20070628

Resolution [1]

om minskad fattigdom för småjordbrukare i AVS-länderna – särskilt inom frukt-, grönsaks- och blomsektorerna

Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen,

- som sammanträdde i Wiesbaden (Tyskland) den 25- 28 juni 2007, utfärdar denna resolution,

- med beaktande av artikel 17.1 i arbetsordningen,

- med beaktande av målen i AVS-EU-partnerskapsavtalet som undertecknades i Cotonou den 23 juni 2000 inom området handel och fattigdomsminskning,

- med beaktande av FN:s rapport om livsmedelssäkerhet i utvecklingsländerna framlagd av FN:s särskilda rapportör till FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i mars 2002 [2],

- med beaktande av Kapstadenförklaringen om framtida AVS-EU-förhandlingar om nya handelsarrangemang,

- med beaktande av att det globala livsmedelstoppmötets åtaganden 1996 om att minska antalet undernärda med hälften senast 2015 ingalunda är uppfyllda [3],

- med beaktande av FN:s förklaring om millennieutvecklingsmålen och åtagandet att utrota fattigdomen [4],

- med beaktande av de på varandra följande rapporterna om mänsklig utveckling som utarbetats inom ramen för FN:s utvecklingsprogram,

- med beaktande av halvtidsöversynen av avtalen om ekonomiskt partnerskap inom AVS regionala nät av jordbruksorganisationer som offentliggjordes den 10 december 2006 [5] och de pågående förhandlingarna i samband med avtalet om ekonomiskt partnerskap, och av följande skäl:

A. Enligt UNCTAD:s rapport från 2006 om de minst utvecklade länderna har antalet människor som lever i extrem fattigdom mer än fördubblats under de senaste trettio åren, från 138 miljoner på 1960-talet till 334 miljoner 2000. Om de nuvarande tendenserna fortsätter kommer antalet människor som lever på mindre än en US-dollar per dag stiga från 334 miljoner till 471 miljoner före 2010.

B. Hungersnöd, undernäring och miljontals människor som inte får tillgång till mat är konsekvenser av den ekonomiska politik, jordbrukspolitik och handelspolitik som de nationella regeringarna och industriländernas regeringar tillämpar.

C. Jordbruket är den viktigaste sektorn i de flesta AVS-länder och befolkningen är beroende av jordbruksproduktionen och närliggande verksamheter. Sysselsättningen inom denna sektor beräknas till 60 procent för alla AVS-länder, och 73 procent av landsbygdsbefolkningen i Afrika består av självförsörjande småjordbrukare, för vilka livsmedelssäkerheten har högsta prioritet.

D. Den biologiska mångfalden, det hållbara jordbruket och livsmedelssäkerheten är helt beroende av att man erkänner AVS-ländernas livsmedelssuveränitet, ländernas politiska utrymme för att skydda sina bräckliga ekonomiska sektorer samt jordbrukarnas enskilda och kollektiva rättigheter att spara, utbyta, distribuera och förbättra utsäde i syfte att förbättra livsmedelsproduktionen.

E. Merparten av AVS-ländernas jordbruksproduktion och jordbruksexport baseras på småskaliga familjejordbruk som är mycket känsliga för prisfluktuationer.

F. Den största delen av AVS-ländernas jordbruksexport är beroende av en eller ett par oförädlade produkter som endast tillför ekonomin ett ringa mervärde och gör deras näringsliv allt mer sårbart.

G. Den traditionella exporten av jordbruksprodukter som t.ex. kaffe, kakao och läder- och skinnvaror har uppvisat en svag tillväxt på EU-marknaden under de senaste 15 åren, samtidigt som nya produkter, t.ex. blommor, uppvisade en mycket kraftig tillväxt och sexfaldigades. Nischmarknader inom rättvis handel och ekologiska produkter har utvecklats mycket snabbt och visar stor potential.

Minskat inhemskt stöd och ökad billig import

H. Programmen för strukturell anpassning som tillämpats sedan 1980-talet resulterade i en minskning av det statliga stödet till småjordbrukare och till livsmedelsproduktion och bidrog till en försvagning av det lokala jordbruket.

I. De radikala politiska förändringarna i AVS-ländernas jordbrukssystem innefattar att priskontrollerna av gårdarnas intäkter och produktion avskaffas, att importavgifterna minskas drastiskt, att regeringarnas stöd för utvidgningsprojekt och veterinärtjänster minskas, att halvoffentliga organisationer inom saluföring av jordbruksprodukter dras tillbaka och att hemmamarknaderna öppnas för extern konkurrens.

J. De lokala jordbrukarna i AVS-länderna motverkas av importen av spannmål, mjölk, grönsaker och bearbetade produkter, eftersom dessa utgör de grundläggande konsumtionsprodukterna för befolkningen.

Orättvisa villkor för varuutbytet

K. Ekonomin för avsalugrödor, som oundvikligen styrs av geoklimatiska förhållanden och terrängförhållanden, försatte AVS-länderna i en mycket egendomlig situation där de producerar livsmedel för de internationella marknaderna samtidigt som de importerar subventionerade basvaror från industriländer för att täcka sina lokala behov.

L. AVS-ländernas exportintäkter har minskat under de senaste årtiondena trots att länderna har absoluta fördelar när det gäller tropiska produkter, eftersom råvaruprisfluktuationer har lett till ett sammanbrott inom exporten av tropiska produkter som kaffe, kakao, palmolja och bomull. För dessa produkter motsvarar prisfallet 60 procent, vilket har ödeläggande sociala konsekvenser för AVS-ländernas befolkning och ekonomier.

M. Den rådande avtalsprocessen i samband med det ekonomiska partnerskapet är olämplig, särskilt för jordbrukssektorn, med hänsyn till de enorma skillnaderna i produktivitet och konkurrenskraft mellan de sex AVS-regionerna och EU.

N. Handelsförbindelserna mellan AVS och EU baseras på Yaoundéavtalen mellan de tidigare kolonialmakterna och deras f.d. kolonier. Syftet är att garantera EU tillgång till vissa råvaror samtidigt som AVS-länderna får tillförlitliga avsättningsmöjligheter och värdefulla exportinkomster på en stabil och förutsebar grund, särskilt inom ramen för råvaruprotokollen.

Konsekvenser av klimatförändringen

O. Enligt FN:s andra utvecklingsrapport om vattentillgångarna i världen (2006) lever 75 procent av Afrikas befolkning i arida eller semiarida regioner och omkring 20 procent i områden där det varje år förekommer stora klimatvariationer.

P. Enligt slutsatserna i millennieutvärderingsrapporten om ekosystem har omkring 60 procent av världens ekosystem, däribland sötvatten och fiskebestånd, försämrats eller använts på ett ohållbart sätt. Världens fattigaste befolkningsgrupper drabbas hårdast av denna försämring av ekosystemen. De mest sårbara områdena är vatten, jordbruk, människors hälsa, biologisk mångfald och höjning av havsnivån.

Q. Man räknar med att det kommer att bli vanligare med översvämningar och torkperioder vilket resulterar i svält och det socioekonomiska välståndets allmänna sönderfall, särskilt i Afrika. Havsnivåhöjningen hotar öarna i Stilla havet.

R. Enligt den fjärde utvärderingen från FN:s internationella klimatpanel (IPCC) 2007 kan klimatförändringarna under de närmaste 50 åren hindra uppnåendet av millennieutvecklingsmålen, i vissa afrikanska länder kan avkastningen från jordbruket minska med så mycket som 50 procent fram till 2020, och på små öar i Västindien och Stillahavsområdet räcker vattenresurserna inte till för att svara mot efterfrågan.

Konsekvenser av hiv/aids

S. Enligt FAO:s uppskattningar har 7 miljoner anställda inom jordbruket dött i hiv/aids sedan 1985, och ytterligare 16 miljoner kommer sannolikt att dö under de nästa två decennierna i de 25 afrikanska länder som drabbats hårdast.

T. I de tio afrikanska länder som drabbats hårdast förväntas arbetskraften minska med 10-26 procent. Detta är ett mycket allvarligt hot för folkhälsan och den sociala och ekonomiska utvecklingen i Afrika, där jordbruket spelar en central roll.

U. Hiv/aids påverkar främst den produktiva arbetskraften och berövar de drabbade regionerna deras livsmedelsproducenter och jordbrukare, vilket decimerar jordbrukssektorn under flera framtida generationer.

V. Frågorna om småskaligt jordbruk och hiv/aids är nära kopplade till varandra, eftersom en hållbar småskalig jordbrukssektor är viktig inte endast för att tillhandahålla de medel som krävs för att betala för läkemedel mot retrovirus utan även trygga den balanserade och näringsrika kost som är nödvändig för att dessa läkemedel skall vara effektiva.

W. Man bör utveckla överlevnadsstrategier (tillgång till mark, krediter och läkemedel) samt nya redskap för att ta itu med de särskilda behoven hos den landsbygdsbefolkning som berörs av pandemin, särskilt äldre, kvinnor och svaga vuxna personer.

Jordbruket inom den nationella utvecklingsstrategin och samarbetet mellan AVS och EU

X. Trots att de flesta fattiga människor i AVS-länderna lever i landsbygdsområden prioriterar varken de nationella regeringarna eller EU:s politiska strategier för utvecklingssamarbete utvecklingen av jordbruket och landsbygden.

Y. Enligt den nionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) prioriterar endast 4 av 78 AVS-länder jordbrukssektorn.

Z. Hälften av medlen inom ramen för nionde Europeiska utvecklingsfonden har anslagits för program för strukturell anpassning (30,7 procent), 21,4 procent för transportsektorn, endast 7 procent för landsbygdsutveckling och 1,1 procent för direkt jordbruksrelaterade sektorer.

AA. De flesta producenter är kvinnor och mycket liten uppmärksamhet riktas mot deras arbete och specifika behov.

AB. Inom ramen för den tionde Europeiska utvecklingsfonden väljs endast två sektorer per land.

AC. Småjordbrukares tillgång till lån är ett stort problem som lägger hinder i vägen för deras utveckling.

AD. Småskaliga jordbruk i mindre gynnade områden bör betraktas som en prioritet, eftersom de traditionellt gått miste om jordbruksstöd. Principen om stöd för och investeringar i avlägsna och missgynnade områden är väl förankrad inom EU:s sammanhållningspolitik.

AE. EU håller för närvarande på att utveckla en strategi, "stöd till handeln", som skulle kunna erbjuda en möjlighet att utöka stödet till småjordbrukare.

1. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att utvecklingssamarbetet mellan AVS-länderna och EU bör grundas på erkännandet av AVS-ländernas rätt att skydda sitt jordbruk i syfte att garantera småjordbrukarna en skälig inkomst, öka den lokala produktionen, trygga livsmedelssäkerheten och gradvis öppna vissa marknader på samma sätt som i EU.

2. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att man inom ramen för kampen mot fattigdom och osäkerhet kring livsmedelsförsörjningen måste ta itu med de strukturella orsakerna till fattigdom i utvecklingsländerna. Därför efterlyser församlingen åtgärder för att främja tillgången till jord och vatten samt resurser för biologisk mångfald, liksom åtgärder för att främja en politik med lokalt stöd för småskaliga, bärkraftiga jordbruksföretag.

3. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen stöder de afrikanska statsöverhuvudenas Maputoförklaring [6], genom vilken man erkänner jordbrukets centrala roll i kampen mot fattigdomen och behovet av att öka budgetstödet med 10 procent i denna sektor.

4. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att jordbruksorganisationerna måste erkännas som viktiga aktörer i samband med initiativ som påverkar glesbygds- och jordbrukssektorerna och att de måste inbegripas i den grupp av icke-statliga organisationer som EU regelbundet samråder med. Församlingen anser i synnerhet att de självförsörjande småjordbrukarnas intressen bör vara representerade i tillräcklig omfattning.

Omorientering av finansieringen från EUF

5. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar både EU- och AVS-länderna att omorientera sin politik genom att sätta jordbruket i centrum för EUF-programmeringen för att ta hänsyn till det faktum att majoriteten av de fattiga i AVS-länderna lever i landsbygdsområden.

6. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU att stödja strukturomvandlingen av de fattiga ländernas näringsliv, så att deras produktionsstrukturer övergår från en exportstyrd ekonomi till en intraregional strategi för hållbar utveckling som tar hänsyn till befolkningarnas verkliga behov och inriktas på att minska beroendet av industriländerna och bygga upp nationella och regionala marknader.

7. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen upprepar vikten av att avsätta tillräckliga medel för att göra det enklare att följa reglerna, t.ex. märkning och förpackning samt hygienkrav för produkter från småjordbrukare som exporteras till regionala marknader och EU-marknader och även fortbildning för jordbrukarna.

8. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen upprepar betydelsen av att man ställer tillräckliga medel till småjordbrukares – särskilt kvinnors – förfogande, så de kan investera i att förbättra de lokala produktionsprocesserna.

9. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen rekommenderar att ökade medel beviljas de organisationer som tjänar samhällen och producenter på landsbygden inom ramen för Europeiska utvecklingsfondens finansiering enligt Cotonouavtalet mellan AVS-länderna och EU.

10. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen kräver att stöd beviljas från Europeiska utvecklingsfonden till en omorientering mot ekologiskt jordbruk när detta är möjligt, i syfte att främja en hållbar produktion på lång sikt och att öka jordbrukarnas inkomster genom högre ersättning per producerat kilo.

11. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen efterlyser stöd från Europeiska utvecklingsfonden för att den moderna tekniken för avsaltning av havsvatten och förbättring av vattenkvaliteten skall utnyttjas i alla områden där det råder vattenbrist.

12. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen kräver att stöd beviljas från Europeiska utvecklingsfonden för att minska användningen av kapitalintensiva ogräsbekämpningsmedel och konstgödsel till förmån för mer hållbara, lokalt anpassade alternativa gödselmedel och växtskydd.

13. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att självförsörjande småjordbrukares behov bör prioriteras i AVS-ländernas och EU:s politiska utvecklingsstrategier med tanke på att de utgör en stor andel av AVS-jordbrukarna och den särskilt utsatta situation de befinner sig i.

Orättvisa handelsvillkor

14. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att en del av frihandelsavtalen mellan ojämbördiga partner har förvärrat fattigdomen och inverkat negativt på livsmedelssäkerheten och bidrar till den försämrade situationen för några av de AVS-länder som nettoimporterar livsmedel. Församlingen uppmanar EU och medlemsstaterna att beakta detta i övervägandet av fördelningen av medel när det offentliga utvecklingsbiståndet ökas för att anpassa det till de handelsrelaterade kraven.

15. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmärksammar att de frihandelspolitiska paket, utformade av givarna, som innehåller drastiska sänkningar av importtullarna, har resulterat i en ökning av livsmedelsimporten i flera afrikanska länder. Församlingen konstaterar vidare att importen av ris till Burkina Faso har ökat från 99000 ton 1996 till 137808 ton 2000, att den lokala produktionen av paddyris gått ned från 111700 ton 1997 till 66300 ton 2001, och att risimporten till Kamerun i dag täcker 87 procent av befolkningens behov, vilket är till skada för de lokala producenterna.

Avtal om ekonomiskt partnerskap och AVS-styrd regional integration

16. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar AVS-länderna att skapa en stabil, ändamålsenlig, hållbar och kompletterande regional integration innan man överväger att ingå frihandelsavtal med EU och/eller tredjeländer, och anser att en AVS-styrd regional integration bör vara en förutsättning för att ingå utvecklingsorienterade avtal om ekonomiskt partnerskap.

17. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen konstaterar förvånat att den regionala sammansättning som EU väljer för att genomföra förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal inte alltid är förenlig med de befintliga regionala strukturer inom vilka AVS-länderna för närvarande utvecklas.

18. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar de berörda parterna i de pågående förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal att försäkra sig om att skyldigheten att skydda de fördelar som underbyggs av de garantier som redan finns i de befintliga handelsavtalen upprätthålls och följs, så att inga AVS-stater får sämre villkor i de framtida ekonomiska partnerskapsavtalen.

19. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att de rådande förhandlingarna om frihandelsavtal enligt avtalen om ekonomiskt partnerskap kan utgöra ett allvarligt hot mot den lokala produktionen i AVS-länderna om det uppstår en konkurrenssituation mellan två jordbrukssystem med stora skillnader när det gäller produktivitet, skilda strategier och EU-stöd. Församlingen uppmanar med kraft EU att även ta hänsyn till de lokala regeringarnas synpunkter.

20. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen påpekar att en rättvis handel mellan industri- och utvecklingsländerna innebär att man betalar ett skäligt pris för utvecklingsländernas tillgångar och jordbruksprodukter, dvs. ett pris som avspeglar de interna och externa kostnaderna, samtidigt som man tar hänsyn till de minimikriterier som styr arbetstagarnas arbetsförhållanden och löner samt miljöskyddet. Församlingen uppmanar med kraft EU och AVS-länderna att utöka sitt stöd till den rättvisa handeln i enlighet med åtagandet i artikel 23g i Cotonouavtalet.

21. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen understryker att offentliga och regionala utvecklingsprojekt i AVS-länderna måste få stöd och kräver att lokala producentstrukturer och regionala nät bör stärkas när det gäller produktion och distribution av jordbruksvaror.

22. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar med kraft till att allmänt tillgängliga finansieringsinstrument för ekonomiskt svaga producenter skall utvecklas och användas. Församlingen betonar vikten av låneprogram för små och medelstora företag för att främja landsbygdsutveckling och stödja lokala producenter, lokala kooperativ och etablering av företag, särskilt av kvinnor.

Klimatförändringar

23. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen påpekar att klimatförändringarna får förödande konsekvenser för sårbara länder i och med att de årliga livsmedelslarmen i Afrika har tredubblats sedan mitten av 1980-talet, och att mer än 25 miljoner afrikaner drabbats av livsmedelskriser enbart under 2006.

24. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen noterar att en WHO-studie från 2005 gav vid handen att globala klimatförändringar hänger direkt ihop med allt fler fall av malaria, undernäring och diarré, och att Afrika kommer att konfronteras med ökande sjukdomsfall och andra faror för människans hälsa, eftersom kontinenten är dåligt utrustad att hantera dessa problem.

25. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar AVS- och EU-länderna att betona klimatförändringarna i samband med utvecklingspolitiken och att ta itu med hotet från den globala uppvärmningen mot livsmedelsproduktionen, som i en FN-rapport förutspåddes falla med 5 procent fram till 2080, samtidigt som mellan 25 och 40 procent av Afrikas naturliga livsmiljöer också kunde gå förlorade och 30 procent av kontinentens kustinfrastruktur riskerar att förstöras.

26. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU att uppfylla sitt mål om en temperaturökning på högst 2 grader, vilket är en investering som borde betalas av industriländerna.

27. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen kräver att avtal om avreglering av handeln underkastas en miljökonsekvensbedömning för att man på så sätt skall kunna fastställa kostnaderna för miljön och inverkan på livsmedelssäkerheten, energiresurserna och den globala uppvärmningen.

Kampen mot hiv/aids

28. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uttrycker sin allvarliga oro över att hiv/aids kan få skadliga återverkningar på den hållbara utvecklingen i AVS-länderna och särskilt på de självförsörjande och kommersiella jordbruken för att det saknas arbetskraft på landsbygden, kunskap om jordbruket och utbildade arbetstagare, vilket medför produktivitetsfall, färre arbetstillfällen och osäkerhet kring livsmedelsförsörjningen.

29. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att kampen mot hiv/aids bör stå i centrum för AVS-regeringarnas och EU:s utvecklingspolitik för att man därmed skall kunna ta itu med hiv/aids förödande konsekvenser för livsmedelssäkerheten och den socioekonomiska utvecklingen genom att koppla åtgärder för att bekämpa hiv/aids till jordbruks- och landsbygdsutvecklingsprogram.

30. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att de höga läkemedelskostnaderna för att bekämpa hiv/aids och andra behandlingsbara sjukdomar utgör ett allvarligt hot mot jordbruksproduktionen och landsbygdsutvecklingen i AVS-länderna.

Stöd jordbruket och ge befolkningen framtidstro

31. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen betonar att den strukturella anpassningspolitik som tillämpats av de internationella finansinstituten och stötts av EU sedan 1980-talet, dvs. en politik som enbart utgår ifrån ekonomisk deflation genom monetära åtgärder, marknadsekonomiska principer och minskat statligt deltagande, inte förmår bemöta de utmaningar som kampen mot fattigdom innebär.

32. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att EU måste avskaffa allt exportstöd eftersom detta allvarligt undergräver den lokala livsmedelsproduktionen.

33. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen välkomnar i detta sammanhang EU:s beslut från WTO-konferensen i Hongkong 2005, nämligen att avskaffa exportsubventionerna inom jordbruket senast 2013, och uppmanar med kraft till att i stor utsträckning tidigarelägga genomförandet av de beslut som fattats.

34. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen kräver att EU:s medlemsstater och Europeiska kommissionen tar itu med de strukturella orsakerna till den omfattande migrationen genom att förändra sin nuvarande politik, bland annat dumpningen av EU-produkter på utvecklingsländernas marknader, detta för att de afrikanska länderna skall kunna skydda och bygga upp sina ekonomier och garantera sina medborgare skäliga inkomster och på så sätt inge dem framtidstro.

35. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppdrar åt sina medordförande att översända denna resolution till AVS-EU-ministerrådet och Europeiska kommissionen.

[1] Antagen av den gemensamma parlamentariska AVS-EG-församlingen, den 28 juni 2007 i Wiesbaden (Tyskland).

[2] Rapport (E/CN.4/2002/58) av Jean Ziegler, FN:s särskilda rapportör om rätten till livsmedel, till FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna.

[3] Romförklaringen om livsmedelssäkerhet i världen, som antogs vid det globala livsmedelstoppmötet den 13- 17 november 1996 i Rom, Italien.

[4] Resolution 55/2 från FN:s generalförsamling med titeln "FN:s millennieförklaring", som antogs den 18 september 2000.

[5] Halvtidsöversyn av avtalen om ekonomiskt partnerskap, oberoende bidrag från jordbruksorganisationernas regionala nätverk, den 10 december 2006.

[6] Maputoförklaringen "Tillsammans skapar vi vår framtid", fjärde toppmötet för AVS-ländernas stats- och regeringschefer, Maputo, Moçambique, den 23- 24 juni 2004 (AVS/28/010/04).

--------------------------------------------------