49. Den gemensamma parlamentariska AVS-EG-församlingen uppmanar EU:s medlemsstater att undersöka
den mycket problematiska inverkan av krediter som beviljas av medlemsstaternas exportkreditinstitutpå freden, säkerheten och utvecklingen i tredjeländer, och uppmanar alla medlemsstater att lämnadetaljerad information om krediter för vapenexport, vilka enligt vissa uppskattningar för närvarandeutgör ungefär 20 procent av de totala exportkrediter som beviljats och i vissa medlemsstater till och
med 50 procent eller mer, och ber medlemsstaterna att särskilt åta sig att avstå från att bevilja krediter
för vapenexport i framtiden.
50. Den gemensamma parlamentariska AVS-EG-församlingen uppdrar åt sina medordförande att översända
denna resolution till …rådet, Europeiska kommissionen, parlamenten i medlemsstaterna, FN:s general-
sekreterare, det parlamentariska forumet om SALW, den interparlamentariska unionens församling, den
amerikanska kongressen och det panafrikanska parlamentet.
RESOLUTION (1)
om vatten i utvecklingsländer
Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen
— som sammanträdde i Bridgetown (Barbados) den 20–23 november 2006, utfärdar denna resolution,
— med beaktande av artiklarna 177, 178, 179, 180, 181 och 181a i fördraget om upprättandet av
Europeiska gemenskapen,
— med beaktande av AVS– EG-partnerskapsavtalet som undertecknades i Cotonou (Benin) den 23 juni 2000
och särskilt artikel 32 i detta avtal i vilken nödvändigheten att tillvarata AVS-staternas naturresurser
erkänns,
— med beaktande av resultaten från det fjärde World Water Forum i Mexiko den 16–22 mars 2006,
— med beaktande av den Agenda 21 som godkändes vid FN:s konferens om miljö och utveckling i Rio
de Janeiro 1992 och särskilt punkt 18 i denna,
— med beaktande av millenniedeklarationen och utvecklingsmålen i FN:s millenniedeklaration samt slut-
rapporten (2005) från FN:s millennieprojekt om vatten och sanitet, vilket berör uppnåendet av hälsa,
värdighet och utveckling,
— med beaktande av den politiska deklaration som antogs vid världstoppmötet om hållbar utveckling i
Johannesburg den 26 augusti–4 september 2002 vid vilket man definierade de åtgärder som bör priori-
teras inom följande fem nyckelområden för att garantera att utvecklingsmålen i FN:s millenniedeklara-
tion uppnås: vatten och sanitet, energi, hälso- och sjukvård, jordbruk samt biologisk mångfald,
— med beaktande av världstoppmötet om social utveckling i Köpenhamn (1995) och dess förklaring om
vattenförsörjning och sanitet i syfte att bekämpa fattigdom,
— med beaktande av den internationella konferensen om sötvatten i Bonn (2001),
— med beaktande av FN:s konferens om vatten i Mar del Plata och dess åtgärdsplan om utveckling och
utnyttjande av vattenresurser (1977),
— med beaktande av det globala samrådet i New Delhi (1990) om försörjning av rent vatten och genom-
förande av lämpliga åtgärder för avfallshantering,
— med beaktande av det ramdokument som antogs vid Afrikanska unionens 37:e toppmöte i vilket det
fastslås att det nionde av de tio målen i Nytt partnerskap för Afrikas utveckling är att bygga ut ochförbättra infrastrukturen inom områdena för informations- och kommunikationsteknik, energi, trans-
port, vatten och sanitet,30.12.2006 C 330/31 Europeiska unionens officiella tidning SV
(1) Antogs av den gemensamma parlamentariska AVS-EG-församlingen den 23 november 2006 i Bridgetown (Barbados).
— med beaktande av Europaparlamentets resolution av den 4 september 2003 om förvaltning av vatten i
utvecklingsländer och prioriteringar för EU:s utvecklingssamarbete (P5_TA(2003)0377),
— med beaktande av EU:s vatteninitiativ (EUWI) som inleddes vid världstoppmötet för en hållbar utveck-
ling i Johannesburg 2002 (WSSD),
— med beaktande av EU-mekanismen för vatteninvesteringar i AVS-staterna, vilken inleddes 2004,
— med beaktande av rapporten om vattenfinansiering som lades fram vid det tredje World Water Forum i
Kyoto i mars 2003,
— med beaktande av FN:s globala rapport om exploatering av vattenresurser, kallad ”Vatten –ett gemen-
samt ansvar”, som presenterades den 9 mars 2006,
— med beaktande av betänkandet från utskottet för sociala frågor och miljö om vatten i utvecklingsländer
(AVS–EU 3916/06), och av följande skäl:
A. 1,1 miljarder människor har inte acceptabel tillgång till dricksvatten och 2,6 miljarder människor har
inte tillräcklig sanitetsteknik till sitt förfogande (WHO/UNICEF Joint Monitoring Programme
(JMP) 2004) (1).
B. År 2015 kommer på grund av befolkningstillväxten 1,1 miljarder människor att behöva tillgång till
dricksvatten och 2,6 miljarder människor tillgång till sanitetsteknik, varav 400 respektive
410 miljoner människor i Afrika. Behovet av dricksvatten kommer att fortsätta att öka, eftersomjordens totala befolkningsmängd kommer att stiga till över 9 miljarder människor fram till 2050.
C. Vattnets betydelse för den socioekonomiska utvecklingen har redan klart konstaterats, eftersom vattnet
är en viktig del av produktionsverksamheten och har en central roll för jordbruk, fiske, sjuk- och hälso-vård, industri och energi samt för skyddet av ekosystem, för den biologiska mångfalden och för allaformer av konsumtion som gynnar befolkningens välbefinnande.
D. Tillgången till dricksvatten erkänns som en grundläggande mänsklig rättighet som ytterligare stärks av
internationella konventioner om socioekonomiska och kulturella rättigheter. Vatten, som är oumbärligtför allt som lever och för människors välbefinnande, kan inte endast betraktas som en handelsvara utan
måste också ses som en samhällelig tillgång.
E. Vatten och sanitet är centrala genomgående teman i utvecklingsmålen i FN:s millenniedeklaration. Att
behandla dessa teman på lämpligt sätt är därför avgörande för att uppnå dessa mål.
F. Ingen strategi för att bekämpa fattigdom kan bortse från människors livsviktiga behov av vatten och
nödvändigheten att garantera en opartisk och hållbar förvaltning av denna viktiga resurs, vilket ligger i
hela samhällets intresse.
G. Främjandet av en ekologisk och hållbar sanitetsteknik för vatten ger garantier för rent vatten samt
möjlighet till gödsling av jordbruksmark som används för livsmedelsproduktion. I utvecklingsmålen i
FN:s millenniedeklaration betraktas vattnet som ett livsviktigt element inom ramen för den miljörelate-rade dimensionen.
H. Den dåliga tillgången till dricksvatten och sanitetsteknik är orsaken till flera sjukdomar. I Afrika är
infektioner som orsakas av bristande hygien oräkneliga och hälsoriskerna för befolkningen är många.Orsakerna till detta är huvudsakligen föroreningar av vattenkällan, felaktig användning av vatten ellericke-hygieniska vanor.
I. Världens vattenresurser är ojämnt fördelade: 60 procent av allt sötvatten i världen finns i nio länder
(Brasilien, Ryssland, Kanada, Indonesien, Kina, Colombia, Förenta staterna, Peru och Indien). De ländersom har dåligt med sötvatten är särskilt östater, små länder och torra länder (bland dessa: Israel, Libyen,
Mauretanien, Kap Verde, Djibouti och Kuwait).30.12.2006 C 330/32 Europeiska unionens officiella tidning SV
(1) http://www.wssinfo.org
J. Tre länder av fyra, vilka ofta är politiskt, kulturellt och ekonomiskt olika, genomströmmas av samma
gränsöverskridande floder. Om det saknas en överenskommelse om ett förnuftigt och opartiskt utnytt-jande av en flod blir vattnet, denna livets källa, en potentiell orsak till spänningar och tvister som kanurarta i konflikter.
K. I länderna i Asien och Afrika är tillgången till vatten underkastad flera årstidsrelaterade fluktuationer
och de periodiska cyklerna av torka och översvämningar. Vissa stater med kustremsa och östater harproblem med saltvatten som tränger in i sötvattendammarna.
L. Fenomenet torka beror ofta på felaktig användning av marken, alltför stark betesgång, skogsskövling
och genomförande av icke-hållbara bevattningsprojekt.
M. Den pågående dynamiska utvecklingen, särskilt när det gäller demografin, den ökade urbaniseringen,
klimatförändringarna, ekologin och de ekonomiska strukturerna, utgör en stor utmaning för vattenför-
valtningen i utvecklingsländerna, särskilt i länderna i Sahelområdet.
N. Inom det intensiva och produktionsorienterade jordbruket används cirka 70 procent av sötvattnet till
bevattning, varav 40 procent går förlorat. En förbättring av bevattningstekniken på åkrarna torde göradet möjligt att spara betydande mängder vatten och öka jordbruksproduktionen i syfte att kompensera
det faktum att de grödor som fått regnvatten inte täcker det totala försörjningsbehovet.
O. En ökning på 50 procent av de nuvarande behoven av vatten för livsmedelsförsörjning är nödvändig
under de kommande tio åren för att man skall kunna uppnå utvecklingsmålen i FN:s millenniedeklara-tion, vilka syftar till att minska den undernärda delen av jordens befolkning med hälften.
P. På stora delar av den afrikanska landsbygden saknar befolkningen brunnar och husen och byarna är
inte anslutna till något vattennät. Likaså saknas dricksvattenkällor och cisterner för regnvatten.
Q. Utveckling och främjande av lämplig sanitetsteknik, genomförande av strategier grundande på endo-
gena finansieringsresurser och samhälleligt deltagande kommer att göra det möjligt att på lokal nivå
utveckla hållbar sanitetsteknik under nästa årtionde.
R. Otillräckliga ekonomiska resurser för att garantera en förnyelse av infrastrukturen, underhåll och
förvaltning av befintlig utrustning leder oundvikligt till en försämring av vattenförsörjningen och
marginalisering av fattiga befolkningsgrupper, i synnerhet i områden runt städer, på grund av de höga
kostnaderna för dessa tjänster.
S. En rationell vattenförvaltning förutsätter den lokala befolkningens deltagande –särskilt kvinnorna
spelar en viktig roll i förvaltningen –på nationell, regional och lokal nivå samt en riktig prissättning
för att möjliggöra en allmän tillgång till det vatten som behövs för att täcka de grundläggande behoven
och samtidigt garantera en effektiv vattenanvändning genom att användarna görs mera ansvariga.
T. I utvecklingsländer kan regeringarna inte införa vattenavgifter som återspeglar kostnaderna för vatten-
försörjningen.
U. Bristen på tekniska, ekonomiska och mänskliga resurser är orsaken till den dåliga förvaltningen av
vatten och av vattenförsörjningen.
V. Politiken för privatisering av förvaltningen av vattenresurser och avreglering av samhällsomfattande
tjänster har ökat den externa skuldsättningen i de sydliga länder vars tillgängliga resurser huvudsakligenanvänds till att återbetala skulder i stället för att användas till hållbar utveckling, tillgång till dricks-vatten, utbildning, sjuk- och hälsovård, boende och energi.
W. Den privata sektorns deltagande på områdena för vattenförsörjning och sanitetsteknik är fortfarande
låg i utvecklingsländer.
X. Den privata sektorns deltagande i vattenförsörjningen förblir kontroversiell på grund av att en allmän
och icke-diskriminerande användning av vatten bör ses som en rättighet, men å andra sidan kan den
privata sektorns deltagande i vissa fall utgöra ett ekonomiskt och organisatoriskt bidrag till vattenför-
sörjningen och bidra med ny teknik och kunskap.30.12.2006 C 330/33 Europeiska unionens officiella tidning SV
Y. I de flesta utvecklingsländerna finns det en verklig vilja att beakta dels frågor om vatten, hygien och
sanitet inom ramen för utvecklingspolitik och utvecklingsstrategier (decentralisering, bekämpning avfattigdom, integrerad förvaltning av vattenresurser), dels initiativ om finansiering av vatten- och sani-tetsteknik (EU, Nytt partnerskap för Afrikas utveckling (NEPAD), Afrikanska utvecklingsbanken (ADB),African Ministerial Council on Water (AMCOW).
Z. För att uppnå utvecklingsmålen i FN:s millenniedeklaration skall initiativen tas på europeisk nivå,
såsom exempelvis Europeiska unionens initiativ ”Vatten för liv” (EUWI), vilket syftar till att främja en
förbättrad tillgång till dricksvatten och sanitetsteknik för missgynnade befolkningsgrupper i dessa
länder genom att aktivt behandla frågan om finansieringsunderskott.
AA. Europeiska unionens och dess medlemsstaters bidrag till vatten och sanitet i utvecklingsländer uppgår
till cirka 1,4 miljarder euro per år, vilket gör Europeiska unionen till den största bidragsgivaren ivärlden inom denna sektor. Denna finansiering måste användas för att stärka den offentliga sektornsom måste garantera vattenförsörjningen.
AB. EU:s vatteninitiativ (EUWI) har som mål att öka den internationella mobiliseringen för uppnåendet av
millennieutvecklingsmålen och de mål för dricksvatten och sanitetsteknik som fastställdes vid världs-toppmötet för en hållbar utveckling (WSSD). Detta skall ske genom strategiska regionala partnerskapsom omfattar alla aktörer: regeringar, civilsamhället, lokala myndigheter och den privata sektorn.
1. Den gemensamma parlamentariska AVS– EG-församlingen bekräftar åter att tillgången till vatten för
alla, och utan diskriminering, är en rättighet, och anser att politik och strategier för utveckling och för
bekämpning av fattigdom skall beakta människors livsviktiga behov av vatten, särskilt de minst
gynnade befolkningsgruppernas behov, samt nödvändigheten att garantera en opartisk och hållbarförvaltning av vattenresurserna, vilket ligger i hela samhällets intresse.
2. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar AVS-länderna att utforma jord-
bruksstrategier och en jordbrukspolitik som gynnar bevattningsteknik som gör det möjligt att sparabetydande mängder vatten och att betrakta en säker vattenförsörjning som en prioritering som gör detmöjligt att bygga upp en hållbar livsmedelssäkerhet.
3. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen rekommenderar AVS-länderna att införa nya
produktions- och konsumtionssystem för vatten, vilka baserar sig på en integrerad och hållbar förvalt-ning av vattenresurserna och beaktar vattnets socioekonomiska dimension samt lyfter fram ett ekolo-
giskt jordbruk som grundar sig på de endogena resurserna, främjande av lämplig teknik samt alla aktö-
rers deltagande.
4. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar Europeiska unionen att, genom
tilldelning av ökade ekonomiska resurser, särskilt uppmärksamma sådana AVS-länder som allvarligtberörs av bristen på vatten, som resulterar i torka och hungersnöd.
5. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen erkänner att privatiseringen av vattenförsörj-
ningen i utvecklingsländer fortfarande är en mycket känslig och kontroversiell fråga som måstebehandlas därefter. Församlingen begär att politikområdena för en privatisering av förvaltningen avvattenresurser och en avreglering av samhällsomfattande tjänster i AVS-länderna genomgående beaktardet sociala ansvaret och ställer som villkor både att tillgången till vatten och sanitetsteknik ökar och är
ekonomiskt överkomlig, särskilt för de allra fattigaste, och att en allmän och icke-diskriminerande
användning av vatten bör ses som en rättighet.
6. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen begär ett upphörande av de internationella
påtryckningarna på utvecklingsländer i bilaterala och multilaterala förhandlingar och genom internatio-nella finansinsitut att avreglera sina vattenindustrier, vilket undergräver deras samhällsomfattandetjänster på området.
7. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen påminner om att trots att vatten och sanitet
i högsta grad är en övergripande fråga har den ännu inte i tillräcklig utsträckning integrerats i utveck-lingsåtgärder inom relaterade sektorer såsom jordbruk, industri, sjuk- och hälsovård, utbildning, skogs-bruk och miljövård.
8. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen konstaterar att vattenresurserna håller på att
försämras på grund av klimatförändringarna och påminner om att en dynamisk hållbar förvaltning av
vattenekosystem är av ytterst stor betydelse för att förhindra och lindra klimatförändringarnas negativa
effekter.30.12.2006 C 330/34 Europeiska unionens officiella tidning SV
9. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen påminner om att det inom ramen för håll-
bara förvaltningsmetoder är synnerligen viktigt att öka medvetenheten för att garantera tillgången tillvatten för kommande generationer, öka livsmedelssäkerheten samt förbättra befolkningens hygienvanoroch sanitet.
10. Den gemensamma parlamentariska AVS– EG-församlingen efterlyser en integrerad förvaltning av vatten-
resurser där all legitim användning och alla krav beaktas med betoning på integrering av mark- och
vattenanvändning, områden belägna uppströms och nedströms, förvaltning av kustområden ochförvaltning av ytvatten och grundvatten.
11. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen medger att kön och kultur spelar en roll i
utvecklingen av vatten- och sanitetsteknik, och påminner om att samtliga strategier och lösningarmåste anpassas till den lokala kulturen och till könsrelaterade roller.
12. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen påminner om att för att kunna uppnå en
hållbar tillgång till och förvaltning av vatten krävs det starkt politiskt engagemang på det lokala planet,
öppenhet och äganderätt för de berörda parterna.
13. Den gemensamma parlamentariska AVS– EG-församlingen påminner om vikten av att hos användarna
utveckla ansvarsfulla vanor i anslutning till vattenanvändning, vilket innebär en övergång från enutbudsstrategi till en efterfrågestyrd strategi inom vattenförvaltningen.
14. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser att offentliga myndigheter bör behålla
kontrollen över vattenförvaltningen, ge alla tillgång till den och upprätthålla avgiftsnivåer som är över-skådliga för allmänheten.
15. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser att de ekonomiska resurser som mobi-
liserats inom ramen för initiativet för skuldlättnad för kraftigt skuldtyngda fattiga länder (HIPC-initia-
tivet) bör bidra till att finansiera de centrala sektorerna för vatten och sanitet, utbildning samt sjuk-och hälsovård.
16. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmuntrar Europeiska unionen och AVS-
länderna att upprätta nyskapande finansieringsinstrument såsom inrättandet av lokala, nationella,regionala och kontinentala fonder för stöd till vattenpolitik och till befintliga offentliga och privata
finansieringsinstrument.
17. Den gemensamma parlamentariska AVS– EG-församlingen uppmanar Europeiska unionen att fortsätta
sina insatser för att ge AVS-länderna en hållbar tillgång till vatten, i syfte att göra vattenförsörjningentill en viktig strategisk prioritering, vilket gör det möjligt för AVS-länderna att minska den strukturellasårbarheten i de länder som berörs mest.
18. Den gemensamma parlamentariska AVS– EG-församlingen efterlyser dels en förstärkning av potentialen
i EG–AVS-samarbetsprocessen inom området för vatten och sanitet, dels en högre prioritering från
AVS-ländernas sida av vatten och sanitet i utvecklingsstrategier och utvecklingsplaner samt en
samordnad EU-respons genom sådana mekanismer som Europeiska unionens initiativ ”Vatten för liv”
(EUWI), EU-mekanismen för vatteninvesteringar i AVS-staterna (ACP–EU Water Facility) samt kommis-sionens och medlemsstaternas utvecklingsbiståndsprogram.
19. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppmanar EU att stödja forskning om
vattenposter och uttorkning av floder i lågtliggande områden, vilket kan leda till uppkomsten av sump-
marker, avdunstning av 50 procent av vattenresurserna och brist på tillgänglig jod för flodfiskar, vilket
i sin tur kan leda till brist på jod hos människor, särskilt barn.
20. Den gemensamma parlamentariska AVS– EG-församlingen uppmanar kommissionen att fortsätta med
en utvärdering av EU-mekanismen för vatteninvesteringar i AVS-staterna (ACP–EU Water Facility) ochde projekt som den finansierat, i syfte att fastställa om särskilda medel behöver avsättas för andra initi-ativ på detta område inom ramen för 10:e utvecklingsfonden.
21. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen anser det nödvändigt att märkbart öka de
ekonomiska resurserna för att garantera förnyelse av infrastrukturen, underhåll och förvaltning av
utrustningen för vatten- och sanitetsteknik, i syfte att förbättra tjänsterna och öka deltagandet för en
stor del av befolkningen som inte har möjlighet att betala de höga kostnaderna för vattenförsörjning.
22. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen erinrar om att de främsta målen för
Europeiska unionens initiativ ”Vatten för liv” (EUWI) är att stärka det politiska åtagandet för vatten och
sanitet och förbättra effektiviteten för vattenförvaltningen genom en dialog med alla aktörer, inklusivecivilsamhället, den offentliga och den privata sektorn, vilket främjar en efterfrågestyrd strategi och
samordning av responsen från bidragsgivare. Församlingen uppmanar medlemsstaterna och kommis-
sionen att intensifiera sitt stöd och sitt engagemang för att uppnå dessa mål.30.12.2006 C 330/35 Europeiska unionens officiella tidning SV
23. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen efterlyser en förstärkning av institutionell
uppbyggnad och åtgärder för kapacitetsuppbyggnad i syfte att förbättra vattenförvaltningen ochbekämpa korruption genom lagstiftnings- och policyreformer, utveckling av mänskliga resurser, fort-bildning och upprättande av nätverk.
24. Den gemensamma parlamentariska AVS– EG-församlingen uppmanar de AVS-länder som delar samma
vattenområde att förbättra samordningspolitiken och strategierna för intervention och förvaltning avvattenresurserna, särskilt genom att skapa eller utveckla kapaciteten inom regionala organ som ansvararför vattenpolitiken, i syfte att lösa konflikter om vattenanvändningen och därmed främja en kultur därman delar på de gemensamma resurserna och förvaltar dem på ett ansvarsfullt sätt. Församlingen
uppmanar EU-ländernas regeringar och det internationella samfundet att stödja AVS-länderna i deras
ansträngningar.
25. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen efterlyser en omfattande dialog mellan olika
vattenanvändare på lokal, nationell och gränsöverskridande nivå, i syfte att utveckla en effektiv sektor-
sövergripande planering, garantera lämplig förvaltning av reservoarerna, utveckla en databas om bilate-
rala vattenprojekt, främja långsiktigt institutionellt samarbete mellan institutioner för högre utbildning,utbyta lokal kunskap samt bevara ekosystemen.
26. Den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen uppdrar åt sina medordförande att översända
denna resolution till AVS–EU:s ministerråd, kommissionen, FN:s generalsekreterare, Afrikanska unionen
och till samtliga organisationer som ansvarar för vattenförvaltning.
RESOLUTION (1)
om en översyn av förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap (EPA)
Den gemensamma parlamentariska AVS-EG-församlingen utfärdar denna resolution,
— med beaktande av sammanträdet i Bridgetown (Barbados) den 20-23 november 2006,
— med beaktande av artikel 17.2 i arbetsordningen,
— med beaktande av sin resolution av den 21 mars 2002 som antogs i Kapstaden (Sydafrika) (2),
— med beaktande av artikel 37.1 i Cotonouavtalet, i vilket det anges att förhandlingarna om avtal om
ekonomiskt partnerskap skall föras ”under den förberedande perioden, som skall löpa ut senast
den 31 december 2007”,
— med beaktande av den deklaration som handelsministrarna i medlemsstaterna i Afrikanska unionen
antog i Nairobi (Kenya) den 14 april 2006,
— med beaktande av Europaparlamentets resolution av den 23 mars 2006 om utvecklingspåverkan av
avtalen om ekonomiskt partnerskap (3),
— med beaktande av Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT), särskilt artikel XXIV,
— med beaktande av de beslut, resolutioner och deklarationer som antogs av AVS-EG-ministerrådet vid
dess 83:e sammanträde som hölls i Port Moresby den 28-31 maj 2006, särskilt beslut nr 2 om ekono-miska partnerskapsavtal, och av följande skäl:
A. Det är nödvändigt att göra en kritisk utvärdering av förhandlingarna om avtalen om ekonomiskt part-
nerskap.
B. I de flesta regionerna har förhandlingarna om avtalen om ekonomiskt partnerskap i stort sett kört fast
när det gäller de olika åsikterna om vad som avses med den ”utvecklingsdimension” som bör vara
central i förhandlingarna om avtalen om ekonomiskt partnerskap.
C. EU har ännu inte vidtagit några bestämda och specifika åtgärder för att finansiera utvecklingsdimen-
sionen.30.12.2006 C 330/36 Europeiska unionens officiella tidning SV
(1) Antogs av den gemensamma parlamentariska AVS-EG-församlingen den 23 november 2006 i Bridgetown (Barbados).
(2) EUT C 231, 27.9.2002, s. 41.
(3) EUT C 292 E, 1.12.2006, s. 121.