PROTOKOLL FRÅN SAMMANTRÄDET TORSDAGEN DEN 25 NOVEMBER 2004
(2005/C 80/04)
(Sammanträdet öppnades kl. 9.10)
ORDFÖRANDE: Sardjoe
Medordförande
1.Suppleanter
Medordföranden meddelade att ett antal ledamöter skulle
ersättas av följande suppleanter: José Javier Pomés Ruiz (supp-
leant för Antonio López-Istúriz White), Jana Hybaskova (supp-leant för Zuzana Roithová), María Badía i Cutchet (suppleantför Francisca Pleguezuelos Aguilar), Philip Bushill-Matthews(suppleant för Robert William Sturdy) och
Margrietus J. van den Berg (suppleant för Alexandra Dobolyi).
2.Fortsättning på debatten om betänkandet av Joses Sanga
(Salomonöarna) och John Bowis – Livsmedelsbiståndoch livsmedelsförsörjning i AVS-länderna – Utskottet
för sociala frågor och miljö (AVS–EG/3692/04)
— Uttalande av Greenidge, direktör för det tekniska
centret för jordbruks- och landsbygdsutveckling
AVS–EG (CTA)
Debatten om betänkandet av Sanga och John Bowis återupp-
togs.
Följande yttrade sig: Straker (Saint Vincent och Grenadinerna),
Dem (Gambia), Rawiri (Gabon), Malin (kommissionen), Gree-
nidge, Metsing på medföredragande Sangas (Salomonöarna)
vägnar, och John Bowis, medföredragande.
3.Rapport om de ekonomiska och sociala parternas verk-
samhet
Mario Mantovani redogjorde för det sjunde regionala AVS–EG-
seminariet för arbetsmarknadens parter, som hölls på Fijiöarna
den 18–20 oktober 2004.
4.Justering av protokollet från onsdag förmiddag
den 24 november och onsdag eftermiddag
den 24 november 2004
Protokollen justerades.
5.Föredragandenas redovisning av seminarierna
— Metsing (Lesotho) om hälsa.
— Margrietus J. van den Berg om arkitektur och stadspla-
nering, också boende som subventioneras via skattesys-temet.
— Michael Gahler om Rotterdams hamn.
ORDFÖRANDE: Gahler
Vice ordförande
Följande yttrade sig: Metsing (Lesotho), Margrietus J. van den Berg
och Michael Gahler.ORDFÖRANDE: Kinnock
Medordförande
6.Uttalande av Carol Bellamy, Unicefs verkställande
direktör, på femtonårsdagen för antagandet av konven-tionen om barnets rättigheter
Medordföranden hälsade Unicefs verkställande direktör
välkommen.
Bellamy gjorde ett uttalande på Unicefs vägnar.Följande yttrade sig: Conteh (Sierra Leone), Nirj Deva, Kamuntu
(Uganda), Margrietus J. van den Berg, Abdoul Mahmud (Sudan),
Humphrey (Barbados), John Bowis och Ana Maria Gomes.
Bellamy besvarade frågorna.
7.Omröstning om förslaget till ändring av arbetsord-
ningen
Förslaget till ändring av arbetsordningen antogs enhälligt vid
omröstningen.
8.Omröstning om resolutionsförslagen i de ständiga
utskottens rapporter
— APP/3689 om den politiska dialogen inom AVS–EG-
församlingen (artikel 8 i Cotonouavtalet): antogs enhälligt
— APP/3692 om livsmedelsbistånd och livsmedelsförsörjning i
AVS-länderna: antogs enhälligt med 7 ändringsförslag
— APP/3732/COMP om situationen i Darfur: antogs enhälligt
— APP/3733/COMP om de skador som orsakats av orkaner i
Västindien: antogs enhälligt.
9.Övriga frågor
Uttalanden gjordes av Berhane Gebre-Christos (Etiopien) och
Aldebrhan Weldegiorgis (Eritrea) om relationerna mellan Etio-
pien och Eritrea.
Medordförande meddelade att ett förslag hade inkommit om att
kasta om ordningen för sessionerna, så att vårsessionen varje år
skulle hållas i EU. Förslaget skulle behandlas vid ett senare till-
fälle.
Imbarcaouane (Mali) tackade på det maliska parlamentets
talmans och den maliska regeringens vägnar församlingen föratt den accepterat en inbjudan om att hålla den nionde
sessionen i den gemensamma parlamentariska AVS–EG-försam-
lingen i Mali.1.4.2005 C 80/8 Europeiska unionens officiella tidning SV
Medordföranden Sardjoe gjorde ett personligt uttalande och
tackade kolleger och personal för deras samarbete och hälsadesin efterträdare Hay-Webster (Jamaica) välkommen sommedordförande.
Medordföranden Glenys Kinnock berömde Sardjoe och tackade
EU:s ordförandeskap och personalen.10. Tid och plats för den gemensamma parlamentariska
församlingens nionde session
Den nionde sessionen för den gemensamma parlamentariska
AVS–EG-församlingen kommer att hållas i Bamako (Mali)den 18–21 april 2005.
(Sammanträdet avslutades kl. 12.00)
Ramdien SARDJOE och Glenys KINNOCK
MedordförandeJean-Robert GOULONGANA och Dietmar NICKEL
Medgeneralsekreterare1.4.2005 C 80/9 Europeiska unionens officiella tidning SV
BILAGA I
ALFABETISK FÖRTECKNING ÖVER LEDAMÖTERNA AV DEN GEMENSAMMA PARLAMENTARISKA AVS–
EG-FÖRSAMLINGEN
AVS-ländernas företrädare Europaparlamentets företrädare
SARDJOE (SURINAM), medordförande KINNOCK, medordförande
BARBADOS, vice ordförande GAHLER, vice ordförande
DJIBOUTI, vice ordförande MANTOVANI, vice ordförandeFIJI, vice ordförande VERGES, vice ordförande
GABON, vice ordförande CARLOTTI, vice ordförande
KONGO, vice ordförande MITCHELL, vice ordförandeNAMIBIA, vice ordförande JOAN i MARÍ, vice ordförande
SAINT LUCIA, vice ordförande LULLING, vice ordförande
SALOMONÖARNA, vice ordförande KAMI ŃSKI, vice ordförande
SIERRA LEONE, vice ordförande CORNILLET, vice ordförande
SYDAFRIKA, vice ordförande MARTÍNEZ MARTÍNEZ, vice ordförande
TOGO, vice ordförande BOWIS, vice ordförandeUGANDA, vice ordförande GOUDIN, vice ordförande
ANGOLA AGNOLETTO
ANTIGUA OCH BARBUDA ALLISTER
BAHAMAS ARIF
BELIZE AUBERT
BENIN AYLWARD
BOTSWANA BERENDBURKINA FASO BULLMANN
BURUNDI BUSK
CENTRALAFRIKANSKA REPUBLIKEN CALLANANCOOKÖARNA COELHO
DOMINICA DAUL
DOMINIKANSKA REPUBLIKEN DEVAEKVATOIRALGUINEA DILLEN
ELFENBENSKUSTEN DOBOLYI
ERITREA DOMBROVSKISETIOPIEN EK
GAMBIA FERNANDES
GHANA FERREIRA
GRENADA GOMES
GUINEA GRABOWSKAGUINEA-BISSAU GRÖNER
GUYANA HALL
HAITI HAUGJAMAICA HERRANZ GARCÍA
KAMERUN JÖNS
KAP VERDE JONCKHEERKENYA KACZMAREK
KIRIBATI KORHOLA
KOMORERNA KOZLÍKKONGO (DEMOKRATISKA REPUBLIKEN) KU ŁAKOWSKI
LESOTHO LANGENDRIES
LIBERIA LEHIDEUXMADAGASKAR LÓPEZ-ISTÚRIZ WHITE
MALAWI LOUIS
MALI McAVAN
MARSHALLÖARNA MARTENS
MAURETANIEN MAYERMAURITIUS MORILLON
MIKRONESIEN (FEDERATIONEN) NOVAK
MOÇAMBIQUE PLEGUEZUELOS AGUILARNAURU (REPUBLIKEN) POLFER
NIGER RIBEIRO E CASTRO
NIGERIA ROITHOVÁNIUE ROSATI
PALAU SARTORI1.4.2005 C 80/10 Europeiska unionens officiella tidning SV
PAPUA NYA GUINEA SCHEELE
RWANDA SCHLYTERSAINT CHRISTOPHER OCH NEVIS SCHNELLHARDT
SAINT VINCENT OCH GRENADINERNA SCHWAB
SAMOA SJÖSTEDTSÃO TOMÉ OCH PRÍNCIPE SORNOSA MARTÍNEZSENEGAL SPERONISEYCHELLERNA STURDYSOMALIA VALENCIANO MARTÍNEZ-OROZCOSUDAN VAN HECKE
SWAZILAND VAN LANCKER
TANZANIA de VILLIERSTCHAD WHITEHEADTONGA WIELANDTRINIDAD OCH TOBAGO WIJKMANTUVALU WURTZ
VANUATU ZÁBORSKÁ
ZAMBIA ZANIZIMBABWE ZÍLE
UTSKOTTET FÖR POLITISKA FRÅGOR
AVS-medlemmar EU-medlemmar
………. (HAITI), medordförande CALLANAN, medordförande
FIJI, vice ordförande JÖNS, vice ordförande
BURUNDI, vice ordförande POLFER, vice ordförandeANGOLA CARLOTTIBELIZE COELHOBENIN DILLENCENTRALAFRIKANSKA REPUBLIKEN DOBOLYI
COOKÖARNA GAHLER
DJIBOUTI GOMESEKVATORIALGUINEA GRABOWSKAGRENADA GRÖNERGUINEA HERRANZ GARCÍAGUYANA JONCKHEER
LIBERIA KACZMAREK
MAURETANIEN KAMI ŃSKI
NAMIBIA LANGENDRIESNIGERIA LÓPEZ-ISTÚRIZ WHITENIUE LOUISPAPUA NYA GUINEA MANTOVANI
SAINT VINCENT OCH GRENADINERNA MARTÍNEZ MARTÍNEZ
SUDAN MORILLONSURINAM SARTORITOGO VAN HECKETUVALU WIELANDUGANDA WURTZ
ZIMBABWE ZANI
UTSKOTTET FÖR EKONOMISK UTVECKLING, FINANSER OCH HANDEL
Avs-medlemmar EU-medlemmar
LEKOBA (KONGO), medordförande SCHLYTER, medordförande
NIANGADO (MALI), vice ordförande ………………, vice ordförandeHAY-WEBSTER (JAMAICA), vice ordförande DOMBROVSKIS, vice ordförande
BOTSWANA AGNOLETTO
DOMINICA BERENDELFENBENSKUSTEN BULLMANNERITREA BUSKETIOPIEN CORNILLETGABON DAUL
GHANA DEVA1.4.2005 C 80/11 Europeiska unionens officiella tidning SV
KAMERUN FERREIRA
KENYA JOAN i MARÍ
KONGO (DEMOKRATISKA REPUBLIKEN) KINNOCKMAURITIUS KOZLÍK
MIKRONESIEN (FEDERATIONEN) LEHIDEUX
PALAU LULLING
SAINT LUCIA MAYER
SAMOA McAVAN
SENEGAL MITCHELL
SIERRA LEONE PLEGUEZUELOS AGUILAR
SWAZILAND RIBEIRO E CASTRO
SYDAFRIKA ROSATI
TANZANIA SPERONI
TONGA STURDY
TRINIDAD OCH TOBAGO VAN LANCKER
ZAMBIA de VILLIERS
ZÍLE
UTSKOTTET FÖR SOCIALA FRÅGOR OCH MILJÖ
AVS-medlemmar EU-medlemmar
METSING (LESOTHO), medordförande SCHEELE, medordförande
POLISI (RWANDA) NOVAK, vice ordförande
AROUNA (NIGER) ARIF, vice ordförande
ANTIGUA OCH BARBUDA ALLISTER
BAHAMAS AUBERT
BARBADOS AYLWARD
BURKINA FASO BOWIS
DOMINIKANSKA REPUBLIKEN EK
GAMBIA FERNANDES
GUINEA-BISSAU GOUDIN
KAP VERDE HALL
KIRIBATI HAUG
KOMORERNA KORHOLA
MADAGASKAR KU ŁAKOWSKI
MALAWI MARTENS
MARSHALLÖARNA ROITHOVÁ
MOÇAMBIQUE SCHNELLHARDT
NAURU SCHWAB
SAINT CHRISTOPHER OCH NEVIS SJÖSTEDT
SALOMONÖARNA SORNOSA MARTÍNEZ
SÃO TOME OCH PRINCIPE VALENCIANO MARTÍNEZ-OROZCO
SEYCHELLERNA VERGES
SOMALIA WHITEHEAD
TCHAD WIJKMAN
VANUATU ZÁBORSKÁ1.4.2005 C 80/12 Europeiska unionens officiella tidning SV
BILAGA II
NÄRVAROLISTA VID SESSIONEN DEN 22–25 NOVEMBER 2004 I HAAG
SARDJOE (Surinam), medordförande KINNOCK, medordförande
DAVIES (Sydafrika, vice ordförande) AUBERT (2)(3)
DE SOUSA (Angola) BADÍA CUTCHET (suppleant för
PLEGUEZUELOS AGUILAR)
HUMPHREY (Barbados, vice ordförande) (*) BERENDIDJE (Benin), van den BERG (suppleant för DOBOLYI)
TAMPLIN (Botswana) (*) BOWIS, vice ordförande (
1)(3)(4)
YAO (Burkina Faso) BUSHILL-MATTHEWS (suppleant för STURDY) (4)
NIYUHIRE (Burundi) CALLANAN
MASTERS (Cooköarna) CARLOTTI, vice ordförande
MARINI BODHO (Demokratiska republiken Kongo) CORNILLET, vice ordförande (1)(2)(3)
DAWALEH (Djibouti, vice ordförande) CZARNECKI (suppleant för ALLISTER) (1)
RIVIERE (Dominica) DEVA (1)(2)(4)
NGUEMA (Ekvatorialguinea) DOMBROVSKIS (2)(3)
AMON AGO (Elfenbenskusten) FERNANDES (3)(4)
WELDEGIORGIS (Eritrea) (*) GAHLER, vice ordförande
PETROS OLANGO (Etiopien) GOMES (1)(3)(4)
CAVUILATI (Fiji, vice ordförande) (*) GOUDIN, vice ordförande (1)(2)(3)
RAWIRI (Gabon, vice ordförande) GRABOWSKA
DEMBA DEM (Gambia) GRÖNER (1)(2)
OSEI-PREMPEH (Ghana) HALL (1)(3)(4)
TOP (Guinea) HAUG (1)(2)
HAY-WEBSTER (Jamaica) HYBASKOVA (1)(4) (suppleant för ROITHOVÁ)
NYASSA (Kamerun) JOAN I MARÍ, vice ordförande (3)(4)
KAMOTHO (Kenya) JÖNS
OBA APOUNOU (Kongo, vice ordförande) KACZMAREK
METSING (Lesotho) KU ŁAKOWSKI
FANJAVA (Madagaskar) LEHIDEUX (1)(3)(4)
NAMISENGO (Malawi) (*) LULLING
KEITA (Mali) MANTOVANI, vice ordförande
GUELAYE (Mauretanien) MARTENS
GUNNESS (Mauritius) MARTÍNEZ MARTÍNEZ, vice ordförandeSITHOLE (Moçambique) MAYER
NANGOMBE (Namibia, vice ordförande) (*) McAVAN (
1)(3)(4)
MOUNKEILA (Niger) MORGANTINI (suppleant för WURTZ) (1)(3)
BAWA BWARI (Nigeria) MORILLON (1)
VIVIAN (Niue) NOVAK (1)(2)(3)
ANGGO (Papua Nya Guinea) POLFER (1)(2)(4)
POLISI (Rwanda) POMÉS RUIZ (suppleant för LÓPEZ-ISTÚRIZ WHITE) (4)
HERBERT (Saint Christopher och Nevis) RIBEIRO E CASTRO
FRANCOIS (Saint Lucia, vice ordförande) SCHEELESTRAKER (Saint Vincent och Grenadinerna) SCHLYTER
SANGA (Salomonöarna) SCHNELLHARDT
SAFUNEITUUGA (Samoa) SJÖSTEDT (
1)(4)
NDIAYE (Senegal) (*) SORNOSA MARTINEZ (1)(2)
FAURE (Seychellerna) SPERONI (2)(3)(4)
CONTEH (Sierra Leone, vice ordförande) VAN HECKE
YUSUF (Somalia) VAN LANCKER (1)(2)
BEDA (Sudan) VERGES, vice ordförande
DLAMINI (Swaziland) WHITEHEAD (1)(4)
MPOROGOMYI (Tanzania) WIJKMAN (3)(4)
DELWA-KASSIRE (Tchad) ZÁBORSKÁ (1)
NATCHABA (Togo) ZANI
BEREAUX (Trinidad och Tobago)
KAMUNTU (Uganda, vice ordförande)
MATONGO (Zambia)
DOKORA (Zimbabwe)
(*) Land som inte företräds av en parlamentsledamot
(1) Närvarande den 22 november 2004
(2) Närvarande den 23 november 2004
(3) Närvarande den 24 november 2004
(4) Närvarande den 25 november 20041.4.2005 C 80/13 Europeiska unionens officiella tidning SV
Observatörer:
Kuba: POLANCO FUENTES, PARDINAS
Följande deltog också i sammanträdet:
ANGOLA
BARRADAS
DE ALMEIDA
PONGOLOLA
PAULO
SERAO
DOMINGOSBARBADOS
GODDARDBENIN
AKPOVI
AMOUSSOU
HINVI
BOTSWANA
SINOMBEBURKINA FASO
TAPSOBA
LANKOANDE
KEREBURUNDI
KANYEMERA
MDUWUMWAMI
KABOGOYE
COOKÖARNA
McCLAYDEMOKRATISKA REPUBLI-
KEN KONGO
ONUSUMBA YEMBA
KOS'ISAKA NKOMBE
LUNDULA PEN'OLELA
MANEGABE MAHEBERA
LUTUNDULA APALA
BWISSA NDAKALADJIBOUTI
ABDI SAID
CHEHEM
EKVATORIALGUINEA
MBA BELA
ANDEME
MOYA
NKA OBIANGELFENBENSKUSTEN
MOLLE MOLLE
GOSSET
MOUSSAERITREA
AHMED
TESFAY
ETIOPIEN
GEBRE-MEDHIN
DARSEMA
GEBRE-CHRISTOSGABON
OBIANG NDONG
MOUVAGA TCHIOBA
OPAPE
MAKONGOGAMBIA
NYAN-ALABOSON
GHANA
WUDUGUINEA
DIALLO
TOLNE
BALDE-KAZALIOUJAMAICA
KNIGHT
COYE
KAMERUN
DANATA
MBAYA
BAH
BASSONGKENYA
POGHISIO
KAHENDE
MWORIAKONGO
BOUNKOULOU
BISSILA
NGOLO
LEKOBA
OBIA
LESOTHO
MAYLANYANEMADAGASKAR
BERIZIKI
INDRIANJAFYMALI
IMBARCAOUANE
NIANGADO
NGARE
BA
MAURETANIEN
ELVILMAURITIUS
GUNESSEEMOÇAMBIQUE
LUCAS
NIGER
ABARRYNIGERIA
SALAKO
GARBA
GABASAMA
LAWAN
UMELOPAPUA NYA GUINEA
MAXITONE-GRAHAM1.4.2005 C 80/14 Europeiska unionens officiella tidning SV
RWANDA
AYINKAMIYE
MWIZA
KAYITANA IMANZISAINT VINCENT OCH
GRENADINERNA
THOMASSAINT LUCIA
BULLEN
SOMALIA
QAMAR
FARAHANSUDAN
BEDRI
ALEU
AHMED
IDRISSSURINAM
KRUISLAND
TILAKDHARIE
SITAL
HIWAT
SWAZILAND
DLAMINISYDAFRIKA
NWENGETHWE
GIBSON
JAMES
MATJILA
PELLETANZANIA
NYAGETERA-HYERA
TCHAD
HAMDANE
TAHIR HASSANTRINIDAD OCH TOBAGO
ROUSSEAUUGANDA
KIRASO
MUGAMBE
RWABITA
ZAMBIA
KAMANGAZIMBABWE
CHAMISA
CHIOTA
AVS–EG-MINISTERRÅDET
VAN ARDENNE-VAN DER HOEVEN Biståndsminister (Nederländerna),
tjänstgörande ordförande för Europeiska unionens råd
KNIGHT Minister för utrikesfrågor och utrikeshandel (Jamaica),
tjänstgörande ordförande för AVS-rådet
AMBASSADÖRSKOMMITTÉN
COYE (Jamaica) Tjänstgörande ordförande
EUROPEISKA KOMMISSIONEN
MICHEL Kommissionsledamot med ansvar för utveckling och humanitärt bistånd
RÅDET
AJELLO EU:s särskilda representant i området kring de afrikanska stora sjöarna
EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN (EESK)
VEVER Ordförande i uppföljningskommittén AVS–EG
CENTRUM FÖR FÖRETAGSUTVECKLING (CDE)
PATAKIAS
TEKNISKT CENTRUM FÖR JORDBRUKSUTVECKLING (CTA)
GREENIDGE Direktör
CEDEAO:S PARLAMENT
DIALLO Talesman
MBAYE Ledamot1.4.2005 C 80/15 Europeiska unionens officiella tidning SV
UNICEF
BELLAMY Generaldirektör
DELAHAYE Direktör
INTERNATIONELLA BROTTMÅLSDOMSTOLEN
KIRSCH Ordförande
AVS-SEKRETARIATET
GOULONGANA Medgeneralsekreterare
EU-SEKRETARIATET
NICKEL Medgeneralsekreterare1.4.2005 C 80/16 Europeiska unionens officiella tidning SV
BILAGA III
ANTAGNA RESOLUTIONER
Sida
— om den politiska dialogen inom AVS–EG-församlingen (artikel 8 i Cotonouavtalet) (AVS–EG/
3689/04) 17
— om livsmedelsbistånd och livsmedelsförsörjning (AVS–EG/3692/04) 23
— om situationen i Darfur (AVS–EG/3732/04) 32
— om de skador som orsakats av orkaner i Västindien (AVS–EG/3733/04) 36
RESOLUTION (1)
om den politiska dialogen inom AVS–EG-församlingen (artikel 8 i Cotonouavtalet)
Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen utfärdar denna resolution,
— vid sitt sammanträde i Haag den 22–25 november 2004,
— med beaktande av artikel 17.1 i arbetsordningen,
— med beaktande av AVS–EG-partnerskapsavtalet, som undertecknades i Cotonou (Benin)
den 23 juni 2000 (2) och trädde i kraft den 1 april 2003, i synnerhet artikel 8 (Politisk dialog) i
avdelning II (Den politiska dimensionen),
— med beaktande av förslaget till riktlinjer för den politiska dialogen inom AVS–EG (artikel 8) i den form
de antagits av AVS–EG-ministerrådet vid dess 28:e session i Bryssel i maj 2003,
— med beaktande av ramen för och de allmänna principerna för den interna AVS-dialogen i den form de
antagits av AVS-ministerrådet vid dess 76:e session i Bryssel i december 2002,
— med beaktande av definitionen av icke-statliga aktörer, enligt artikel 6 i Cotonouavtalet,
— med beaktande av urvalskriterierna för icke-statliga aktörer i ”Handbook on the Involvement of Non-
state Actors” (handbok om de icke-statliga aktörernas deltagande) (bilaga VI), som förklarar kriterierna i
artikel 6 i Cotonouavtalet,
— med beaktande av översynen av Cotonouavtalet och de ansträngningar som gjorts av båda parterna för
att förbättra och ytterligare klargöra metoderna och mekanismen för den politiska dialogen,
— med beaktande av målen och principerna i den Afrikanska unionens konstituerande rättsakt av
den 11 juli 2000,
— med beaktande av den gemensamma parlamentariska församlingens resolution om användningen av
den europeiska utvecklingsfonden (APP/3602), som antogs i Rom den 15 oktober 2003 (3),
— med beaktande av betänkandet från utskottet för politiska frågor (AVS–EG/3689), och av följande skäl:
A. Framsteg har gjorts vid genomförandet av bestämmelserna i Cotonouavtalet och särskilt bestämmel-
serna om den politiska dialogen.
B. Det är viktigt att förbättra mekanismerna och metoderna när det gäller den politiska dialogen i
samband med översynen av Cotonouavtalet.1.4.2005 C 80/17 Europeiska unionens officiella tidning SV
(1) Antogs av den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen den 25 november 2004 i Haag (Nederländerna).
(2) EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.
(3) EUT C 26, 29.1.2004, s. 32.
C. En verklig, öppen och regelbunden dialog bidrar till att ytterligare förbättra AVS–EG-partnerskapet.
D. Det finns ett behov av att öka och utvidga möjligheterna och tillämpningsområdet för den politiska
dialogen mellan parterna på nationell, regional, AVS- och global nivå.
E. Vid fastställandet av mellan parterna överenskomna prioriteringar och gemensamma handlingsprogram
inom ramen för den politiska dialogen bör hänsyn tas till särskilda historiska perspektiv och desärskilda och specifika omständigheterna i AVS-länderna.
F. Det är nödvändigt att fullt ut undersöka och genomföra de föreslagna riktlinjerna för den politiska
dialogen inom AVS–EG (artikel 8) i den form de antagits av AVS–EG-ministerrådet.
G. Det är nödvändigt att den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen, i egenskap av aktör i
den politiska dialogen, deltar mycket aktivt i den politiska dialogen inom AVS–EG på alla nivåer.
H. Den politiska dialogen är viktig för att främja goda styrelseformer i AVS-länderna, särskilt med tanke
på att det i detta sammanhang inte finns någon färdig lösning och att varje land bör analyseras separati fråga om goda styrelseformer.
Riktlinjer för den politiska dialogenI. Cotonouavtalet utgör de grundläggande och allmänna riktlinjerna för en allsidig, balanserad och
fördjupad politisk dialog som leder till att båda parterna åtar sig förpliktelser.
J. Antagandet och genomförandet av de föreslagna riktlinjerna för den politiska dialogen inom AVS–EG
(artikel 8) förbättrar dialogen på ett aktivt, konkret och positivt sätt och det är nödvändigt att ytterli-gare förbättra och institutionalisera den politiska dialogen inom AVS–EG på alla nivåer i syfte attutnyttja detta nyckelinstrument fullt ut i partnerskapsförbindelserna.
K. En dialog kan inledas om ett stort antal ämnen och föras formellt och informellt på olika nivåer (natio-
nellt, regionalt, på AVS-nivå och globalt).
L. Det är viktigt att betona betydelsen av att ledamöterna i nationella och övernationella, eventuellt också
i regionala parlament samt den gemensamma parlamentariska församlingen, engageras i såväl formella
som informella samtal inom ramen för den politiska dialogen, eftersom de är folkvalda företrädare och
har en viktig funktion när det gäller att genomföra resultatet av dialogen.
M. Det är nödvändigt att icke-statliga aktörer tar del i den politiska dialogen inom AVS–EG för att säker-
ställa ett tillvägagångssätt som omfattar alla parter.
Mekanismer och metoder
N. Det är nödvändigt att upprätta mekanismer som säkerställer ett regelbundet och omfattande informa-
tionsutbyte mellan de organ i Europa och AVS-länderna som deltar i den politiska dialogen. Kommis-
sionens delegationer kan i detta sammanhang ta över rollen som tvåväga kommunikationscentral.
O. Det är nödvändigt att utnyttja alla de möjligheter artikel 8 erbjuder för en dialog om de väsentliga och
grundläggande delarna av Cotonouavtalet.
P. Det är viktigt att den politiska dialogen alltid innehåller ett brett urval av ämnen som utgår från väsent-
liga och grundläggande aspekter av Cotonouavtalet.
Q. Det är av största vikt att den politiska dialogen enligt artikel 8 i Cotonouavtalet och samrådsförfarandet
enligt artikel 96 och 97 berör olika problem, men den politiska dialogen kan också omfatta frågor som
samrådsförfarandet kräver.1.4.2005 C 80/18 Europeiska unionens officiella tidning SV
R. Regionala, lokala och icke-statliga aktörer är ytterst betydelsefulla och beskrivs närmare i riktlinjerna
för den politiska dialogen mellan AVS–EG (artikel 8), vilka antogs av det gemensamma AVS–EG-mi-nisterrådet vid dess 28:e sammanträde i Bryssel i maj 2003.
S. Det är särskilt viktigt att kommunikationen mellan AVS-huvudstäderna och aktörerna i Bryssel fungerar
väl, eftersom artikel 8 omfattar väsentliga element och grundläggande principer (
1).
T. Det är nödvändigt med gemensamma beslut och slutsatser i en anda av partnerskap och ett långsiktigt
AVS–EG-förhållande.
Kapacitet och resurser
U. Dialogen skall vara ömsesidig mellan likställda och lojala partner.V. Det är viktigt att undersöka finansieringsmöjligheterna på olika nivåer för att kunna upprätta och
vidareutveckla kapacitet genom vilken dialogen enligt artikel 8 kan föras på ett omfattande sätt – pånationell, regional, AVS- och global nivå (inklusive i internationella forum, där det diskuteras relevantaomständigheter som har en direkt inverkan på AVS–EG-samarbetet).
W. Ett kontinuerligt informationsflöde, som är en förutsättning för att resultatet av dialogen skall kunna
genomföras, kan endast garanteras om de berörda parlamenten får delta i diskussionerna. Ledamöterna
i den gemensamma parlamentariska församlingen måste därför se till att deras parlament fortlöpandehålls uppdaterade.
X. Det är nödvändigt att AVS–EG-församlingen deltar på nära håll i utvärderingen av den politiska
dialogen.
Y. Det är viktigt att de olika institutioner och aktörer som anges i AVS-ministerrådets ramavtal från
maj 2003 deltar och på så sätt borgar för ett differentierat tillvägagångssätt och en dialog som leder till
ett framgångsrikt resultat.
Z. Samordning och samarbete mellan deltagarna krävs på samtliga nivåer, inklusive informationsspridning
om verksamheten i de olika länderna till aktörerna i Bryssel.
Särskilda politiska frågor av gemensamt intresse
AA. Enligt artikel 8.4 i AVS–EG-partnerskapsavtalet skall den politiska dialogen bland annat fokuseras på
vapenhandel – däribland spridning av handeldvapen och lätta vapen –, orimligt höga militärutgifter,narkotika och organiserad brottslighet samt diskriminering på grund av etnisk eller religiös tillhörigheteller ras, och den skall också omfatta en regelbunden utvärdering av utvecklingen inom området för
mänskliga rättigheter, demokratiska principer, rättsstatsprincipen och goda styrelseformer.
AB. Korruption och olagliga finansieringsmetoder inverkar i mycket hög grad på ekonomin och samhäl-
lena i utvecklingsländerna och utgör ett oövervinneligt hinder för deras utveckling och för avskaf-fandet av fattigdomsfällor. Enligt beräkningar beviljar rika nationer cirka 50 miljarder US-dollar ibistånd till utvecklingsländerna eller länder med övergångsekonomi.
AC. Enligt beräkningar överförs cirka 500 miljarder US-dollar ”smutsiga pengar” olagligt från utvecklings-
länder och framväxande ekonomier till andra länder och kan därför inte användas av de fattiga
länderna för att tillmötesgå de mest trängande mänskliga behoven, exempelvis allmän vaccinering av
barn, bättre kvalitet på undervisningen, dricksvattenförsörjning och bashälsovård för miljontalsmänniskor.
Riktlinjer för den politiska dialogen
1. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen bekräftar på nytt att den faktiskt åtagit sig
att delta i den politiska dialogen enligt artikel 8.1.4.2005 C 80/19 Europeiska unionens officiella tidning SV
(1) Enligt de föreslagna riktlinjerna för den politiska dialogen inom AVS–EG inom ramen för artikel 8 i Cotonouavtalet.
2. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen understryker att den politiska dialogen
enligt artikel 8 innebär ett ömsesidigt åtagande som bör möjliggöra en förstärkning av det partnerskapsom inrättats genom Lomékonventionen och Cotonouavtalet.
3. Den gemensamma parlamentariska församlingen förespråkar ett differentierat tillvägagångssätt med
flera aktörer i den politiska dialogen, inbegripet icke-statliga aktörer som definieras på grundval avsamordnade kriterier, som är förenligt med de av AVS–EG-ministerrådet i maj 2003 fastställda rekom-mendationerna för riktlinjerna för den politiska dialogen inom AVS-EU enligt artikel 8 i Cotonouav-
talet.
4. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar samtliga parter att avstå från unilateral
verksamhet som kan anses vara till skada för partnerskapet.
5. Den gemensamma parlamentariska församlingen anser att det är viktigt att inte bara se den politiska
dialogen som en förberedelse inför samrådsförfarandet enligt artikel 96 och 97 i Cotonouavtalet, utan
framför allt som en plattform för att skapa långvariga, stabila och fördjupade kontakter mellan alladeltagare.
6. Den gemensamma parlamentariska församlingen betonar att respekten för mänskliga rättigheter, fattig-
domsbekämpning, strävan efter hållbar utveckling och jämställdhet mellan kvinnor och män är ämnensom måste spela en central roll i den politiska dialogen.
7. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar alla deltagare att, i enlighet med artikel 8,
ta upp ett brett urval av ämnen som framför allt innehåller följande frågor, utan att för den skullinskränka sig till dessa: spridning av handeldvapen, korruption, offentliga skulder, utvecklingspolitik på
global, nationell, regional och sektoriell nivå, barns rättigheter, barnsoldater och folkhälsa, i synnerhet
bekämpning av hiv/aids.
8. Den gemensamma parlamentariska församlingen betonar att den politiska dialogen är en förebyggande
åtgärd i enlighet med artikel 8 i Cotonouavtalet vars syfte är att skapa ett ömsesidigt förtroende innanen kris uppstår och ett samrådsförfarande enligt artikel 96 och 97 i Cotonouavtalet blir nödvändigt.
9. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker den viktiga roll som de regionala orga-
nisationerna, framför allt Afrikanska unionen (AU), spelar för dialogen mellan stridande parter isamband med kriser på den afrikanska kontinenten. Parlamentet förväntar sig också att de afrikanskaregeringarna å sin sida engagerar sig för att bidra till konfliktlösning.
10. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker den betydelse det nationella parlamentet
har för den politiska dialogen mellan deltagarna och välkomnar i synnerhet de informationsseminariersom med framgång organiserats för de nationella parlamentsledamöterna om Cotonouavtalets tillämp-
ning.
11. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar alla deltagare att utforma den politiska
dialogen som en fortlöpande process och att inte vänta med att påbörja den tills situationen har blivit
kritisk.
12. Den gemensamma parlamentariska församlingen anser att man genom den förstärkta politiska
dialogen skall bekräfta den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingens roll som en väsentligaktör, och vidhåller att det är viktigt att den informella dialogen inom församlingen leder till en verklig”parlamentarisk diplomati”.
Mekanismer och metoder
13. Den gemensamma parlamentariska församlingen understöder förslaget från AVS att se över Coto-
nouavtalet genom att lägga till en bilaga som innehåller mekanismer och metoder för den politiskadialogen, och uppmanar kommissionen att lägga fram förslag i detta syfte.
14. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar berörda parter att så fort som möjligt
utveckla ett AVS-system för tidig varning, enligt ramen för och de allmänna principerna för deninterna AVS-dialogen, som antagits av AVS-ministerrådet, i syfte att stödja AVS-länderna i derassträvan att i händelse av en konflikt vidta förebyggande åtgärder för att undvika samrådsförfarandenenligt artikel 96 och 97 i Cotonouavtalet.
15. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar AVS-staterna att informera den gemen-
samma parlamentariska församlingen om viktiga uppgifter från det afrikanska systemet för tidig
varning för att så tidigt som möjligt identifiera nya krishärdar eller förnyade konflikter som blossar
upp och med hjälp av den politiska dialogen bidra till en lösning.1.4.2005 C 80/20 Europeiska unionens officiella tidning SV
16. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar deltagarna att upprätta en arbetsgrupp i
Bryssel, i enlighet med AVS-ministerrådets rekommendation från december 2002, och se till att sådanaarbetsgrupper sätts samman i problemregioner. I detta sammanhang är det mycket viktigt att engageraledamöter från den gemensamma parlamentariska församlingen och icke-statliga aktörer såväl somföreträdare från icke-berörda AVS-regioner för att på ett effektivt sätt bistå den politiska dialogen i alla
dess faser.
17. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar ledamöterna i den gemensamma parla-
mentariska AVS–EG-församlingen att föra den politiska dialogen på alla nivåer, även i individuellasamtal, och att sedan rapportera för utskottet för politiska frågor i den gemensamma parlamentariskaförsamlingen.
18. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar det gemensamma AVS–EG-ministerrådet
att rapportera till den gemensamma parlamentariska församlingen efter ministerrådsmötena, ochuppmuntrar rådet och församlingens ledamöter att främja den politiska dialogen mellan de bådaorganen på formell såväl som informell nivå.
19. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar AVS–EG:s medsekretariat att se till att en
lista upprättas över alla ledamöterna i den gemensamma parlamentariska församlingen med namn,funktioner, adresser samt foton så att det blir lättare att komma i kontakt med samtalspartner för denpolitiska dialogen.
20. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar enträget kommissionen att undersöka
möjligheterna att bevilja erforderliga medel som gör det möjligt att utveckla och institutionalisera
möjligheterna för ett visst AVS-land att inbjuda företrädare för grannländer (vänländer, inklusive natio-nella företrädare för den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen) att delta i vissa aspekterav den politiska dialogen, om det anses vara nödvändigt.
21. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppdrar åt kommissionen, som utarbetar EU:s
budgetförslag, och parlamentet och rådet, som är budgetansvariga myndigheter, att undersöka möjlig-
heten att ge den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen en avgörande roll när det gällerEuropeiska utvecklingsfondens (EUF) utgifter, om fonden skulle integreras i gemenskapens budget, isyfte att ge ett värdefullt bidrag till EU:s budgetmyndighet i budgetfrågor med anknytning till AVS-länderna och för att stärka den politiska dialogen i alla aspekter av utvecklingsbiståndet.
22. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar samtliga berörda parter att garantera
skydd för alla deltagare i den politiska dialogen före, under och efter interventionerna.
23. Den gemensamma parlamentariska församlingen kräver att kvinnor skall delta både från AVS och EU i
den politiska dialogens och samrådsförfarandets olika former och i alla deras faser.
24. Den gemensamma parlamentariska församlingen stöder upprättandet av regelbundna utfrågningar i de
nationella parlamenten, som inbegriper det civila samhället, om det aktuella innehållet i den politiskadialogen mellan de nationella aktörerna och EU-delegationerna.
25. Den gemensamma parlamentariska församlingen anser att det är absolut nödvändigt att man i interna-
tionella forum som FN och WTO tydligt försvarar ståndpunkterna i de gemensamma beslut och slut-
satser som den politiska dialogen utmynnar i.
26. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker att den politiska dialogen, som är en
ömsesidig process mellan jämlika parter som hyser förtroende för varandra, gör det möjligt för AVS-länderna att begära en utvärdering av EU-politikens följdriktighet och dess inverkan på AVS-länderna.
27. Den gemensamma parlamentariska församlingen kräver att en fast punkt skall införas på AVS–EG-
församlingens föredragningslista om aktuell information beträffande den politiska dialogen i enlighetmed artikel 8 (innehåll, processer, verksamhet och resultat).
28. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker att den pågående utvecklingen mot
regionalisering gör det möjligt att förstärka den politiska dialogen på regional nivå, och rekommen-
derar att man anordnar regionala möten inom ramen för AVS–EG:s gemensamma parlamentariska
församling.1.4.2005 C 80/21 Europeiska unionens officiella tidning SV
Kapacitet och resurser
29. Den gemensamma parlamentariska församlingen förespråkar att man på olika nivåer (nationell,
regional, AVS- och global nivå) och med beaktande av lokala förhållanden på ett aktivt och öppet sättskall utse de personer som ansvarar för anordnandet av den politiska dialogen, och framför allt delta-garna i dialogen.
30. Den gemensamma parlamentariska församlingen anser att det tydligt måste framgå vilka organisa-
tioner och personer som tillhör de icke-statliga aktörerna och understryker i detta sammanhang
behovet av en tydlig definition med exakt definierade kriterier.
31. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar parterna att vid behov använda sig av
självständiga/oavhängiga medlare, särskilt i frågor som kan vara känsliga, eller om så behövs av dengemensamma parlamentariska församlingen.
32. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar kommissionen att upprätta mekanismer,
inklusive eventuella finansieringsbestämmelser, för att säkerställa regelbundna diskussioner mellan deolika aktörerna på plats och feedback om diskussionen till berörda institutioner i Bryssel.
33. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar ledamöterna i den gemensamma parla-
mentariska AVS–EG-församlingen att aktivt delta i väsentliga delar av den politiska dialogen på alla
nivåer.
34. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar enträget medlemmarna i AVS–EG-
ministerrådet att närvara och aktivt delta i gemensamma ministersammanträden.
35. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker behovet av att främja dialogen enligt
artikel 8 inom ramen för de nationella parlamenten och den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen.
Särskilda politiska frågor av gemensamt intresse
36. Den gemensamma parlamentariska församlingen är övertygad om att det är nödvändigt att fortsätta
det humanitära biståndet och dialogen med det civila samhället vid upprepade kränkningar av de
mänskliga rättigheterna, även när myndigheterna själva står för dessa kränkningar, så att folket inte
skall behöva betala priset för kränkningar som begås av deras regering.
37. Den gemensamma parlamentariska församlingen begär att den politiska dialogen inom AVS–EG
omgående skall behandla problemet med korruption och olagliga finansieringsmetoder i utvecklings-länderna som ofta inbegriper ”partner” inom EU och andra givarländer, i syfte att få en överblick överde smutsiga pengar som strömmar ut ur utvecklingsländerna och länderna med övergångsekonomi,
samt effekterna av detta på dessa länder och utvecklingsbiståndsprogrammen.
38. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar AVS–EG-ministerrådet och
Europeiska kommissionen att kraftfullt uppmärksamma en av de mest skadliga ekonomiska företeelsersom drabbar de fattiga, och att i nära samarbete med Världsbanken, Internationella valutafonden ochandra multilaterala givare och institutioner tackla problemet med smutsiga pengar.
39. Den gemensamma parlamentariska församlingen är övertygad om att AVS- och EU-länderna, genom
att tillsammans tackla problemet med korruption och olagliga finansieringsmetoder i utvecklingslän-derna, kan bidra avsevärt till att bekämpa fattigdom, brottslighet och terrorism, vilket också leder till
politisk stabilitet och främjar den sociala och ekonomiska utvecklingen.
40. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppdrar åt sina medordförande att översända denna
resolution till AVS–EG-ministerrådet, Europeiska kommissionen och organen för regional integration iAVS-länderna.1.4.2005 C 80/22 Europeiska unionens officiella tidning SV
RESOLUTION (1)
om livsmedelsbistånd och livsmedelsförsörjning
Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen utfärdar denna resolution
— vid sitt sammanträde i Haag (Nederländerna) den 22–25 november 2004,
— med beaktande av artikel 17.1 i arbetsordningen,
— med beaktande av förordning (EG) nr 1292/96 av den 27 juni 1996 om principerna för och förvalt-
ning av livsmedelsbistånd samt om särskilda stödåtgärder för livsmedelsförsörjningen (2),
— med beaktande av 1974 års allmänna förklaring om utrotningen av svält och undernäring, som antogs
genom FN:s generalförsamlings resolution 3348 (XXIX),
— med beaktande av FN:s nätverk för landsbygdsutveckling och livsmedelsförsörjning samt generalförsam-
lingens resolutioner A/57/226 och A/56/155,
— med beaktande av de åtaganden som AVS-länderna och EU:s medlemsstater gjort inom ramen för
AVS–EG-partnerskapsavtalet, som undertecknades i Cotonou den 23 juni 2000, särskilt de bestäm-melser enligt vilka dessa länder är skyldiga eller där de uppmanas att lindra problemen i samband medlivsmedelsförsörjning och livsmedelsbistånd (artiklarna 23.d, 72 och 73),
— med beaktande av millenniemålen för utveckling som antogs vid Förenta nationernas millennietopp-
möte den 6–8 september 2000,
— med beaktande av Monterreyöverenskommelsen, som antogs den 22 mars 2002 under FN:s konferens
för utvecklingsfinansiering,
— med beaktande av förklaringen från Världslivsmedelstoppmötet: fem år senare – Internationell allians
mot svält, som antogs i Rom i Italien den 10–13 juni 2002,
— med beaktande av Johannesburgförklaringen om hållbar utveckling som antogs vid Förenta nationernas
toppmöte om hållbar utveckling den 4 september 2002,
— med beaktande av Förenta nationernas världskonferens om hållbar utveckling för små östater som är
utvecklingsländer och om Barbadoshandlingsplanen, som ägde rum i Barbados den 25 april–6 maj 1994,och i synnerhet bestämmelserna när det gäller sårbarheten och de särskilda egenskaperna och förutsätt-ningarna för trygg livsmedelsförsörjning i små östater som är utvecklingsländer,
— med beaktande av betänkandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor (AVS–EG/3692/04),
och av följande skäl:
A. Att utrota extrem fattigdom och svält är det första av FN:s millenniemål.
B. Alla har rätt till hälsosamma, säkra och näringsrika livsmedel, i enlighet med rätten till bra livsmedel
och alla människors rätt att slippa svält.
C. Fler än 800 miljoner människor runt om i världen, framför allt i utvecklingsländerna, har inte tillräck-
ligt med mat för att deras näringsbehov skall kunna tillgodoses.
D. Internationellt sett har livsmedelstillgången ökat markant, men en kraftigt begränsad tillgång till livs-
medel, hushålls- och nationalinkomsternas fortsatta otillräcklighet när det gäller att köpa livsmedel,instabil tillgång och efterfrågan samt katastrofer orsakade såväl av natur som människan gör att vissasamhällen inte får sina livsmedelsbehov tillgodosedda.
E. Förutom livsmedelsförsörjning måste även livsmedelssäkerhet spela en viktig roll för att garantera
människorna i AVS-länderna en bättre och sundare försörjning med säkra livsmedel.1.4.2005 C 80/23 Europeiska unionens officiella tidning SV
(1) Antogs av den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen den 25 november 2004 i Haag (Nederländerna).
(2) EGT L 166, 5.7.1996, s. 11.
Livsmedelspolitik
F. I förklaringen ”Världslivsmedelstoppmötet: fem år senare” upprepas den politiska viljan och åtagandet
att trygga livsmedelsförsörjningen för alla och att ständigt arbeta för att utrota svälten i alla länder, meddet omedelbara målet att halvera antalet undernärda människor till 2015.
G. Där poängteras även att rätten till bra livsmedel är en grundläggande mänsklig rättighet och att livs-
medel därför inte får utnyttjas som ett instrument för att utöva politiska och ekonomiska påtryckningar,och betoning läggs vid vikten av internationellt samarbete och solidaritet i arbetet för att utrota svälteni världen.
H. Det är oerhört viktigt att nationella politiska ramar i AVS-länderna inrättas eller stärks i syfte att säkra
bättre livsmedelsförsörjning, starkare skyddsnät som gör det möjligt för fattiga människor att köpa till-
gängliga livsmedel samt program för att utrota fattigdomen, samtidigt som man tar hänsyn till denekonomiska och sociala situationen i respektive land.
I. I många utvecklingsländer bor majoriteten av de fattiga och utsatta grupperna i landsbygdsområden
och strategier för landsbygdsutveckling är därför mycket viktiga för att verkligen komma till rätta med
fattigdom och svält.
J. I de olika AVS-länderna måste förutsättningar skapas för att bestämmelserna för livsmedelssäkerhet skall
kunna följas så att människorna i dessa länder kan få tillgång till säkra livsmedel och så att möjlighetertill export av hälsosamma livsmedel till EU-marknaderna kan skapas. Detta bidrar också starkt till fattig-domsbekämpningen.
Trygg livsmedelsförsörjning
K. Med trygg livsmedelsförsörjning menas en situation då alla människor alltid har fysisk och ekonomisk
tillgång till en tillräcklig mängd säkra och näringsriktiga livsmedel för att kunna leva ett hälsosamt ochaktivt liv.
L. Under 1996 års världstoppmöte om livsmedel (Rom) fastställdes tre grundläggande förutsättningar för
en trygg livsmedelsförsörjning: i) stabil tillgång på livsmedel, ii) tillgång till livsmedel till rimliga priseroch iii) säkra livsmedel av hög kvalitet.
M. Vid ”Världslivsmedelstoppmötet: fem år senare” konstaterades även att bristande livsmedelsförsörjning
gör att de fattiga inte kan ta tillvara sina utvecklingsmöjligheter samt att näringsfrågor måste beaktassom en del av frågan om livsmedelsförsörjning.
N. Många fler människor lider av brist på mikronäringsämnen snarare än av svält i ordets egentliga bemär-
kelse.
O. I de flesta länder, särskilt i utvecklingsländerna, tryggas livsmedelsförsörjningen genom ökad jordbruks-
produktion, förbättrade jordbruksinkomster och tillgång till rättvis handel, och den är ofta beroende av
fattiga jordbrukare som inte får något statligt stöd eller krediter och som saknar tillgång till de handels-
nätverk som finns tillgängliga för storskaliga jordbruk och transnationella jordbruksföretag.
P. Nationella och globala strategier för livsmedelsförsörjning är viktiga för skapandet av en trygg livsme-
delsförsörjning och påverkas ofta av annan politik utanför livsmedelsområdet, till exempel saluföring,handelssystem och transporter.
Q. Livsmedelspolitik som inte på allvar tar upp frågan om trygg livsmedelsförsörjning har misslyckats med
att finna lösningar på akuta och väsentliga livsmedelsbehov.1.4.2005 C 80/24 Europeiska unionens officiella tidning SV
R. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och WTO:s Doharunda bör inte vara till skada utan
tvärtom gagna jordbruket, inbegripet livsmedelsproduktion för såväl inhemsk konsumtion som export,som är det enda som kan ge de AVS-länder som är utvecklingsländer och nettoimportörer av livsmedeltillräckliga exportintäkter för att finansiera importen av produkter för att täcka ländernas livsmedels-behov och därmed garantera dem en trygg livsmedelsförsörjning, även enligt de bestämmelser som
anges i artikel 54 i Cotonouavtalet.
S. För att det skall vara möjligt att övergå från självförsörjning av livsmedel till en trygg livsmedelsförsörj-
ning är det mycket viktigt att det finns en lämplig jordbruksinfrastruktur, kredit- och överförings-system, effektiva skyddsnät för såväl landsbygd som städer samt organ för tidig varning och insatser vidkrissituationer.
T. Bristande livsmedelsförsörjning orsakas oftast av accelererad befolkningstillväxt och på varandra
följande katastrofer, till exempel väpnade konflikter, torka och översvämningar, som gradvis under-
gräver tillgångarna för redan fattiga hushåll, vilket leder till att hela samhällen slås ut, vilket i sin tur
förvärrar den politiska och sociala instabiliteten.
U. Bevarandet av fred och säkerhet och stärkandet av det internationella samarbetet på livsmedels- och
jordbruksområdet är viktiga faktorer för bättre ekonomiska förhållanden och tryggare livsmedelsförsörj-ning.
V. Det har konstaterats att livsmedelsförsörjningen försvagas ytterligare av spridningen av hiv/aids i de
berörda AVS-länderna.
Livsmedelsförvaltning och ansvarighet
W. Livsmedelsförvaltning berör många parter från såväl myndigheter som det civila samhället.X. Det har på lokal, nationell och internationell nivå konstaterats att god förvaltningspraxis är avgörande
för om initiativ för att trygga livsmedelsförsörjningen skall lyckas.
Y. Om en trygg livsmedelsförsörjning skall kunna uppnås beror i stor utsträckning på huruvida myndig-
heterna och det civila samhället engagerar sig fullt ut och alla berörda parter, i synnerhet fattiga och
svältande människor, får större inflytande.
Z. Det är oerhört viktigt att upprätthålla det internationella stödet för AVS-ländernas insatser för att de
på medellång och lång sikt skall utveckla sina livsmedels- och jordbrukssektorer.
AA. Det internationella samfundet måste absolut öka sina utvecklingsinsatser för att utrota bland annat
fattigdom, svält, undernäring och spädbarnsdödlighet.
AB. Målen för insatser inom livsmedelsbiståndet skall vara väl genomtänkta och insatserna skall syfta till
att lösa nödsituationer och får inte undergräva det långsiktiga målet att se till att livsmedelsförsörj-ningen i de berörda länderna ligger på en acceptabel nivå.
Livsmedelsbistånd
AC. Livsmedelsbiståndet är huvudsakligen inriktat på livsmedelsleveranser för mänsklig konsumtion, dels i
form av riktat stöd för att nå specifika befolkningar och stödja deras direkta tillgång till lämpliga livs-
medel under kriser, dels i form av allmänt stöd till regeringar som syftar till att stödja tillgången på
livsmedel och som omfattar bidrag eller lån för livsmedelsinköp.1.4.2005 C 80/25 Europeiska unionens officiella tidning SV
AD. Fortsatta ansträngningar bör göras för att öka det internationella samfundets kapacitet att reagera i
nödsituationer med livsmedelsbrist och förbättra den globala livsmedelsförsörjningen genom garan-terat livsmedelsbistånd oberoende av världsmarknadspriset och fluktuationer i tillgången.
AE. Man måste framför allt rikta in livsmedelsbiståndet på att minska svälten och undernäringen bland de
mest sårbara grupperna och säkerställa att biståndet står i samklang med strategierna för jordbruksut-
veckling i de berörda AVS-länderna.
AF. Tillräckliga medel måste tillgängliggöras för att man på ett snabbt sätt skall kunna reagera på livsme-
delskriser utan att tära på mycket viktiga resurser som behövs för en långsiktig utveckling för attåtgärda orsakerna till bristande livsmedelsförsörjning.
AG. Livsmedelsbistånd bör ses som ett övergångsinstrument för att normalisera livsmedelsförsörjningen
efter naturkatastrofer och i akuta nödsituationer, och det är därför nödvändigt att maximera livsme-
delsbiståndets resultat, effektivitet och kvalitet samt minska de eventuella negativa följderna såsomberoende eller snedvridning av de lokala marknaderna.
AH. Det är viktigt att berika och tillsätta livsmedel med spårämnen för att komma till rätta med bristsjuk-
domar, men dessa åtgärder skall inte betraktas som livsmedelsbistånd eftersom livsmedelsbiståndkommer i form av spannmål, medan berikning med hjälp av livsmedelstillskott kräver industriell
förädling.
AI. Livsmedelsbistånd som sträcker sig över en längre period, eller som förvaltas dåligt eller som inte alls
tar hänsyn till om en akut livsmedelsbrist i området verkligen utgör ett stort problem, kan påverkalokala marknader negativt, hämma den lokala produktions- och investeringsviljan och på ett oönskatsätt leda till att importerade baslivsmedel från USA eller Europa väljs framför lokala baslivsmedel.
AJ. Det är även viktigt att skilja mellan insatser från regeringar eller frivilligorganisationer som inbegriper
a) livsmedelsleveranser direkt till fattiga människor, vilket också sker genom multilaterala organ, b)bistånd till livsmedelsinköp och c) livsmedelsbistånd i form av pengar i syfte att genomföra projektmed bistånd i annan form än livsmedel.
Akut nödbistånd
AK. Akut livsmedelsbistånd har lindrat mänskliga katastrofer i AVS-länder som är beroende av sådant
bistånd eller som drabbats av naturkatastrofer.
AL. Lesotho hotas för närvarande av allvarlig hungersnöd till följd av alltför lite nederbörd under tre år i
rad sedan 2001, en situation som ytterligare kompliceras av en tilltagande hiv/aids-pandemi med enspridningsgrad på 31 procent.
AM. Det är mycket viktigt att göra det internationella akuta biståndet bättre samordnat och effektivt i syfte
att säkra snabba, samordnade och lämpliga insatser, särskilt genom att förbättra kommunikationen
inom världssamfundet.
AN. Man måste även förbättra och/eller utveckla effektiva och faktiska insatsmekanismer på det internatio-
nella, regionala, nationella och lokala planet.
Livsmedelspolitik
1. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen betonar att man måste stärka insatserna för
att alla befolkningar i AVS-länderna skall ha fysisk och ekonomisk tillgång till en tillräcklig mängd
säkra och näringsrika livsmedel för att kunna leva ett hälsosamt och aktivt liv.1.4.2005 C 80/26 Europeiska unionens officiella tidning SV
2. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar det internationella samfundet att åter
försöka nå de mål som ställdes upp under 2002 års toppmöte om livsmedel samt att intensifiera degemensamma ansträngningarna för att uppfylla sitt åtagande att utrota svält och näringsbrist, särskilt iutvecklingsländerna.
3. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker vikten av internationellt samarbete och
solidaritet för att se till att livsmedelstillgången inte används som ett verktyg för att utöva politiska ochekonomiska påtryckningar.
4. Den gemensamma parlamentariska församlingen betonar även att åtgärder måste vidtas på nationell
och lokal nivå för att inrätta lämpliga politiska ramar som främjar livsmedels- och jordbruksproduk-
tionen.
5. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar utvecklingsländerna och de europeiska
institutionerna att verka för att skapa förutsättningar (rättsliga och tekniska) för efterlevnad av bestäm-melserna för livsmedelssäkerhet i AVS-länderna så att säkra livsmedel kan göras tillgängliga och AVS-
länderna ges möjlighet att exportera hälsosamma livsmedel till EU, vilket starkt bidrar till fattigdomsbe-
kämpningen.
6. Den gemensamma parlamentariska församlingen begär att större politisk uppmärksamhet ägnas åt
kvinnornas roll i förhållande till livsmedelssystemen och understryker att kvinnor måste göras delak-tiga i utarbetandet, genomförandet och uppföljningen av nationella strategier, planer och projekt för
livsmedelsförsörjning.
7. Den gemensamma parlamentariska församlingen framhåller vikten av politik som syftar till att utrota
fattigdom och ojämlikhet och förbättra alla människors ständiga fysiska och ekonomiska tillgång tillen tillräcklig mängd näringsrika och säkra livsmedel och göra utnyttjandet av dem mer effektivt.
8. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar utvecklingsländerna att främja en optimal
tilldelning och användning av offentliga och privata medel för att gynna mänskliga resurser, hållbaralivsmedels-, jordbruks-, fiske- och skogbrukssystem samt landsbygdsutveckling.
9. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker att livsmedelsförsörjning och självför-
sörjning är utvecklingsländernas viktigaste mål, inte att bli beroende av livsmedelsbistånd. Parlamentet
betonar vidare att orsakerna till livsmedelsbrist bör analyseras och åtgärdas.
10. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar kommissionen och AVS-länderna att följa
Cartagenaprotokollet om biosäkerhet och bekräftar åter en gång behovet av att respektera principenom livsmedelssuveränitet, som innebär att varje land fritt skall ha rätt att välja vilken typ av livsmedels-
försörjning man önskar i enlighet med kollektiva intressen, som kan vara nationella eller regionala,
utan att störa andra länders marknader.
11. Den gemensamma parlamentariska församlingen upprepar åter sin ståndpunkt att patent på utsäde
och genetiska resurser avsedda för livsmedel och jordbruk hotar hållbara jordbruksmetoder ochförstärker företagens monopol på teknik, utsäde, gener och läkemedel. Församlingen stöder de förslag
om att ändra TRIPS-avtalet som utvecklingsländerna under Afrikas ledning har lagt fram.
12. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar internationella givare och nationella rege-
ringar att koncentrera utvecklingsinsatserna till landsbygdsområden och fattiga regioner, vilket delsomfattar minskad fattigdom på landsbygden och en hållbar förvaltning av naturresurser inom den
befintliga ramen för den nationella politiken och de nationella strategierna och programmen, dels verk-
samheten inom de många olika offentliga och privata organ samt organisationer i det civila samhälletsom är verksamma på landsbygden.
13. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar internationella givare och nationella rege-
ringar att låta följande ingå i strategierna för landsbygdsutveckling: tillgång till produktionsmedlen
(mark, utrustning och insatsvaror i jordbruket), tillgång till finansiering och information, kompetensut-
veckling och lokalsamhällenas deltagande i beslutsprocessen.1.4.2005 C 80/27 Europeiska unionens officiella tidning SV
Trygg livsmedelsförsörjning
14. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar utvecklingsländerna att trygga en politisk,
social och ekonomisk miljö för att skapa bästa möjliga förutsättningar för fattigdomsutrotning ochvaraktig fred på basis av fullt och jämlikt deltagande av kvinnor och män, vilket är det mest effektiva
sättet att uppnå en trygg livsmedelsförsörjning för alla.
15. Den gemensamma parlamentariska församlingen betonar vikten av att se till att livsmedlen, jordbruks-
handeln och den övergripande handelspolitiken leder till tryggare livsmedelsförsörjning för alla genomett rättvist och marknadsorienterat världshandelssystem.
16. Den gemensamma parlamentariska församlingen drar slutsatsen att livsmedelsförsörjningen i små
östater som är utvecklingsländer är mycket sårbar och uppmanar det internationella samfundet, isynnerhet Bretton Woods-institutionerna, att genomföra åtagandena enligt Barbadoshandlingsplanen,särskilt de åtaganden som berör livsmedelsförsörjning.
17. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar kommissionen att fortsätta reformen av
den gemensamma jordbrukspolitiken så att inte jordbruksprotektionism blockerar import av produkterfrån utvecklingsländerna, samt att stödja utvecklingsländerna när det gäller att uppfylla europeiskanormer för livsmedel så att utvecklingsländerna blir konkurrenskraftiga.
18. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar EU och Europeiska kommissionen att se
till att förslagen om en reform av gemenskapsordningen för socker även i fortsättningen skall garan-
tera de berörda AVS-länderna att intäkterna från sockerexporten till EU ligger på en tillräcklig nivå.Denna export är nödvändig för att klara finansieringen av ländernas grundläggande behov på livsme-delsområdet, som har avgörande betydelse för en trygg livsmedelsförsörjning.
19. Den gemensamma parlamentariska församlingen betonar att brist på infrastruktur är ett allvarligt
hinder för livsmedelsförsörjningen och understryker behovet av vägar, transportfordon, säkra lager-
möjligheter och kontroll över distributionen. Församlingen uppmanar kommissionen och övriga inter-nationella givare att låta infrastrukturstöd ingå i deras strategier för livsmedelsförsörjning.
20. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmärksammar insatserna inom ramen för FAO:s
särskilda program för livsmedelsförsörjning (SPFS), som syftar till att hjälpa dem som lever i utveck-
lingsländer, i synnerhet låginkomstländer där det råder livsmedelsbrist, att förbättra sin livsmedelsför-sörjning genom en snabbt ökad livsmedelsproduktion.
21. Den gemensamma parlamentariska församlingen konstaterar att grunderna för en trygg livsmedelsför-
sörjning ligger i långsiktiga investeringar i initiativ för jordbruksproduktion och landsbygdsutveckling
kombinerade med åtgärder som gör hushåll med otrygg livsmedelsförsörjning mindre sårbara. Det är
därför viktigt att alla länder har en god jordbruksinfrastruktur, kredit- och överföringssystem, faktiskaskyddsnät med särskilt budgetstöd för såväl landsbygden som städer och organ för tidig varning ochakuta insatser.
22. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar kommissionen att i Cotonouavtalets anda
stödja antagandet av åtgärder i AVS-länderna som syftar till att styra över jordbruksproduktionen från
ohållbara till hållbara metoder för resurshushållning, så att resursförstöring kan undvikas.
23. Den gemensamma parlamentariska församlingen noterar med oro att det trots dessa tendenser bara är
fyra AVS-länder som ställt upp jordbruksutveckling som en prioriterad fråga i sina landstrategidoku-
ment inom ramen för nionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF).
24. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar Europeiska kommissionen och AVS-
ländernas regeringar att vid behov se över landstrategidokumenten för att öka stödet till strategier förjordbruksproduktion, nationella och regionala livsmedelsförsörjningsstrategier och hållbar utvecklingav vattenresurser och fiske, i enlighet med artikel 23 i Cotonouavtalet, samt att arbeta för att i största
möjligaste mån utnyttja de möjligheter som tionde Europeiska utvecklingsfonden och resultaten från
Doharundan erbjuder.1.4.2005 C 80/28 Europeiska unionens officiella tidning SV
25. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar utvecklingsländerna att i samarbete med
internationella stödorgan stärka systemen för nationell forskning om livsmedel och jordbruk, framförallt på bioteknikområdet, för att få fram förbättrade sorter i syfte att förbättra produktiviteten och livs-medelsförsörjningen.
26. Den gemensamma parlamentariska församlingen konstaterar att många fler människor lider av brist på
mikronäringsämnen snarare än av svält i ordets egentliga bemärkelse och betonar att berikning av livs-
medel och livsmedelstillskott för att komma till rätta med denna brist inte skall betraktas som livsme-
delsbistånd, eftersom livsmedelsbistånd kommer i form av spannmål, medan berikning med hjälp avlivsmedelstillskott kräver industriell förädling.
27. Den gemensamma parlamentariska församlingen anser att ökat regionalt samarbete för att förebygga
hungersnöd bör gynnas, eftersom frågan om livsmedelsförsörjning överskrider nationsgränserna.
28. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar Europeiska kommissionen och andra
givare att finansiera en omfattande ökning av den offentliga biotekniska forskningen om genmodifie-rade grödor när det gäller tropiska och subtropiska baslivsmedel som är lämpliga för småskaligt jord-
bruk, och dessutom att finansiera utbildning om användningen av bioteknik.
29. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar dessutom utvecklingsländerna att inom
ramen för tillgängliga resurser utveckla välriktade skyddsnät för social välfärd och livsmedelsförsörj-ning i syfte att tillgodose behoven hos människor med en osäker livsmedelsförsörjning, i synnerhetsärskilt behövande människor, barn, gravida och ammande kvinnor och funktionshindrade eller svagamänniskor.
30. Den gemensamma parlamentariska församlingen anser att fiskesektorn kan bidra till att trygga livsme-
delsförsörjningen i AVS-länderna och uppmanar kommissionen att till ömsesidig nytta för unionen
och utvecklingsländerna se över gällande fiskeavtal för att säkerställa att bestånden bevaras, att de
utnyttjas på ett hållbart sätt samt att den totala andelen av produktionen som reserveras för lokalkonsumtion ökar.
31. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar de utvecklingsländer som har fiskeindustri
att med internationellt bistånd stärka forskningen och tillämpningen på livsmedels- och fiskeområdetsamt de tekniska framstegen inom odlingen av fisk eller andra marina arter, för att öka produktiviteten
och livsmedelsanvändningen.
32. Den gemensamma parlamentariska församlingen anser att förbättrad vattenhygien och vattenförsörj-
ning är avgörande för livsmedelssäkerheten, eftersom rent vatten i tillräckliga mängder är grundläg-
gande för folkhälsan och jordbruksbevattningen.
Bra livsmedelsförvaltning
33. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker att det är regeringarnas ansvar att skapa
en sund miljö för att privata aktörer eller sammanslutningar skall kunna ägna sina kunskaper,ansträngningar och resurser – särskilt investeringar – åt det övergripande målet att alla skall ha tillräck-ligt att äta.
34. Den gemensamma parlamentariska församlingen konstaterar att fattigdom, svält och undernäring är
några av de främsta skälen till den allt snabbare flykten från landsbygden till städerna i utvecklingslän-derna. Parlamentet framhåller att man måste rikta in sig på befolkningsgrupper som under dessa
omständigheter drabbas värst av svält och undernäring samt fastställa orsaker och vidta de åtgärder
som krävs för att förbättra situationen.
35. Den gemensamma parlamentariska församlingen betonar att man även måste inrätta såväl rättsliga
som andra mekanismer för att påskynda markreformen, erkänna och skydda egendom, vatten ochbesittningsrätt och främja de fattigas och kvinnornas tillgång till resurser.
36. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar utvecklingsländernas regeringar att i
samarbete med alla parter i det civila samhället övervaka tillgången till livsmedelsresurserna och livs-medelslagren samt dessas lämplighet ur näringssynpunkt, liksom att ägna särskild uppmärksamhet åt
områden där det råder stor risk för livsmedelsbrist, åt grupper med särskilda näringsbehov och åt
områden där säsongsrelaterade variationer inverkar kraftigt på livsmedelstillgången.1.4.2005 C 80/29 Europeiska unionens officiella tidning SV
37. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar dessutom utvecklingsländernas regeringar
att se till att humanitärt bistånd kan nå fram till människor i nöd och i konfliktdrabbade områden, såatt deras behov av livsmedel och andra grundläggande behov kan tillgodoses.
Livsmedelsbistånd
38. Den gemensamma parlamentariska församlingen poängterar behovet av att förbättra den globala livs-
medelsförsörjningen genom att säkra förutsebart och snabbt livsmedelsbistånd till dem som behöverdet, oavsett världsmarknadspriset på livsmedel och fluktuationer i tillgången.
39. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar internationella givare, i synnerhet
Europeiska unionen, och mottagarländer att verkligen anstränga sig när det gäller att utforma livsme-
delsinsatserna, genom att ha en korrekt behovsanalys, en genomförandeplan och en utgångsstrategi,
för att undvika skadliga effekter som beroende av livsmedelsbistånd och snedvridning av de lokalamarknaderna.
40. Den gemensamma parlamentariska församlingen konstaterar att livsmedelsbistånd är ett viktigt instru-
ment för att förhindra eller minska hungersnöd i akuta krissituationer, men medger att livsmedelsbi-stånd som sträcker sig över en längre period, eller som förvaltas dåligt eller som inte alls tar hänsyn tillom en akut livsmedelsbrist i området verkligen utgör ett stort problem, kan påverka lokala marknader
negativt, hämma den lokala produktions- och investeringsviljan och på ett oönskat sätt få importerade
baslivsmedel från USA eller Europa att väljas framför lokala baslivsmedel.
41. Den gemensamma parlamentariska församlingen konstaterar att akut livsmedelsbistånd spelar en tydlig
och oerhört viktig roll när det gäller att rädda liv och dämpa livsmedelskriser i akuta nödsituationerorsakade av konflikter eller naturkatastrofer. Parlamentet betonar att man måste bedöma sådant livs-medelsbistånd i samband med återuppbyggnaden av lokala ekonomier som drabbats av konflikter ochnaturkatastrofer.
42. Den gemensamma parlamentariska församlingen erkänner den roll som livsmedelsbistånd i utveck-
lingssyfte spelar som ett verktyg för att bekämpa fattigdom, främja allmän skolutbildning och förbättra
utsatta människors näringssituation och hälsa i utvecklingsländer. Parlamentet betonar emellertid attdet måste finnas en tydlig strategi för en övergång till andra former av bistånd på medellång sikt, somsyftar till att förbättra livsmedelsförsörjningen och minska beroendet av livsmedelsbistånd.
43. Den gemensamma parlamentariska församlingen framhåller den roll som livsmedel kan spela i kampen
mot hiv/aids och betonar i synnerhet hur Världslivsmedelsprogrammet, Unicef, FAO och andra organi-sationer har bidragit till livsmedelsförsörjningen och kampen mot hiv/aids genom program för livsme-
delsbistånd i de berörda AVS-länderna.
44. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar nationella regeringar och internationella
givare att ta fasta på den roll som livsmedelstillgången spelar för att förbättra effektiviteten i utbild-nings- och hälsoprogrammen, och att därför överväga att låta livsmedelstillgång ingå i deras utbild-nings- och hälsoprogram så att dessa blir oberoende av osäkra utländska hjälpsändningar av livsmedel.
45. Den gemensamma parlamentariska församlingen konstaterar att ekonomiskt bistånd brukar vara det
mest effektiva sättet att stödja betalningsbalansen och ge budgetstöd för utveckling eller trygg livsme-delsförsörjning.
46. Den gemensamma parlamentariska församlingen konstaterar att inköp som gjorts på lokala eller regio-
nala marknader brukar vara effektivare och betonar att livsmedelsinsatser skall genomföras utan att
orsaka snedvridning av de lokala marknaderna.
47. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar internationella givare, i synnerhet
Europeiska unionen, att tillhandahålla livsmedelsbistånd utan förbehåll, eftersom det är det enda sättetatt garantera maximal effektivitet vid inköp och leveranser, vilket är mer förmånligt för biståndsmotta-garna.
48. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker att livsmedelsbistånd måste planeras
och administreras inom ramen för en större strategi för livsmedelsstöd i syfte att minska svälten
genom ett omfattande åtgärdspaket för livsmedelsbistånd, som utarbetas och genomförs nationellt
men med internationellt stöd.1.4.2005 C 80/30 Europeiska unionens officiella tidning SV
49. Den gemensamma parlamentariska församlingen poängterar att livsmedelsleveranserna måste vara väl
genomtänkta, såtillvida att det måste finnas en balans mellan behovet av omedelbart stöd och riskenför att man skapar ett beroende, destabiliserar marknaden och undergräver lokala och nationellaproducenter, lokala marknadsaktörer och lokala ekonomier.
50. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker att tillhandahållandet av livsmedelsbi-
stånd måste ske i enlighet med funktionsmässigt effektiva regler för att hindra missbruk för kommersi-
ella ändamål och begränsa överskottslager av givarländernas jordbruksprodukter, enligt de överens-
komna målen i ”julipaketet” i det beslut som WTO:s allmänna råd fattat om Doha-agendans arbetspro-gram.
51. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar kommissionen och andra givare att köpa
livsmedelsbistånd från utvecklingsländerna, helst så nära den drabbade regionen som möjligt, framförallt för att stödja utvecklingsländernas ekonomier och minska transport- och miljökostnaderna, men
också för att övervaka lokala priser.
52. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar mottagarländerna att avlägsna och
undvika politiska och fysiska hinder så att livsmedelsbistånd kan levereras till alla delar av landet ifråga samt att förebygga att sådana hinder uppstår.
Nödbistånd och hjälpaktioner
53. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar kommissionen att bistå och stödja AVS-
regeringarna i deras strävan att förebygga och ha en beredskap inför naturkatastrofer och nödsitua-tioner orsakade av människan.
54. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar Europeiska kommissionen och andra
internationella givare att tillhandahålla kompletterande nödbistånd till Lesotho och övriga länder i
södra Afrika som i likhet med Swaziland härjas av torka och aids, för att råda bot på den allt mer
oroande situation som dessa länders mest utsatta befolkningsgrupper befinner sig i.
55. Den gemensamma parlamentariska församlingen begär att AVS-regeringarna och kommissionen skall
undersöka nyttan av strategiskt placerade, permanenta krisgrupper som kan reagera på nödsituationer.
56. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar regeringarna att i samarbete med aktörer
från det civila samhället försöka säkra en lämplig övervakning av nödinsatser och engagera samhällen,lokala myndigheter och institutioner samt sådana initiativ och strukturer för hjälparbete som finns pågräsrotsnivå när de genomför nödinsatser.
57. Den gemensamma parlamentariska församlingen poängterar vikten av att skydda civilbefolkningens
liv, inbegripet hjälparbetares liv, under väpnade konflikter samt att säkra tillgången till livsmedel undernödsituationer, särskilt för hushåll som förestås av kvinnor. Församlingen betonar dessutom att mansärskilt bör uppmärksamma den svåra livsmedelssituation som flyktingar och internflyktingar uppleverunder och omedelbart efter en konflikt.
58. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppdrar åt sina medordförande att vidarebefordra
denna resolution till AVS–EG-ministerrådet, Europeiska kommissionen och Förenta nationernas och
Afrikanska unionens generalsekreterare.1.4.2005 C 80/31 Europeiska unionens officiella tidning SV
RESOLUTION (1)
om situationen i Darfur
Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen utfärdar denna resolution
— vid sitt sammanträde i Haag (Nederländerna) den 22–25 november 2004,
— med beaktande av den sudanesiska regeringens och FN:s gemensamma resolution av den 3 juli 2004,
— med beaktande av handlingsplanen för Darfur som ingicks mellan Förenta nationerna och Sudans rege-
ring den 5 augusti 2004,
— med beaktande av Afrikanska unionens säkerhetsråds beslut av den 21 oktober 2004 om att utvidga
AU:s uppdrag i Sudan,
— med beaktande av rapporten från FN:s generalsekreterare i november 2004 och FN-resolutionerna 1564
och 1574 som antogs den 18 september respektive den 19 november 2004,
— med beaktande av att förhandlingarna inom ramen för den fredsprocess som inletts under ledning av
IGAD återupptogs den 7 oktober 2004, och att ett avtalsmemorandum undertecknades mellan densudanesiska regeringen och det sudanesiska folkets befrielsearmé SPLA/M i Nairobi (Kenya)den 19 november 2004, där båda parterna förbinder sig att ingå ett slutligt fredsavtal före utgången av2004,
— med beaktande av det avtal som undertecknades i Khartoum den 21 augusti 2004 mellan Sudans rege-
ring och Internationella organisationen för migration om frivilligt återvändande för personer somtvångsförflyttats i sitt eget land, och av följande skäl:
A. Darfurregionen lider liksom övriga områden i Sudan av underutveckling och ekonomisk och politisk
marginalisering.
B. I februari 2003 bröt ett uppror ut i Darfur, lett av Sudans befrielsearmé (SLM) och Rörelsen för rättvisa
och jämlikhet (JEM).
C. Den ökande osäkerheten och våldet är djupt oroande, liksom den katastrofala humanitära situationen,
de ständiga kränkningarna mot de mänskliga rättigheterna och de upprepade brotten mot eldupphöret
i Darfur. I detta sammanhang måste det åter framhållas att samtliga parter är skyldiga att uppfylla deåtaganden som nämnts i säkerhetsrådets tidigare resolutioner.
D. Trots att ett avtal om eldupphör undertecknades den 8 april 2004 kommer det hela tiden in rapporter
om att milis och rebeller mördar civila och om sexuella övergrepp och våldshandlingar mot kvinnoroch barn.
E. Samtliga parter måste uppfylla sina skyldigheter att få ett slut på alla våldshandlingar, fördöma kränk-
ningarna av de mänskliga rättigheterna och brotten mot internationell humanitär rätt. Det är absolutnödvändigt att utan dröjsmål ställa de skyldiga till sådana brott inför rätta.
F. Alla parter, inklusive den sudanesiska regeringen, måste fullt ut fullgöra sina skyldigheter enligt FN:s
säkerhetsråds resolutioner 1556 (2004) och 1564 (2004), och det är nödvändigt att främja och åter-skapa förtroendet hos utsatta befolkningsgrupper och radikalt förbättra säkerhetsklimatet i Darfur.
G. Alla parter måste respektera de mänskliga rättigheterna och internationell humanitär rätt, men det är
också i första hand den sudanesiska regeringens ansvar att skydda sin befolkning inom landets territo-rium och upprätthålla ordningen samtidigt som mänskliga rättigheter respekteras.
H. En slutlig lösning på krisen i Darfur måste omfatta att tvångsförflyttade personer och flyktingar av
egen fri vilja och helt säkert kan återvända till sina ursprungshem, med hänvisning till det avtalsmemo-randum som undertecknades den 21 augusti 2004 mellan den sudanesiska regeringen och Internatio-nella organisationen för migration.1.4.2005 C 80/32 Europeiska unionens officiella tidning SV
(1) Antogs av den gemensamma AVS–EG-församlingen den 25 november 2004 i Haag (Nederländerna).
I. Afrikanska unionen har fortsatt att aktivt bidra till att försöka hitta en slutlig lösning på Darfurfrågan
och har sänt fredsobservatörer till området.
J. Enligt Världslivsmedelsprogrammet (WFP) beräknas att flera tusen personer, i första hand kvinnor och
barn, varje månad dör av undernäring.
K. Det är glädjande att den sudanesiska regeringen har vidtagit ett antal åtgärder för att undanröja admi-
nistrativa hinder som blockerar den humanitära hjälpen och därigenom gett ett större antal företrädareför biståndsorgan och internationella icke-statliga människorättsorganisationer tillträde till Darfur. Allaparter måste dock gå med på att göra ytterligare ansträngningar för att garantera att hela Darfursbefolkning obehindrat får tillträde till humanitär hjälp, inbegripet befolkningsgrupper utanför lägren.
L. Det är ett absolut krav att den sudanesiska regeringen och rebellgrupperna underlättar den humanitära
hjälpen genom att garantera att varor och hjälparbetare obehindrat ges tillträde till området, om så
behövs även längs Sudans gränser till Tchad och Libyen både landvägen och luftvägen.
M. Kränkningar av de mänskliga rättigheterna har begåtts i Darfur, inbegripet bombningar av civila, och
förstörelsen av läger för tvångsförflyttade pågår fortfarande.
N. FN:s säkerhetsråd är oroat över de konsekvenser situationen i Sudan kan få för freden och säkerheten i
världen och för stabiliteten i området.
1. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen välkomnar undertecknandet av ett samförs-
tåndsavtal i Nairobi den 19 november 2004 mellan den sudanesiska regeringen och det sudanesiskafolkets befrielserörelse/armé som åtar sig att ingå ett övergripande fredsavtal före årets utgång, någotsom församlingen anser vara ett viktigt steg på vägen mot att återställa freden i södra Sudan och somäven kan bidra till att skapa fred i Darfur.
2. Den gemensamma parlamentariska församlingen stöder säkerhetsrådets initiativ att kräva att regerings-
styrkorna och rebellstyrkorna samt alla övriga väpnade grupper omedelbart skall avbryta alla våld-shandlingar och attacker, inbegripet bortföranden, avstå från att med våld tvinga civila att återvända,
bidra till internationella humanitära hjälpaktioner och övervakningsinsatser, se till att deras
medlemmar respekterar internationell humanitär rätt, sörja för hjälparbetarnas säkerhet samt på allanivåer uppfylla sitt åtagande att låta hjälporganisationer och deras personal resa fritt i enlighet medresolution 1502 (2003) av den 26 augusti 2003 om biståndsarbetares tillträde till hjälpbehövandebefolkningar och Abuja-protokollen av den 9 november 2004.
3. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar alla sudanesiska parter att vidta nödvän-
diga åtgärder för att de överträdelser som rapporterats av eldupphörkommissionen omedelbart skalluppmärksammas och de ansvariga ställas till svars för sina handlingar.
4. Den gemensamma parlamentariska församlingen stöder den uppmaning som FN:s säkerhetsråd har
riktat till den sudanesiska regeringen om att den skall få ett slut på det rådande klimatet av rättslöshet
i Darfur, genom att identifiera alla ansvariga för en mängd kränkningar mot de mänskliga rättigheterna
och mot internationell humanitär rätt och överlämna dem till rättvisan, inklusive de ”folkliga försvars-styrkorna” och Janjawid-milisen, och betonar att den sudanesiska regeringen måste vidta alla åtgärdersom krävs för att få våldet och grymheterna att upphöra.
5. Den gemensamma parlamentariska församlingen stöder säkerhetsrådets initiativ att kräva att den suda-
nesiska regeringen i kontrollsyfte skall förse Afrikanska unionens uppdrag med bevis – särskilt namnenpå Janjawid-milismän som avväpnats eller dömts för brott mot de mänskliga rättigheterna och brott
mot internationell humanitär rätt – för att visa att man uppfyller kraven i resolution 1556 (2004) och
sina åtaganden enligt det eldupphöravtal som ingicks den 8 april 2004 i N'Djamena.1.4.2005 C 80/33 Europeiska unionens officiella tidning SV
6. Den gemensamma parlamentariska församlingen välkomnar att FN:s generalsekreterare inrättat en
internationell undersökningskommitté med uppgift att undersöka uppgifterna om kränkningar avinternationell humanitär rätt och internationella människorättsavtal som ingåtts av alla parter i Darfur,samt att ”likaså fastställa om handlingar som kan klassas som folkmord har ägt rum och identifieraförövarna av dessa brott för att säkerställa att de ansvariga ställs till svars för sina gärningar”. Försam-
lingen uppmanar samtliga parter att fullt ut samarbeta med denna kommission, och uppmanar dess-
utom FN:s generalsekreterare att i samråd med kommissarien för mänskliga rättigheter vidta lämpligaåtgärder för att öka antalet människorättsobservatörer i Darfur.
7. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar enträget Sudans regering att göra sitt
yttersta för att se till att alla flyktingar och personer som tvångsförflyttats i det egna landet kan åter-vända hem av egen fri vilja och utan risk för sin säkerhet, enligt de avtal som ingåtts mellan Sudansregering och Internationella organisationen för migration.
8. Den gemensamma parlamentariska församlingen framhåller att det är viktigt att framsteg görs i de
fredsförhandlingar som pågår mellan den sudanesiska regeringen, SLA och JEM i syfte att lösa krisen i
Darfur. Församlingen poängterar att alla parter i fredsförhandlingarna i Abuja måste förhandla medärliga avsikter för att snabbt nå en överenskommelse. Församlingen välkomnar undertecknandet av dethumanitära protokollet och protokollet om säkerhet den 9 november 2004. Församlingen manarparterna att snabbt börja tillämpa protokollen och hoppas att de snart skall underteckna en princip-förklaring som syftar till en politisk lösning.
9. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar alla länder i regionen att göra allt som står
i deras makt för att aktivt stödja ett fullständigt och omedelbart genomförande av ett övergripande
fredsavtal.
10. Den gemensamma parlamentariska församlingen understryker att ett övergripande fredsavtal kommer
att bidra till att inrätta varaktig fred och stabilitet i Sudan och lösa krisen i Darfur, och framhåller attdet är nödvändigt att anta en nationell strategi där alla berörda parter, inbegripet kvinnorna, deltar isträvandena att försonas och befästa freden.
11. Den gemensamma parlamentariska församlingen stöder med eftertryck Afrikanska unionens beslut om
att öka Darfuruppdragets personalstyrka till 3 320 personer och utvidga mandatet till att omfatta deuppgifter som räknas upp i stycke 6 i Afrikanska unionens freds- och säkerhetsråds kommuniké avden 20 oktober 2004. Församlingen uppmanar enträget EU:s medlemsstater och AVS-länderna att till-
handahålla utrustning, logistikresurser, ekonomiska resurser och övriga resurser som krävs samt manar
den sudanesiska regeringen och rebellgrupperna i Darfur att fullt ut samarbeta medAfrikanska unionen.
12. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar FN och Afrikanska unionen att förbättra
samordningen av sina planer för att undvika brott mot eldupphöravtalet, inbegripet truppförflytt-ningar.
13. Den gemensamma parlamentariska församlingen förbinder sig att så snart ett övergripande fredsavtal
har ingåtts hjälpa Sudans folk i dess strävanden att bygga en fredlig, enad och blomstrande nation, på
villkor att parterna uppfyller alla sina åtaganden, i synnerhet de som ingicks i Abuja i Nigeria och i
N'Djamena i Tchad.
14. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar enträget FN:s, Världsbankens och
parternas gemensamma utvärderingsuppdrag att i samråd med övriga bilaterala och multilateralagivare fortsätta sina ansträngningar för att förbereda en snabb förmedling av bistånd till återupp-byggnad och ekonomisk utveckling i Sudan, inbegripet offentligt utvecklingsbistånd, eventuellt enminskning av skuldbördan och marknadstillträde, så snart det övergripande fredsavtalet har underteck-nats och börjat tillämpas.
15. Den gemensamma parlamentariska församlingen framhåller behovet av en snabb utbetalning av de
EU-medel som avsatts för humanitära hjälpinsatser och för Afrikanska unionen.
16. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar EU:s medlemsstater att utan dröjsmål till-
handahålla generösa och kontinuerliga bidrag till de humanitära insatser som för närvarande görs i
Sudan och Tchad.1.4.2005 C 80/34 Europeiska unionens officiella tidning SV
17. Den gemensamma parlamentariska församlingen noterar FN:s beslut om att överväga andra åtgärder,
exempelvis åtgärder enligt artikel 41 i FN-stadgan där det föreskrivs att ”säkerhetsrådet äger besluta, vilka
åtgärder, icke innebärande bruk av vapenmakt, som skola användas för att giva verkan åt dess beslut, och ägeruppfordra Förenta nationernas medlemmar att vidtaga sådana åtgärder. Åtgärderna kunna innefatta att fullstän-digt eller partiellt avbryta ekonomiska förbindelser, järnvägs-, sjö-, luft-, post-, telegraf och radioförbindelser samt
annan samfärdsel ävensom avbrytande av de diplomatiska förbindelserna”. Åtgärderna får emellertid inte
förvärra befolkningens lidande.
18. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar samtliga parter och det internationella
samfundet att omedelbart vidta de åtgärder som krävs för att få ett slut på spridningen av vapen i detkrigsdrabbade området i Darfur.
19. Den gemensamma parlamentariska församlingen beslutar att skicka en undersökningskommission till
Sudan med uppgift att bedöma situationen och därefter rapportera till presidiet.
20. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppdrar åt ordförandena att översända denna resolu-
tion till AVS–EG-ministerrådet, Europeiska kommissionen, Sudans regering, Afrikanska unionen,
IGAD, Förenta staternas, Libyens, Egyptens och Kinas regeringar samt till FN:s generalsekreterare.1.4.2005 C 80/35 Europeiska unionens officiella tidning SV
RESOLUTION (1)
om de skador som orsakats av orkaner i Västindien
Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen utfärdar denna resolution
— vid sitt sammanträde i Haag (Nederländerna) den 22–25 november 2004,
— med beaktande av Förenta nationernas globala konferens om hållbar utveckling för små östater som är
utvecklingsländer, som ägde rum i Barbados den 25 april–6 maj 1994, och handlingsplanen för
Barbados,
— med beaktande av sin resolution om de skador som orsakats av cykloner i Stilla havet, Indiska oceanen
och Karibiska havet och behovet av en snabb reaktion på naturkatastrofer som antogs i Addis-Abeba
den 19 februari 2004 (2),
— med beaktande av Kyotoprotokollet om klimatförändringar,— med beaktande av AVS–EG-partnerskapsavtalet som undertecknades i Cotonou (Benin) den 23 juni 2000,
och av följande skäl:
A. Den rad av cykloner som med exceptionell styrka har drabbat länderna i Karibiska havet, särskilt
Bahamas, Barbados, Kuba, Dominikanska republiken, Grenada, Haiti, Jamaica, Saint Lucia,Saint Vincent och Grenadinerna samt Trinidad och Tobago har fått mycket svåra konsekvenser i formav omfattande dödssiffror och förödande effekter på den socioekonomiska infrastrukturen.
B. Särskilt oroande är situationen på Grenada där 90 procent av infrastrukturen har förstörts och jord-
brukssektorn är totalt utslagen, och situationen på Haiti, där närmare 3 000 personer har dött i ka-
tastrofen.
C. Dessa katastrofer har tyvärr bevisat hur befogad den resolution var som antogs av den gemensamma
parlamentariska AVS–EG-församlingen i Addis-Abeba och i vilken det betonades att naturkatastroferfår allt mer förödande konsekvenser.
D. De sårbara AVS-öarna och angränsande länder lider av effekterna av en klimatförändring som beror på
den globala uppvärmningen samtidigt som häftiga stormar och havsnivån hotar befolkningenssäkerhet och egendom, och själva existensen för vissa öar.
E. De små östaterna måste hantera klimatförändringens negativa effekter, såsom häftiga stormar och
stigande havsvattennivåer, som kan hota själva existensen för vissa mindre öar.
F. De höjda havsvattennivåerna har negativa konsekvenser för tillgången till sötvatten och dess kvalitet,
för jordbruket och för människors livsmiljö.
G. De skador som orsakats av orkanerna Ivan och Jeanne visar tydligt att även om katastrofen har en
naturlig orsak så blir skadornas omfattning inte rimlig när det saknas regler för byggnation och närvarnings- och evakueringssystem är bristfälliga.
H. Genom att lägga ökad tonvikt vid att förebygga naturrelaterade risker vid utarbetandet och genomfö-
randet av utvecklingsstrategierna skulle man väsentligen bidra till att förverkliga det prioriterade måletom en hållbar utveckling.
I. Behoven av medel till återuppbyggnad uppgår till flera miljarder euro.
J. FN har gått ut med en appell om 30 miljoner dollar i internationell katastrofhjälp.
K. Stats- och regeringscheferna i Karibiska gemenskapen (CARICOM) har vädjat om stöd till återuppbygg-
naden.1.4.2005 C 80/36 Europeiska unionens officiella tidning SV
(1) Antagen av den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen den 25 november 2004 i Haag (Nederlän-
derna).
(2) EUT C 120, 30.4.2004.
L. Ekonomierna i de östater som är utvecklingsländer är ytterst sårbara, eftersom de när som helst kan
ödeläggas av naturkatastrofer, som blir allt vanligare.
1. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen sänder sina kondoleanser och sin fulla
sympati till folken och regeringarna i de berörda länderna, samt till de drabbades familjer.
2. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmärksammar Europeiska unionen och det inter-
nationella samfundet på den särskilda situationen på Grenada, där ekonomi och statlig verksamhet helt
har lamslagits och där det finns ett akut behov av ekonomisk, materiell och humanitär hjälp för en
långsiktig sanering och återuppbyggnad av landet.
3. Den gemensamma parlamentariska församlingen berömmer den karibiska regionen och Stillahavsre-
gionen, EU och övriga utvecklingsaktörer och organisationer för de insatser som redan beviljats i dessaländer.
4. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar EU att vidta åtgärder för att snabbt mobili-
sera nödvändiga ekonomiska resurser för att finansiera återuppbyggnaden av de orkanhärjadeländerna, särskilt Grenada, Jamaica, Haiti och Dominikanska republiken.
5. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar EU och det internationella samfundet att
snarast möjligt inrätta snabba och effektiva insatsmekanismer för att utöver den humanitära
nödhjälpen kunna vidta lämpliga åtgärder för att förebygga och minimera effekterna av naturka-tastrofer och framför allt snabbt bygga upp den socioekonomiska infrastrukturen igen.
6. Den gemensamma parlamentariska församlingen stöder inrättandet av en AVS–EG-mekanism för
naturkatastrofer och uppmanar EU att, inom ramen för den pågående översynen av Cotonouavtalet,utvidga bestämmelserna i artikel 2.7 a i bilaga II till avtalet om resurser till investeringsmekanismen,
till att omfatta de AVS-länder som är inlandsstater eller östater för att finansiera vitala investeringar
som går till återuppbyggnad efter naturkatastrofer och sanering av produktionssektorer i deras ekono-mier samt till en hållbar utveckling, med beaktande av landsspecifika hinder för utveckling ochsärskilda behov i fråga om utveckling och handel.
7. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar det internationella samfundet, i synnerhet
Bretton Woods-institutionerna och EU, att erkänna att den klassiska metoden att enbart utgå från BNPper capita vid bedömningen av små östater som är utvecklingsländer bör ses över så att man beaktar
deras mycket stora sårbarhet när det gäller tillhandahållande av utvecklingsbistånd, minskning av
skuldbördan och handelspreferenser, och i synnerhet överväger en särskild och differentierad behand-ling inom Världshandelsorganisationen.
8. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar Europeiska kommissionen, EU:s minister-
råd och medlemsstater samt AVS-länderna att i samarbete med övriga utvecklingsaktörer vidta allaåtgärder som krävs för att utvecklingsprojekten och utvecklingsprogrammen skall utformas på ett sätt
som beaktar sårbarheten hos de östater som är utvecklingsländer.
9. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar enträget det internationella samfundet,
särskilt givarsamfundet (institutioner och länder), att notera FN:s nästa internationella möte om”Barbados plus 10”, som skall hållas på Mauritius den 10–14 januari 2005.
10. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppmanar länderna att uppfylla sina åtaganden
genom att ratificera och börja tillämpa Kyotoprotokollet om klimatförändringar och uppmanarenträget EU och det internationella samfundet i dess helhet att stödja programmen om förstärktaresurser för att motverka klimatförändringens negativa effekter för AVS-länderna och AVS-regionerna.
11. Den gemensamma parlamentariska församlingen anser att den höjda havsvattennivån kan hota de små
östaternas överlevnad, eftersom den leder till att antalet orkaner ökar, till att den begränsade sötvatten-
försörjningen påverkas och till att den biologiska mångfalden minskar på ett sätt som påverkar demarina resurserna.
12. Den gemensamma parlamentariska församlingen uppdrar åt medordförandena att översända denna
resolution till AVS–EG-rådet, Europeiska kommissionen, FN:s generalsekreterare,Internationella valutafonden, Världsbanken och Världshandelsorganisationen.1.4.2005 C 80/37 Europeiska unionens officiella tidning SV
BILAGA IV
ÄNDRING AV ARBETSORDNINGEN
Artikel 11
Officiella språkArtikel 11
Officiella språk
1. Församlingens officiella språk skall vara danska,
engelska, finska, franska, grekiska, italienska, neder-
ländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska.1. Församlingens officiella språk skall vara danska,
engelska, estniska , finska, franska, grekiska, italienska,
lettiska ,litauiska ,maltesiska , nederländska, polska ,
portugisiska, slovakiska, slovenska , spanska, svenska,
tjeckiska , tyska och ungerska .
2. Alla akter som församlingen antar skall offentlig-
göras på de officiella språken. Förberedande dokument
och arbetsdokument skall offentliggöras åtminstone på
engelska och franska.2. Alla akter som församlingen antar skall offentlig-
göras på de officiella språken. Förberedande dokument
och arbetsdokument skall offentliggöras åtminstone på
engelska och franska.
3. Presidiet kan besluta om hur många språk det skall
tolkas till vid församlingens sammankomster utanför
Europaparlamentets vanliga arbetsorter.3. Presidiet kan besluta om hur många språk det skall
tolkas till vid församlingens sammankomster utanför
Europaparlamentets vanliga arbetsorter.1.4.2005 C 80/38 Europeiska unionens officiella tidning SV