Meddelande från kommissionen till medlemsstaterna

av den 7 juli 2000

om kommissionens beslut om könsfördelningen i kommissionens kommittéer och expertgrupper

(2000/C 203/03)

(Text av betydelse för EES)

1. INLEDNING

En jämn fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen är en nyckelfaktor för att uppnå verklig jämställdhet. Denna aspekt uppfattas alltmer som en förutsättning för demokrati, och anses ha en positiv effekt på samhället, eftersom olika tankar och värderingar kommer att ingå i beslutsprocessen, vilket leder till resultat som beaktar hela befolkningens intressen och behov.

Gemenskapen har gått i täten när det gäller att förändra kvinnors ställning i samhället och att garantera deras rätt till jämställdhet. Den rättsliga principen om likabehandling av kvinnor och män är en grundläggande princip i gemenskapslagstiftningen. I Amsterdamfördraget, varigenom Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna ändras, går man längre än till en garanti om formell jänställdhet inom gemenskapen och intar en mer föregripande hållning som syftar till att undanröja bristande jämställdhet och att främja jämställdhet mellan kvinnor och män(1) på alla gemenskapens politiska områden. Detta gör det också möjligt för medlemsstaterna att vidta åtgärder för positiv särbehandling för att i praktiken säkerställa fullständig jämställdhet i arbetslivet. Europeiska unionen har antagit integrering av ett jämställdhetsperspektiv som en effektiv strategi för att främja jämställdhet, och detta stadfästs i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna. En jämn fördelning av kvinnor och män i beslutsfattande organ är ett lämpligt sätt att förverkliga jämställdhetspolitik.

Vid Förenta Nationernas fjärde kvinnokonferens i Beijing 1995 konstaterade det i handlingsprogrammet, som alla medlemsstaterna åtog sig att följa, att ifall kvinnor och män inte är jämnt representerade i beslutsprocessen, leder detta till ett demokratiskt underskott.

2. I NATIONELLA SAMMANHANG

Fem medlemsstater har rättslig bindande bestämmelser om kommittéernas sammansättning. I Österrike måste myndigheterna beakta antalet kvinnor och män som är representerade i kommittéer. I Belgien får rådgivande kommittéer avge yttranden enast om högst två tredjedelar av ledamöterna är av samma kön, om inte särskilt undantag har beviljats av ministeriet för jämställdhetsärenden. I Danmark måste man utse lika många kvinnor som män i offentliga kommittéer, och i Finland måste minst 40 % av ledamöterna i en kommitté bestå av kvinnor. Både i Tyskland och Sverige har man ett system med dubbla nomineringar. Enligt norsk lagstiftning skall andelen av vardera könet i en kommitté vara minst 40 %. Motsvarande siffra på Island är 30 %.

3. I EU-SAMMANHANG

För att råda bot på underrepresentationen av kvinnor, som utgör såväl ett demokratiskt underskott som ett dåligt utnyttjande av mänskliga resurser, antog rådet den 2 december 1996 en rekommendation(2) om balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen. Detta skall uppnås genom att medlemsstaterna

- utarbetar en helhetsstrategi för att främja en jämn fördelning mellan kvinnor och män,

- främjar kampanjer för att medvetandegöra berörda parter,

- samlar in uppgifter,

- uppmuntrar goda lösningar och

- främjar en jämn könsfördelning i offentliga organ och kommittéer på alla nivåer.

Rekommendationen hade som allmän målsättning att uppmuntra medlemsstaterna att främja en jämnare fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen och att ange särskilda åtgärder och insatser för att uppnå detta mål. Rekommendationen riktades även till gemenskapens institutioner och organ. Kommissionen har utarbetat en rapport(3) om genomförandet av rådets rekommendation, i vilken det visas, att trots att medlemsstaterna har fattat beslut om en mängd olika åtgärder, så har inte underrepresentationen av kvinnor förändrats särskilt mycket i regeringar, parlament och kommittéer som förbereder beslut och inte heller på högre nivåer inom arbetsmarknaden sedan rekommendationen antogs 1996.

En preliminär studie som utfördes av kommissionens Generaldirektorat för sysselsättning och socialpolitik visade att kvinnor var klart underrepresenterade, med undantag av kommittéer för fri rörlighet för arbetstagare och jämställdhet(4).

4. KOMMISSIONENS BESLUT

Kommissionen inser att den måste arbeta vidare för att uppnå en jämnare könsfördelning i de egna kommittéerna och expertgrupperna för att beslutsprocessen på europeisk nivå skall bli mera balanserad, och därför har den antagit ett beslut(5) om könsfördelning i sina expertgrupper och kommittéer. För att inte enbart avskaffa rådande obalans utan även aktivt främja jämställdhet föreslår kommissionen att både nuvarande och kommande kommittéers och expergruppers sammansättning skall följa en jämn könsfördelning.

I rådets rekommendation definieras inte termen "jämn könsfördelning". Medan målsättningen för de nordiska länderna och Förenade kungariket är en jämn fördelning, anser de flesta länder att en andel på minst 30 % utgör den kritiska gräns över vilken kvinnor eller män kan utöva verkligt inflytande. Kommissionen har beslutat att på medellång sikt skall minst 40 % av ledamöterna i kommittéer eller expertgrupper vara kvinnor respektive män.

Denna procentsats på 40 % valdes på grund av att den är en bra kompromise av de förfaranden som följs i medlemsstaterna. Andelen är även densamma som används i det förfarande som kommissionen följer för kvinnors deltagande i alla paneler, samlingar och rådgivande organ som biträder kommissionen i genomförandet av det femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration (1999-2000). Forskning fastställdes som ett område där kvinnor är allvarligt underrepresenterade. Situationen måste rättas till om jämställdhet skall kunna forverkligas, och även för att berika förskningen i Europa. Det är ett realistiskt mål på medellång sikt för att uppnå en helt jämn könsfördelning.

Det är kommissionens syfte att uppnå en jämn könsfördelning i nybildade expertgrupper och kommittéer genom att utse kvinnliga och manliga ledamöter i expertergrupperna och kommittéerna då dessa inrättas. I befintliga expertgrupper och kommittéer syftar kommissionen till att, då mandattiden för en ledamot löper ut eller då en ny ledamot skall väljas, utnämna en ny ledamot med beaktande av en jämn könsfördelning.

När kommissionen skulle överväga hur man skulle kunna uppnå en jämn könsfördelning i expertgrupperna och kommittéerna stod den inför problemet att även om kommissionen har formell rätt att utnämna ledamöterna i dessa grupper och kommittéer, utses ledamöterna vanligtvis på förslag av medlemsstaterna. Ibland utnämns ledamöterna av medlemsstaterna, men ofta förmedlar medlemsstaterna endast utnämningarna till kommissionen från arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer och branschföreträdare. Även om kommissionen försöker beakta en jämn könsfördelning när den utnämner personer till expertgrupper och kommittéer, är dess spelutrymme mycket begränsat om jämställdhetsaspekten inte beaktas i valet av kandidater.

Därför uppmanar kommissionen medlemsstaterna och alla organ och organisationer som ansvarar för valet av kandidater att föreslå tillräckligt många män och kvinnor för att kommissionen skall kunna inrätta expertgrupper och kommittéer med en jämn könsfördelning. Kommissionen föreslår att fyra personer föreslås för varje post och att förteckningen över namn skall innehålla minst en person av vardera könet. Om bestämmelserna för inrättande av en expertgrupp eller kommitté även förutsätter suppleanter, skall dessa väljas enligt samma förfarande som ledamöterna. Samma förfarande skall gälla utnämningar om en ledamot i en expertgrupp eller kommitté ersätts, och på så sätt kan den nuvarande könsfördelningen utjämnas.

I de fall då kommissionen både föreslår och utnämner ledamöterna i expertgrupper och kommittéer kommer den att se till att en jämn könsfördelning uppnås. Man bör betona att kommissionen inte avser att utnämna underkvalificerade kandidater enbart för att uppnå en jämn könsfördelning i en expertgrupp eller en kommitté. Men om ett kön är avsevärt underrepresenterat i en viss kommitté eller expertgrupp, uppmanar kommissionen medlemsstaten att göra sitt yttersta för att kunna utnämna en lämplig, kvalificerad person av detta kön.

Tre år efter det att beslutet har antagits kommer kommissionen att sammanställa en rapport om hur det har genomförts, inbegripet statistik över könsfördelningen i expertgrupper och kommittéer. Avdelningar inom kommissionen som inte har förbättrat könsbalansen i sina kommittéer förväntas kunna redogöra för orsakerna till detta. På grundval av denna rapport kommer kommissionen att kunna avgöra om ytterligare åtgärder behövs.

(1) Artikel 3.2.

(2) 96/694/EG (EGT L 319, 10.12.1996) (se bilaga I).

(3) KOM(2000) 120 slutlig.

(4) Studie över kommittéer vid GD EMPL. Se webbplats: http://europa.eu.int/comm/dg05/equ.opp/index-en.htm

(5) EGT L 154, 27.6.2000, s. 34.