PROTOKOLL TILL 1979 ÅRS KONVENTION OM LÅNGVÄGA GRÄNSÖVERSKRIDANDE LUFTFÖRORENINGAR OM YTTERLIGARE MINSKNING AV SVAVELUTSLÄPPEN

PARTERNA

HAR FÖRESATT SIG att förverkliga konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar,

ÄR OROADE ÖVER att utsläpp av svavel och andra luftföroreningar fortsätter att spridas över internationella gränser och, i utsatta delar av Europa och Nordamerika, förorsakar omfattande skador på naturresurser av vital betydelse för miljön och ekonomin, såsom skogar, jordar, sjöar och vattendrag, samt på material, inklusive historiska minnesmärken, och under vissa förhållanden skadligt påverkar människors hälsa,

ÄR FAST BESLUTNA att vidtaga förebyggande åtgärder för att föregripa, förhindra eller minimera utsläpp av luftföroreningar och dämpa dessas skadliga effekter,

ÄR ÖVERTYGADE OM att när det finns risk för allvarliga eller irreversibla skador bör inte bristen på fullständig vetenskaplig säkerhet anföras som ett argument för att skjuta upp sådana åtgärder; dock skall sådana förebyggande åtgärder för omhändertagande av luftförorenande utsläpp vara kostnadseffektiva,

INSER att åtgärder för att begränsa utsläppen av svavel och andra luftföroreningar även skulle bidraga till att skydda den känsliga arktiska miljön,

ANSER att de dominerande källorna till luftföroreningar som bidrar till försurningen av miljön är förbränningen av fossila bränslen för energiproduktion och de större tekniska processerna inom olika industrisektorer, liksom inom transportsektorn, vilka leder till utsläpp av svavel, kväveoxider och andra föroreningar,

ÄR MEDVETNA OM behovet av ett kostnadseffektivt regionalt tillvägagångssätt vid bekämpningen av luftföroreningar som tar hänsyn till variationerna i effekter och kostnader mellan olika länder,

ÖNSKAR vidtaga ytterligare och effektivare åtgärder för att begränsa och minska svavelutsläppen,

ÄR MEDVETNA OM att alla program för begränsning av svavelutsläpp, hur kostnadseffektiva de än är på regional nivå, medför en relativt tung ekonomisk börda för länder med ekonomier som befinner sig i ett övergångsstadium till marknadsekonomi,

ÄR UPPMÄRKSAMMA PÅ att en åtgärd som vidtas för att minska svavelutsläpp inte bör vara ett sätt att godtyckligt eller otillbörligt diskriminera eller förtäckt begränsa internationell konkurrens och handel,

BEAKTAR befintlig vetenskaplig och teknisk information om utsläpp, atmosfäriska processer och miljöeffekter av svaveloxider, liksom kostnaderna för att minska allt detta,

ÄR MEDVETNA OM att, utöver svavelutsläpp, även utsläpp av kväveoxider och ammoniak orsakar försurning av miljön,

KONSTATERAR att det enligt Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändring, som antogs i New York den 9 maj 1992, finns en överenskommelse om att upprätta nationella program och vidta motsvarande åtgärder för att bekämpa en klimatförändring, som kan väntas leda till minskade svavelutsläpp,

BEKRÄFTAR behovet av att säkerställa en miljömässigt sund och hållbar utveckling,

INSER behovet av att fortsätta vetenskapligt och tekniskt samarbete för att ytterligare utveckla angreppssättet baserat på kritisk belastningsgräns och kritiska nivåer, inklusive ansträngningar att bedöma flera luftföroreningar och olika effekter på miljön, material och människors hälsa,

UNDERSTRYKER att vetenskaplig och teknisk kunskap utvecklas, och att det blir nödvändigt att ta hänsyn till denna utveckling, när man skall se över om de påtagna skyldigheterna enligt detta protokoll är tillräckliga och när man beslutar om ytterligare åtgärder,

UTTRYCKER sin erkänsla för protokollet om begränsning av utsläppen av svavelföroreningar eller dessas gränsöverskridande flöden, med minst 30 procent, som antogs i Helsingfors den 8 juli 1985, och de åtgärder som redan vidtagits av flera länder, vilket har haft den effekten att svavelutsläppen minskat,

OCH HAR KOMMIT ÖVERENS OM FÖLJANDE.

Artikel 1 Definitioner

I detta protokoll avses med

1) konvention: konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar antagen i Genéve den 13 november 1979,

2) EMEP: det gemensamma programmet för övervakning och utvärdering av den långväga transporten av luftföroreningar i Europa,

3) verkställande organ: konventionens verkställande organ, som inrättades enligt konventionens artikel 10, punkt 1,

4) kommission: Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa,

5) parter: om inte annat framgår av sammanhanget, parterna i detta protokoll,

6) EMEP:s geografiska räckvidd: det område som definieras i artikel 1, punkt 4 i protokollet till 1979 års konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar angående den långsiktiga finansieringen av samarbetsprogrammet för övervakning och utvärdering av den långväga transporten av luftföroreningar i Europa, (EMEP), som antogs i Genève den 28 september 1984,

7) SOMA: ett i bilaga III angivet förvaltningsområde för svaveloxider enligt villkoren i artikel 2, punkt 3,

8) kritisk belastningsgräns: ett beräknat tröskelvärde för exponering för en eller flera föroreningar under vilket, såvitt för närvarande är känt, det inte uppstår några väsentliga skadliga effekter i fråga om specificerade utsatta delar av miljön,

9) kritiska nivåer: den koncentration av föroreningar i atmosfären över vilken, såvitt för närvarande är känt, direkta skadliga effekter på sådana receptorer som människor, växter, ekosystem eller material kan uppstå,

10) kritisk deposition av svavel: en kvantitativ uppskattning av graden av exponering för oxiderade svavelföreningar, med hänsyn tagen till effekterna av upptag och nedfall av baskatjoner, under vilken, såvitt för närvarande är känt, väsentliga skadliga effekter på specificerade utsatta delar av miljön inte uppstår,

11) utsläpp: utsläpp av substanser i atmosfären,

12) svavelutsläpp: alla utsläpp av svavelföreningar, uttryckt i kiloton svaveldioxid (kt SO2) i atmosfären, som härrör från antropogena källor, med undantag för båtar i internationell trafik utanför territorialvattnen,

13) bränsle: alla fasta, flytande eller gasformiga brännbara material med undantag för hushållsavfall och giftigt eller farligt avfall,

14) stationär förbränningsanläggning: varje teknisk anordning eller grupper av tekniska anordningar som ligger i anslutning till varandra på samma plats och släpper ut eller kan släppa ut avgaser genom en gemensam skorsten, där bränslen oxideras för senare användning av den producerade värmen,

15) större ny stationär förbränningsanläggning: alla stationära förbränningsanläggningar vars uppförande eller väsentliga modifiering godkänts efter den 31 december 1995, och vars termiska effekt är minst 50 MW, vid drift med beräknad kapacitet. Det åligger de behöriga nationella myndigheterna att avgöra om en modifiering är väsentlig eller inte med hänsyn tagen till sådana faktorer som modifieringens positiva effekt på miljön,

16) större befintlig stationär förbränningsanläggning: varje befintlig stationär förbränningsanläggning vars termiska effekt är minst 50 MW, vid drift med beräknad kapacitet,

17) tunnolja: alla petroleumprodukter inom HS 2710 eller alla petroleumprodukter som på grund av sina destillationsgränser faller inom kategorin mellandestillat avsedda för användning som bränsle och där minst 85 volymprocent, inklusive destillationsförlust, destillerar vid 350° C,

18) gränsvärde för utsläpp: den tillåtna koncentrationen av svavelföreningar, uttryckt som svaveldioxid, i rökgaserna från en stationär förbränningsanläggning, uttryckt som massa per volym rökgaser, uttryckt i mg SO2/Nm3 vid ett antaget volyminnehåll syre i rökgasen på 3 % för flytande eller gasformiga bränslen och 6 % för fasta bränslen,

19) begränsning av utsläppen: den tillåtna totala mängden svavelföreningar, uttryckt som svaveldioxid, som släpps ut från en förbränningsanläggning eller grupp av förbränningsanläggningar, som antingen ligger på samma plats eller inom ett definierat geografiskt område, uttryckt i kiloton per år,

20) avsvavlingsgrad: förhållandet mellan den svavelmängd som avskiljs vid förbränningsanläggningen under viss tid och svavelmängden i det bränsle som tillförs förbränningsanläggningen och som används under samma period,

21) svavelbudget: en matris för beräknat tillskott till deposition av oxiderade svavelföreningar i mottagande områden som kommer från utsläpp i specificerade områden.

Artikel 2 Grundläggande skyldigheter

1. Parterna skall begränsa och minska sina svavelutsläpp för att skydda människors hälsa och miljön mot skadliga effekter, i synnerhet försurningseffekter, och för att, så långt som möjligt och utan att det medför alltför höga kostnader, säkerställa att depositioner av oxiderade svavelföreningar inte långsiktigt överskrider kritiska belastningsgränser för svavel, som i bilaga I anges som kritisk deposition av svavel, såvitt för närvarande är känt.

2. Som ett första steg och som ett minimikrav skall parterna minska och sedan vidmakthålla sina årliga svavelutsläpp i enlighet med den tidsplan och de nivåer som anges i bilaga II.

3. Dessutom skall en part

a) vars totala landområde är större än 2 miljoner kvadratkilometer,

b) som enligt punkt 2 ovan har förbundit sig att iakttaga ett nationellt tak för svavelutsläpp som inte överstiger dess utsläpp 1990 eller dess skyldigheter enligt 1985 års Helsingforsprotokoll om begränsning av utsläppen av svavelföroreningar eller dessas gränsöverskridande flöden med mint 30 procent enligt vad som anges i bilaga II,

c) vars årliga svavelutsläpp, som bidrar till försurningen i områden under en eller flera andra parters jurisdiktion, endast kommer från de områden under dess jurisdiktion som anges som SOMA:s i bilaga III, och som parten har dokumenterat, samt

d) som vid undertecknande av eller anslutning till detta protokoll har deklarerat sin avsikt att verka i enlighet med denna punkt,

åtminstone minska och sedan vidmakthålla sina årliga svavelutsläpp i det sålunda angivna området i enlighet med den tidsplan och de nivåer som anges i bilaga II.

4. Vidare skall parterna för nya och befintliga källor tillämpa de effektivaste metoderna för att minska svavelutsläppen och de metoder som är mest lämpade för deras speciella förhållanden, och detta inkluderar bland annat

- åtgärder för att öka energieffektiviteten,

- åtgärder för att öka användningen av förnyelsebar energi,

- åtgärder för att minska svavelinnehållet i vissa bränslen och för att uppmuntra användningen av bränslen med låg svavelhalt, inklusive en kombinerad användning av bränslen med hög och låg eller ingen svavelhalt,

- åtgärder för att tillämpa de bästa kontrollteknologier som står att finna och som inte medför orimliga kostnader,

med hjälp av handledningen i bilaga IV.

5. Varje part, utom de som är bundna av 1991 års avtal om Förenta Staternas/Kanadas luftkvalitet, skall minst

a) tillämpa gränsvärden, som är minst lika stränga som de som anges i bilaga V, för alla större nya stationära förbränningsanläggningar,

b) senast den 1 juli 2004, så långt möjligt utan att ådra sig orimliga kostnader, tillämpa gränsvärden för utsläpp som är minst lika stränga som de som anges i bilaga V på de större befintliga stationära förbränningsanläggningar, vars termiska effekt överstiger 500 MW med hänsyn tagen till anläggningens återstående livslängd, räknat från den dag då detta protokoll träder i kraft, eller tillämpa motsvarande utsläppsbegränsningar eller andra, i sammanhanget lämpliga bestämmelser, förutsatt att dessa bidrar till att underskrida den högsta nivå för svavelutsläpp som anges i bilaga II och därefter ytterligare närma sig de kritiska belastningsgränser som anges i bilaga I samt senast den 1 juli 2004 tillämpa gränsvärden eller begränsningar för utsläpp för de större befintliga stationära förbränningsanläggningar vars termiska effekt ligger mellan 50 och 500 MW med hjälp av handledningen i bilaga V,

c) senast två år efter den dag då detta protokoll träder i kraft tillämpa nationella regler för svavelinnehållet i tunnolja som är minst lika stränga som de som anges i bilaga V. I de fall där leverans av tunnolja inte kan säkerställas på annat sätt, kan en stat förlänga den tidsperiod som anges i detta stycke med upp till tio år. I detta fall skall staten i en förklaring, som skall deponeras tillsammans med ratifikations-, godtagande-, godkännande-, eller anslutningsinstrumentet, ange sin avsikt att förlänga tidsperioden.

6. Parterna kan därutöver tillämpa ekonomiska instrument för att uppmuntra användningen av kostnadseffektiva metoder för att minska svavelutsläppen.

7. Vid ett möte i verkställande organet kan parterna i detta protokoll, i enlighet med de regler och villkor som detta organ skall utarbeta och antaga, besluta om två eller flera parter gemensamt kan fullgöra de skyldigheter som anges i bilaga II. Dessa regler och villkor skall säkerställa att de skyldigheter som anges i punkt 2 ovan fullgörs och de skall även främja uppfyllandet av de miljömål som anges i punkt 1 ovan.

8. Beroende på resultatet av den första granskning som föreskrivs i artikel 8 och senast ett år efter slutförandet av denna granskning skall parterna inleda förhandlingar om ytterligare åtaganden att minska utsläppen.

Artikel 3 Teknikutbyte

1. Parterna skall, så långt det är förenligt med lagar, bestämmelser och praxis i respektive länder, underlätta teknikutbyte, inklusive sådant som ökar energieffektiviteten, användningen av förnyelsebar energi och framtagningen av lågsvavliga bränslen, för att minska svavelutsläppen, särskilt genom att främja

a) kommersiellt utbyte av tillgänglig teknik,

b) direkta industriella kontakter och samarbete, inklusive joint ventures,

c) utbyte av information och erfarenheter,

d) tillhandahållande av teknisk hjälp.

2. Vid främjandet av de verksamheter som anges i punkt 1 ovan, skall parterna skapa gynnsamma förutsättningar för detta genom att underlätta kontakter och samarbete mellan sådana organisationer och personer i den enskilda och den offentliga sektorn som kan bidra med teknik, konstruktörs- och ingenjörstjänster, utrustning eller finansiering.

3. Parterna skall, senast sex månader efter dagen för detta protokolls ikraftträdande, börja att överväga åtgärder för att skapa gynnsammare villkor för teknikutbyte för att minska svavelutsläppen.

Artikel 4 Nationella strategier, riktlinjer, program, åtgärder och information

1. För att uppfylla åtagandena enligt artikel 2 skall varje part

a) anta nationella strategier, riktlinjer och program senast sex månader efter det att detta protokoll har trätt i kraft för parten ifråga, samt

b) vidtaga och tillämpa nationella åtgärder för att begränsa och minska sina svavelutsläpp.

2. Varje part skall insamla och kontinuerligt uppdatera information om

a) de faktiska nivåerna för svavelutsläpp samt koncentrationer och deposition av oxiderat svavel i omgivningen och andra försurande föreningar med hänsyn tagen till EMEP:s arbetsplan vad gäller de parter som ligger inom EMEP:s geografiska räckvidd, och

b) effekterna av deposition av oxiderat svavel och andra försurande föreningar.

Artikel 5 Rapportering

1. Genom kommissionens exekutivsekreterare skall varje part med jämna, av verkställande organet fastställda mellanrum, till verkställande organet inkomma med information om

a) genomförandet av de nationella strategier, riktlinjer, program, och åtgärder som anges i artikel 4, punkt 1,

b) nivåerna på de nationella årliga svavelutsläppen i enlighet med de riktlinjer som antagits av verkställande organet, inklusive information om utsläpp för alla ifrågavarande kategorier av källor, samt

c) fullgörandet av andra skyldigheter som parten ifråga påtagit sig enligt detta protokoll

i enlighet med ett beslut rörande format och innehåll som skall antagas av parterna vid ett sammanträde i verkställande organet. Vid behov skall bestämmelserna i detta beslut ses över för att besluta om eventuella tillkommande inslag i rapporterna avseende informationens format och/eller innehåll.

2. Varje part inom EMEP:s geografiska räckvidd skall genom kommissionens exekutivsekreterare till EMEP med regelbundna, av EMEP:s styrgrupp fastställda mellanrum, som skall godkännas av parterna vid ett möte i verkställande organet, inkomma med information om svavelutsläppens nivåer med tids- och rumsmässig upplösning, enligt EMEP:s styrgrupps specifikationer.

3. I god tid före varje årligt möte i verkställande organet skall EMEP tillhandahålla information om

a) koncentrationer och depositioner av oxiderande svavelföreningar i det omgivande området, och

b) beräkningar av svavelbudgetar.

Parter i områden utanför EMEP:s geografiska räckvidd skall tillhandahålla liknande information, om verkställande organet begär detta.

4. I enlighet med konventionens artikel 10, punkt 21.b skall verkställande organet låta ta fram information om effekterna av depositioner av oxiderad svavel och andra försurande föreningar.

5. Vid möten i verkställande organet skall parterna ordna så att reviderad information tas fram med jämna mellanrum om beräknad och internationellt optimerad fördelning av utsläppsminskningar i staterna inom EMEP:s geografiska räckvidd, med integrerade beräkningsmodeller, för att i de syften som anges i artikel 2, punkt 1 i detta protokoll ytterligare minska skillnaden mellan den faktiska depositionen av oxiderade svavelföreningar och kritiska belastningsgränsvärden.

Artikel 6 Forskning, utveckling och övervakning

Parterna skall uppmuntra forskning, utveckling, övervakning och samarbete avseende

a) internationell harmonisering av metoderna för fastställandet av kritiska belastningsgränser och kritiska nivåer samt vidareutveckling av procedurer för sådan harmonisering,

b) förbättring av metoder och system för övervakning och modellering av transporter, koncentrationer och deposition av svavelföreningar,

c) strategier för ytterligare minskning av svavelutsläppen grundat på kritiska belastningsgränser och kritiska nivåer liksom på den tekniska utvecklingen samt förbättring av integrerade bedömningsmodeller för beräkning av internationellt optimerad fördelning av utsläppsminskningar med hänsyn tagen till en jämn fördelning av kostnaderna för detta,

d) förståelse för de vittomfattande effekterna av svavelutsläpp på människors hälsa, miljön, i synnerhet försurningen, samt på olika material, inklusive historiska och kulturella minnesmärken, med hänsyn tagen till sambandet mellan svaveloxider, kväveoxider, ammoniak, flyktiga organiska föreningar och troposfäriskt ozon,

e) teknologier för minskning av utsläppen samt teknologier och metoder för ökad energiutvinning och energisparande samt användningen av förnyelsebar energi,

f) ekonomisk utvärdering av de fördelar för miljön och människors hälsa som en minskning av svavelutsläppen skulle medföra.

Artikel 7 Efterlevnad

1. En genomförandekommitté upprättas härmed för att granska hur detta protokoll genomförs och hur parterna uppfyller sina åtaganden. Den skall rapportera till parterna vid verkställande organets möten och kan utfärda sådana rekommendationer till dem som kommittén anser lämpliga.

2. Vid behandlingen av en rapport och eventuella rekommendationer från genomförandekommittén kan parterna, samtidigt som de beaktar omständigheterna i en fråga samt i enlighet med konventionspraxis, besluta om och kräva åtgärder for att åstadkomma full efterlevnad av detta protokoll, inklusive åtgärder för att hjälpa en part att uppfylla protokollet, och för att främja protokollets målsättningar.

3. Vid verkställande organets första möte efter det att detta protokoll trätt i kraft skall parterna fatta ett beslut om genomförandekommitténs struktur och funktioner liksom procedurerna för dess granskning av efterlevnaden.

4. Tillämpningen av proceduren enligt punkt 3 ovan skall vara utan förfång för bestämmelserna i artikel 9 i detta protokoll.

Artikel 8 Parternas granskning vid verkställande organets möten

1. Vid verkställande organets möten skall parterna, i enlighet med artikel 10, punkt 2.a i konventionen, granska den information som parterna och EMEP har lämnat, data om effekterna av depositioner av svavel och andra försurande kemiska föreningar samt de rapporter från genomförandekommittén som anges i artikel 7, punkt 1 i detta protokoll.

2. a) Vid verkställande organets möten skall parterna granska de skyldigheter som detta protokoll föreskriver, inklusive

i) skyldigheterna med avseende på parternas beräknade och internationellt optimerade fördelning av utsläppsminskningar enligt artikel 5, punkt 5, samt

ii) om de skyldigheter och de framsteg som gjorts för att uppfylla målsättningarna med detta protokoll är tillräckliga.

b) Granskningarna skall beakta bästa tillgängliga vetenskapliga information om försurning, inklusive bedömningar av kritiska belastningsgränser, teknisk utveckling, ändrade ekonomiska förhållanden och fullgörandet av skyldigheterna vad gäller utsläppsnivåer.

c) I samband med sådana granskningar skall en part, vars skyldigheter vad gäller tak för svavelutsläpp enligt bilaga II till detta protokoll inte överensstämmer med den partens beräknade och internationellt optimerade fördelning, av de utsläppsminskningar som krävs för att minska skillnaden mellan depositionen av svavel år 1990 och kritisk belastningsgräns inom EMEP:s geografiska räckvidd med minst 60 %, allvarligt överväga att ta på sig ändrade skyldigheter.

d) Procedurerna, metoderna och valet av tidpunkt för sådana granskningar skall specificeras av parterna på ett möte i verkställande organet. Den första granskningen av detta slag skall vara slutförd 1997.

Artikel 9 Biläggande av tvister

1. Om en tvist uppstår mellan två eller flera parter rörande tolkningen eller tillämpningen av detta protokoll, skall de berörda parterna söka bilägga tvisten genom förhandlingar eller på annat fredligt sätt efter eget gottfinnande. Parterna i tvisten kall underrätta verkställande organet om tvisten.

2. När en part, som inte är en organisation för regional, ekonomisk integration ratificerar, godtar, godkänner eller ansluter sig till detta protokoll eller vid vilken tidpunkt som helst därefter kan denna part förklara i ett skriftligt dokument som överlämnas till depositarien att, vad gäller någon tvist rörande tolkningen eller tillämpningen av protokollet, parten ifråga erkänner en eller bägge av följande metoder för biläggande av tvist som ipso facto obligatorisk och utan överenskommelse i förhållande till en part som godtar samma förpliktelse:

a) Att tvisten hänskjuts till Internationella domstolen.

b) Skiljedomsförfarande enligt de procedurer som skall antagas av parterna vid ett möte i verkställande organet så snart som detta är görligt, i en bilaga om skiljedom.

En part, som är en organisation för regional ekonomisk integration, kan avge en förklaring med liknande verkan i samband med skiljedom enligt de procedurer som anges i b ovan.

3. En förklaring som avges enligt punkt 2 ovan skall förbli i kraft tills den upphör enligt sina villkor eller tills tre månader förflutit efter det att skriftligt meddelande om dess återkallande har deponerats hos depositarien.

4. En ny förklaring, ett meddelande om återkallande eller en förklarings upphörande skall inte på något sätt påverka. I ett förfarande som anhängiggjorts vid Internationella domstolen eller skiljedomstolen, såvida inte parterna i tvisten kommit överens om något annat.

5. Utom i det fall där parterna i en tvist har godtagit samma metod för tvistens biläggande enligt punkt 2, skall om tolv månader förflutit sedan en part underrättat den andra parten om att en tvist föreligger mellan dem, och de berörda parterna inte har kunnat bilägga tvisten med de metoder som omnämns i punkt 1 ovan, tvisten, på endera partens begäran, överlämnas till förlikning.

6. Vad avser punkt 5 skall en förlikningskommission upprättas. Kommissionen skall bestå av medlemmar som parterna utsett med lika många vardera eller, när parterna i en förlikning delar samma intresse, av den grupp som delar detta intresse, och en ordförande som väljs gemensamt av de medlemmar som utsetts på detta sätt. Kommissionen skall avge ett utslag av rekommenderande karaktär, som parterna skall överväga i god tro.

Artikel 10 Bilagor

Bilagorna till detta protokoll skall ingå som en integrerad del av protokollet. Bilaga I och IV är av rekommenderande karaktär.

Artikel 11 Ändringar och justeringar

1. Varje part får föreslå ändringar i detta protokoll. Varje part i konventionen får föreslå en justering av bilaga II till detta protokoll för att lägga till sitt namn tillsammans med utsläppsnivåer, tak för svavelutsläpp och utsläppsminskning i procent.

2. Sådana förslag till ändringar och justeringar skall skriftligen tillställas kommissionens exekutivsekreterare, som skall vidarebefordra dem till alla parter. Parterna skall diskutera de föreslagna ändringarna och justeringarna vid verkställande organets nästa möte, förutsatt att förslagen har skickats ut av exekutivsekreteraren till parterna minst 90 dagar i förväg.

3. Ändringar i detta protokoll och dess bilagor II, III och V skall antagas enhälligt av de parter som är närvarande vid ett möte i verkställande organet och skall träda i kraft för de parter som har godtagit dem den nittionde dagen efter den dag då två tredjedelar av parterna har deponerat sina godtagandeinstrument hos depositarien. Ändringar skall träda i kraft för varje annan part den nittionde dagen efter den dag då parten deponerade sitt godtagande instrument avseende dessa ändringar.

4. Ändringar i bilagorna till detta protokoll, med undantag för ändringar i de bilagor som omnämns i punkt 3 ovan, skall antagas enhälligt av de parter som är närvarande vid ett möte i verkställande organet. En ändring i en sådan bilaga skall träda i kraft när nittio dagar har förflutit från den dag då kommissionens exekutivsekreterare delgav ändringen för de parter som inte har ett meddelande till depositarien i enlighet med bestämmelserna i punkt 5 nedan, förutsatt att minst sexton parter inte har ett sådant meddelande.

5. En part som inte kan godkänna en ändring i en bilaga, med undantag för en bilaga som avses i punkt 3 ovan, skall meddela depositarien skriftligt senast nittio dagar efter meddelandet om att ändringen antagits. Depositarien skall utan dröjsmål underrätta samtliga parter om mottagandet av varje sådant meddelande. En part kan när som helst ersätta sitt tidigare meddelande med ett godkännande och, när ett godkännandeinstrument har deponerats hos depositarien, skall ändringen i en sådan bilaga träda i kraft för den parten.

6. Justeringar av bilaga II skall antagas enhälligt av de parter som är närvarande vid ett möte i verkställande organet och skall träda i kraft för alla parter i detta protokoll den nittionde dagen efter den dag då kommissionens exekutivsekreterare underrättar dessa parter skriftligt om att ändringen antagits.

Artikel 12 Undertecknande

1. Detta protokoll skall vara öppet för undertecknande i Oslo den 14 juni 1994, och därefter i Förenta nationernas högkvarter i New York t.o.m. den 12 december 1994 av stater som är medlemmar av kommissionen liksom av stater med konsultativ status i kommissionen enligt punkt 8 av ekonomiska och sociala rådets resolution 36 (IV) den 28 mars 1947 och av organisationer för regional ekonomisk integration, upprättade av suveräna stater som är medlemmar av kommissionen, som är behöriga att förhandla, ingå och tillämpa internationella avtal i frågor som omfattas av protokollet, förutsatt att de berörda staterna och organisationerna är parter i konventionen och finns med på listan i bilaga II.

2. I frågor inom deras behörighet skall sådana organisationer för regional ekonomisk integration självständigt utöva de rättigheter och uppfylla de skyldigheter som detta protokoll tillskriver deras medlemsstater. I sådana fall skall dessa organisationers medlemsstater inte ha rätt att utöva sådana rättigheter var och en för sig.

Artikel 13 Ratifikation, godtagande, godkännande och anslutning

1. Detta protokoll skall ratificeras, godtas eller godkännas av signatärerna.

2. Detta protokoll skall vara öppet för anslutning från den 12 december 1994 av de stater och organisationer som uppfyller kraven i artikel 12, punkt 1.

Artikel 14 Depositarie

Ratifikations-, antagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument skall deponeras hos Förenta nationernas generalsekreterare, som skall fungera som depositarie.

Artikel 15 Ikraftträdande

1. Detta protokoll träder i kraft den nittionde dagen efter den dag då det sextonde ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument deponerades hos depositarien.

2. För varje stat eller organisation, som avses i artikel 12, punkt 1, som ratificerar, godtar eller godkänner detta protokoll eller ansluter sig till det efter deponering av det sextonde ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument, träder protokollet i kraft den nittionde dagen efter den dag då denna part deponerade sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument.

Artikel 16 Frånträde

När som helst fem år efter den dag då detta protokoll har trätt i kraft för en part får den parten frånträda detsamma genom skriftlig notifikation till depositarien. Varje sådant frånträde träder i kraft den nittionde dagen efter den dag då depositarien mottog notifikationen om frånträde eller på sådan senare dag som kan närmare anges i denna.

Artikel 17 Originaltexter

Originalet till detta protokoll, vars engelska, franska och ryska texter är lika giltiga, skall deponeras hos Förenta nationernas generalsekreterare.

Till bekräftelse härav har undertecknade, därtill vederbörligen bemyndigade, undertecknat detta protokoll.

Upprättat i Oslo den 13 juni 1994.

BILAGA I

KRITISK BELASTNINGSGRÄNS FÖR SVAVELNEDFALL

(5-percentil i centigram svavel per m² per år)

>Hänvisning till >

BILAGA II

TAK FÖR SVAVELUTSLÄPP SAMT UTSLÄPPSMINSKNINGAR I PROCENT

Taken för de svavelutsläpp som redovisas i tabellen nedan anger de åtaganden som åsyftas i punkt 2 och 3 i artikel 2 i detta protokoll. Utsläppsnivåerna år 1980 och 1990 och utsläppsminskningarna i procent redovisas endast i informationssyfte.

>Plats för tabell>

BILAGA III

UTNÄMNING AV FÖRVALTNINGSOMRÅDEN FÖR SVAVELOXIDER (SOMA)

Följande SOMA anges i och för detta protokoll:

SOMA för sydöstra Kanada

Detta är ett område på 1 miljon km2 som omfattar provinserna Prince Edwards Islands, Nova Scotias och New Brunswicks hela territorium, provinsen Quebecs hela territorium söder om en rak linje mellan Havre-St. Pierre på norra stranden av Saint Lawrence-bukten och den punkt där Quebecs och Ontarios gräns korsar James Bays strandlinje samt provinsen Ontarios hela territorium söder om en rak linje mellan den punkt där Ontarios och Quebecs gräns korsar James Bays strandlinje och Nipigon River nära Lake Superiors norra strand.

BILAGA IV

TEKNOLOGIER FÖR BEGRÄNSNING AV SVAVELUTSLÄPP FRÅN STATIONÄRA KÄLLOR

I. INLEDNING

1. Syftet med denna bilaga är att vara ett hjälpmedel vid framtagningen av olika alternativ till åtgärder för att begränsa svavelutsläpp och av teknologier som förverkligar åtagandena i detta protokoll.

2. Bilagan grundas på information om generella alternativ för minskning av svavelutsläpp och i synnerhet på effekten av och kostnaden för de olika teknologierna för utsläppsbegränsning som de redovisas i verkställande organets och dess underlydande organs officiella dokumentation.

3. Om inte annat anges anses de redovisade åtgärderna för att minska utsläppen, som i de flesta fall grundas på flera års driftserfarenhet, vara de mest etablerade och ekonomiskt genomförbara teknologierna som finns att tillgå. Den ständigt växande kunskapen om och erfarenheten av åtgärder och teknologier för utsläppsbegränsningar vid nya anläggningar, liksom för montering av reningsutrustning i befintliga anläggningar, medför dock att man regelbundet måste revidera denna bilaga.

4. Trots att bilagan tar upp ett antal åtgärder och teknologier med bred spännvidd vad gäller kostnader och verkningsgrad, kan den inte betraktas som en fullständig redovisning av existerande alternativ. Dessutom beror valet av åtgärd och teknologi i ett visst speciellt fall på ett antal olika faktorer, inklusive gällande lagstiftning och reglerande bestämmelser och, i synnerhet, uppställda krav för reningsteknik, grundläggande energistruktur, industriell infrastruktur, ekonomiska förhållanden och anläggningsspecifika förhållanden.

5. Bilagan fokuserar huvudsakligen på reningsåtgärder för begränsning av utsläpp av oxiderat svavel, betraktat som summan av svaveldioxid (SO2) och svaveltrioxid (SO3), uttryckt som SO2. Andelen svavel, som släpps ut antingen som svaveloxider eller andra svavelföreningar från processer utan förbränning och från andra källor, är låg jämfört med svavelutsläpp från förbränning.

6. När åtgärder eller teknologier planeras för källor som släpper ut svavel men även släpper ut andra komponenter, särskilt kväveoxider (NOx), stoft, tungmetaller och flyktiga organiska föreningar (VOC), bör de beaktas samfälligt med alternativ för utsläppsbegränsningar av dessa andra föroreningar sa att den totala utsläppsbegränsningen optimeras ur miljösynpunkt och att, särskilt problem med att luftföroreningar sprids till andra media, kan undvikas (t.ex. avloppsvatten och fast avfall).

II. VIKTIGARE STATIONÄRA KÄLLOR FÖR SVAVELUTSLÄPP

7. Förbränning av fossila bränslen är den huvudsakliga källan till antropogena svavelutsläpp från stationära källor. Dessutom kan en del processer utan förbränning ge ett betydande bidrag till utsläppen. De viktigare grupperna av stationära källor, grundat på EMEP/CORINAIR '90 är bl.a. följande:

i) Kraft- och kraftvärmeverk samt fjärrvärmeverk:

a) Pannor

b) Stationära gasturbiner och förbränningsmotorer

ii) Mindre förbränningsanläggningar:

a) Gruppcentraler

b) Villapannor, kaminer m.m.

iii) Industriella förbränningsanläggningar samt processer där förbränning ingår:

a) Värmepannor och förbränning för processer inom industrin

b) Processer som t.ex. metallurgiska (rostning och sintring), koksverk, titaniumdioxidbearbetning (TiO2) etc.

c) Produktion av pappersmassa

iv) Processer utan förbränning som t.ex. produktion av svavelsyra, specifika organiska syntesprocesser, metallytbehandling

v) Utvinning, beredning och distribution av fossila bränslen

vi) Avfallshantering, t.ex. förbränning av hushållsavfall och industriellt avfall.

8. Den samlade informationen (1990) från ECE-regionen visar att cirka 88 % av alla svavelutsläpp härrör från förbränningsprocesser (varav 20 % från industriell förbränning), 5 % från produktionsprocesser och 7 % från oljeraffinaderier. I många länder är kraftverkssektorn den största enskilda källan till svavelutsläpp. I vissa länder är även den industriella sektorn (inklusive raffinaderier) en stor utsläppskälla. Även om utsläppen från raffinaderier i ECE-regionen är förhållandevis små är deras påverkan på svavelutsläppen från andra källor stor beroende på svavelinnehållet i oljeprodukterna. Normalt finns 60 % av råoljans svavel kvar i produkterna, 30 % återvinnes som elementärt svavel och 10 % släpps ut genom raffinaderiernas skorstenar.

III. GENERELLA ALTERNATIV FÖR ATT MINSKA SVAVELUTSLÄPPEN VID FÖRBRÄNNING

9. Generella alternativ för att minska svavelutsläppen är:

i) Energimanagement: (1)

a) Energibesparing

Rationell användning av energi (förbättrad energieffektivitet/processdrift, kraftvärmeproduktion och/eller hantering av efterfrågesidan) leder vanligen till minskade svavelutsläpp.

b) Energimix

I allmänhet kan svavelutsläpp minskas genom att andelen förbränningsfria energikällor (d.v.s. vatten, kärnkraft, vind etc.) i energimixen ökas. Tillkommande miljöpåverkan måste emellertid beaktas.

ii) Teknologiska alternativ:

a) Bränslebyte

SO2-utsläppen från förbränningen är direkt relaterade till svavelinnehållet i det använda bränslet.

Om man ändrar bränslet (t.ex. från kol och/eller flytande bränslen med hög svavelhalt till sådana med låg svavelhalt eller från kol till gas) leder detta till lägre svavelutsläpp, men det kan finnas vissa hinder som t.ex. tillgången på lågsvavliga bränslen och de befintliga förbränningssystemens anpassningsförmåga till olika bränslen. I många ECE-länder ersätts en del kol- eller oljeeldade anläggningar med gaseldade. Anläggningar konstruerade för två slags bränslen kan underlätta bränslebytet.

b) Rening av bränsle

Rening av naturgas är en etablerad teknologi, och den tillämpas allmänt av driftsskäl.

Rening av processgas (sur raffinaderigas, koksugnsgas, biogas etc.) är en annan etablerad teknologi.

Avsvavling av flytande bränslen (lätta och mellanfraktioner) är etablerad teknologi.

Avsvavling av tunga fraktioner är tekniskt möjligt, men råoljans egenskaper måste beaktas. Dock tillämpas vanligen inte metoden med avsvavling av atmosfärisk återstod (bottenprodukter från anläggningar för atmosfärisk destillation av råolja) vid produktionen av lågsvavlig eldningsolja. Normalt föredrar man att processa lågsvavlig råolja.

Teknologin för hydro-cracking och fullständig konvertering är nu fullt utvecklad och kombinerar hög svavelreduktion med ökat utbyte av lätta produkter. Antalet raffinaderier med teknik för fullständig konvertering är dock ännu begränsat. Sådana raffinaderier återvinner normalt 80-90 % av svavelintaget och konverterar all återstod till lätta eller andra säljbara produkter. För denna typ av raffinaderier ökar energiförbrukningen och investeringskostnaderna. Typiska svavelhalter för raffinerade produkter redovisas i tabell I nedan.

>Plats för tabell>

De nuvarande teknologierna för att rena stenkol kan avlägsna ca 50 % av det oorganiska svavlet (beroende på kolets egenskaper) men inget av det organiska svavlet. Effektivare teknologier är under utveckling som emellertid innebär högre specifika investeringar och kostnader. Därför är effekten av borttagning av svavel genom rening av kol begränsad, jämfört med rökgasavsvavling. I vissa länder kan det finnas en möjlighet att nå optimalt resultat genom en kombination av bränslerening och rökgasrening.

c) Avancerade förbränningsteknologier

Dessa förbränningsteknologier med förbättrad termisk verkningsgrad och minskade svavelutsläpp inkluderar förbränning i fluidiserad bädd (FBC); bubblande (BFBC), cirkulerande (CFBC) och trycksatt (PFBC), förgasning med kombicykel (IGCC) och gaskombikraftverk (CCGT).

Stationära gasturbiner kan integreras i befintliga konventionella kraftverk vilket kan öka den totala verkningsgraden med 5-7 % och som t.ex. leder till en signifikant minskning av SO2-utsläppen. Omfattande ändringar av den befintliga anläggningen erfordras dock.

Förbränning i fluidiserad bädd är en förbränningsteknologi för eldning med stenkol och brunkol, men även andra fasta bränslen som t.ex. petroleumkoks och lågvärdiga bränslen som avfall, torv och biobränslen kan förbrännas. Utsläppen kan minska ytterligare genom tillförsel av kalk/kalksten till bäddmaterialet. Den totala installerade FBC-kapaciteten är nu ca 30 000 Mwth (250-350 anläggningar), inklusive 8 000 Mwth i anläggningar större än 50 Mwth. Restprodukter från denna process kan skapa problem vad gäller användning och/eller deponering, och ytterligare utveckling är nödvändig.

IGCC-processen inkluderar kolförgasning och kraftproduktion i kombinerad cykel i en gas- och ångturbin. Gaserna från kolförgasningen förbränns sedan i gasturbinens förbränningskammare. Svavelutsläppen kan reduceras genom tillämpning av etablerad teknik för rening av rågasen före gasturbinen. Denna teknologi finns också för tjockoljeåterstoden och bitumen-emulsioner. Den installerade kapaciteten är f.n. ca 1 000 MWel (em anläggningar).

Gasturbinkraftverk med kombinerad cykel med naturgas som bränsle och med en verkningsgrad på ca 48-52 % planeras för närvarande.

d) Modifieringar av processer och förbränning

Förbränningstekniska åtgärder jämförbara med åtgärderna för reduktion av Nox-utsläppen föreligger inte, eftersom det organiskt och/eller oorganiskt bundna svavlet oxideras nästan helt under förbränningen (beroende på bränslets egenskaper och förbränningsmetoden finns en viss procentandel kvar i askan).

I denna bilaga betraktas processer, där torra tillsatser används för konventionella pannor, som processmodifieringar beroende på att man injicerar en tillsats i förbränningskammaren. Erfarenheten har emellertid visat att den termiska kapaciteten sänks, Ca/S-förhållandet är högt och svavelavskiljningen låg vid användning av dessa processer. De problem som kan uppstå vid den senare användningen av restprodukterna måste beaktas, och därför bör denna lösning i allmänhet endast ses som tillfällig och för mindre enheter (tabell 2).

Tabell 2 Utsläppsvärden för svaveloxid som uppnåtts genom tillämpning av olika tekniska alternativ vid fossilbränsleeldade förbränningsanläggningar

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

e) Metoder för rökgasavsvavling (FOD)

Dessa processer syftar till att avskilja redan bildade svaveloxider och kallas även sekundära åtgärder. Alla etablerade teknologier för rökgasrening innebär att man avlägsnar svavlet med våta, torra eller halvtorra och katalytiska kemiska processer.

För att åstadkomma det effektivaste svavelreduktionsprogrammen, utöver de energimanagementåtgärder som redovisas under i ovan, bör man överväga en kombination av de alternativ som presenteras i punkt ii ovan.

I vissa fall kan även åtgärder för att minska svavelutsläpp leda till minskade utsläpp av CO2, Nox och andra föroreningar.

I kraft- och kraftvärmeverk och fjärrvärmeverk används bl.a. följande processer för rökgasrening: våtrening med kalk/kalksten (LWS), sprayabsorbtion (SDA), Wellman Lord-processen (WL), ammoniaktvättning (AS) och kombinerade NOx/SOx-reningsprocesser [aktivt-kol-processer (AC) och kombinerad katalytisk NOx/SOx-rening]. I den kraftproducerande sektorn täcker LWS och SDA 85 %, resp. 10 % av den installerade FGD-kapaciteten.

Flera nya processer för rökgasavsvavling, t.ex. torrtvättning med elektronstråle (EBDS) och Mark 13A, har ännu inte passerat pilotstadiet.

Tabell 2 ovan redovisar reningseffekten av de ovannämnda sekundära åtgärderna, baserad på praktisk erfarenhet från ett stort antal anläggningar där åtgärderna genomförts. Även den installerade kapaciteten liksom effektområdet, redovisas. Trots att flera metoder för att minska svavelutsläppen är jämförbara kan lokala eller anläggningsspecifika faktorer leda till att en viss teknologi inte kan användas.

Tabell 2 redovisar även de vanliga investeringsintervallen för de metoder som redovisas i punkt ii.c, d och e ovan. När dessa teknologier tillämpas i enskilda fall bör man dock notera att investeringskostnaderna för utsläppsminskningar bl.a. är avhängiga av vilka teknologier som används, föreskrivna kontrollsystem, anläggningens storlek, föreskriven utsläppsminskning och underhållsarbetets omfattning. Därför anger tabellen endast investeringskostnaderna inom en vid ram. Investeringskostnaderna vid befintliga anläggningar överstiger i allmänhet kostnaderna för nya anläggningar.

IV. RENINGSTEKNIK INOM ANDRA SEKTORER

10. De åtgärdsmetoder som redovisas i avsnitt 9.ii.a-e, gäller inte bara kraftverkssektorn utan även olika andra industrisektorer. Man har flera års drifterfarenhet, i de flesta fallen från kraftverkssektorn.

11. Tillämpningen av svavelreningsteknik inom industrisektorn avgörs av processpecifika förhållanden. Viktiga bidragande källor till svavelutsläpp och motsvarande åtgärder för att minska dem redovisas i tabell 3, se nästa sida.

>Plats för tabell>

12. I de sektorer som räknas upp i tabell 3 kan processintegrerade åtgärder, inklusive byte av råvaror (om nödvändigt kombinerat med sektorspecifik rökgasbehandling), användas för att uppnå den effektivaste minskningen av svavelutsläppen.

13. Rapporterade exempel är som följer:

a) I nya sulfatmassafabriker kan svavelutsläpp på mindre än 1 kg svavel per ton lufttorkad massa uppnås. (2)

b) I sulfitmassafabriker kan 1-1,5 kg svavel per ton lufttorkad massa uppnås.

c) När det gäller rostning av sulfider har en reningsgrad på 80-99 % för 10 000-200 000 m3/h-enheters rapporterats (beroende på typ av process).

d) Vid en anläggning för sintring av järnmalm, med en FGD-enhet på 320 000 m3/h, begränsas utsläppet till mindre än 100 mg SOx/Nm3 vid 6 % O2.

e) Vid koksugnar nås utsläpp mindre än 400 mg SOx/Nm3 vid 6 % O2.

f) Svavelsyrefabriker uppnår en konverteringsgrad som ligger över 99 %.

g) En avancerad Claus-anläggning uppnår en svavelåtervinningsgrad på mer än 99 %.

V. RESTPRODUKTER OCH BIEFFEKTER

14. I takt med att ansträngningarna att minska svavelutsläppen från stationära källor ökar i länderna i ECE-regionen, ökar också mängden restprodukter.

15. Man bör välja alternativ som ger användbara restprodukter. Vidare bör man, när så är möjligt, välja alternativ som leder till ökad termisk verkningsgrad och som minimerar avfallsproblemet. Även om merparten restprodukter kan användas eller recirkuleras som gips, ammoniaksalter, svavelsyra eller svavel, måste man även beakta faktorer som marknadsvillkor och kvalitetsstandarder. Ytterligare utnyttjande av FBC- och SDA-restprodukter måste undersökas, eftersom avfallsanläggningar och kriterier för avfall begränsar, kvittblivningen i flera länder.

16. Följande bieffekter hindrar inte införandet av en viss teknologi eller metod, men man bör ha dem i åtanke när flera olika alternativ till minskade svavelutsläpp finns:

a) Energibehovet för gasreningsprocesserna.

b) Rostangrepp beroende på att svavelsyra bildas när svaveloxider reagerar med vattenånga.

c) Ökat behov av vatten och avloppsvattenbehandling.

d) Behovet av tillsatskemikalier.

e) Deponering av fast avfall.

VI. ÖVERVAKNING OCH RAPPORTERING

17. Bland de åtgärder som vidtas för att genomföra nationella strategier och program för att minska luftföroreningarna märks: lagstiftning och reglerande bestämmelser, ekonomiska styrmedel liksom teknologiska krav (bästa möjliga teknologi).

18. I allmänhet fastställs utsläppsgränser för enskilda anläggningar, beroende på storlek, driftssätt, bränsletyp och om det är en ny eller befintlig anläggning. En metod som också används är att sätta upp ett mål för hur mycket en grupp av anläggningar skall minska sina totala svavelutsläpp och att tillåta val av plats där åtgärder skall vidtagas för att detta mål skall uppnås (bubbel-konceptet).

19. Åtgärderna som syftar till att minska svavelutsläppen till de nivåer som den nationella lagstiftningen fastställt måste kontrolleras genom ett permanent övervaknings- och rapporteringssystem samt rapporteras till tillsynsmyndigheterna.

20. Flera övervakningssystem, som använder både kontinuerliga och stickprovsmässiga mätmetoder, finns att tillgå. Kvalitetskraven varierar emellertid. Kontrollmätningar skall utföras av kompetenta institut som använder sig av olika mätnings- och övervakningssystem. Ett certifieringssystem kan vara den bästa garantin för detta.

21. Inom ramen för moderna automatiserade övervakningssystem och med modern utrustning för processkontroll innebär rapportering inga problem. Insamling av data för vidare användning är en etablerad teknik, men vad som skall rapporteras till behöriga myndigheter skiljer sig från fall till fall. För att göra det lättare att jämföra olika data bör presentationen av information och föreskrifter harmoniseras. Harmoniseringen är även önskvärd för att garantera kvaliten på mätnings- och övervakningssystemen. Hänsyn bör tagas till detta när man jämför olika data.

22. För att undvika avvikelser och motsägelser måste vissa nyckelfrågor och parametrar, inklusive de följande, vara väl definierade:

a) Definition av utsläppsgränser, uttryckt som ppmv, mg/Nm3, g/GJ, kg/h eller kg/ton produkt. De flesta av dessa enheter måste beräknas och kräver en specificering ifråga om gastemperatur, fuktighet, tryck, syreinnehåll eller värmetillförselvärde.

b) Definition av den period för vilken medelvärdet för utsläppet skall beräknas, uttryckt i timmar, månader eller ett år.

c) Definition av tider för funktionsavbrott samt av motsvarande nödfallsbestämmelser om förbikoppling av övervakningssystem eller avställning av utrustningen.

d) Definition av metoder för att ersätta data som saknas eller gått förlorade som en följd av att utrustningen gått sönder.

e) Definition av de parametrar som skall mätas. Beroende på typ av industriell process kan den nödvändiga informationen variera. Även mätpunktens placering inom systemet måste definieras.

23. Kvalitetskontroll av mätningarna måste säkerställas.

(1) Alternativen i.a. och i.b. är integrerade i parternas energistruktur och policy. Genomförandestatus, effektivitet och kostnad per sektor har här inte beaktats.

(2a) Reningsgraden måste anpassas efter svavelhalten i bränslet om denna är hög. Här kan dock processpecifika förhållanden spela in. Tillgängligheten till dessa processer är vanligen 95 %.

(3b) Begränsad tillämpning för högsvavliga bränslen.

(4c) Utsläpp i mg/m3 (STP), torr 6 % syre för fasta bränslen, 3 % för flytande bränslen.

(5d) Omvandlingsfaktorn beror på bränslets egenskaper, rökgasvolym- och pannans termiska verkningsgrad (Omvandlingsfaktorer [m3/kWhel, termisk verkningsgrad: 36 %]: stenkol: 3,50, brunkol: 4,20, tjockolja: 2,80).

(6e) De specifika investeringskostnaderna hänför sig till ett litet antal installationer.

(7f) De specifika investeringskostnaderna inkluderar en process för kväveoxidreduktion.

(8) Kontroll av svavel/natrium förhållandet är nödvändig, d.v.s. avskiljning av svavel i form av neutrala salter samt användning av en svavelfri natriumtillsats.

BILAGA V

GRÄNSVÄRDEN FÖR UTSLÄPP OCH SVAVELHALT

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

(1a) Vägledning: För en anläggning som eldas med två eller flera bränslen samtidigt, skall de behöriga myndigheterna fastställa gränsvärden som beaktar de gränsvärden för utsläpp i kolumn ii som anges för varje bränsletyp, tillförseln av varje bränsletyp och, för raffinaderier, anläggningspecifika omständigheter. För raffinaderier får under inga omständigheter sådant kombinerat gränsvärde överstiga 1 700 mg SO2/Nm3.

Gränsvärdena gäller inte följande anläggningar:

- Anläggningar där förbränningsprodukterna används för direktuppvärmning, torkning eller annan behandling av föremål eller material, t.ex. värmeugnar, ugnar för värmebehandling.

- Anläggningar för efterbränning, d.v.s. alla tekniska apparater avsedda för avgasrening genom förbränning som inte drivs som en självständig förbränningsanläggning.

- Anordningar för regenerering av katalytiska krackningskatalysatorer.

- Anordningar för konvertering av svavelväte till svavel.

- Reaktorer som används i den kemiska industrin.

- Koksugnar.

- Cowper-apparater.

- Förbränningsanläggningar för avfall.

- Anläggningar som drivs med diesel-, bensin- eller gasmotorer eller med gasturbiner, oavsett vilket bränsle som används.

I det fall en part inte kan uppfylla de gränsvärden som anges i kolumnen ii beroende på den höga svavelhalten i inhemska fasta eller flytande bränslen, kan parten i fråga tillämpa den avsvavlingsgrad som anges i kolumn iii eller ett maximalt gränsvärde på 800 mg SO2/Nm3 (dock helst inte högre än 650 SO2/Nm3). Parten ifråga skall rapportera varje sådan tillämpning till genomförandekommittén det kalenderår man gör detta.

När två eller flera nya separata anläggningar installeras på sådant sätt att, med hänsyn tagen till tekniska och ekonomiska faktorer och enligt de behöriga myndigheternas bedömning, deras avgaser kan släppas ut genom en gemensam skorsten, skall denna grupp av anläggningar betraktas som en enhet.

(2b) mg SO2/Nm3 definieras vid en temperatur på 273 °K och ett tryck på 101,3 kPa efter korrigering för innehållet av vattenånga.