns ingen dokumentation som stöder den åtgärd som vidtogs den 24 februari på ett av jordbruksföretagen. Trots att den första misstanken rapporterades den 14 april 1997, drar kommissionen slutsatsen att klassisk svinpest fanns i Spanien från februari till april 1997 utan att det upptäcktes. De två första utbrotten inträffade på jordbruksföretag som hörde till samma företagsgrupp som en av de två anläggningar som rensats i februari. Denna grupp skall enligt kommissionen till stor del hållas ansvarig för spridningen av klassisk svinpest i Spanien. Gruppen drabbades av fem utbrott och tretton förebyggande avlivningsåtgärder och erhöll totalt 9,2 miljoner ecu i gemenskapsmedel.

45. Det första utbrottet i Belgien bekräftades den 30 juni 1997. Alla utom ett av de senare utbrotten hänger direkt samman med detta. Eftersom lantbrukaren misstänks ha varit sen med sin anmälan av sjukdomen beslutade myndigheterna som en försiktighetsåtgärd att skära ned ersättningen med 50 procent, och disciplinära åtgärder har vidtagits mot lantbrukarens veterinär. Lantbrukaren har vidtagit rättsliga åtgärder.

Förebyggande avlivning

46. Medlemsstaterna måste inte tillämpa förebyggande avlivning men om de gör det skall det ske på ett sätt som är sunt ur både teknisk och vetenskaplig synvinkel. Belgien och Tyskland använde sig av förebyggande avlivning under en tidigare epidemi, och det visade sig vara ett av de effektivaste sätten att hantera problemet i gristäta områden. När det gäller epidemin 1997-1998 valde Spanien och Nederländerna av denna anledning att tillämpa förebyggande avlivning - i Tyskland ansågs det omöjligt att genomföra - medan Belgien tillämpade metoden med hänvisning till artikel 6 i rådets beslut 90/424/EEG för att hantera det hot som klassisk svinpest utgjorde för närliggande anläggningar i Nederländerna.

47. Från det att epidemin av klassisk svinpest började antog de nederländska myndigheterna en strategi med förebyggande rensning av anläggningar som låg inom 1 km från de två första bekräftade utbrotten för att minska risken för att sjukdomen skulle spridas till omgivande anläggningar. I februari rensades 26 anläggningar (26000 svin) av vilka tre senare konstaterades hade haft utbrott (två klassificerade som kontakt med närliggande gårdar). Forskarna var oense vid den tidpunkten, vissa stödde förebyggande avlivning medan andra motsatte dig denna metod. Den 14 februari beslutade de nederländska myndigheterna utifrån råd från nationella experter att upphöra med den förebyggande avlivningen av den orsaken att den störde insamlandet av viktig epidemiologisk information; den förebyggande avlivningen återupptogs två månader senare. Under denna period tillämpades marknadsstödjande åtgärder och inom ramen för dessa köptes 690000 djur upp.

48. I mars 1997 var det känt att 39 gårdar måste ha smittats redan i början av februari (slutsats från epidemiologisk undersökning). Om man då hade känt till detta skulle åtgärden ha tillämpats snabbt på alla dessa anläggningar. I slutet av den period under vilken förbyggande avlivning inte tillämpades hade det inträffat 91 utbrott och det var uppenbart att det var viktigt med förebyggande rensning, men bristen på konverteringskapacitet medförde att förebyggande rensning till en början endast kunde genomföras inom en otillräcklig radie av ungefär 500 meter och att den försenades med upp till 14 dagar efter beslutet om rensning, vilket försämrade strategins effektivitet. Av de 1182 anläggningar som rensades i förebyggande syfte klassificerades senare 67 som anläggningar med utbrott. Åtgärden utvidgades inte till den önskade radien på 1 km förrän den 12 maj 1997. En miljon svin dödades inom ramen för den förebyggande avlivningen.

49. Enligt en simulering som genomförts av Lantbruksuniversitetet i Wageningen(24), skulle långt färre anläggningar ha behövt rensas och antalet utbrott skulle troligen ha legat runt 70 om man strikt hade tillämpat en politik för förebyggande avlivning. Utifrån dessa uppgifter skulle de totala ersättningskostnaderna ha blivit 135 miljoner ecu lägre och kostnaderna för de därpå följande marknadsstödjande åtgärderna ha varit lägre. Kommissionen och revisionsrätten delar uppfattningen att en politik för förebyggande avlivning, när den väl har antagits, bör tillämpas konsekvent, och att det nederländska beslutet om upphävande har inverkat på sjukdomens utveckling och följaktligen medfört ökade utgifter.

50. I Spanien fattades ett beslut den 7 maj 1997 vid ett lokalt möte för "experter på klassisk svinpest" enligt vilket alla anläggningar inom en radie av 250 meter från ett utbrott skulle rensas från alla svin utom avelsdjur (suggor och galtar). Veckovisa veterinärkontroller av djurens temperatur var obligatoriska men kommissionens kontroll avslöjade att dessa inte genomfördes konsekvent. Ungefär 20 procent (6,6 miljoner ecu) av den totala ersättning för veterinärkostnader som Spanien ansökte om avser "partiell" förebyggande avlivning, ungefär hälften av detta utbetalades till producenter som senare fick ersättning inom ramen för marknadsstödjande åtgärder. På grund av bristande konverteringskapacitet kunde inte myndigheterna möta producenternas efterfrågan på att sälja djur inom ramen för den marknadsstödjande åtgärden, varför de beslutade att öppna 11 kommunala depåer där djurkropparna skulle begravas (totalt begravdes ungefär 140000 svin i dessa depåer). Detta innebar att det som skulle ha varit en marknadsåtgärd inte kunde behandlas som en sådan och finansierades som en veterinär åtgärd och kallades "förebyggande". Producenterna fick mer betalt enligt det senare systemet.

51. Motiveringen till partiell förebyggande avlivning av veterinära skäl är - i bästa fall - diskutabel. Åtgärder under på varandra följande dagar behandlades dessutom på olika sätt - som veterinära ena dagen och marknadsstödjande nästa dag. De spanska myndigheterna hävdar att antalet utbrott föll snabbt som ett resultat av att man införde politiken med partiell förebyggande slakt, men antalet utbrott sjönk drastiskt redan innan denna åtgärd infördes. Partiell förebyggande avlivning har visat sig vara dyr; i många fall skulle det ha varit mycket billigare att slakta hela besättningen som en förebyggande åtgärd än att delvis rensa anläggningen och senare köpa upp djuren inom ramen för de marknadsstödjande åtgärderna - en besparing på 300 ecu per sugga. Revisionsrätten delar kommissionens allvarliga tvivel på att de utgifter man begärt bidrag för inom ramen för denna åtgärd är stödberättigade.

52. I Belgien anses förebyggande avlivning vara ett effektivt sätt att minska risken för att sjukdomen sprids och har blivit praxis. Alla svin på anläggningar inom en radie av 1 km från ett utbrott avlivas: sex anläggningar (3647 svin) nära den nederländska gränsen rensades i förebyggande syfte. Denna typ av åtgärd föreskrivs i artikel 6 i rådets beslut 90/424/EEG. Belgien har dock även tillämpat partiell förebyggande avlivning enligt artikel 6 i rådets direktiv 80/217/EEG som inte uttryckligen nämner partiell förebyggande avlivning. Partier med riskdjur - de som importerats från Nederländerna (16000) och suggor (100) som inseminerats med misstänkt sädesvätska som importerats från Nederländerna - avlivades. Utifrån antagandet att viruset inte hade spridits till Nederländerna före den 15 januari 1997 beslutades att import efter detta datum skulle betraktas som riskdjur. Endast svinbesättningar som kom från misstänkta områden avlivades dock. Andra besättningar som transporterades på samma lastbil men kom från ett område i Nederländerna som var fritt från klassisk svinpest avlivades inte.

Ersättning

53. I Nederländerna fastställde myndigheterna standardersättningsnivåerna för vissa svinkategorier men dessa överskreds i allmänhet av värderaren. Motiveringarna till de högre nivåerna dokumenterades inte, och uttalanden i efterhand av de berörda värderarna motiverade inte fullt ut de utbetalda beloppen.

54. För vissa typer av gårdar baserades nivån på det stöd som skulle utbetalas för suggor, och som fastställts av de nederländska myndigheterna, på ett värde för suggan plus ett förmodat antal på 4,73 smågrisar. Detta ledde till att några producenter fick ersättning för många fler smågrisar än det fanns på anläggningen vid avlivningstillfället. I ett av de fall revisionsrätten undersökt fick en producent i själva verket betalt för 1272 fler smågrisar än han hade. Kommissionen har beräknat att pengar felaktigt betalts ut till producenterna för 175000 smågrisar, och de ekonomiska konsekvenserna av detta skulle ha varit en extra kostnad för gemenskapen på ungefär 10,7 miljoner ecu om inte kommissionen hade avvisat denna utgift. Kommissionen har också bevis för att dessa "saknade" smågrisar kan ha sålts inom ramen för marknadsstödjande åtgärder strax efter det att suggorna eliminerades genom förebyggande avlivning. I dessa fall fick de berörda producenterna ersättning två gånger för samma smågrisar.

55. I Nederländerna är det så att om ett felaktigt belopp angivits i värderingsblanketten men det korrekta beloppet framgår av värderarens anteckningar, beror bidragsansökans rättsliga giltighet på om lantbrukaren skulle ha kunnat känna till anteckningarna. Beräkningen av utbetalningen gjordes manuellt och ersättningen per djurtyp registrerades inte. I vissa fall uppvisade en jämförelse mellan priserna i veckorapporterna och de värden som använts vid utbetalningen en skillnad på mer än 20 procent.

56. När det gäller "overname"-åtgärden (se nedan) avslöjade en privat revisionsbyrås granskning (Moret, Ernst and Young [MEY]) att totalt ungefär 340000 ecu för mycket hade utbetalats. Kommissionens och revisionsrättens granskning av ett urval av transaktioner avslöjade också ett antal andra alltför stora betalningar, däri inbegripet ett fall där ersättning betalades ut två gånger för samma smågrisar ("overname" och förebyggande).

57. För de djur som skickades till centrala avlivningsanläggningar finns det ingen möjlighet att följa verifieringskedjan fram till konverteringen. Moret Ernst and Young (MEY) har i sin analys försökt rekonstruera skeendet. Revisionsbyrån drar slutsatsen att skillnaden på 33 procent mellan de 47,9 miljoner kg som tagits emot på de avlivningsanläggningarna och de 31,9 miljoner kg som tagits emot vid konverteringsanläggningarna kan förklaras på ett tillfredsställande sätt med det faktum att många av djurkropparna genomgick en process där man avlägsnade fukt före konverteringen. De nederländska myndigheterna har också börjat stämma av totalt in- och utflöde vid varje avlivningsanläggning.

58. I Belgien görs värderingen av en expertvärderare. Antalet djur i varje kategori (avvand smågris, icke avvand smågris, sugga, gylta, slaktsvin och avelssvin) fastställs, och gyltors, slaktsvins och avvanda smågrisars genomsnittliga vikt bedöms. För blandade partier togs ingen hänsyn till faktisk vikt, trots att dessa uppgifter skulle ha kunnat användas för att få fram en bättre underbyggd betalningsberäkning. I tre fall med blandade partier som revisionsrätten granskade låg den uppskattade vikt som man använt för att beräkna ersättningen så mycket som 18 procent över den faktiska vikten. På grund av den degressiva kg-skalan resulterade detta i alltför stora utbetalningar men i mindre skala.

59. På samma sätt vägde man i Spanien olika djurkategorier tillsammans. Det är därför inte möjligt att kontrollera att korrekt ersättningsbelopp har utbetalats. Detta var undantagslöst fallet för 67500 djur som begravdes på gården, för vilka man använde veterinärernas uppskattningar av vikten för att beräkna stödet. Revisionsrätten slog fast att totalt 1,2 miljoner ecu för mycket hade betalats ut som ett resultat av att man inte tillämpade en korrekt ersättningsnivå.

60. I Tyskland fastställer en värderingskommitté svinbesättningens värde. Ersättningen baseras på de levande svinens uppskattade vikt och justeras inte utifrån faktisk vikt på de djurkroppar som tas emot vid konverteringsanläggningen. I det granskade urvalet var den uppskattade levande vikten upp till 13 procent högre än slaktvikten.

61. I Belgien fanns ingen dokumentation som förklarade de olika nivåer som använts för partiell slakt och total rensning när det gäller suggor och smågrisar. Den ersättningsnivå som ursprungligen fastställdes för gyltor höjdes efter protester från lantbrukarna. I några fall ledde detta till en fördubbling av den utbetalda ersättningen. Gyltor är avsedda att bli avelssuggor och är därför automatiskt mer värda. I genomsnitt fick gyltorna 75 procent högre ersättning än slaktsvin, vilket innebär att producenten har ett ekonomiskt intresse av att maximera antalet gyltor hellre än slaktsvin. Dessutom är det oklart när en smågris blir en gylta. Djur som väger så lite som 25 kg har klassificerats som gyltor i ersättningssyfte medan man inom ramen för marknadsåtgärderna klassificerade djur som vägde mindre än 26 kg som smågrisar. Enligt det dokument som beskriver ersättningsförfarandet är antalet gyltor på en normal produktionsanläggning högst 20 procent av antalet suggor. På specialiserade anläggningar kan procentsatsen naturligtvis vara högre. Under utbrottet i Belgien var andelen gyltor på de rensade anläggningarna nära 60 procent, alltså tre gånger högre än normalt.

62. I Spanien är skillnaden mellan det stöd som utbetalts för veterinära åtgärder och marknadsstödjande åtgärder för vissa djurkategorier betydande. Veterinärt stöd för smågrisar på 15 kg som avlivades den 14 juli 1997 var exempelvis 8575 spanska pesetas, medan marknadsstödet var 17 procent högre. Båda ersättningsnivåerna var mer än dubbelt så höga som det faktiska marknadspriset. I Nederländerna var den genomsnittliga ersättningsnivån för slaktsvin inom "overname"-åtgärden 20 procent högre än inom marknadsåtgärden. Så stora skillnader kan inte vara motiverade.

Det nederländska "overname"-systemet

63. De åtgärder till stöd för marknaden som infördes genom kommissionens förordning (EG) nr 413/97 av den 3 mars 1997(25) begränsades till slaktsvin och smågrisar, men alla kategorier av svin omfattades av transportförbudet. Specialiseringen (se punkt 7) innebar att djurtätheten ökade snabbt och orsakade problem med djurens välbefinnande på många av de berörda anläggningarna.

64. Detta problem förvärrades av att man blev tvungen att förklara 1675 anläggningar som misstänkta på grund av smittan vid de två seminstationerna för artificiell insemination. I början av epidemin ansåg man inte att klassisk svinpest kunde spridas genom artificiell insemination. Senare händelser tydde på att det var möjligt, och det angreppssätt man valde förutsatte att det fanns ett sådant samband(26).

65. I mars 1997 beslutade därför de nederländska myndigheterna att införa en nationellt finansierad veterinär stödåtgärd ("overname"-systemet) enligt vilket producenter ersattes för de friska svin de valde att låta avliva. Ändå inkluderade de nederländska myndigheterna i juni 1998 ungefär 70 miljoner ecu i sin ansökan om samfinansiering från gemenskapen. Utifrån resultatet av en gemensam granskning som revisionsrätten och kommissionen genomförde i september 1998, förkastade kommissionen i maj 1999 denna del av den nederländska bidragsansökan, med hänvisning till att de berörda svinen var friska och alltså inte uppfyllde villkoren i artikel 3 i kommissionens beslut 90/424/EEG och att systemets partiella och frivilliga karaktär inte uppfyller kraven i rådets direktiv 80/217/EEG.

Marknadsstödjande undantagsåtgärder

Syfte

66. Syftet med dessa åtgärder är att avlägsna svin och smågrisar för att förhindra alltför hög djurtäthet på de anläggningar som ligger i skydds- och övervakningszoner där begränsningar av djurförflyttningar som gäller till följd av veterinära åtgärder hotar att allvarligt störa grisköttsmarknaden. Även om de berörda djuren anses fria från klassisk svinpest när de lämnar anläggningen måste djurkroppar omvandlas till produkter som inte är avsedda för mänsklig konsumtion, det vill säga konverteras. Det pris som betalas till producenterna för slaktsvin är detsamma som marknadspriset för slaktsvin som väger över 120 kg. Lättare svin köps in till ett lägre pris och smågrisar köps till ett fast pris per viktkategori. Den vikt man räknar med är partiets genomsnittliga vikt. Två åtgärder antogs som utgör undantag från detta förfarande - konservering i Tyskland och inseminationsförbudet i Nederländerna.

Verifieringskedja

67. I Belgien finns en tillfredsställande verifieringskedja och betalningshandlingarna är i allmänhet väldokumenterade. De handlingar som granskades i Katalonien innehåller tillräcklig information för att man skall kunna kontrollera att betalningarna beräknats korrekt. Kommissionen har dock konstaterat att i 10 procent av det granskade urvalet var antalet avlägsnade djur enligt anläggningens register högre än det antal som man sedan begärt bidrag för. Om man hade använt det registrerade antalet skulle partiets genomsnittliga vikt ha blivit lägre, vilket antingen skulle ha medfört en lägre betalning eller att ansökan hade avslagits. De spanska myndigheterna krävde inte att producenterna skulle lämna in kopior av registren tillsammans med sina ansökningar.

68. I Tyskland fanns det inga bevis på konvertering, endast på leverans till konverteringsanläggning. I Nederländerna utfärdade MEY (Moret Ernst & Young) en revisionsberättelse daterad den 30 januari 1998, om det godkända utbetalande organet Laser för 1997. I sina allmänna slutsatser uttalade MEY att de inte kunde ta ställning till marknadsåtgärden eftersom Laser inte kunde lämna en fullständig garanti att alla svin som köptes upp slutligen också konverterades eller delvis fanns i kylhus. Av denna anledning införde Laser ett nytt system kallat VAS för att registrera alla förflyttningar av svin som skedde inom ramen för åtgärden. Alla relevanta uppgifter i underlagen registrerades retroaktivt i systemet. Efter en granskning av detta system utarbetade MEY en andra rapport daterad den 5 mars 1998, i vilken reservationen hävdes. Trots införandet av VAS innebär det faktum att alla eller några av svinen från vissa partier kan ha hamnat i kylhus att en slutgiltig avstämning mellan de kvantiteter som levererats och de som avlägsnats kan göras först när allt som finns lagrat i kylhus har bearbetats.

Utslagssuggor

69. Utslagssuggor var ursprungligen inte stödberättigade enligt de bestämmelser genom vilka marknadsstödjande undantagsåtgärder infördes för grisköttsmarknaden i de fyra medlemsstaterna. För Nederländerna ändrades grundförordningen(27) så att ett stöd infördes för upp till 25000 utslagssuggor till 70 procent av priset fritt gården för svin av klass E. Trots att denna åtgärd infördes på begäran av de nederländska myndigheterna tillämpades den aldrig av dem, med hänvisning till att problemet med djurens välbefinnande inte var tillräckligt stort för att motivera inköp. Trots att reglerna för "overname"-systemet inte omfattade kategorin utslagssuggor köptes 1000 sådana djur upp inom ramen för systemet.

70. I Spanien ändrades också grundförordningen för att man skulle införa ett stöd för upp till 11000 utslagssuggor, men endast 50 procent (5520 suggor) köptes upp inom ramen för åtgärden. Utslagssuggor omfattades inte av de ändringar som gjorts i grundförordningarna beträffande Tyskland och Belgien.

Konservering i Tyskland

71. Genom kommissionens förordning (EG) nr 546/97 av den 25 mars 1997 om ändring av förordning (EG) nr 414/97 om undantagsåtgärder till stöd för grisköttsmarknaden i Tyskland(28) godkändes användningen av svinkroppar som köpts in inom ramen för dessa åtgärder för produktion av konserverat kött. Med hänsyn till att det alltid finns en risk för att svin smittas av klassisk svinpest måste köttet värmebehandlas. Konserveringsprocessen skall ständigt kontrolleras av myndigheterna genom kontroller på platsen av köttbearbetningen. För att förhindra störningar på gemenskapsmarknaden och skydda traditionella förbindelser med tredje länder skall export av konserverat kött utanför EU ske utan bidrag.

72. Ersättning på 8,2 miljoner tyska mark utbetalades för köp av 19392 svin för framställning av konserverade produkter. 70 procent (5,7 miljoner tyska mark) betalades av gemenskapen.

73. Två produkter tillverkades: 1300 ton "Schinkenfleisch" och 708 ton "Schmalzfleisch", det vill säga 50 procent av de 4000 ton som var tillåtna enligt förordningen. Hela produktionen var avsedd för Ryssland. Exporten till Ryssland började vecka 201997 och upphörde i vecka 341998 som ett resultat av den ekonomiska krisen i Ryssland. Sammanlagt 1594 ton exporterades, men det återstående lagret - 20 procent av produktionen - finns lagrat på produktionsanläggningen och måste omfattas av tullkontroller för att man skall säkerställa att det inte kommer in på EU-marknaden.

Inseminationsförbudet i Nederländerna

74. I kommissionens förordning (EG) nr 1564/97(29) föreskrevs ett stöd för upp till 220000 suggor som omfattas av det "förbud mot insemination som antagits från och med den 3 juni 1997, genom den nederländska förordningen 'förordning om förbud mot svinavel 1997' - 'Regeling fokverbod varkens 1997' ". Förbudet som infördes den 3 juni 1997 rörde ett fastställt område som utvidgades avsevärt den 24 juni 1997. Stödet skall utbetalas med 32 ecu per månad och sugga under den period som förbudet gäller. Till skillnad från de andra marknadsåtgärderna var förbudet obligatoriskt. Producenter kunde dock endast begära stöd om de åtog sig att uppfylla alla villkor. Ursprungligen var producenterna för att kvalificera sig för stöd tvungna att se till att suggorna inseminerades inom fyra månader efter det att förbudet hävts. De nederländska myndigheterna insåg senare att detta skulle vara omöjligt att genomföra och lagstiftningen ändrades i enlighet med detta(30), så att suggorna måste finnas kvar på jordbruksföretaget i fyra månader efter det att förbudet hävts, men inte behövde insemineras. Förbudet hävdes den 12 november 1997.

75. Totalt begärdes bidrag i enlighet med förordningen för 191024 suggor. Gemenskapens bidrag begränsades till 70 procent av antingen det utbetalade stödet eller den utgift som skulle ha uppkommit om stöd hade beviljats för smågrisar som föddes under förbudsperioden (mindre än 116 dagar) och suggorna hade inseminerats, beroende på vilket av beloppen som var lägre. De nederländska myndigheterna har ansökt om bidrag på 9,3 miljoner ecu i enlighet med den senare beräkningsgrunden.

76. Inseminationsförbudet kontrolleras genom det integrerade systemet för administration och kontroll (IACS). De nederländska myndigheterna har i själva verket kontrollerat en långt större andel (50 procent eller mer) av dem som ansökt om bidrag än de 10 procent som krävs. Resultatet visar att det förekommit ett betydande antal fullständiga avslag på grund av att suggorna hade inseminerats under förbudets giltighetstid (34 av 431 kontrollerade). Eftersom urvalsförfarandet omfattade en riskbedömning bör inte dessa resultat extrapoleras.

Uppföljning av årsrapporten för 1995

77. I sin årsrapport för 1995 rapporterade revisionsrätten om åtgärder som de tyska och belgiska myndigheterna vidtagit för att bekämpa epidemin av klassisk svinpest 1993-1995. Revisionsrätten framförde fyra huvudsakliga rekommendationer (se punkterna 28-31) som ännu inte har följts helt och hållet.

78. I lagstiftningen bör klart anges "de villkor enligt vilka veterinära åtgärder och undantagsåtgärder kan genomföras." Även om kommissionen under tiden har klargjort sin ståndpunkt att vissa kategorier av utgifter inte är stödberättigade, framhärdar vissa medlemsstater i sina krav på ersättning (se punkterna 42, 50 och 63-66).

79. "Kommissionen borde [...] också granska om det är lämpligt att olika stödnivåer används för de två åtgärderna". Marknadsstödjande undantagsåtgärder har finansierats till 70 procent och veterinära åtgärder till 50 procent. Med hänsyn till orsakssambandet mellan veterinära och marknadsstödjande åtgärder och de svårigheter som klassificeringen av vissa åtgärder inneburit skulle det vara lämpligare att införa en gemensam samfinansieringsgrad på 50 procent. Detta skulle innebära att det inte fanns några incitament att "omklassificera" åtgärder för att få ekonomiska fördelar.

80. "Åtgärder måste vidtas för att säkerställa att det ersättningsbelopp som medlemsstaterna betalar till producenterna beräknas med användning av mer exakta och enhetliga metoder". Nivån på det stöd som betalats ut inom ramen för veterinära åtgärder speglar den omdömesförmåga som medlemsstaterna tillerkänner värderarna. Det finns stora skillnader i stödnivåer (marknadsstödjande och veterinära) både mellan och inom medlemsstaterna. Denna situation förvärras av att man tillämpar vägning av blandade partier, stöder sig på viktuppskattningar, och använder varierande viktkategorier (se punkterna 53-58). Ersättningen för gyltor (se punkt 61) och suggor har varierat stort och ledde i Nederländerna till en situation där ersättningen för suggor motsvarade ett tänkt antal smågrisar (se punkt 53). Det kan visserligen vara godtagbart att ersättningsnivåerna varierar mellan medlemsstaterna för att spegla nationella marknadspriser, men det är inte logiskt att nivåerna för veterinära åtgärder i vissa fall var högre än för marknadsstödjande åtgärder för samma typ av djurvikt medan förhållandet i andra fall var det motsatta (se punkt 62).

81. Kommissionen bör förelägga rådet en översyn av gällande bestämmelser. Den bör undersöka i hur stor utsträckning producenter som bedriver intensiv svinuppfödning borde bidra till åtgärderna för bekämpning av klassisk svinpest; kommissionen har lagt fram en rapport om situationen på marknaden för griskött(31) som främst behandlade strukturella stödåtgärder. I rapporten konstateras att miljökostnaden i system för intensiv grisköttsproduktion inte tas med i beräkningen. Detta gäller även kostnaderna för bekämpning av sjukdomar som klassisk svinpest men man nämner inte möjligheten att låta producenterna stå för en del av dessa kostnader. De nederländska myndigheterna har dock vidtagit åtgärder i denna riktning genom att de infört en avgift (se punkt 7).

Slutsats

82. Den kostnads-nyttoanalys som tjänade som ekonomisk motivering till policyn att inte vaccinera bör bedömas på nytt mot bakgrund av den mycket höga kostnaden för utbrottet av klassisk svinpest under 1997-1998 och en eventuell användning av spårvaccin (se punkterna 16-19).

83. EU:s system för anmälan av djurförflyttningar tillhandahöll inte den mycket viktiga information som var nödvändig för bekämpningen av sjukdomens spridning (se punkt 24). I Spanien upptäcktes inte utbrottet av klassisk svinpest till en början, vilket innebar att sjukdomen kunde spridas (se punkt 44). Vissa personer/företag i Tyskland, Spanien och Belgien kan också ha bidragit till sjukdomens spridning (se punkt 45). Det faktum att man inte insåg att sädesvätska fungerade som vektor för klassisk svinpest förvärrade en redan allvarlig situation i Nederländerna och fick återverkningar i Belgien (se punkt 52), och beslutet att upphöra med förebyggande rensning i Nederländerna försvårade problemet att kontrollera sjukdomen (se punkt 48).

84. Användningen av svinkroppar för tillverkning av köttkonserver för export kräver en omfattande administrativ kontroll. En tredjedel av de slaktsvin som köpts upp inom ramen för marknadsstödet i Tyskland användes till detta, men 20 procent av slutprodukten finns kvar i lager, och det finns inga utsikter om avsättning på kort sikt (se punkt 71-73). Sådana åtgärder skapar mer problem än de löser, och bör inte tillåtas i framtiden. På samma sätt har inseminationsförbudet visat sig svårt att kontrollera; ett stort antal bidragsansökningar visade sig avse åtgärder som inte var stödberättigade (se punkt 76).

85. Sedan epidemin 1993-1995 har endast små framsteg gjorts i utvecklingen av en särskild strategi för att klara kommande utbrott av sjukdomen. Samtidigt har gemenskapen tvingats hantera den hittills värsta epidemin av klassisk svinpest. Betoningen av andra åtgärder på veterinärområdet (upprättandet av den inre marknaden och BSE) innebar att beredskapsplanerna för klassisk svinpest inte prioriterades så högt som epidemin 1997-1998 visade att de förtjänade. Revisionsrätten uppmanar kommissionen att avsätta nödvändiga resurser för att så fort som möjligt fullfölja översynen av gemenskapens lagstiftning och politik på detta område. Medlemsstaterna måste också ta sitt ansvar för att gemenskapens lagstiftning tillämpas på ett ändamålsenligt sätt för att minska risken för framtida utbrott av klassisk svinpest som orsakar så stora epidemier.

Denna rapport har antagits av revisionsrätten i Luxemburg vid dess sammanträde den 13 januari 2000.

För revisionsrätten

Jan O. Karlsson

Ordförande

(1) Jordbruksläget i Europeiska unionen 1996.

(2) Kommissionens förordning nr 2042/98 av den 25 september 1998 (EGT L 263, 25.9.1998, s. 12).

(3) Health Strategies to control swine infectious diseases: European experience, (Hälsovårdsstrategier för kontroll av smittsamma sjukdomar hos svin: erfarenheter i Europa), kommissionens arbetsdokument av den 30 januari 1996 (VI/1715/96).

(4) Rapport om situationen på marknaden för griskött i Europeiska unionen inför en eventuell ändring av strukturåtgärderna inom denna sektor, KOM(1998) 434 slutlig, 27.7.1998.

(5) Kommissionens beslut 98/399/EG av den 8 juni 1998 (EGT L 176, 20.6.1998, s. 36) och 1999/39/EG av den 21 december 1998 om upphävande av beslut 96/552/EG (EGT L 11, 16.1.1999, s. 47).

(6) Health Strategies to control swine infectious diseases: European experience, (Hälsovårdsstrategier för kontroll av smittsamma sjukdomar hos svin: erfarenheter i Europa), kommissionens arbetsdokument av den 30 januari 1996 (VI/1715/96).

(7) EGT L 47, 21.2.1980, s. 11.

(8) Kommissionens beslut 1999/246/EG av den 30 mars 1999 (EGT L 93, 8.4.1999, s. 24).

(9) EUR 5738 e.

(10) EGT L 47, 21.2.1980, s. 11.

(11) The Use of Marker Vaccines in the Control of Infectious Diseases, in Particular CSF (Användningen av spårvaccin för att kontrollera smittosamma sjukdomar och framför allt klassisk svinpest), VI/8119/97, 17.9.1997.

(12) Rådets beslut 93/384/EEG av den 14 juni 1993, EGT L 166, 8.7.1993, s. 34.

(13) EGT L 224, 18.8.1990, s. 29.

(14) Untersuchungen zu Vorkommen, Ausbreitung und Bekämpfung der KSP in Deutschland 1993-95 (Undersökning av förekomsten, utbredningen och bekämpningen av klassisk svinpest i Tyskland 1993-95) (odaterad), gemenskapens referenslaboratorium i Hannover.

(15) Kommissionens förordning (EG) nr 413/97 (EGT L 62, 4.3.1997, s. 6).

Kommissionens förordning (EG) nr 414/97 (EGT L 62, 4.3.1997, s. 29).

Kommissionens förordning (EG) nr 581/97 (EGT L 87, 2.4.1997, s. 11).

Kommissionens förordning (EG) nr 913/97 (EGT L 131, 23.5.1997, s. 14).

(16) Kommissionens förordning (EG) nr 370/98 av den 17 februari 1998 (EGT L 47, 18.2.1998, s. 10).

(17) Kommissionens beslut 97/122/EG av den 14 februari 1997 (EGT L 45, 15.2.1997, s. 48).

(18) EGT L 224, 18.8.1990, s. 19.

(19) Kommissionens beslut 1999/18/EG av den 22 december 1998 (EGT L 6, 12.1.1999, s. 18).

(20) EGT L 16, 18.1.1997, s. 43.

(21) Kommissionens förordning (EG) nr 76/97 av den 17 januari 1997 (EGT L 16, 18.1.1997, s. 74).

(22) Kommissionens förordning (EG) nr 151/96 av den 29 januari 1996 (EGT L 23, 30.1.1996, s. 9).

(23) Information från gemenskapens referenslaboratorium för klassisk svinpest.

(24) Bilaga 8 till LNV:s slutgiltiga utvärderingsrapport (mars 1998).

(25) EGT L 62, 4.3.1997, s. 26.

(26) Experiment utförda vid gemenskapens referenslaboratorium i Hannover i början av 1998 visar att det är väldigt svårt att upptäcka förekomsten av viruset i sädesvätska, och att det endast påträffas i mycket små mängder. Eftersom tama galtar inte uppvisar symptom som uppenbart tyder på klassisk svinpest har alla seminstationer tenderat att behandla symptomen i stället för att testa om djuren bär på klassisk svinpest.

(27) Kommissionens förordning (EG) nr 1293/97 av den 3 juli 1997 (EGT L 176, 4.7.1997, s. 23).

(28) EGT L 84, 26.3.1997, s. 12.

(29) EGT L 208, 2.8.1997, s. 25.

(30) Kommissionens förordning (EG) nr 1688/97 av den 29 augusti 1997 (EGT L 239, 30.8.1997, s. 1).

(31) Rapport om situationen på marknaden för griskött i Europeiska unionen inför en eventuell ändring av strukturåtgärderna inom denna sektor, KOM(1998) 434 slutlig, 27.7.1998.

Kommissionens svar

Sammanfattning

Även om kommissionen också tycker att det finns utrymme för förbättringar och att vissa åtgärder försenats på grund av mer brådskande ärenden med högre prioritet, anser den att revisionsrätten inte fäster tillräckligt stor vikt vid de framsteg som faktiskt gjorts fram till dags dato.

Även om gemenskapen inte varit helt fri från klassisk svinpest visar erfarenheten att de senaste utbrotten har samband med att sjukdomen fortfarande finns kvar i vildsvinsstammen och att det är särskilt svårt att utrota sjukdomen bland dessa djur, vilket även framgår av den vetenskapliga kommitténs senaste rapport.

Systemet för anmälan av djurförflyttningar (Animo) kan utan tvekan förbättras, och kommissionen kommer att se till att revisionsrättens iakttagelser beaktas när systemets framtid ses över. För närvarande gäller det först och främst att se till att Animo-systemet fortsätter att fungera efter den 1 januari 2000. En stor del av den kritik som revisionsrätten riktar mot Animo-systemet kan emellertid snarare tillskrivas nationella tjänstemäns bruk av systemet än brister i själva systemet. Viss kritik avser inte ens Animo utan brister i medlemsstaternas administrativa förfaranden. Man bör komma ihåg att Animo huvudsakligen är ett försök till samarbete mellan medlemsstaterna och att kommissionen främst fungerar som hjälpande hand och inte i första hand sköter systemet.

Kommissionen håller med om att den politik som förs att inte vaccinera bör ses över när markörvaccin blir tillförlitliga och tillgängliga. Försök med dessa vaccin som gjorts tidigare i år visar emellertid att deras utveckling ännu inte nått så långt att de kan användas, och det beräknas ta flera år innan de kan bli ett realistiskt alternativ.

Kommissionen finansierar för närvarande ett forskningsprojekt som syftar till att göra en kostnads-/intäktsanalys av alternativa metoder för att bekämpa klassisk svinpest, bland annat eventuell användning av markörvaccin i framtiden. Under tiden är det synnerligen viktigt för den internationella handeln att politiken om att inte vaccinera behålls.

Som revisionsrätten mycket riktigt påpekar har kommissionens kontroller i medlemsstaterna resulterat i att ersättningar för nationella utgifter för åtgärder för att bekämpa utbrott av klassisk svinpest har minskats eller att ansökningar avslagits. Arbetet på detta område fortsätter. Revisionsrätten deltog 1998 i kommissionens kontroller i en medlemsstat och de två institutionerna är eniga om att de då kontrollerade utgifterna var stödberättigande.

Det var kommissionen som införde begreppet gemenskapstak och nationella tak för antalet djur som berättigar till marknadsstödjande undantagsåtgärder genom att använda sina förvaltningsbefogenheter under utbrottet av klassisk svinpest 1993-1994. Det är fullt normalt att taken ändras eftersom ingen i början vet hur många djur som kommer att drabbas av sjukdomen. Dessa beslut fattas av Förvaltningskommittén för griskött där kommissionens företrädare sitter som ordförande. Bestämmelserna antas efter det att kommissionen och de berörda medlemsstaterna fått lämna sina synpunkter, både under förberedelserna och under själva mötena. Huvudansvaret för att genomföra dessa beslut ligger emellertid hos medlemsstaterna.

Kommissionen kommer att föreslå att samfinansieringen av marknadsstödjande undantagsåtgärder i framtiden ligger på samma nivå som för veterinära åtgärder. Detta för att undvika de svårigheter som revisionsrätten beskriver. Kommissionen påminner dock om att marknadsstödjande undantagsåtgärder under många år finansierades till hundra procent och att det var på kommissionens initiativ som samfinansiering gradvis infördes.

Kommissionen håller med om att producenterna bör ha större ansvar för de finansiella aspekterna av utrotningen av djursjukdomar, t.ex. genom någon slags försäkring. Eftersom denna fråga faller under varje medlemsstats behörighet, har kommissionen för avsikt att, i samband med översynen av gemenskapens lagstiftning på detta område, utvärdera möjligheten av att hjälpa medlemsstaterna att införa sådana system.

Kommissionen erkänner att arbetet med att se till att medlemsstaterna lämnar in beredskapsplaner för att hantera klassisk svinpest har tagit längre tid än beräknat. Det finns flera skäl till detta. För det första togs kommissionens personalresurser i anspråk för att införa den gemensamma marknaden, samtidigt som man var tvungen att hantera BSE-krisen, vilket betydde att detta arbete var tvunget att prioriteras. Eftersom det redan fanns detaljerade planer för utbrott av mul- och klövsjuka, som även kunde användas för klassisk svinpest, bedömde man att man kunde vänta något med att utarbeta särskilda planer för klassisk svinpest. Tyvärr visade de därpå följande utbrotten att medlemsstaternas veterinärmyndigheter (som i alla händelser har huvudansvaret för sjukdomsbekämpning i och med att de kan ta hänsyn till det lokala epidemiologiska läget vid sjukdomsbekämpning) hade underskattat svinpestvirusets virulens och smittsamhet, och de var inte så väl förberedda som de borde ha varit.

Kommissionens veterinäravdelning har sedan dess omstrukturerats och utökats, både när det gäller lagstiftning och kontroller, vilket gjort det möjligt att påskynda arbetet med att anta beredskapsplaner för klassisk svinpest och ta hänsyn till de problem som uppstått i samband med utrotningen av denna sjukdom. Kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor i Dublin håller för närvarande på att avlägga ett antal kontrollbesök för att bedöma hur effektiva medlemsstaternas beredskapsplaner är.

Kommissionen håller med revisionsrätten om att 1997-1998 års epidemi av klassisk svinpest har påvisat behovet av att se över vissa aspekter av den nuvarande lagstiftningen på detta område och dess genomförande, även om det har visats sig att klassisk svinpest kan bekämpas och utrotas på ett bra sätt om den nuvarande lagstiftningen tillämpas på rätt sätt. Mot bakgrund av erfarenheter och nya vetenskapliga rön kommer kommissionen emellertid att inom de närmaste månaderna lägga fram ett förslag om att se över detta direktiv.

Inledning

Marknadens huvudsakliga kännetecken

1-7. Kommissionen tycker i princip att revisionsrättens beskrivning av marknadens karaktär stämmer.

När det gäller svinuppfödning bör det påpekas att avsaknaden av direkta stödåtgärder och direkt inkomststöd för svinproducenter inom den gemensamma jordbrukspolitiken har bidragit till att produktionen specialiserats och koncentrerats. Producenterna har tvingats göra stora besparingar för att försörja sig och behålla sin konkurrenskraft.

Kommissionens förvaltning

Utrotnings- och övervakningsprogram

13. Gemenskapsinitiativ som syftar till att bättre förebygga, bekämpa eller utrota klassisk svinpest har under senare år genomförts i alla områden i gemenskapen som identifierats som högriskområde med avseende på klassisk svinpest enligt rådets direktiv 80/217/EEG och rådets beslut 90/424/EEG.

Utrotningsplaner har införts i alla områden i Tyskland, Frankrike och Italien där klassisk svinpest är endemisk i vildsvinsstammen. Ett övervakningsprogram genomförs också för tamsvinsanläggningar i Tyskland, särskilt i områden som betraktas som högriskområden med avseende på klassisk svinpest. Svinpestviruset finns inte i endemisk form i övriga gemenskapen. Vid ett utbrott skall beredskapsplanerna (se nedan) se till att lämpliga åtgärder vidtas i enlighet med lagstiftningen och att sjukdomen snabbt utrotas.

Under de senaste tjugo åren har kommissionen försökt se till att officiellt utvalda laboratorier kan diagnostisera klassisk svinpest på ett lämpligt och enhetligt sätt i alla medlemsstater. Dessutom har forskningsprojekt finansierats vilka lett till att det utvecklats molekulärbiologiska metoder för att snabbt urskilja olika stammar av klassiskt svinpestvirus. Epidemiologerna har därigenom ytterligare ett viktigt hjälpmedel för att spåra sjukdomsutbrott.

Kommissionen är väl medveten om problemen i samband med förekomsten av klassisk svinpest i vissa central- och östeuropeiska länder och den framtida utvidgningen av gemenskapen. Ett antal

Utbrott av klassisk svinpest i Europeiska unionen januari 1997-oktober 1999

(situationen per den 25 oktober 1999)

>PIC FILE= "C_2000085SV.002301.EPS">

insatser som stöds av kommissionen genom Phare-programmet för veterinära diagnostik- och bekämpningsprogram i flera länder är inriktade på att bättre förebygga och bekämpa klassisk svinpest. Insatserna omfattar följande:

- Utbildning av forskare, officiella veterinärer och veterinärer ute på fältet i diagnostik och gränskontroll.

- Laboratorieutrustning och införande av gemensamma laboratoriemetoder.

- Utarbetande av beredskapsplaner.

Efter epidemin 1997-1998 (senaste utbrottet var i juli 1998 i Spanien), har sjukdomsutbrotten i gemenskapen kraftigt minskat (se tabell). Även om sjukdomens exakta ursprung inte har klargjorts till fullo i vissa fall, tyder den epidemiologiska undersökning som genomfördes efter de senaste utbrotten på att det finns en direkt eller indirekt koppling till ihållande klassisk svinpest hos vildsvin. Tyvärr är det mycket svårt att utrota klassisk svinpest hos vildsvin, vilket också framgår av den vetenskapliga kommitténs rapport från den 10 augusti 1999(1).

Beredskapsplaner

14-15. Likheten mellan de bekämpnings- och utrotningsåtgärder som tillämpas vid mul- och klövsjuka och vid klassisk svinpest återspeglas i gemenskapslagstiftningen. Vid upprättandet av beredskapsplaner för klassisk svinpest skall enligt artikel 14b i rådets direktiv 80/217/EEG i tillämpliga delar de kriterier gälla som skall tillämpas vid upprättandet av beredskapsplaner för bekämpning av mul- och klövsjuka.

Utrotningsplaner för mul- och klövsjuka godkändes av kommissionen 1993 och 1995(2). Bestämmelserna i dessa gäller i stor utsträckning även klassisk svinpest eftersom de rör de resurser som krävs för att hantera sjukdomsutbrott, och de personer som är inblandade i utrotningsåtgärderna är i stort sett desamma, dvs. jordbrukare, grisköttsindustrin, veterinärer etc.

Eftersom beredskapsplanerna var desamma som de för mul- och klövsjuka ansåg kommissionen att de tillgängliga personalresurserna främst skulle tilldelas verksamhet för att upprätta en fri inre marknad(3), och för att hantera BSE-krisen. Kommissionens veterinäravdelning har sedan dess omstrukturerats och utvidgats, både när det gäller lagstiftning och kontroll, vilket gjort det möjligt att öka verksamheten i samband med godkännandet av beredskapsplanerna för klassisk svinpest och därvid ta hänsyn till senare problem i samband med utrotningen av denna sjukdom. Detta arbete var dock mer tidskrävande än beräknat eftersom vissa medlemsstater var försenade med att lämna in sina planer eller eventuella ändringar i dessa.

Kommissionens behöriga organ (kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor i Dublin) har genomfört och planerar att genomföra ett antal kontrollbesök för att bedöma hur effektiva medlemsstaternas beredskapsplaner faktiskt är, antingen vid ett särskilt besök eller som en del av ett besök för att bekämpa sjukdomsspridning.

Kommissionen har vid ett flertal tillfällen vid veterinärkommitténs möten påmint medlemsstaterna om att de måste testa de nationella planerna för att hantera utbrott av djursjukdomar.

Dessutom kommer Animo-systemets funktion ytterligare att kontrolleras liksom hur medlemsstaterna genomför den gällande lagstiftningen.

Vaccination

16-18. Gemenskapens beslut att inte vaccinera mot klassisk svinpest är baserat på att utrota besättningar som smittats med klassisk svinpest. Det är dock möjligt att i nödfall använda vaccin även om stränga handelsrestriktioner måste införas i de områden där konventionellt vaccin används. Detta beror på att det är omöjligt att skilja mellan vaccinerade och smittade djur. Detta problem skulle kanske kunna lösas om det fanns ett markörvaccin (och tillförlitliga laboratorietester för att spåra vaccinerade och sedan smittade djur).

Som en följd av vetenskapliga kommitténs råd finansierade kommissionen ett omfattande laboratorieexperiment med potentiell användning av markörvaccin vilket utfördes i åtta laboratorier i sju olika medlemsstater under ledning av gemenskapens referenslaboratorium för klassisk svinpest.

Experimentet avslutades i juni 1999. Resultaten visade att markörvaccin skulle minska smittspridningen i en besättning och därmed också minska risken för sjukdomsspridning till andra anläggningar, men att det inte skulle hindra transplacental överföring av virus till vaccinerade dräktiga suggor. Dessutom är de test som används för att skilja mellan vaccinerade och smittade djur inte lämpliga att använda på enskilda djur och de är mindre känsliga och specifika än befintliga konventionella test.

Kommissionen och medlemsstaterna kommer att beakta resultaten av detta experiment i samband med översynen av rådets direktiv 80/217/EEG (se punkt 84).

19. Bland de uppföljningsåtgärder till 1994 års workshop som avses i svaret på punkt 35 kan nämnas kommissionens utarbetande och finansiering av

- en studie om klassisk svinpests epidemiologi i djurtäta områden i Belgien och Tyskland (utbrott 1993 och 1995),

- forskningsprojektet FAIR5-CT-3566 "Utveckling av förebyggande metoder och bekämpningsmetoder för att hantera djurhälsoproblem och därmed sammanhängande problem i djurtäta områden i gemenskapen" som inleddes i mitten av 1998. I detta projekt görs en kostnads-/intäktsanalys av alternativa bekämpningsmetoder för klassisk svinpest, inbegripet eventuell användning av markörvaccin. Detta projekt samordnas av Landbouwuniversiteit i Wageningen (Nederländerna).

Anmälan av djurförflyttningar

24. Kommissionen har hela tiden ansvarat för utformningen av Animo-systemet och har för detta ändamål fattat alla nödvändiga beslut. För att ett sådant nätverk skall kunna fungera på europeisk nivå krävs ett gemensamt datacenter som gör det möjligt att skicka meddelanden antingen direkt mellan systemets enheter eller via mellanliggande nationella datacentra. Företaget Eurokom utsågs efter ett anbudsförfarande till gemensamt datacentrum för datoriserade system (se beslut 91/638/EEG och 92/373/EEG). Reglerna för samarbetet mellan datacentrumet och medlemsstaterna har bland annat fastställts genom kommissionens beslut (beslut 92/486/EEG i ändrad lydelse). Datacentrumet skall således leverera tjänster till medlemsstaterna, som står för finansieringen. Animo-systemet utvärderades vid det seminarium som hölls i Portugal den 26-29 oktober 1997. Vid detta seminarium togs hänsyn till den studie som företaget Alcatel genomfört (analysis and assessment of the current ANIMO network and system architecture). Ännu en gång påvisades behovet av ett gemensamt tekniskt centrum. Ett sådant centrum skall inte förvalta systemet utan se till att de meddelanden som överförs till centrumet skickas vidare.

26. Det finns flera interna orsaker till varför Animo-systemet inte fungerade under en viss period i Spanien. Denna fråga har diskuterats både i expertgruppen och i Ständiga veterinärkommittén. Från och med den 1 november 1996 kunde det spanska datacentrumet inte längre garantera mottagningen av meddelanden från andra medlemsstater.

Det bör dessutom påpekas att Nederländerna till de spanska myndigheterna har lämnat kopior på alla meddelande om leveranser av svin. De spanska myndigheterna hade tillgång till dessa kopior från och med den 10 februari 1997.

Samma sak gäller för Italien där två leveranser med smittade smågrisar från Nederländerna spårades och där klassisk svinpest snabbt kunde utrotas utan att smittan spreds ytterligare. Därför kan de spanska myndigheternas påstående att Animo-systemets brister har orsakat spridningen av klassisk svinpest anses vara något tvivelaktigt.

Sedan april 1997 har förvaltningen av Animo-systemet i Spanien skötts av företaget Tragsatec. Under en övergångsperiod (april 1997-januari 1998) har företaget tagit emot meddelanden från datacentrumet via e-post och därefter vidarebefordrat dem till olika berörda myndigheter.

27-29. Kommissionen anser att den nuvarande situationen kan förbättras. Förbättringen kommer troligtvis snarast att ske genom att användarna involveras i högre grad och inte genom att systemet görs om.

För närvarande skall kommissionen främst se till att systemet också fungerar efter den 1 januari 2000. Det gäller att lösa de problem som alla datasystem står inför när det gäller mjukvara och hårdvara. Därefter kommer kommissionen att beakta revisionsrättens iakttagelser och göra systemet mer pålitligt i enlighet med slutsatserna från ovan nämnda seminarier och med hänsyn till de tidsfrister som fastställs i det nuvarande systemet.

Marknadsstödjande undantagsåtgärder

31. Taket för antalet stödberättigande djur infördes för första gången under epidemin 1993-1994. För att kunna samfinansiera de marknadsstödjande åtgärderna infördes taket både för gemenskapens bidrag och nationella bidrag. Senare följde samfinansieringssystemet regeln "70 % - 30 %", men principen med ett tak behölls. Taket beräknades av medlemsstaterna och anpassades med jämna mellanrum i takt med sjukdomsutvecklingen.

Taken kan endast betraktas som riktlinjer för beräkningen av åtgärdens ekonomiska aspekter. De skall anpassas med jämna mellanrum för att ta hänsyn till sjukdomsutvecklingen och det är fullständigt omöjligt att fastställa ett exakt antal stödberättigande djur på förhand.

Resultaten av kommissionens kontroll på platsen har beaktats då stödåtgärderna utarbetades eller ändrades.

Kommissionens kontroller på platsen

34. Det nederländska fallet (i mars 1997) var det första där en tänkbar överföring av klassisk svinpest via insemination var tvungen att allvarligt beaktas.

Frågan tas inte särskilt upp i rådets direktiv 80/217/EEG, utan endast i direktiv 90/429/EEG om handel inom gemenskapen med och import av sperma från svin. Situationen i södra delen av Nederländerna under våren 1997 var emellertid sådan att man borde ha varit mycket mer försiktig med handeln med sperma från de områden som omfattades av restriktioner till övriga delar av landet.

Kommissionen är nu fullt medveten om riskerna och har varit mycket uppmärksam på problemet i senare fall vid en kontroll på platsen i Tyskland (slutet av 1998) och vid översynen av direktiv 80/217/EEG (se punkt 84).

Vid ett utbrott av klassisk svinpest kan färdiggödda svin inte säljas på marknaden på normalt sätt på grund av veterinära och handelsmässiga restriktioner. Det är i detta skede i produktionsprocessen som marknadsstödjande åtgärder måste tillämpas för att uppfödarna skall kunna leverera sina gödsvin till myndigheterna. Det finns ingen anledning att köpa in yngre göddjur eftersom de kan saluföras på normalt vis om epidemin slutar i tid.

35. Kommissionen delar revisionsrättens uppfattning att svinpestepidemin 1997-1998 har påvisat behovet av att se över några av de nu gällande bestämmelserna för denna sjukdom och genomförandet av dem, även om det har visat sig att klassisk svinpest kan kontrolleras och utrotas även i områden med hög djurtäthet om de gällande bestämmelserna används på rätt sätt.

Bestämmelserna är emellertid i viss grad flexibla så att myndigheterna vid sjukdomsbekämpningen kan ta hänsyn till den lokala epidemiologiska situationen. Det är upp till medlemsstaterna att använda denna flexibilitet på rätt sätt och om nödvändigt införa ytterligare åtgärder som kan sträcka sig längre än gemenskapsdirektivens minimikrav, när detta är nödvändigt för att nå de mål som fastställs i artikel 249 i fördraget.

Det står klart att utrotning av vissa djursjukdomar kan innebära andra svårigheter i områden med hög djurtäthet. Problemet har redan tagits upp vid ett flertal tillfällen vid de vetenskapliga möten som kommissionen arrangerade långt före epidemin 1997.

Kommissionen finansierar ytterligare forskning på detta område (se punkterna 16-19) och frågan diskuteras även i samband med den pågående revisionen av direktiv 80/217/EEG.

Gemenskapsfinansiering

37. Kommissionen vill gärna betona att marknadsstödjande undantagsåtgärder under många år finansierades till 100 % av gemenskapens budget. Principen om medlemsstaternas delfinansiering infördes gradvis av kommissionen i de tillfälliga förordningarna om tillgång till marknadsstödjande undantagsåtgärder i samband med de två senaste stora epidemierna (1993-1994 och 1997-1998). Det första steget var införandet av begreppen gemenskapstak och nationella tak för det antal djur som berättigar till stöd enligt systemet. Det andra steget var att kommissionen och den berörda medlemsstaten fördelade kostnaderna mellan sig i förhållandet 70 % - 30 %.

Systemet med delfinansering av marknadsstödjande åtgärder infördes av kommissionen, med hjälp av de förvaltningsbefogenheter som står till kommissionens förfogande, eftersom medlemsstaterna har det största ansvaret när det gäller att bekämpa klassisk svinpest. Genom att medlemsstaterna gjordes finansiellt ansvariga ökade deras medvetenhet om nödvändigheten av att vidta effektiva åtgärder för att bekämpa sjukdomen.

Kommissionen kommer att föreslå att delfinansieringsnivån för marknadsstödjande åtgärder i framtiden ligger på samma nivå som för veterinära åtgärder. Detta för att undvika de svårigheter som revisionsrätten nämner.

Närmare upplysningar om de transaktioner som gjorts inom budgetpost B2-5106, där utgifterna för klassisk svinpest förs upp, finns att tillgå i kommissionens räkenskaper via Sincom-systemet som revisionsrätten har tillgång till.

41. Eftersom kontrollen av bland annat 1998 års utgifter, som nyligen anmäldes, inte är avslutad är det ännu inte möjligt att exakt beräkna de spanska utgifter som är stödberättigande. Troligtvis kommer dock en stor del av de utgifter som anmälts inte att godkännas som stödberättigande med hänsyn till de finansiella principanmärkningar som denna medlemsstat redan officiellt har underrättats om.

42. Som revisionsrätten påpekar i punkt 46 är förebyggande slakt ett av de mest effektiva sätten att hantera problemet med klassisk svinpest i djurtäta områden som Damme i Tyskland och Wingene i Belgien.

Denna slakt utfördes under epidemin 1993-1994 och finansierades som marknadsstödjande undantagsåtgärder. Revisionsrätten har redan kommenterat denna slakt i sin årsrapport från 1995, och som kommissionen svarade var det ett policy-beslut som då fattades.

Som nämnts i svaret på punkt 37 skulle det problem som revisionsrätten hänvisar till i slutet av punkten försvinna om delfinansieringsnivån för marknadsstödjande undantagsåtgärder var densamma som för veterinära åtgärder.

Medlemsstaternas genomförande

Veterinära åtgärder

Bakgrund till epidemin 1997-1998

44. Frågor i samband med Animo-systemet har redan tagits upp i svaret på punkt 26.

Förebyggande avlivning

46. Rådets direktiv 80/217/EEG och rådets beslut 90/424/EEG innehåller bestämmelser om förebyggande slakt och destruktion av svin som hålls på jordbruksanläggningar som, på grund av anläggningens belägenhet eller fastställda epidemiologiska anknytning till en smittad anläggning, kan vara infekterade eller smittade med klassiskt svinpestvirus. Syftet med detta är att minska möjligheten för viruset att spridas vidare.

När klassisk svinpest förekommer i ett område med hög svintäthet är förebyggande slakt ett effektivt sätt att utrota sjukdomen om åtgärderna bygger på en noggrann epidemiologisk undersökning. Vid en sådan undersökning måste hänsyn tas till alla potentiella faktorer som skulle kunna ha orsakat att viruset överfördes mellan besättningarna (mängden virus som finns i miljön innan viruset i det smittade området utrotats, svintäthet i området, avstånd till det smittade området, djurförflyttningar, direkta och indirekta kontakter etc.).

Den lokala epidemiologiska situationen kommer i varje enskilt fall att fastställa antalet svinanläggningar där förebyggande slakt skall utföras samt var dessa anläggningar är belägna. Enligt de nuvarande bestämmelserna skall medlemsstaterna göra noggranna epidemiologiska undersökningar och de får använda förebyggande slakt i vissa särskilda situationer.

Tyvärr har vissa medlemsstater underskattat svinpestvirusets virulens och smittsamhet och var därför inte tillräckligt förberedda för nödsituationerna 1997.

47. Enligt revisionsrättens rapport var forskarna oense vid den tidpunkt då förebyggande slakt först tillämpades och sedan upphörde i Nederländerna (februari 1997). Endast ett fåtal holländska experter var emellertid emot denna åtgärd. Tyvärr följde man deras råd. Det bör också understrykas att kommissionen och Ständiga veterinärkommittén inte informerades i tillräckligt god tid om de holländska myndigheternas beslut att upphöra med förebyggande slakt.

51. I september 1998 informerade kommissionen de spanska myndigheterna om sina reservationer mot att partiell slakt berättigade till stöd. Denna ståndpunkt står fast.

Ersättning

53-55. Kommissionen har dragit ekonomiska slutsatser av sina kontroller och en stor del av de utgifter för utrotning som Nederländerna lagt fram har inte godkänts. Detta gäller särskilt utgifterna för "overname" som inte har ersatts (se punkt 64) och en finansiell korrigering på 25 % har tillämpats på den utgiftskategori där oriktigheter upprepade gånger konstaterats. Sammanlagt uppgår dessa två korrigeringar till cirka 90 miljoner euro.

57-61. De avvikelser eller kraftiga prisskillnader som revisionsrätten nämner har till stor del även tagits upp av kommissionen i kontrollrapporterna. I regel beror de på otillräcklig administrativ övervakning av reglerna för ersättning i medlemsstaterna vid tidpunkten för epidemin. Givetvis kommer kommissionen att vidta nödvändiga ekonomiska åtgärder för dessa kontroller.

Kommissionen kommer inom kort att för medlemsstaterna lägga fram direktiv, för framtiden och som bygger på erfarenheterna från epidemin 1997, om metoderna för att beräkna ersättning med hänsyn till samfinansiering från gemenskapen.

Det nederländska "overname"-systemet

65. Restriktioner i fråga om fri rörlighet för varor på grund av tillämpningen av veterinära åtgärder kommer troligen att allvarligt störa grisköttsmarknaden i den medlemsstat som berörs av epidemin. Detta är det största skälet till varför det införts marknadsstödjande undantagsåtgärder. Den vanliga marknaden stängs och leveranser enligt stödordningen är den enda möjliga avsättningen för de berörda uppfödarna. Djurhälsoaspekterna kan också spela en viss roll, men de är inte den primära orsaken till stödåtgärderna.

Marknadsstödjande undantagsåtgärder

Syfte

66. Vid en noggrannare stickprovstagning och granskning av räkenskaperna visade det sig att problemet var försumbart och det kommer inte att följas upp vid godkännandet av räkenskaperna.

Utslagssuggor

69. Utslagssuggor ersätts med jämna mellanrum eftersom deras prestation minskar med åren; 30-40 % av suggorna ersätts varje år. När en epidemi varar flera månader måste uppfödaren ha tillgång till dessa djur för att kunna hålla de ekonomiska resultaten av smågrisproduktionen på en tillräckligt hög nivå. Varje enskild uppfödare beslutar huruvida han skall delta i systemet eller inte. Detta är också skälet till varför utslagssuggor endast har varit stödberättigande i länder med långvarig epidemi (Nederländerna och Spanien), och inte i Tyskland eller Belgien.

Konservering i Tyskland

73. De 20 procent konserverade produkter som fortfarande finns i lager medför inga kostnader för myndigheterna utan endast för det berörda företaget. De konserverade produkterna lagras under tullens kontroll och är tydligt märkta med text på tyska och ryska.

Inseminationsförbudet i Nederländerna

74. Inseminationsförbudet var en ny åtgärd som för första gången infördes sommaren 1997. Under de första månaderna av epidemin i Nederländerna var det omöjligt att uppskatta hur länge den skulle hålla på och därför begränsades de marknadsstödjande åtgärderna till slakt av smågrisar och färdiggödda svin. Enligt artikel 20 i förordning (EEG) nr 2759/75 får marknadsstödjande åtgärder "vidtas bara i den omfattning och för den tid som det är absolut nödvändigt för att stödja marknaden i fråga". Detta betyder att långvariga åtgärder inte kan införas i början av en epidemi. Först under sommaren 1997 stod det klart att sjukdomen kanske skulle fortsätta till årets slut och att det vore klokt att införa ett inseminationsförbud, vilket minskade antalet nyfödda smågrisar fyra månader senare.

Inseminationsförbudet tillämpades för första gången på de holländska myndigheternas begäran. Kommissionen håller med om att detta instrument inte var särskilt lyckat och att det inte bör upprepas i framtiden eftersom massinseminationen av alla suggor i slutet av förbudet ledde till störningar på smågrismarknaden under 1998.

76. Eftersom kommissionen var tvungen att ta hand om BSE-krisen och sätta igång arbetet i samband med införandet av den gemensamma marknaden (se svaren på punkterna 14-15) var den också tvungen att göra vissa val och prioritera arbetet på djurhälsoområdet. Arbetet i samband med klassisk svinpest har emellertid stärkts sedan 1998.

Uppföljning av årsrapporten för 1995

78. Kommissionen kan inte hindra medlemsstaterna från att lämna in ansökningar om ersättning för utgifter som inte är stödberättigande. Den kan emellertid ge avslag på sådana ansökningar om finansiering från gemenskapens budget.

79. Kommissionen kommer att föreslå att delfinansieringsnivån för marknadsstödjande åtgärder i framtiden ligger på samma nivå som för veterinära åtgärder. Detta för att undvika de problem som revisionsrätten nämner (se svaret på punkt 37).

80. Som redan nämnts i svaret på punkterna 57-61 har kommissionen för avsikt att lägga fram direktiv för medlemsstaterna om såväl förfaranden som för hur gemenskapens delfinansiering av veterinära åtgärder skall beräknas.

81. Kommissionen håller med revisionsrätten om att producenterna borde ha större del av ansvaret för kostnaderna för utrotning av djursjukdomar. Enligt rapporten om griskött skulle uppfödare kunna bidra till försäkringar som täcker nödsituationer som orsakas av djursjukdomar(4).

Hela frågan faller dock under varje medlemsstats behörighet. I vissa medlemsstater har offentliga eller privata/offentliga försäkringssystem införts, vilka också stöds av grisuppfödare.

Av tekniska skäl är det mycket svårt att skapa liknande system på gemenskapsnivå. Kommissionen har därför för avsikt att i samband med översynen av gemenskapsbestämmelserna på detta område se över möjligheten att stödja medlemsstaterna om de upprättar sådana system.

Slutsats

82. En kostnads-/intäktsanalys av alternativa metoder för att bekämpa klassisk svinpest, inbegripet eventuell användning av markörvaccin, håller för närvarande på att göras. Som redan nämnts i svaret på punkt 19 finansierar kommissionen forskningsprojektet FAIR5-CT-3566 "Utveckling av förebyggande metoder och bekämpningsmetoder för att hantera djurhälsoproblem och därmed sammanhängande problem i djurtäta områden i gemenskapen". Detta projekt samordnas av Landbouwuniversiteit i Wageningen, Nederländerna.

Principen att inte vaccinera är densamma i alla industriländer och vid en eventuell ändring av EU:s politik måste givetvis konsekvenser på handeln inom gemenskapen och internationellt beaktas.

Som jämförelse kan nämnas att under det senaste decenniet har slaktpolitiken i samband med mul- och klövsjuka lett till direkta besparingar på mer än 1 miljard euro när det gäller vaccinationskostnaderna. De indirekta ekonomiska fördelarna i samband med ökad handel inom gemenskapen och export till tredje land är mycket svåra att beräkna, men troligtvis är de många gånger större. Under tiden har ett antal sjukdomar brutit ut i gemenskapen och kostnaderna och förlusterna i samband med dessa har varit mycket lägre än under de föregående tio åren.

83. Som tidigare nämnts i svaret på punkt 29 kommer kommissionen att ta hänsyn till revisionsrättens iakttagelser för att förbättra Animo-systemets tillförlitlighet. Kommissionen håller emellertid inte med om att detta systems brister var den huvudsakliga orsaken till att sjukdomens spridning inte upptäcktes i Spanien (se svaret på punkt 26). Vad beträffar misslyckandet att inte inse att sperma fungerade som vektor för klassisk svinpest var det nederländska fallet det första där man verkligen på allvar tog hänsyn till möjligheten att denna sjukdom överförts via insemination. Situati