Resolution [1]

om tillgång till sjukvård och läkemedel med särskild inriktning på försummade sjukdomar

Den gemensamma parlamentariska församlingen utfärdar denna resolution

- vid sitt sammanträde i Kigali (Rwanda) den 19– 22 november 2007,

- med beaktande av artikel 17.1 i arbetsordningen,

- med beaktande av artiklarna 177–181a i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

- med beaktande av Europeiska unionens gemensamma mål enligt "Europeiskt samförstånd om utveckling" [2],

- med beaktande av partnerskapavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 ("Cotonouavtalet") [3] och ändrat i Luxemburg den 25 juni 2005 [4],

- med beaktande av kommissionens meddelande "Om snabbare framsteg i strävan att nå millennieutvecklingsmålen – Europeiska unionens bidrag" [5],

- med beaktande av de offentlig-privata partnerskapens ökande roll i tillhandahållandet av allmännyttiga varor, enligt vad som anges i kommissionens meddelande "Hälsa och fattigdomsbekämpning i utvecklingsländerna" [6],

- med beaktande av kommissionens meddelande "EU:s strategi för att åtgärda bristen på personal inom hälsosektorn i utvecklingsländerna" [7],

- med beaktande av Världshälsoorganisationens (WHO) World Health Report 2006, "Working together for health" [8],

- med beaktande av resolutionen från den 59:e Världshälsoförsamlingen (WHA) om folkhälsa, innovation, nödvändig hälsoforskning och immateriella rättigheter: mot en global strategi och handlingsplan [9] av den 27 maj 2006,

- med beaktande av Partnerskapet mellan Europa och utvecklingsländerna inom området klinisk prövning (EDCTP),

- med beaktande av Europeiska gemenskapens sjunde ramprogram för forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) [10], som antogs den 18 december 2006,

- med beaktande av den gemensamma parlamentariska församlingens resolution av den 19 februari 2004 om fattigdomsrelaterade sjukdomar och reproduktiv hälsa i AVS-länderna i samband med den nionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) (AVS-EG/3640/04) [11],

- med beaktande av den gemensamma parlamentariska församlingens resolution av den 25 november 2004 om livsmedelsbistånd och livsmedelssäkerhet (AVS-EG/3692/04) [12],

- med beaktande av Europaparlamentets resolution av den 8 september 2005 om allvarliga och försummade sjukdomar i utvecklingsländer [13],

- med beaktande av betänkandet från utskottet för sociala frågor och miljö (AVS-EG/100.083/07), och av följande skäl:

A. Hälsa är en grundläggande rättighet och en förutsättning för utveckling och ekonomiskt välstånd, och tillgång till sjukvård och läkemedel bör därför stå i centrum för utvecklingspolitiken.

B. Tillgång till sjukvård är en fråga om global säkerhet och mänskliga rättigheter, eftersom smittsamma sjukdomars uppkomst och återkomst kan orsaka omfattande fattigdom, funktionshinder, dödlighet och instabilitet och eftersom sådana sjukdomar kan spridas snabbt världen över.

C. Framstegen mot ett uppfyllande av millennieutvecklingsmålen senast vid måldatumet 2015 har inte varit tillräckliga, vilket understryker behovet av ett större engagemang för att uppnå dem.

D. Varje år dör 27000 människor på grund av att de inte har tillgång till nödvändiga läkemedel.

E. Av de 10 miljoner barn som avlider varje år dör 25 procent av sjukdomar som kan förhindras med vacciner.

F. Varje år är det över 28 miljoner spädbarn som inte får skydd genom vaccinering under sitt första levnadsår.

G. Utöver de tre viktigaste dödliga sjukdomarna hiv/aids, malaria och tuberkulos finns det många andra sjukdomar som sammanlagt drabbar cirka 1 miljard människor – en sjättedel av världens befolkning.

H. Dessa försummade sjukdomar inbegriper trypanosomiasis (afrikansk sömnsjuka), buruli ulcer, Chagas sjukdom, denguefeber, maskinfektioner i mage och tarm, spädbarnsdiarré, leishmaniasis (Kala Azar), lepra, elephantiasis lymphangiectatica, onkocerciasis, bilharzia, trakom samt diabetes, psykiska sjukdomar och epilepsi.

I. På grund av att de nuvarande behandlingarna är begränsade orsakar försummade sjukdomar en stor börda i form av funktionshinder och fattigdom, men de medel som avsätts för forskning om dem är jämförelsevis små, bland annat på EU-nivå.

J. Forskningen kring läkemedelsutveckling avser i första hand läkemedel som säljs i utvecklade länder och sjukdomar som drabbar den utvecklade delen av världen.

K. Det behövs mer "överbryggande" forskning och utveckling som innebär att vetenskaplig kunskap och grundforskning leder till kliniska försök och registrering av nya produkter.

L. Samtidig tuberkulos och hiv-infektion är ett allvarligt hot, men ändå testas endast 0,5 procent av hiv-patienterna för tuberkulos och 7 procent av tuberkulospatienterna för hiv, vilket visar att det behövs ökat finansiellt stöd, större resurser och ett bättre samarbete mellan sjukdomsspecifika program och tjänster.

M. Multiresistent tuberkulos är mycket svår att diagnostisera och behandla,

N. Varumärkesförfalskade läkemedel utgör 6–10 procent av världsmarknaden, och 25 procent av de läkemedel som konsumeras i Afrika förmodas vara varumärkesförfalskade.

O. Förebyggande åtgärder är det mest effektiva sättet att bekämpa sexuellt överförbara sjukdomar, och tillgång till information och tjänster inom familjeplanering, mödrahälsovård och reproduktiv hälsa spelar en viktig roll för att minska fattigdomen och bekämpa hiv/aids, och vice versa.

P. Det råder en global brist på cirka 4,3 miljoner hälso- och sjukvårdsanställda, vilket inkluderar ett underskott på 2,4 miljoner läkare, sjuksköterskor och barnmorskor i 57 av världens fattigaste länder, ett problem som är värst på landsbygden.

Q. Ökad tillgång till utbildning för unga flickor och en högre andel kvinnliga hälso- och sjukvårdsanställda är två faktorer som uppmuntrar kvinnor att utnyttja hälso- och sjukvårdstjänster.

R. Biståndet har ofta varit alltför kortsiktigt och oförutsägbart för att kunna stödja de långsiktiga löpande kostnaderna inom hälso- och sjukvården. Biståndsinsatser kan vara komplicerade på grund av att ett stort antal internationella organisationer deltar och är inte alltid anpassade till regeringarnas prioriteringar och insatser för kapacitetsuppbyggnad.

S. Internationella valutafondens och Världsbankens politik kan ibland innebära enorma hinder för fattiga länder i form av alltför stelbenta regler om offentliga utgifter som gör det omöjligt att uppnå millennieutvecklingsmålen för hälsa, vatten och hygien.

Inriktning på hälsa

1. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar AVS-länderna att anslå 15 procent av de årliga offentliga utgifterna till hälso- och sjukvård (Abujaförklaringen [14]) och EU att uppfylla Europaparlamentets mål att använda 20 procent av de finansiella biståndsåtagandena till hälso- och sjukvård samt utbildning.

2. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen framhåller särskilt att medlemsstaterna måste hålla sitt löfte att ge 0,7 procent av sin nationalinkomst i utländskt bistånd och garantera att sådant bistånd är samordnat, förutsägbart och långsiktigt.

3. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar EU, Internationella valutafonden och Världsbanken att inte tillämpa alltför strikta regler för offentliga utgifter och att inte främja olämpliga marknadsreformer av offentliga tjänster via biståndsvillkor, teknisk rådgivning och handelsavtal.

4. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser att hälso- och sjukvård måste bli en betydligt mer framträdande del av landstrategidokumenten (för den tionde Europeiska utvecklingsfonden), strategidokumenten för fattigdomsminskning och de medelfristiga utgiftsramarna samt deras budgetar, och att det bör garanteras att den analys som ligger till grund för dem påverkar inriktningen för arbetet inom hälso- och sjukvårdssektorn.

5. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen betonar vikten av nationellt politiskt ledarskap och ansvar, och uppmanar AVS-ländernas regeringar och kommissionen att se till att det civila samhället samt drabbade och marginaliserade grupper blir delaktiga i politikens utformning och genomförande.

6. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser att biståndsåtaganden bör återspegla det generella hälsotillståndet och inte bara ländernas resultat när det gäller hiv/aids, tuberkulos och malaria.

7. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen stöder rekommendationen i 2006 års World Health Report att 50 procent av det internationella utvecklingsbiståndet bör anslås till att stärka hälso- och sjukvårdsystemen, och att återstående 50 procent av dessa medel bör anslås till förstärkning av arbetskraften.

8. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen stöder behovet av att förbättra hälso- och sjukvårdssystemen i AVS-länderna genom att exempelvis förbättra tillgången till viktiga och generiska läkemedel, minska byråkratin genom att effektivisera förvaltningen, öka kostnadseffektiviteten, förbättra effektiviteten genom omorganiserade tjänster och decentraliserade hälso- och sjukvårdssystem och genom att fördela resurser på ett sätt som bättre motsvarar befolkningens behov.

9. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen stöder alla ingripanden som syftar till att öka tillgången till viktiga läkemedel, framför allt för de fattiga och sårbara grupperna i AVS-länderna.

10. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmuntrar till inrättande och förstärkande av nationella regelverk på hälso- och sjukvårdsområdet och kvalitetssäkringssystem som ett sätt att effektivisera planering och övervakning av verksamheten hos offentliga och privata leverantörer av hälso- och sjukvårdstjänster och läkemedel.

11. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen understryker att offentlig-privata partnerskap, offentliga utvecklingspartnerskap och nord-sydliga och syd-sydliga partnerskap kan spela en positiv roll för att förstärka hälso- och sjukvårdssektorn, framför allt i underutvecklade länder och utvecklingsländer.

Förebyggande åtgärder

12. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen betonar att sjukdomsförebyggande åtgärder bör utgöra kärnan i regeringarnas politik genom vaccinationskampanjer, livsmedelssäkerhet (näringslära) och tillhandahållande av rent dricksvatten och goda sanitära förhållanden, kontrollprogram för tobak och alkohol samt kampanjer rörande hygien, säkert sex och utbildning om sunda livsstilar och andra utbildningskampanjer.

13. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen betonar att information och vacciner är det mest kostnadseffektiva sättet att förebygga och kontrollera infektionssjukdomar samt att det finns stort utrymme i utvecklingsländerna för mer omfattande täckning med befintliga vacciner, införande av nya och underutnyttjade vacciner och bättre utformning av vacciner så de bättre passar utvecklingsländerna.

14. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen efterlyser förebyggande åtgärder, bl.a. långtidsverkande nät mot malaria som är behandlade med insektsmedel, avlägsnande av källor med stillastående vatten, utbildning i att känna igen symtom, tuberkulostestning av hiv-patienter och vice versa samt program för sexuell/reproduktiv hälsa och hiv/aids med tillhörande resurser.

15. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmuntrar de läkemedelsföretag som deltar i ansträngningarna att öka tillgången till viktiga och billiga läkemedel i AVS-länderna och att framför allt inrikta sig på försummade sjukdomar.

Kapacitet och infrastruktur

16. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser att infrastruktur och logistikstrukturer för hälso- och sjukvård är nyckeln till förbättrade resultat inom hälso- och sjukvården, vilket också gäller personal, kliniker och sjukhus samt leveranser av och distributionskanaler för läkemedel och vacciner.

17. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen efterlyser förnyade insatser för att återupprätta, bygga upp och förstärka hälso- och sjukvårdssystemen, genom större årliga budgetar och med EU-stöd, för att förbättra tillgången till kvalitetstjänster, diagnostik, vacciner och läkemedel, särskilt för fattiga människor och riskgrupper.

18. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen välkomnar arbetet i globala partnerskap på hälso- och sjukvårdsområdet, såsom GAVI (Global Alliance for Vaccines and Immunisation) och GFATM (Global Fund to Fight AIDS, Tuberculosis and Malaria), för att stödja uppbyggnaden av hälso- och sjukvårdssystem i utvecklingsländerna.

19. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen efterlyser initiativ för snabbare lokal tillgång till lämpliga diagnostiseringsmetoder och säkra, åtkomliga och tillräckliga läkemedel, säkra metoder för insamling av blod och säkra blodlager samt dithörande utbildning, tekniskt bistånd och infrastruktur, bland annat på landsbygden, och betonar vikten av att se till att alla immuniseringsprogram förhindrar återanvändning av medicinsk teknik.

20. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen konstaterar att insamling av tillförlitliga uppgifter och övervakning av nyckelparametrar inom hälso- och sjukvård gör det möjligt att utveckla evidensbaserade strategier som kan vara mer effektiva.

21. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen stöder WHO:s förhandskvalificeringsprogram för utvärdering och tillhandahållande av nya viktiga läkemedel och ökad kapacitetsuppbyggnad.

22. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen välkomnar kommissionens meddelande om EU:s strategi för att åtgärda bristen på personal inom hälsosektorn i utvecklingsländerna och uppmanar till kraftfullare åtgärder på detta område. Församlingen upprepar behovet av att utveckla bättre arbetsförhållanden, utbildning och karriärmöjligheter vårdpersonal samt stimulans till kvarhållande, vänortsarrangemang och utbytesprogram.

23. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar AVS-ländernas regeringar att göra samhället mera jämlikt genom att eftersträva jämställdhet mellan kvinnor och män inom hälsa och utbildning och att stärka kvinnornas sociala status och självständighet genom att fokusera på kvinnor och flickor när man utvecklar mänskliga resurser och karriärmöjligheter inom hälso- och sjukvårdssektorn.

24. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmuntrar EU att utveckla och genomföra EU:s uppförandekod för etisk rekrytering av hälso- och sjukvårdsanställda samt att stödja en global kod för att förhindra "hjärnflykten" från utvecklingsländer till utvecklade länder. Församlingen anser att EU:s och det internationella biståndet bör garantera långsiktig finansiering av mänskliga resurser som en investering i hälso- och sjukvårdssystem.

25. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser att investeringar i vattenförsörjning, hygien och infrastruktur samt ökad medvetenhet om sambanden mellan hälsa, rent vatten, sanitära förhållanden och hygien är avgörande för att bekämpa vattenburna sjukdomar och tillhandahålla hälso- och sjukvårdssystem.

Forskning och utveckling

26. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen välkomnar antagandet av Världshälsoförsamlingens resolution om folkhälsa, innovation, nödvändig hälsoforskning och immateriella rättigheter, som banar väg för att definiera behov inom hälsoforskningen och prioriteringar för utvecklingsländerna.

27. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen välkomnar att försummade sjukdomar har tagits med och att överbryggande forskning betonas i EU:s sjunde ramprogram för forskning. Församlingen uppmanar kommissionen att stödja institut som är villiga att samarbeta med offentliga hälso- och sjukvårdsinitiativ med inriktning på dessa sektorer och att garantera att nya läkemedel som blir resultatet av offentligt finansierad forskning förblir tillgängliga för alla.

28. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen påpekar att det ökade politiska engagemanget på EU-nivå och internationellt nu måste kombineras med långsiktigt finansiellt stöd och mer samarbete mellan partnerländerna, den akademiska världen och industrin för att det ska leda till resultat i utvecklingen av nya diagnosverktyg och säkra, effektiva läkemedel.

29. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen erkänner den roll som spelas av Partnerskapet mellan Europa och utvecklingsländerna inom området klinisk prövning (EDCTP) när det gäller att anordna klinisk prövning av nya läkemedel och vacciner som passar lokala kliniska, etiska och sociala villkor i länder med endemiska sjukdomar, och efterlyser en breddning av verksamheten inom EDCTP, så att den även inbegriper andra försummade sjukdomar och övriga faser inom klinisk utveckling (faserna I och IV).

30. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen önskar se fler genusspecifika kliniska försök med läkemedel. Församlingen understryker behovet av att öka medvetenheten bland medicinska forskare om skillnaderna i livsstil och levnadsvillkor för kvinnor och män, så att detta kan beaktas när nya läkemedel och vacciner utvecklas.

31. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen förespråkar en förstärkning av forskning, kliniska prövningar och produktionskapacitet på lokal nivå, inklusive utveckling av regionala och nationella företag som producerar generiska läkemedel i drabbade områden och utveckling av integrerade projekt, från identifiering av nya sjukdomar till utveckling och tillverkning av nya läkemedel, och efterlyser forskning, bland annat inom de operativa systemen och hälso- och sjukvårdssystemen, som syftar till effektivare genomförande av åtgärder och beaktar kulturella frågor gällande läkemedels förskrivning, användning, tillgång, överkomlighet och distribution.

32. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen efterlyser främjande av åtgärder för att förbättra tillgången till och överkomligheten för läkemedel, bland annat stegvisa priser, donationer och rabatter, innovationspriser, skattekrediter, stimulansåtgärder, förbindelser om förhandsköp och förhandsförbindelser om saluföring av vacciner, som innebär att givare ingår särskilda förbindelser om att subventionera köp av vacciner som uppfyller överenskomna standarder, samt överföring av tillverkningsteknik och expertkunskaper till länder med endemiska sjukdomar.

33. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen välkomnar innovativa strategier såsom förhandsförbindelser om saluföring för att påskynda utvecklingen och öka produktionen av läkemedel och vacciner för utvecklingsländerna.

34. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser att granskning och registrering av läkemedel bör vara relevanta för prioriteringarna i länder med endemiska sjukdomar, med särskilda förfaranden för bättre utvärdering av nyttoriskförhållandet för läkemedel för försummade sjukdomar.

35. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser att offentlig-privata partnerskap för utveckling är en framgångsrik modell för samarbete mellan läkemedelsföretag och offentlig forskning i syfte att utveckla innovativa behandlingar och öka kapaciteten.

36. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen påminner om utvecklingsländernas rättighet att använda de flexibilitetsmekanismer som de har tillgång till enligt avtalet om handelsrelaterade immateriella rättigheter (TRIPS), särskilt inom icke lönsamma områden som inte omfattas av OECD-marknaden, samtidigt som de behåller stimulansåtgärder genom skydd av immateriella rättigheter och behandlar lagstiftningsfrågor rörande registrering och saluföring av läkemedel. Församlingen anser att sådana rättigheter kan vara användbara i tvister om licensieringen av nya läkemedel och immateriella rättigheter med läkemedelsbranschen, där hälsofrågor av dominerande allmänintresse står på spel.

37. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen pekar på att Brasilien nyligen utnyttjade de möjligheter som erbjuds genom TRIPS-avtalet i samband med obligatorisk licensiering av läkemedel och andra frågor som gäller immateriella rättigheter.

38. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen är mycket oroad över att regeringarna i vissa AVS-länder tar ut tullar, importavgifter och skatter på verksamma substanser i läkemedel, färdiga läkemedel och vacciner, något som sedan gör att fattiga stater inte har råd med läkemedel. Församlingen uppmanar kommissionen att undersöka detta och uppmuntra regeringarna att avskaffa sådana skatter.

39. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen betonar betydelsen av att förskriven medicinering följs för att begränsa resistens och efterlyser kortare medicineringsperioder, kombinationer och fasta doser när det är möjligt.

40. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar AVS-länderna och EU att öka insatserna mot varumärkesförfalskade läkemedel genom att stödja effektiv kvalitetskontroll av medicinska produkter och material, öka samarbetet mellan tullen och polisen och arbeta för en internationell konvention som syftar till att kriminalisera produktion och försäljning av varumärkesförfalskade läkemedel.

41. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar AVS-länderna att förpliktiga sig till och påskynda införandet av artemisininbaserad kombinationsterapi (ACT), som anses vara den mest effektiva behandlingen mot malaria. Församlingen uppmanar givarna att finansiera ACT-läkemedel och stödja inköp, förberedande urval och framställning av sådana.

42. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen understryker det gemensamma intresset hos utvecklade länder och utvecklingsländer, till exempel för att bekämpa antimikrob resistens och hitta bättre antivirala läkemedel och vacciner mot influensa. Församlingen framhåller att forskning om försummade sjukdomar kan ge positiva bieffekter för förståelsen av andra sjukdomar. Forskning om vacciner och immunitet kan till exempel förbättra kunskaperna om allergiska sjukdomar som drabbar ett växande antal människor i Europa.

43. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen yrkar på att den globala planen för att stoppa tuberkulos ska genomföras och anser att finns ett trängande behov av nya, snabba diagnostester för tuberkulos, inklusive multiresistent tuberkulos, som lämpar sig för miljöer med begränsade resurser, och yrkar på att åtgärder vidtas för att se till att alla läkemedel mot tuberkulos som håller på att utvecklas testas på patienter med multiresistent tuberkulos.

44. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser att gisslet hiv/aids måste hanteras genom allmän tillgång till förebyggande åtgärder, behandling och vård, däribland tillgång till antivirala läkemedel, frivillig rådgivning och testning samt ökade insatser för att utveckla mikrobiocider och vacciner.

45. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar de internationella givarna att stödja WHO och dess preventiva kemoterapeutiska strategi genom att öka tillgången till lämpliga och pålitliga förråd av avmaskningsmedel av hög kvalitet (albendazol, ivermektin, praziquantel) för att förebygga och behandla maskinfektioner och upprätta ett globalt upphandlingssystem.

46. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar AVS-länderna att engagera sig och EU att förstärka vården av personer med psykiska och neurologiska sjukdomar och skador genom att förbättra primärvården och den lokala rehabiliteringen, öka medvetenheten bland allmänheten och de yrkesverksamma samt bekämpa stigmatisering och diskriminering.

47. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen många liv skulle kunna räddas och funktionshindren minskas om tillstånd som diabetes kunde diagnostiseras, hanteras och behandlas effektivare. Särskilt bör tillgången till insulin och läkemedel utökas och specialistnätverk och specialistutbildning inrättas.

48. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar AVS-ländernas regeringar och kommissionen att stödja program för att förebygga och behandla obstetrisk fistel och tillämpa lagar om ålder då äktenskap får ingås, främja allmän tillgång till förlossningsvård och utbildning i reproduktiv hälsa samt social rehabilitering av flickor och kvinnor efter behandling.

49. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppdrar åt sina medordförande att vidarebefordra denna resolution till AVS–EG-ministerrådet, Världshälsoorganisationen WHO, Europeiska kommissionen, Afrikanska unionen, Världsbanken och Internationella valutafonden.

[1] Antagen av den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen den 22 november 2007 i Kigali (Rwanda).

[2] Europeiskt samförstånd om utveckling, del I, avsnitt 1, EUT C 46, 24.2.2006.

[3] EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

[4] EUT L 287, 28.10.2005, s. 4.

[5] KOM(2005)0132.

[6] KOM(2002)0129, s. 12.

[7] KOM(2005)0642.

[8] http://www.who.int/whr/2006/whr06_en.pdf

[9] Världshälsoförsamlingen (WHA) 59.24 av den 27 maj 2006.

[10] EUT L 412, 30.12.2006.

[11] EUT C 120, 30.4.2004, s. 29.

[12] EUT C 80, 1.4.2005, s. 23.

[13] EUT C 192 E, 17.8.2006, s. 350.

[14] Abujaförklaringen om hiv/aids, tuberkulos och andra relaterade smittsamma sjukdomar, antagen den 27 april 2001.

--------------------------------------------------