20070628

Resolution [1]

om migration av utbildad arbetskraft och effekterna av detta på den nationella utvecklingen

Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen,

- som sammanträdde i Wiesbaden (Tyskland) den 25- 28 juni 2007, utfärdar denna resolution,

- med beaktande av artiklarna 177, 178, 179, 180, 181 och artikel 181a i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

- med beaktande av AVS-EU-partnerskapsavtalet AVS-EU mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, som undertecknades i Cotonou (Benin) den 23 juni 2000 ("Cotonouavtalet") [2], ändrat genom avtalet om ändring av partnerskapsavtalet, som undertecknades i Luxemburg den 25 juni 2005 [3], särskilt artikel 13 om migration,

- med beaktande av meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén med titeln "Migration och utveckling: konkreta riktlinjer" [4],

- med beaktande av meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet med titeln "EU:s strategi för att åtgärda bristen på personal inom hälsosektorn i utvecklingsländerna" [5],

- med beaktande av meddelandet från kommissionen till rådet med titeln "Bidrag till EU:s ståndpunkt inför FN:s dialog på hög nivå om internationell migration och utveckling" [6],

- med beaktande av meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet med titeln "Den övergripande strategin för migration efter ett år: På väg mot en samlad europeisk migrationspolitik" [7],

- med beaktande av meddelandet från kommissionen om en strategisk plan för laglig migration [8],

- med beaktande av Afrikanska unionens toppmöte för stats- och regeringschefer som hölls i Khartum den 23- 24 januari 2006, under vilket man bekräftade migrationens omfattning och inverkan på utvecklingen,

- med beaktande av den rapport som antogs av plenarsammanträdet vid expertmötet om migration i mars 2006 mellan Europeiska unionen, Latinamerika och Västindien,

- med beaktande av Brysseldeklarationen om asyl, migration och mobilitet och handlingsplanen för genomförande av denna förklaring, som antogs vid det första mötet mellan AVS-ländernas ministrar med ansvar för asyl, migration och mobilitet som hölls i Bryssel den 13 april 2006,

- med beaktande av den gemensamma Afrika-EU-förklaringen om migration och utveckling som antogs vid ministerkonferensen mellan EU och Afrika i Tripoli den 22- 23 november 2006,

- med beaktande av resultatet från ministerkonferensen mellan EU och Afrika om migration och utveckling som hölls i Rabat den 10- 11 juli 2006,

- med beaktande av FN:s generalförsamlings resolution om "Internationell migration och utveckling" [9],

- med beaktande av slutsatserna från Europeiska rådets sammanträden i december 2005, mars 2006 och december 2006,

- med beaktande av resultatet från FN:s generalförsamlings högnivådialog om migration och utveckling som hölls i New York den 14- 15 september 2006,

- med beaktande av rapporten från FN:s generalsekreterare med titeln "Internationell migration och utveckling" [10],

- med beaktande av rapporten från FN:s globala kommission om internationell migration med titeln "Migration i en sammanlänkad värld: Nya åtgärdsdirektiv", oktober 2005 [11],

- med beaktande av rapporten från Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) med titeln "Migrationens effekter i hemländerna: vad känner vi till?", juni 2006,

- med beaktande av rapporten från Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling med titeln "Högutbildade personers internationella rörlighet", 2002,

- med beaktande av rapporten från Världsbanken med titeln "Globala ekonomiska utsikter 2006: Ekonomiska konsekvenser av penningöverföringar och migration" [12],

- med beaktande av rapporten från FN:s utvecklingsprogram (UNDP) med titeln "Human Development Report 2001", 2001,

- med beaktande av Europaparlamentets resolution av den 6 juli 2006 om utveckling och migration [13],

- med beaktande av artikel 17.1 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för sociala frågor och miljö (AVS-EU/100.012/07/slutlig), och av följande skäl:

A. Att flytta utomlands är en omistlig mänsklig rättighet för individen.

B. Den internationella migrationen har blivit en prioriterad fråga på den internationella dagordningen och diskuterades nyligen av politiska beslutsfattare på global, europeisk, EU-Afrika-nivå och AVS-EU-nivå. Man har dessutom i allt högre grad börjat erkänna att migration och utveckling har ett nära samband på global nivå och att de påverkar varandra.

C. Det finns ett växande samförstånd i den politiska världen om att en bättre hantering av migrationen kan resultera i mycket viktiga förbättringar, kanske viktigare än borttagandet av hindren för världshandeln.

D. Det saknas fortfarande en integrerad strategi för migrationsfrågorna på gemenskapsnivå och nationell nivå inom EU. Migrations-, utvecklings-, handels- och säkerhetspolitiken hanteras i stället av olika icke-samordnade avdelningar.

E. Det råder ingen internationell enighet om de faktiska konsekvenserna av de (högt) utbildades migration för ursprungsländerna och debatten om kompetensflykt präglas fortfarande av en avsevärd förvirring och frustration, vilket särskilt beror på bristen på pålitliga statistiska uppgifter och konsekvensanalyser av möjliga politiska rekommendationer för att hantera företeelsen kompetensflykt.

F. Frågan om kompetensflykt har inte diskuterats i tillräcklig grad inom ramen för dialogen mellan EU och AVS-länderna.

G. I de flesta AVS-länder har över 10 procent av de högutbildade emigrerat till EU, Nordamerika eller andra utvecklade länder. Afrika söder om Sahara, där över 20 procent av de högutbildade från regionen har flyttat till OECD-länder [14], har drabbats allra hårdast av migrationen av högutbildade, och i vissa små länder är denna siffra så hög som 80 procent [15].

H. Samtidigt som de främsta migrationscentrumen utgörs av Asien och Latinamerika, kommer de flesta högutbildade emigranterna i EU från Afrika (13,5 procent av de högutbildade personer som bor i EU är födda i länder som inte tillhör OECD) [16].

I. Statistiska uppgifter om migrationsströmmar från Afrika är ofta ofullständiga och föråldrade vilket försvårar för politiskt ansvariga att fatta beslut.

J. FN:s utvecklingsprogram (UNDP) har förklarat att utvecklingsländerna drabbas av förluster som uppgår till flera miljarder US-dollar till följd av kompetensflykten [17], med tanke på kunskapernas betydelse som en avgörande faktor för tillväxt i en globaliserad värld.

K. I Afrika söder om Sahara kan kompetensflykten leda till arbetskraftsbrist på viktiga områden, särskilt inom sjukvårds- och utbildningssektorerna, med förödande konsekvenser för tillgången på och kvaliteten hos dessa grundläggande samhällstjänster.

L. Kompetensflykten innebär att ursprungslandet går miste om skatteintäkter och att man i sämsta fall helt förlorar eller i bästa fall inte får någon direkt återbäring på den investering som gjorts i yrkesutbildning. Ursprungslandet förlorar även kompetens och erfarenhet som skulle leda till utveckling.

M. Kompetensflykten bromsar upp innovationsprocessen i hemländerna och minskar också möjligheterna till ekonomisk tillväxt.

N. Kompetensflykten kan få sociala konsekvenser med avseende på familjesammansättning, jämställdhet, barns utbildning och hälsa.

O. Barn till migranter kan påverkas antingen positivt till utveckling, hälsa och utbildning av migrationen (penningöverföringar kan göra att barnarbete blir överflödigt och att hushållen i stället lägger mer pengar på utbildning och hälsovård) eller negativt (skingrade familjer och stress, mindre uppmärksamhet från föräldrarna kan leda till större frånvaro i skolan och sämre resultat).

P. Många europeiska länder har antagit lagstiftning för att underlätta situationen i samband med högutbildades ankomst till landet, särskilt genom tillämpning av olika urvalsförfaranden för migranter vid ankomsten. Dessa förfaranden kallas "vald migration" och de skapar en konkurrenssituation gentemot Nordamerika då man vill locka till sig de mest begåvade medborgarna från utvecklingsländerna, och de har dessutom förvärrat kompetensflykten från många länder i syd och på ett dramatiskt sätt när det gäller länderna i Afrika söder om Sahara.

Q. Samtidigt som EU och AVS-länderna har åtagit sig att arbeta för att nå millennieutvecklingsmålen, däribland mål 2 (tillgång till grundläggande skolutbildning), mål 4 (minskning av barnadödligheten), mål 5 (förbättring av mödrars hälsa) och mål 6 (bekämpning av hiv/aids, malaria och andra sjukdomar), kan uppfyllandet av dessa mål försvåras av en omfattande flykt av lärare, läkare och sjuksköterskor från AVS-länderna till OECD-länderna och av att det saknas internationella bestämmelser som syftar till att uppfylla dessa mål.

R. Migrationen av utbildade personer från utvecklingsländerna till Europa späds på genom ekonomiska faktorer (fattigdom, underutveckling, låga löner, dåliga utbildningssystem, åldrande och minskande befolkning i OECD-länderna som resulterar i arbetskraftsbrist), politiska faktorer (våld, konflikter, politiskt förtryck, särskilt mot intellektuella, som förvärras genom deras flykt) och – vilket i huvudsak gäller afrikanska länder – genom geografisk närhet, gemensamt språk och koloniala eller historiska band.

S. Arbetskraftsbehoven i europeiska länder leder till negativa effekter genom att AVS-länderna dräneras på utbildad arbetskraft. Därmed försämras livskvaliteten och offentliga sociala tjänster i AVS-länderna.

T. Olaglig eller ofrivillig migration diskuteras bara från säkerhetssynpunkt, när man borde ta upp frågan i ett allmänt utvecklingspolitiskt sammanhang och beakta migration i utvecklingsstrategierna.

U. Migrationen av utbildade personer kan få positiva konsekvenser för den enskilde migranten, t.ex. bättre ekonomiska framtidsutsikter och högre lön, men också för familjen i hemlandet och för själva hemlandet, framför allt genom penningöverföringar.

V. Det är mycket viktigt att framhålla att migration på ett positivt sätt kan bidra till att främja bättre förståelse mellan olika civilisationer och kulturer och överbrygga postkoloniala och geografiska skiljelinjer genom att förbindelser mellan stater och folk upprättas.

W. Migranters svårigheter att anpassa sig i mottagarländerna och ursprungsländerna, diskriminering och kompetensslöseri (dvs. när de är överkvalificerade för sina arbetsuppgifter) kan hämma deras yrkeskarriärsutveckling.

X. Penningöverföringar är den näst viktigaste externa finansieringskällan för utvecklingsländer. De åstadkommer positiva effekter i ursprungsländerna och medför huvudsakligen ökade inkomster för migranternas familjer, men också ökad konsumtion och ökade investeringar (vilket i sin tur är en drivkraft för ekonomisk tillväxt) och motverkar konjunkturnedgångar vid ekonomiska kriser, krig och naturkatastrofer, men upp till 20 procent av deras värde förbrukas genom avgifter i samband med överföringarna.

Y. Effektiviteten hos frivilliga uppförandekoder för etisk rekrytering (ibland stämmer dessa inte tillräckligt överens med ILO:s bestämmelser) har ifrågasatts av experter och andra verksamma på detta område, särskilt när dessa har begränsats till den offentliga sektorn.

Z. Cirkulär migration (dvs. då man möjliggör en dubbelriktad rörlighet mellan ursprungs- och destinationsländerna) främjar en verklig internationell rörlighet, underlättar framväxten av ett internationellt medvetande och erbjuder stora möjligheter till utveckling av värdländerna och ursprungsländerna och bör därför främjas och underlättas.

AA. I samband med återflyttning finns större möjligheter att ta itu med kompetensflykten och förbättra utvecklingen när den grundas på frivillig återflyttning till ursprungsländerna, särskilt om den får ett tillräckligt stöd.

AB. Återflyttande migranter kan paradoxalt nog ha ytterst svårt att integrera sig i sina hemländer och vara mer sårbara för arbetslöshet än dem som inte flyttat utomlands tidigare.

AC. Det finns bevis som tyder på att migranter som anslutit sig till nationella eller gränsöverskridande migrantorganisationer och migrantföreningar, och som kanaliserar verksamheten inom dessa organisationer ("diasporor") mot utveckling, en företeelse som är känt som "medutveckling", kan skapa mycket positiva resultat för både mottagar- och ursprungsländerna.

AD. Europas åldrande befolkning kommer att sätta större press på arbetsmarknaden för utbildad arbetskraft och därmed kommer de redan synliga problemen att öka. En mer ansvarsfull och bättre hantering av migrationen av utbildad arbetskraft kommer därför att bli nödvändig i EU och AVS-länderna.

AE. En och samma lösning passar inte alla. Bättre forskning om AVS-ländernas nationella arbetsmarknader kommer därför att behövas för att överbrygga kunskapsklyftan och för att på ett lämpligt sätt ta itu med bristen på utbildad arbetskraft och att denna emigrerar.

1. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar medlemsstaterna och AVS-länderna att öka sina insatser för att uppfylla sina åtaganden för att nå millennieutvecklingsmålen, särskilt målet att halvera den extrema fattigdomen i världen senast 2015.

2. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen betonar att de potentiella fördelarna med en välordnad internationell migration kan vara större än de fördelar som kan nås genom en friare internationell handel.

3. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen erinrar om att en dålig och inkonsekvent migrationspolitik får enorma konsekvenser i form av lidande för enskilda individer och ständig underutveckling.

4. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU och AVS-länderna att ta itu med migrationsutmaningarna, inbegripet kompetensflykten, i en anda av verkligt partnerskap för utveckling på grundval av Cotonouavtalet, särskilt artikel 13, och utveckla specifika migrationsstrategier och system för utvecklingsländer som har omfattande utvandring av utbildade personer, med särskild inriktning på länderna söder om Sahara i Afrika, i avsikt att dämpa de skadliga ekonomiska och sociala effekterna i samband med migrationen av utbildade personer.

5. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uttrycker oro över Europeiska kommissionens migrationspolitik och den rådande migrationspolitiken i EU:s medlemsländer eftersom den inriktas på säkerhetsfrågor i stället för på utvecklingsfrågor.

6. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uttrycker oro över att EU potentiellt diskriminerar olika kategorier av migranter och uppmanar kommissionen att se till att detta inte sker. Församlingen uppmanar därför kommissionen att utsträcka till alla kategorier av migranter de förmånliga arbets- och levnadsvillkoren för högutbildade migranter som föreslås i den strategiska planen för laglig migration [18], som inom kort kommer att tas upp i ett eget direktiv, såsom frågan om ett EU-arbetstillstånd (grönt kort för EU) som utfärdas av medlemsstaterna men är giltigt i hela EU.

7. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen betonar att EU:s utvecklingsbistånd bör syfta till att ta itu med bakomliggande orsaker till migration och till att utrota fattigdom.

8. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen betonar behovet av integrerade migrationsstrategier på internationell, regional (däribland EU- och AVS-nivå) och nationell nivå genom att man ser till att migrationsfrågorna införlivas i strategierna för fattigdomsminskning och att det råder samstämmighet mellan all politik som kan påverka migrationen, t.ex. jordbruk, fiske, handel, utveckling, säkerhet, rättsliga och inrikes frågor samt utrikesfrågor.

9. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar kommissionen, medlemsstaterna och AVS-länderna att gemensamt ta itu med migrations- och utvecklingspolitiken och undersöka om det är möjligt att förbättra effektiviteten inom dessa politikområden genom samordning.

10. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU:s medlemsstater, internationella mellanstatliga institutioner och övriga relevanta institutioner att utforma och vidta förebyggande åtgärder och strategier för att utrota rasdiskriminering, främlingsfientlighet, etnocentrism och intolerans mot migranter från AVS-länderna.

11. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att en gemensam migrationspolitik på EU-nivå kräver ett utvidgat medbeslutandeförfarande med parlamentet och omröstning med kvalificerad majoritet i rådet och uppmanar rådet att agera i enlighet därmed.

Riktlinjer

12. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen välkomnar rådets slutsatser från april 2006 i vilka man tar upp arbetskraftsbrist inom sjukvårdssektorn i utvecklingsländerna.

13. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar kommissionen och EU:s medlemsstater att i enlighet med ILO:s bestämmelser utveckla och tillämpa EU:s riktlinjer för etisk rekrytering av personal inom sjukvårdssektorn enligt slutsatserna från april 2006, och berömmer de EU-medlemsstater som redan har gjort detta, t.ex. Förenade kungariket.

14. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen rekommenderar att EU-riktlinjerna skall utvidgas till att omfatta andra viktiga områden som utbildning. De förbättrade riktlinjerna skall syfta till att både offentliga och privata rekryterare skall inta ett etiskt förhållningssätt eller ännu hellre avstå från att anställa utbildade migranter som arbetar inom områden där det i hemländerna råder stor arbetskraftsbrist.

15. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen stöder bilaterala och multilaterala avtal mellan ursprungsländer och mottagarländer som syftar till att

i) bidra till ökad utveckling,

ii) bygga upp mänsklig och institutionell kapacitet för att maximera fördelarna med migration,

iii) tillhandahålla bättre sociala och ekonomiska villkor i ursprungsländerna för att minimera de faktorer som gör att människor lämnar sina hem för att söka sig bättre villkor, och

iv) främja upplysnings- och informationsverksamhet.

16. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen betonar att frivilliga riktlinjer för etisk rekrytering inte alls är tillräckligt för att ta itu med konsekvenserna av en omfattande migration av utbildad arbetskraft, särskilt inte om riktlinjerna begränsas till den offentliga sektorn. Kontrollåtgärder i ursprungsländerna och mottagarländerna är också nödvändiga.

Investering i utbildning

17. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU och AVS-länderna att väsentligt öka investeringarna i fortbildning och utbildning i utvecklingsländerna, med inriktning på sektorer som har drabbats av arbetskraftsbrist, särskilt sjukvårds- och utbildningssektorerna.

18. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU och AVS-länderna att inrätta nationella och regionala forskningscentrum, särskilt i form av universitet och forskningsinstitut, och särskilt inom sjukvårds- och utbildningssektorerna. Församlingen uppmanar vidare EU och AVS-länderna att inrätta dessa tvärvetenskapliga forskningscentrum med hjälp av medel från Europeiska utvecklingsfonden i förekommande fall, i alla sektorer som är nödvändiga för ekonomisk tillväxt och hållbar utveckling.

19. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att EU:s medlemsstater och utvecklingsländerna bör ta initiativ för att aktivt höja utbildningsnivån genom att investera väsentliga resurser i utbildning. Församlingen upprepar sitt stöd för "20/20-målet": 20 procent offentligt stöd från industriländerna och 20 procent från utvecklingsländernas nationella budgetar som anslås till grundläggande samhällstjänster (sjukvård och utbildning).

20. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar utvecklingsländerna att investera sina vinster från oljeboomen i långfristiga strategier och program för utbildning och fortbildning och att använda pengarna på ett öppet sätt.

21. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmuntrar AVS-länderna att utveckla de potentiella källorna till ekonomiskt välstånd som de besitter och att ägna särskild uppmärksamhet åt att utveckla de mänskliga resurserna och skapa sysselsättning i alla relevanta sektorer för att stimulera utbildade personer att stanna kvar i eller återvända till sina hemländer.

22. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar kommissionen att samarbeta med AVS-sekretariatet för att fastställa initiativ för ekonomiskt stöd i enlighet med Cotonouavtalet, vilka skall göra det möjligt för ursprungsländerna att förbättra sin ekonomi och minska den illegala migrationen, vilket skulle minska spänningarna mellan staterna i den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen.

23. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar medlemsstaterna att uppfylla Lissabonmålen, såsom förbättrad utbildningskvalitet och ökad förvärvsfrekvens bland kvinnor för att öka utbudet av utbildad arbetskraft inom EU.

Kompetensslöseri

24. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen betonar de negativa effekterna av kompetensslöseri för alla berörda parter, eftersom värdländerna inte kan dra nytta av migrantens kunskaper, ursprungsländerna drabbas av investeringsförluster och migranten är överkvalificerad för arbetsuppgifterna.

25. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar Europeiska kommissionen, EU:s medlemsstater och AVS-länderna att vidta beslutsamma åtgärder för att komma till rätta med kompetensslöseriet, t.ex. ett internationellt eller bilateralt ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis och färdigheter och tydliga insatser för att bekämpa diskriminering på rekryteringsstadiet.

26. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar kommissionen att lägga fram förslag för att inrätta ett europeiskt system för jämförelse av utländska utbildningsbevis.

Penningöverföringar

27. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen erinrar om att penningöverföringar är och bör förbli privata medel, att man inte kan tvinga enskilda personer att göra penningöverföringar och att penningöverföringar aldrig kan ersätta det offentliga utvecklingsbiståndet (ODA).

28. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar regeringarna i EU- och AVS-länderna att utforma och genomföra strategier för att maximera penningöverföringarnas positiva effekter genom att få till stånd större, snabbare, billigare och bättre kanaliserade penningflöden, framför allt genom minskad byråkrati och bättre banktjänster för överföringar av mindre belopp utan överreglering av marknaden.

29. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar särskilt Europeiska kommissionen, EU:s medlemsstater och AVS-länderna att genomföra strategier för att

- förbättra och utöka migranternas och deras familjers tillgång till finansinstituten ("att ge de banklösa en bank") [19],

- stödja och aktivt uppmuntra finansinstituten när det gäller att undersöka strategier för att minska kostnaderna i samband med penningöverföringar, särskilt avseende utveckling av användningen av ny teknik,

- stimulera penningöverföringar genom skattelättnader både i ursprungs- och destinationsländerna,

- uppmuntra kanaliseringen av penningöverföringar till utvecklingsprojekt (främst med inriktning på utbildning och sjukvård) genom att komplettera penningöverföringar med nationella och lokala offentliga bidrag ("matchande medel") [20],

- skapa innovativa finansiella produkter för migranter, t.ex. skattebefriade "sparkonton för utveckling" i mottagarländerna där migranterna kan spara pengar som de senare överför,

- kanalisera penningöverföringar mot produktiva investeringar genom att underlätta tillgången till krediter för mikroföretag och små och medelstora företag och förbättra migranternas och deras familjers kunskaper om ekonomiska förhållanden,

- göra penningöverföringar snabbare och säkrare i syfte att uppmuntra migranterna att använda formella överföringssystem och säkra öppenhet i samband med finansiella transaktioner genom "informella kanaler", särskilt de så kallade hawala-nätverken.

30. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen varnar emellertid för risken att det sker en överreglering av penningflödena som skulle kunna hindra eller försvåra penningöverföringarna och uppmanar EU:s medlemsstater och Europaparlamentet att ta detta i beaktande när de granskar kommissionens förslag till direktiv om betalningstjänster på den inre marknaden [21].

Cirkulär migration

31. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU:s medlemsstater och AVS-länderna att främja cirkulär migration genom att komma överens om konkreta åtgärder för att uppnå flexibilitet när det gäller inresor och återtagandekrav och förfaranden i både destinations- och ursprungsländer samt mer flexibla avtal och alternativ för återresor för cirkulära migranter.

32. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU:s medlemsstater och AVS-länderna att främja cirkulär migration genom att upprätta ett system för "dubbla tjänster" för personal i den offentliga sektorn i utvecklingsländerna (lärare, forskare och läkare). Församlingen uppmanar återigen kommissionen att genomföra en undersökning om erfarenheterna i medlemsstaterna avseende "dubbla tjänster".

33. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att kommissionen i samband med utarbetandet av direktivet om högt utbildad arbetskraft bör ta vederbörlig hänsyn till de utbildade migranternas ställning i syfte att uppmuntra deras cirkulära migration och/eller tillfälliga återvändande.

34. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU:s medlemsstater och AVS-länderna att vidta nödvändiga åtgärder för att garantera att migranternas pensioner och sjukförsäkringar är flyttbara när de har återvänt till sina hemländer och möjligheten att kunna återvända för att erhålla sjukvård i det land där tjänsterna tillhandahölls.

35. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU:s medlemsstater och AVS-länderna att undersöka avtal om dubbla medborgarskap i syfte att främja cirkulär migration och tillfälliga återvändanden.

36. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar EU att erbjuda personer som kan tänka sig att återvända möjligheten att komma tillbaka till EU under en viss period efter deras första återvändande.

37. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att utforma särskilda initiativ i form av en särskild budgetpost för att stödja migranternas frivilliga återvändande inom ramen för tematiska samarbetsprogram med tredjeländer inom områdena migration och asyl, med följande delar genom vilka man

- låter återvändande migranter delta i utvecklingsprogram där de på ett framgångsrikt sätt kan använda sina färdigheter och säkrar en lämplig återanpassning till samhället,

- erbjuder personer som kan tänka sig att återvända yrkesmässiga och ekonomiska incitament samt lämpliga infrastrukturer genom vilka de kan utveckla sitt yrkeskunnande,

- förbättrar de återvändande migranternas tillgång till lån och utbildning i företagsledning för att främja etableringen av småföretag.

Migrantorganisationer och medutveckling

38. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen erkänner betydelsen av migrantorganisationer och migrantföreningar när det gäller att stärka förbindelserna mellan EU och ursprungsländerna, särskilt inom området migration. Församlingen uppmanar till ett närmare samarbete mellan institutioner i utvecklingsländerna och i medlemsstaterna, bland annat om genomförandet av medutvecklingsprojekt.

39. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser att medutveckling, vilket innebär att man erkänner och stöder migrantorganisationernas roll när det gäller att främja utvecklingen i deras hemländer, bör erkännas fullt ut på EU-nivå.

40. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmanar värd- och ursprungsländerna att logistiskt och ekonomiskt stödja initiativ från migrantorganisationer och migrantföreningar som syftar till migranters integration, kollektiva penningöverföringar och investeringsprojekt i deras ursprungsländer samt informationsspridning om förvärvade rättigheter.

41. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen rekommenderar ursprungsländernas regeringar att likaså knyta närmare band med migranterna genom att inrätta särskilda institutionella plattformar där olika offentliga aktörer kan samarbeta.

42. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen erkänner och uppmuntrar ett aktivt deltagande av migrantorganisationerna för att förbättra handeln och det ekonomiska samarbetet mellan värd- och ursprungsländerna, i synnerhet genom att avlägsna informationshinder.

43. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppmuntrar migrantorganisationerna att engagera sig i och underlätta överföringar av färdigheter och kunskaper, särskilt genom att utveckla kontakter mellan utbildade personer som bor i OECD-länder och dem som stannade kvar i ursprungsländerna genom inrättande av transnationella nät bestående av forskare och digitala universitet samt förstärkande av e-lärande. Församlingen välkomnar de program som drivs av Internationella organisationen för migration (IOM) och av FN:s utvecklingsprogram för kunskapsöverföring genom utvandrare (TOKTEN) inom detta område.

44. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen välkomnar inrättandet av forskningscentrum om migration i Afrika inom ramen för AVS-EU-mekanismen om migration. Dessa forskningscentrum skall tillhandahålla tillförlitliga uppgifter och ytterligare verktyg för bättre beslutsfattande och migrationshantering, särskilt för AVS-ländernas regeringar.

45. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen välkomnar det aviserade inrättandet av centrum för information om och hantering av migration [22] som skall finansieras genom EU-programmet för migration och utveckling i Afrika och som skall tillhandahålla information och stöd till potentiella migranter och till återvändande migranter, och uppmanar EU:s medlemsstater att ge dessa centrum ekonomiskt och logistiskt stöd.

46. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen erkänner de avsevärda insatser som icke-statliga organisationer gör för att se till att migrationsströmmarna är välordnade, särskilt deras arbete för att förbättra migranternas bidrag till utvecklingen av sina hemländer, och uppmanar till att icke-statliga organisationer som är verksamma på migrationsområdet skall stödjas på lämpligt sätt.

47. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen framhåller att den roll som migrantorganisationer, migrantföreningar och frivilligorganisationer spelar behöver åtföljas av en konsekvent och effektiv migrations- och utvecklingspolitik i värdländerna och i ursprungsländerna.

48. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen uppdrar åt sina medordförande att översända denna resolution till AVS-EU-ministerrådet, Europeiska kommissionen och Afrikanska unionen.

[1] Antagen av den gemensamma parlamentariska AVS-EG-församlingen, den 28 juni 2007 i Wiesbaden (Tyskland).

[2] EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

[3] EUT L 287, 28.10.2005, s. 4.

[4] KOM(2005)0390.

[5] KOM(2005)0642.

[6] KOM(2006)0409.

[7] KOM(2006)0735.

[8] KOM(2005)0669.

[9] A/RES/61/208.

[10] A/60/871.

[11] Internet: http://www.gcim.org.

[12] Internet: http://www.worldbank.org/globaloutlook.

[13] P6_TA(2006)0319.

[14] "Migrationens effekter i hemländerna: vad känner vi till?", OECD, 2006.

[15] Rapport från FN:s generalsekreterare med titeln "Internationell migration och utveckling" (A/60/871).

[16] "Migrationens effekter i hemländerna: vad känner vi till?", OECD, 2006.

[17] "Human Development Report 2001", UNDP, 2001.

[18] KOM(2005)0669.

[19] Formulering från utskottet för internationell utveckling i det brittiska underhuset.

[20] Denna typ av strategier har varit framgångsrik i samband med det mexikanska dos por uno-programmet och det italienska initiativet juntos por los Andes för Anderna.

[21] KOM(2005)0603.

[22] Det första centret för information om och hantering av migration kommer att inrättas i Bamako (Mali).

--------------------------------------------------