RESOLUTION(1)

om invandring

AVS-EU:s gemensamma församling,

- som sammanträdde i Nassau (Bahamas) från den 11 till den 14 oktober 1999,

utfärdar denna resolution

- med beaktande av Amsterdamfördraget, i synnerhet avdelning IV om visum, asyl och invandringspolitik,

- med beaktande av Europaparlamentets resolution om meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om invandrings- och asylpolitik,

- med beaktande av artikel 5 och bilaga VI i Lomékonventionen om principen om icke-diskriminering mellan invandrare från EU och från tredje land,

- med beaktande av Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna från den 4 november 1950,

- med beaktande av Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning från den 28 juli 1951 ändrad av New York-protokollet från den 31 januari 1967, och med beaktande av följande:

A. Europeiska gemenskapens fördrag har ekonomiska, sociala, kulturella och politiska konsekvenser för invandrare från AVS-länderna.

B. med beaktande av försämringen av AVS-ländernas ekonomi och ökningen av migrationen,

C. I vissa medlemsstater i EU har den ekonomiska krisen, den ständigt ökande arbetslösheten och svårigheterna att finansiera det sociala skyddet lett till att gästarbetare avvisas i ökande omfattning.

D. Europeiska gemenskapen har hittills inte tagit tillräcklig hänsyn till alla de olika frågor som berör invandrare i sin utvecklingspolitik, i synnerhet när det gäller gemenskapens samarbete med AVS-länderna.

E. Den vidsynta inställning till invandringspolitiken som förespråkas av EU är önskvärd och nödvändig.

F. En europeisk invandringspolitik bör innehålla möjligheter att reglera invandringstrycket, hantera migrationsströmmarna, integrera medborgare från tredje land som bor legalt i landet, bekämpa illegal invandring samt alla former av diskriminering.

G. De rikaste 20 % av världens befolkning svarar för 85 % av världens rikedomar medan de fattigaste 20 % endast svarar för 1,4 %. Den absoluta fattigdomen är den faktor som driver folk att söka efter nya möjligheter i EU-länderna.

H. Miljoner människor tvingas till flykt av inbördeskrig, konflikter mellan stater, förföljelse av politiska eller etniska skäl eller av sådana skäl som tro, terror eller att naturkatastrofer förstör allt som krävs för att leva i ett område.

I. Flyktingrörelser och migration förekommer initialt inom en region eller ett land och detta har kraftiga effekter på den sociala och ekonomiska situationen i länder och regioner i den omedelbara närheten av dessa regioner eller länder.

J. Alltför ofta ses fortfarande migrationen som utvandring och invandring av män på jakt efter sysselsättning för att kunna försörja sina familjer som är kvar hemma medan ingen särskild uppmärksamhet riktas mot den växande andelen invandrande kvinnor och deras specifika situation även om de lider av särskilt svåra och osäkra arbets- och levnadsförhållanden.

K. Alla EU:s medlemsstater har ratificerat Genèvekonventionen och därmed åtagit sig att skydda dem som fruktar förföljelse på grund av ras, religion, nationellt eller socialt ursprung, politisk uppfattning eller religiös tro.

L. Den gemensamma församlingen är oroad och upprörd över antalet personer som dör när de söker sin tillflykt i EU samt över de ibland inhumana förhållanden under vilka de personer som vägras asyl skickas tillbaka, vilket i en del fall resulterar i att de dör.

M. En tydlig gräns måste dras mellan asylpolitik och invandringspolitik.

1. Den gemensamma församlingen kräver en konsekvent EU-politik för ut- och invandrare som är inriktad på de grundläggande orsakerna till att folk utvandrar och på situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna i ursprungsländerna, finner att en sådan politik kräver ett integrerat betraktelsesätt av EU där inrikes åtgärder går hand i hand med utrikespolitiken, utvecklingspolitiken, ekonomiska, sociala, kulturella och humanitära åtgärder,

2. inbjuder i detta sammanhang EU att utforma en lämplig in- och utvandringspolitik som grundar sig på rekommendationerna från världstoppmötet om social utveckling i Köpenhamn och att inleda en dialog med partnerländerna i AVS för att formulera strategiförslag för satsningar inom socialpolitiken och utvecklandet av ett "civilt samhälle" i utvecklingsländerna, finner att de pågående förhandlingarna om Lomékonventionens framtid bör behandla denna fråga brådskande,

3. tror att in- och utvandringsfrågor bör utgöra en integrerad dela av EU:s utvecklingspolitik och vara konsekvent med politiken på sådana områden som socioekonomiskt stöd, familjeplanering, utbildning och hälsa, sysselsättning, utrotning av fattigdom samt de mänskliga rättigheterna,

4. uppmanar EU:s medlemsstater att mer än hittills koppla humanitärt bistånd till ett varaktigt åtagande som är avsett att eliminera orsakerna till flyktingrörelserna i AVS-länderna,

5. bekräftar i detta sammanhang vikten av att bekämpa fattigdom som det viktigaste målet i utvecklingssamarbetet för att de fattigaste delarna av befolkningen (särskilt i de traditionella AVS-staterna) skall kunna erhålla de grundläggande saker som krävs för att kunna leva ett drägligt liv genom att garantera grundläggande sociala tjänster som grundläggande utbildning, grundläggande hälsovård, livsmedelsförsörjning och vattenförsörjning,

6. finner att om en koherent krisförebyggande politik utvecklades skulle detta på ett avgörande sätt kunna hjälpa till att minska de flyktingrörelser som uppstår på grund av våldsamma konflikter,

7. tror att migrationstrycket bör lättas genom koherenta och omfattande nationella och regionala utvecklingsplaner i samarbete med de lokala samhällena,

8. påpekar nödvändigheten av att bekämpa de ekonomiska och sociala orsakerna till migration genom ett flexibelt och projektbaserat tillvägagångssätt under medverkan av utvecklingsorganisationer med särskild fokusering på unga människor i utvecklingsländerna,

9. betonar den särskilda betydelsen av EU:s hjälp till återvändande personer och stödet till rehabiliteringsåtgärder på plats samt finner det lämpligt att en av de prioriterade åtgärderna i detta sammanhang bör vara att stödja demobiliseringen av militär personal,

10. uppmanar EU:s medlemsstater att öka sitt samarbetet med internationella organisationer som UNHCR och lokala icke-statliga organisationer när det gäller humanitärt bistånd, konfliktlösningsstrategier och rehabiliteringsåtgärder på plats,

11. uttrycker oro över den alarmerande situationen för AVS-ländernas gästarbetare och uppmuntrar förhandlingar som skall förbättra denna situation genom samarbete och konsultation mellan EU och AVS-länderna,

12. finner det önskvärt att vederbörlig hänsyn tas till invandrarkvinnornas situation inom EU genom att de ges möjligheter att ta del av socialbidrag, utbildningsresurser och kommunikationsmedel samt genom att de skyddas mot anställningsvillkor som utnyttjar dem, särskilt i privata hushåll och inom sexindustrin,

13. bekräftar att var och en som söker asyl endast utnyttjar en grundläggande rättighet och påpekar att EU:s medlemsstater, i enlighet med sina internationella åtaganden, måste se till att denna rättighet försvaras,

14. betonar i detta sammanhang att en skarp gräns måste dras mellan de väldigt olika frågorna om rätten att begära asyl i enlighet med Genèvekonventionen samt protokollet från 1967 och invandringspolitiken, eftersom den även måste gälla åtgärder mot illegal invandring och en integration av medborgare från tredje land som bor legalt i det aktuella landet,

15. finner att den rättsliga ställningen för medborgare från tredje land som bor legalt i en medlemsstat bör förbättras och kräver respekt för de mänskliga rättigheterna och att en mänsklig behandling av invandrare vars ställning är ogiltig garanteras under alla omständigheter, särskilt när det gäller hälsa och utbildning,

16. betonar vikten av att utveckla en koherent och samordnad politik för hemsändning av illegala invandrare i samarbete med utvecklingsländerna för att de skall ta emot sina medborgare igen,

17. uppmanar EU att ta itu med sina åtaganden och genomföra en politik som hjälper AVS-länderna att åstadkomma en socialt och miljömässigt hållbar utveckling som ett sätt att bekämpa migration,

18. uppdrar åt sina medordförande att vidarebefordra denna resolution till AVS-EU:s ministerråd, kommissionen och FN:s flyktingkommissarie.

(1) Antagen av AVS-EU:s gemensamma församling den 14 oktober 1999 i Nassau (Bahamas).