Resolution [1]

om biståndseffektivitet och definition av offentligt utvecklingsbistånd

Gemensamma AVS–EU-församlingen utfärdar denna resolution

- vid sitt sammanträde i Port Moresby (Papua Nya Guinea) den 25- 28 november 2008,

- med beaktande av artikel 17.1 i arbetsordningen,

- med beaktande av målen i AVS–EU-partnerskapsavtalet som undertecknades i Cotonou den 23 juni 2000,

- med beaktande av FN:s millennieförklaring av den 8 september 2000 där världssamfundet gemensamt fastställde millenniemålen för utveckling i syfte att utrota fattigdomen, och av 2007 års rapport från FN om millennieutvecklingsmålen,

- med beaktande av det gemensamma uttalandet från rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, Europaparlamentet och kommissionen om EU:s utvecklingspolitik: "Det europeiska samförståndet" (Europeiska samförståndet om utveckling) som undertecknades den 20 december 2005,

- med beaktande av Parisförklaringen om biståndseffektivitet av den 2 mars 2005,

- med beaktande av Monterreyöverenskommelsen som antogs vid FN:s internationella konferens om utvecklingsfinansiering den 21– 22 mars 2002,

- med beaktande av kommissionens meddelande "EU:s uppförandekodex för arbetsfördelningen på området utvecklingspolitik" (KOM(2007)0072),

- med beaktande av kommissionens meddelande av den 9 april 2008"EU: global partner för utveckling. Påskynda arbetet med att uppnå millennieutvecklingsmålen" (KOM(2008)0177),

- med beaktande av de främsta slutsatserna och rekommendationerna i den inbördes utvärdering (peer review) av Europeiska gemenskapen som OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd (DAC) gjorde 2007,

- med beaktande av rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) slutsatser (maj 2008) och rådets slutsatser (juni 2008),

- med beaktande av resultatet av det tredje högnivåforumet om biståndseffektivitet i Accra den 2– 4 september 2008,

- med beaktande av Accraförklaringen som antogs av AVS stats- och regeringschefer den 3 oktober 2008,

- med beaktande av rapporten från utskottet för ekonomisk utveckling, finanser och handel (AVS-EU/100.300/08), och av följande skäl:

A. Agendan för biståndseffektivitet borde framföra konkreta förslag för utplåningen av fattigdom och ojämlikhet, och hjälpa partnerländerna att nå millennieutvecklingsmålen och uppfylla internationellt fastställda människorättsnormer.

B. Den största begränsningen av Parisförklaringens definition av egenansvar är bristen på ett tydligt erkännande av vikten av demokratiskt egenansvar, särskilt för organisationer i det civila samhället och lokala myndigheter, samt en tydlig förpliktelse i fråga om parlamentens roll.

C. EU har gjort viktiga åtaganden i fråga om jämställdhet vilka måste fullföljas, men i debatten om biståndseffektivitet beaktas jämställdhetsdimensionen fortfarande endast i begränsad omfattning.

D. Det är lika viktigt med större bistånd som förbättring av biståndseffektivitet och biståndet behöver både kvantitativa och kvalitativa förbättringar för att uppnå millennieutvecklingsmålen, särskilt de som rör hälsa och jämställdhet vilka knappt visar några framsteg och är centrala för att uppnå dessa åtaganden.

E. Aktuella siffror från OECD (Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling) visar att det sammanlagda EU-biståndet minskade avsevärt under 2007 och biståndssiffror överdrivs ofta genom att skuldlättnader och medel som inte når befolkningen i partnerländer är medräknade.

F. Givar- och partnerländer måste upprätthålla en hög nivå vad gäller öppenhet och insyn, speciellt givarna i sina budgetförslag och biståndsflöden eftersom dessa annars inte kan avspeglas i partnerländernas årsbudgetförslag, vilket allvarligt minskar parlamentens möjlighet att granska regeringars utvecklingspolitik och partnerländernas kapacitet att göra långsiktiga investeringar.

G. Bundet bistånd försämrar insynen i biståndet avsevärt och ökar kostnaderna för varor och tjänster med upp till 30 procent, enligt uppskattningar från Världsbanken.

H. Givare är fortfarande ovilliga att använda landssystem och utvecklingen har gått mycket långsamt, men detta är avgörande för egenansvar och anpassning och väsentligt för att stärka kompetensutvecklingen och utvecklingen av den lokala marknaden.

I. Det internationella biståndssystemet blir mer komplicerat genom att det skapas vertikala strukturer och genom att nya offentliga och privata aktörers verksamhet ofta ligger utanför fastställda regelverk och samordningsmekanismer.

J. Budgetstöd kan bidra till egenansvar, uppbyggnad av kapacitet i regeringen och förbättrad möjlighet att utkräva ansvar av och granska inhemska intressenter, men dess framgång beror på regeringens förmåga att planera, utföra och redogöra för de offentliga utgifterna.

K. Partnerländer står ofta inför hundratals resultat- och programvillkor som ibland kan vara motstridiga och komma från olika givare, vilket kan bli en ohanterlig börda för partnerländerna samt minska landets egenansvar och regeringens ansvarighet gentemot sina medborgare och parlament.

L. Tekniskt stöd kan uppgå till så mycket som 50 procent av biståndet, men en stor del av det stödet är fortfarande bundet, för dyrt och ineffektivt för uppbyggnaden av lokal kapacitet och egenansvar.

M. En stadigt ökande andel av de sårbaraste samhällsgrupperna kommer att bli alltmer sårbara.

N. Den ekonomiska och miljömässiga sårbarheten för ett flertal kriser hos små östater under utveckling (SIDS) och AVS-länder utan kust kan leda till allvarliga sociala och miljömässiga konsekvenser och dålig ekonomisk återhämtningsförmåga samt försämra deras förmåga att sträva mot hållbara miljömål och framgångsrikt genomföra välbehövliga ekonomiska reformer.

O. Det internationella samfundet har med rätta ansträngt sig för att samarbeta med de fattigaste länderna. Detta har inte åtföljts av liknande åtgärder för medelinkomstländerna och dessa länder riskerar att återigen klassificeras som låginkomstländer om det inte vidtas lämpliga åtgärder i tid för att hjälpa dem att tillgodose sina behov.

1. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen välkomnar framstegen i fråga om de politiska åtagandena i handlingsprogrammet från Accra och betonar att detta handlingsprogram måste genomföras på ett ambitiöst sätt som går från koncept och politiska löften till påtagliga och mätbara resultat i fråga om tillämpningen av principerna i Parisförklaringen. Församlingen förväntar sig att EU engagerar sig mer aktivt och tar på sig en ledande roll för att förbättra biståndseffektiviteten i hela världen.

2. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppmanar EU- och AVS-länderna att aktivt främja och de gemensamma värden och prioriteringar som fastställs i det reviderade Cotonoupartnerskapsavtalet, som fattigdomsminskning, jämställdhet mellan kvinnor och män, hållbar ekonomisk, social och miljömässig utveckling, regional integration, främjande av fred, säkerhet och demokrati med respekt för de mänskliga rättigheterna inom ramen för agendan för biståndseffektivitet.

3. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen betonar att demokrati är den bästa grunden för hållbar utveckling, fred och säkerhet och uppmanar därför EU och AVS att samarbeta för att prioritera främjande av demokrati med öppet, omfattande och ansvarstagande beslutsfattande, som en viktig metod för att öka biståndseffektiviteten.

4. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppmanar Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att använda en vidare definition av sammanhållning än den som anges i handlingsprogrammet från Accra, för att skapa större utvecklingspolitisk sammanhållning i europeiska politikområden som jordbruk, fiske, handel, energi, miljö, klimatförändring, säkerhet och migration i syfte att bedöma deras konsekvenser för utvecklingen och genomföra lämpliga reformer för att förhindra att de skapar icke-tariffära hinder och gör det svårare att uppnå millennieutvecklingsmålen och målen för de ekonomiska partnerskapsavtalen.

5. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen betonar att även om Parisförklaringen är drivande i debatten om biståndseffektivitet kan Cotonoupartnerskapsavtalet och Parisförklaringen ömsesidigt stärka varandra, eftersom det förra också är en mall för effektivt utvecklingssamarbete.

Garantera demokratiskt egenansvar och ansvarighet

6. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen betonar att begreppet egenansvar i Parisförklaringen borde breddas till att omfatta demokratiskt egenansvar (och omfatta nationella parlament, lokala regeringar, civila samhällen, oberoende rättsväsende och medier) för att skapa ökad öppenhet och ömsesidig ansvarighet baserad på tydliga och mätbara indikatorer och se till att målen för utvecklingsstöd uppfylls.

7. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen välkomnar att det i handlingsprogrammet från Accra erkänns att parlament och lokala förvaltningar har en betydande roll i utvecklingsprocessen och uppmanar givar- och partnerregeringar att se till att parlament och lokala förvaltningar får en lämplig roll för att garantera biståndseffektiviteten genom att stödja egenansvar, fördela makt genom att granska budgetar, politik och resultat samt låta medborgare delta i beslut genom den demokratiska processen.

8. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen välkomnar också att det i handlingsprogrammet från Accra erkänns att det civila samhället har en viktig roll i utvecklingsprocessen och uppmanar givar- och partnerregeringar att se till att det civila samhället får delta fullt ut på ett meningsfullt sätt i planering, genomförande, övervakning och utvärdering av budgetar och program samt att skapa de förutsättningar som krävs för att uppfylla den rollen.

9. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppmanar givar- och partnerländer att ta hänsyn till den oproportionerligt stora effekt som fattigdom får för kvinnor och att se till att jämställdhet mellan kvinnor och män, kvinnors självbestämmande och kvinnors rättigheter helt och hållet införlivas i nationella utvecklingsprocesser. Församlingen beklagar att det i handlingsprogrammet från Accra inte identifieras mekanismer för att skapa jämställdhet mellan kvinnor och män och öka kvinnors självbestämmande och inte heller innehåller några framgångsindikatorer på detta.

10. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen beklagar att åtagandet i Parisförklaringen om att låta parlament, det civila samhällets organisationer och lokala myndigheter delta i konkreta åtgärder inte har överförts till handlingsprogrammet från Accra. Församlingen förväntar sig att EU ska respektera partnerländernas ledarskap och hjälpa till att stärka deras förmåga att utöva detta ledarskap och uppmanar EU och partnerländerna att utveckla praktiska handlingsplaner för att skapa demokratiskt egenansvar och komma överens om framgångsindikatorer.

Utöka för ett mer effektivt bistånd

11. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen välkomnar rådets slutsatser där man återigen bekräftar åtagandet att nå det kollektiva målet för utvecklingsbiståndet (ODA) på 0,56 procent 2010 och 0,7 procent 2015 och efterlyser nya åtaganden om ambitiösa fleråriga tidsplaner för att mäta den gradvisa ökningen av biståndsbudgeterna.

12. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppmanar Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att se till att definitionerna av det offentliga utvecklingsbiståndet inte utvidgas till att omfatta icke biståndsposter som militära utgifter. AVS-EU-församlingen uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att skilja rapporterna om medel som beviljats som skuldlättnad från rapporterna om officiellt utvecklingsbistånd, och att utesluta medel som satsats i Europa på studenter och flyktingar från beräkningen av den totala utgiften av utvecklingsbistånd.

13. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen insisterar på att givare ska fördela bistånd på ett öppet sätt som gör det möjligt att utkräva ansvar och att förutsägbarheten i flöden, planering och utbetalning ska ökas drastiskt, särskilt genom att skapa tillförlitliga fleråriga tidsplaner och förutsägbarhet under året. Församlingen välkomnar initiativet i handlingsplanen från Accra för insatser om rullande program, något som skulle garantera förutsägbarhet på medellång sikt.

Hållbar ekonomisk tillväxt för hållbar utveckling

14. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen understryker att ett sätt att mäta biståndseffektiviteten är att se i hur stor utsträckning den bidrar till att skapa en stark ekonomi som skyddar miljön och där ingen förvägras grundläggande sociala tjänster.

15. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen efterlyser ett utvecklingssamarbete som i större utsträckning avlägsnar hinder för ekonomisk tillväxt, såsom bristen på utländska direktinvesteringar, kapitalflykt och stora administrativa bördor för små och medelstora företag.

16. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen efterlyser i detta sammanhang en utvecklingspolitik som främjar kunskapsöverföring, konkurrens och en sund makroekonomisk politik och som minimerar onödig byråkrati för företag och som respekterar och inför immateriella rättigheter och bekämpar korruption.

17. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen betonar att rättvis handel kan vara ett av de effektivaste sätten att driva en hållbar ekonomisk utveckling, med hjälp av lämpliga åtföljande åtgärder för att hantera anpassningsrelaterade kostnader och finansiera program för sociala skyddsnät och självbestämmande. Den rättvisa handeln behöver dock kompletteras med omfördelnings- och socialpolitik för att se till att vinsten fördelas rättvist.

18. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen församlingen beklagar att få framsteg görs när det gäller användningen av landsspecifika system (endast en liten procentandel av det offentliga utvecklingsbiståndet går genom ländernas budgetsystem, medan givarna hade lovat 50 procent senast 2010). Även i länder med välfungerande landsspecifika system är givarna inte villiga att använda sig av dem. Givarländerna uppmanas att skynda på anpassningen av sitt bistånd efter specifika landssystem i största möjliga mån, stärka styrningssystemen och öka det bistånd som går till allmänt och sektorsinriktat budgetstöd i de fall då det finns en bra ekonomisk och politisk styrning, med full insyn i budgeten och ansvarighet. Församlingen betonar att budgetstöd under inga omständigheter bör beviljas när det förekommer utbredd korruption.

19. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen välkomnar att det i handlingsplanen från Accra hänvisas till ett antal andra utvecklingsaktörer än bilaterala givare och betonar att en av de stora utmaningarna inför 2011 kommer att vara att utvidga principerna i Parisförklaringen till att omfatta vertikala fonder och de nya givarna för att skapa en verklig samordning mellan givarna och samordning med partnerländerna.

20. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppmanar partnerregeringar att grunda budgetstödet på en gedigen nationell fattigdomsminskningsplan som stärker inhemsk ansvarighet, finansiell förvaltning och övervakning genom ett systematiskt och strategiskt åtagande med nationella parlament, lokala myndigheter och icke-statliga aktörer, vilket för närvarande är mycket begränsat.

21. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen välkomnar Europeiska kommissionens avsikt att garantera en mer förutsägbar och långsiktig form av budgetstöd genom att använda en upphandlingsmekanism för millennieutvecklingsmålen för de länder som har goda resultat, men betonar att detta kräver ett tydligt åtagande för att uppnå millennieutvecklingsmålen från partnerländernas sida och att det behövs kontinuerlig övervakning med stark resultatinriktning.

22. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen välkomnar att det i handlingsplanen från Accra nämns att givare inom OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd (DAC) kommer att utöka omfattningen av 2001 års rekommendation från DAC om obundet bistånd till kraftigt skuldtynga fattiga länder som inte hör till de minst utvecklade länderna. Församlingen uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att göra ett verkligt åtagande för 2010 om att helt och hållet övergå till obundet bistånd till alla AVS-länder, inklusive tekniskt bistånd som måste svara mot nationella prioriteringar och särdrag, offentlig upphandling, livsmedelsbistånd samt bistånd till transport och lagring av livsmedel.

23. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppmanar Europeiska kommissionen att integrera jämställdhetsperspektivet i budgetprocessen genom att koppla samman utbetalning av olika delbelopp med förbättringar av könsuppdelade indikatorer. Församlingen uppmanar även partnerländerna att införliva ett könsperspektiv på alla nivåer av budgetprocessen och stimulera till vidare dialog med kvinnorättsorganisationer.

24. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppmanar Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att gå utöver handlingsplanen från Accra och drastiskt dra ned på antalet villkor, stegvis avskaffa villkorlighet i den ekonomiska politiken, och ersätta dem med ömsesidigt godkända kontrakt som avspeglar en gemensam uppfattning om huvudprioriteringar och som kopplar samman utbetalning med utförande och politiska resultat, särskilt med hänsyn till millennieutvecklingsmålen, och att göra upp en realistisk tidplan för denna process. Församlingen uppmanar EU att utnyttja sitt inflytande för att övertyga Världsbanken och Internationella valutafonden (IMF) om att gå i riktning mot samma övergång, särskilt vid en tidpunkt då de flesta AVS-länder riskerar att drabbas negativt av de många kriser som påverkar världsekonomin.

Arbetsfördelning och samordning mellan givare

25. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppmanar Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att verkligen trappa upp sina ansträngningar för att förbättra samordningen mellan givarna och arbetsfördelningen genom att anpassa multilateralt och bilateralt bistånd till landsspecifika processer, demokratiskt egenansvar, ansvarighet, harmonisering, gemensam analys, planering och beviljande, och drastiskt dra ned på antalet enheter för genomförande av program. Församlingen noterar initiativet i handlingsplanen från Accra att inleda en dialog om en internationell arbetsfördelning mellan länder före juni 2009.

26. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen hoppas att givaratlasen för 2008 kommer att bidra till att införa en mer ambitiös samordning mellan givarna, särskilt för att lösa problemet med så kallade "favoritländer" och "föräldralösa länder" samt försummandet av mycket viktiga sektorer som hälsa, utbildning, social sammanhållning, jämställdhet mellan kvinnor och män samt jordbruk. Församlingen välkomnar att det i handlingsplanen från Accra också nämns att givarna kommer att arbeta för att behandla frågan om länder som får för lite stöd och garantera att nya åtgärder i fråga om arbetsfördelningen inte kommer att leda till att enskilda utvecklingsländer får mindre bistånd.

27. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen efterlyser kapacitetsbyggnad inom samtliga ministerier för att öka hälso- och sjukvårdens, utbildningens och jämställdhetens effektivitet i fråga om utgifter genom budgetstöd, eftersom landets egenansvar ofta är begränsat till finansministeriet.

28. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen inser behovet av ett mer långvarigt bistånd till svaga stater och låginkomstländer i uppbyggnadsskedet efter en konflikt. Församlingen välkomnar att man i handlingsplanen från Accra uppmanar givare och partnerländer att anpassa Parisförklaringen till de principer för bra internationellt engagemang i svaga stater och konfliktsituationer som OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd fastställt, men betonar också behovet av att bygga ett starkt civilt samhälle i både svaga och sårbara stater.

29. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen anser emellertid att det krävs större och mer välriktade insatser för att öka stödet till AVS-länder med medelinkomster och kräver att det snarast beslutas om och genomförs en ordning för systematiskt och förutsägbart bistånd som effektivt kan möta dessa länders särskilda behov, så att de kan fortsätta sin hållbara utveckling.

30. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen välkomnar att givargemenskapen har åtagit sig att öka ansträngningarna för att samarbeta med de fattigaste länderna och att Afrikas andel av programplanerat bistånd ökar som ett resultat av åtagandet att fördubbla det offentliga utvecklingsbiståndet till Afrika till 2010, särskilt nu med höjningen av bränsle- och matpriser tillsammans med påverkan av de globala klimatförändringarna, vilka skulle kunna utplåna alla insatser hittills.

31. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen lovordar det arbete som utförts av Brittiska samväldets sekretariat och institutet för öar och små stater från Maltas universitet i utvecklingen av indexen för sårbarhet och återhämtningsförmåga och förväntar sig att EU intar en ledande roll i tillämpningen av dessa index och i utformningen av ett nytt ramverk av systematiskt stöd till SIDS och utvecklingsländer utan kust. Församlingen föreslår att i synnerhet små stater borde skapa en profil för sårbarhet och återhämtningsförmåga tillsammans med förberedelserna för en utvecklingsstrategi på medellång sikt.

32. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppmanar Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att lägga fram ett starkt gemensamt EU-åtagande vid Dohakonferensen både i fråga om kvantiteten av och kvaliteten på utvecklingsstöd för att uppnå millennieutvecklingsmålen genom en hållbar strategi och tydliga färdplaner i syfte att uppfylla åtagandena om det offentliga utvecklingsbiståndet såväl individuellt som kollektivt, trots den pågående finanskrisen.

33. Gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen uppdrar åt sina medordförande att översända denna resolution till AVS–EU:s ministerråd, Europeiska kommissionen, rådets ordförandeskap, Afrikanska unionen, Panafrikanska parlamentet, de nationella och regionala parlamenten, AVS regionala organisationer och OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd.

[1] Antagen av den gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen den 28 november 2008 i Port Moresby (Papua Nya Guinea).

--------------------------------------------------