GEMENSAM FÖRSAMLING ENLIGT KONVENTION MELLAN DE AFRIKANSKA STATERNA, KARIBISKA STATERNA OCH STILLA HAVSSTATERNA SAMT EUROPEISKA UNION (AVS-EU)

RESOLUTION () om de framtida relationerna mellan AVS-staterna och Europeiska unionen

AVS-EU:s gemensamma församling

- vid sitt sammanträde den 23-26 september 1996 i Luxemburg,

- med beaktande av betänkandet om de framtida relationerna mellan AVS-staterna och Europeiska unionen (AVS-EU 1793/96),

- med beaktande av handlingsplanen från Dakar, vilken antogs vid sammanträdet den 30 januari till den 3 februari 1995 (),

- med beaktande av det avtal som undertecknades den 4 november 1995 efter avslutade förhandlingar om ändring av den fjärde Lomékonventionen, och med beaktande av följande:

A. I artikel 366 i den fjärde Lomékonventionen fastslås att förhandlingar skall inledas 18 månader innan det datum då den här konventionen upphör, dvs. den 29 februari 2000, rörande de bestämmelser som därefter skall gälla för relationerna mellan AVS-staterna å ena sidan och gemenskapen och dess medlemsstater å den andra.

B. Det är lämpligt att inleda en debatt om de fortsatta relationerna så snart som möjligt, med tanke på det komplexa innehållet i det material som skall studeras, de intressen som står på spel, antalet inblandade parter samt det förestående mötet mellan AVS-staternas statsministrar och regeringschefer som planeras 1997.

C. Utöver politiker och experter bör även representanter för arbetsmarknadens parter, det civila samhället och icke-statliga organisationer, såväl som universitet och forskningsinstitut, delta i denna debatt både i Europeiska unionens medlemsstater och i AVS-staterna.

D. Den gemensamma församlingen har, i egenskap av demokratiskt organ som representerar folken i Europeiska unionen såväl som i AVS-staterna, för avsikt att spela en väsentlig roll såsom forum då det gäller att fastställa nya riktlinjer för och utformningen av de framtida relationerna samt då det gäller att mobilisera den allmänna opinionen.

E. Utrikespolitiska uppgifter och mål vad beträffar säkerhet och utvecklingsbistånd har tilldelats Europeiska union enligt artiklarna B, C och 130u i Maastrichtfördraget. Unionen har en identitet som värdegemenskap engagerad i försvaret av de mänskliga rättigheterna och varje människas rätt till ett värdigt liv.

F. Djupgående förändringar har skett på det internationella området sedan undertecknandet av den fjärde Lomékonventionen, vilka kännetecknas av det kalla krigets slut, av en omprövning av prioriteringsordningen ifråga om säkerhet och ekonomi, av intensifierad konkurrens till följd av tilltagande liberalisering och globalisering, av genomgripande ekonomiska strukturförändringar samt av teknikens snabba och revolutionerande framsteg, särskilt inom området för data och telekommunikation.

G. Denna utveckling innebär både möjligheter och risker för AVS-staterna, av vilka vissa gjort glädjande framsteg då det gäller genomförandet av ekonomiska och politiska reformer, även om läget fortsätter att vara prekärt för många av dem.

H. Mer än hälften av AVS-staterna räknas till världens minst utvecklade länder. Den försämring som ofta kan fastställas ifråga om socio-ekonomiska förhållanden beror på såväl externa som interna faktorer och de berörda staterna är inte i stånd att av egen kraft klara av återhämtningsprocessen.

I. De program för strukturanpassning som IMF (Internationella valutafonden) och Världsbanken har ålagt AVS-staterna att rehabilitera deras ekonomiörv har snarare förvärrat de socio-ekonomiska problemen och lett till nedskärningar i budgeten för de sociala sektorerna, vilket medför att majoriteten av befolkningen blir lidande, samt leder till försvagning av statsmakten och ökning av arbetslöshet och fattigdom.

J. Den förestående utvidgningen av Europeiska unionen som kommer att hårt belasta gemenskapens finanser, kan komma att leda till en omprövning av prioriteringarna för utrikes- och utvecklingspolitiken.

K. AVS-ländernas beroende till länderna i nord, köpkraftens tillbakagång, en ökande skuldbörda, försämrade växelkurser och subventionerad export från Europeiska unionen har bland annat äventyrat AVS-ländernas självständiga utveckling.

L. Inom den utvecklingspolitik som hittills bedrivits inom ramen för Lomékonventionen finns både framgångar och misslyckanden. En del av den allmänna opinionen tvivlar på den traditionella u-hjälpens effektivitet och meningsfullhet.

M. Det pågår konflikter och krig som söndersliter vissa AVS-länder och som försätter befolkningen i extrema nödsituationer, ger upphov till flyktingströmmar och riskerar att destabilisera grannländer.

N. Trots Stabex och Sysmyn har de handelspreferenser som AVS-länderna åtnjuter har undergrävts. AVS-ländernas del av den europeiska marknaden har minskat från 7 % för 1975 till 3,7 % för 1993 och globaliseringen av ekonomin, under Världshandelsorganisationens beskydd, riskerar att ytterligare bidra till en marginalisering av AVS-länderna i allmänhet och de afrikanska länderna i synnerhet.

O. Europeiska unionen och AVS-staterna har ett antal gemensamma intressen och de måste genomföra åtgärder gemensamt för att klara av de globala problem som gäller säkerhet och stabilitet, förflyttning av stora människogrupper, miljövård samt kamp mot droghandel och kriminalitet.

1. AVS-EU:s gemensamma församling konstaterar att det internationella samarbetet i tilltagande grad dikteras av ekonomiska hänsynstaganden som sammanhänger med säkerhetsproblemen, och att solidaritetstanken mellan nord och syd anvisats en andraplansroll på grund av en allt tydligare tendens till ohämmad liberalisering som inte tar någon som helst hänsyn till den existerande balansen i de internationella handelsrelationerna,

2. anser, med tanke på alla de intressen som står på spel, att denna utveckling innebär en fara för ett fredlig internationellt samarbete grundat på förtroendefulla relationer och är till skada för det mål som består i att minska den välståndsklyfta som vidgar sig mellan nord och syd,

3. uppmanar medlemsstaterna att tillerkänna utvecklingspolitiken sin vederbörliga plats inom utrikespolitiken, när de i samband med regeringskonferensen behandlar den gemensamma utrikespolitiken, med tanke på den fara som en betydande försening av utvecklingsarbetet i många länder innebär för det internationella läget,

4. anhåller åter en gång om budgetering av EUF (Europeiska utvecklingsfonden) i syfte att garantera den demokratiska kontrollen över EUF,

5. är därför övertygad om nödvändigheten att fortsätta utvecklingssamarbetet med AVS-länderna då den fjärde Lomékonventionen går ut år 2000, i syfte att främja de ekonomiska och politiska reformer som redan påbörjats såväl som den ekonomiska rehabilitering och varaktiga utveckling som skall tillåta dem att avhjälpa sina strukturella svagheter, öka sin konkurrenskraft och säkerställa en fortsatt socio-ekonomisk utveckling,

6. riktar uppmärksamheten mot de framgångar som kan sättas upp på Lomékonventionens plussida, vilka består av ett nära utvecklingssamarbete på lång sikt inom en mängd områden grundat på partnerskap, som på betydande vis bidragit till nord-syddialogen och till ett närmande mellan folken; framhäver de framsteg som främjats inom ramen för Lomékonventionen och som uppnåtts av ett flertal AVS-länder på deras väg mot demokratisering och respekt för mänskliga rättigheter; anser därför att det är lämpligt att fortsätta samarbetet med de anpassningar som blivit nödvändiga på grund av den aktuella situationen,

7. anmodar de politiskt ansvariga i AVS-staterna och Europeiska unionen att inleda en offentlig debatt om de fortsätta relationerna, där representanter för alla viktiga grupper i det civila samhället, för ekonomin och arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer och forskningsinstitut skall delta, så att intressena hos alla dem som deltar i utvecklingsprocessen bättre tillvaratas,

8. finner att orsakerna till fattigdomen är mångfaldiga, som exempelvis för låga inkomster eller inga inkomster alls för majoriteten av den afrikanska befolkningen, den ökande skuldbördan, programmen för strukturanpassning och liberaliseringen av världshandeln, och av denna anledning är det nödvändigt att angripa orsakerna till fattigdomen snarare än dess effekter,

9. uppmanar de politiskt ansvariga inom Europeiska unionen och näringslivet samt opinionsledarna att framhäva den betydelse som utvecklingssamarbetet med AVS-staterna har för en effektivt kamp mot fattigdomen och för det gemensamma intresset ifråga om säkerhet, miljö och ekonomi,

10. anser, med tanke på att en del av Europeiska unionens medborgare tvivlar på utvecklingssamarbetets effektivitet, det vara lämpligt att de politiskt ansvariga i AVS-staterna, för att erhålla politiskt stöd inom detta så viktiga område och tydligt markera sitt eget engagemang i frågan, inom ramen för en upplysningskampanj inom EU klargör att befolkningen i deras länder verkligen önskar fortsätta utvecklingssamarbetet med Europeiska unionen,

11. understryker att Europeiska unionen i kraft av Maastrichtfördraget är behörig att föra en gemensam utrikes- och utvecklingspolitik och framhäver betydelsen av att medlemsstaterna har ett samordnat agerande i de internationella organisationerna inom ramen för utvecklingssamarbetet; understryker de fördelar som den multilaterala utvecklingshjälpen innebär för mottagarländerna då det gäller att fullfölja de egentliga målen för utvecklingspolitiken, på lång sikt binda tillräckliga penningmedel och se till att vidtagna åtgärder är samstämmiga,

12. finner det önskvärt att ta fasta på det specifikt utmärkande hos de olika kategorierna av AVS-stater så som de framställs i Lomékonventionen, vid fastställandet av de medel som krävs vid utvecklingssamarbetet, varvid hänsyn skall tas till AVS-ländernas olika utvecklingsnivåer och skiftande behov samt även till de olika ländernas regionala inriktning,

13. stöder möjligheten att acceptera nya stater som undertecknare av Lomékonventionen på AVS-staternas sida, om de uppvisar en liknande utvecklingsnivå som de övriga AVS-staterna, i syfte att på global nivå förbättra samordningen av Europeiska unionens utvecklingssamarbete,

14. understryker vikten av nya instrument för samarbetet, som tillåter att föråldrade strukturer och felaktigheter ifråga om produktion och marknadsföring kan undvikas, så att nödvändiga strukturella reformer och en stegvis integrering av AVS-staterna i världsekonomin underlättas,

15. anser att de ekonomiska reformerna i AVS-staterna måste utformas på så vis att de tillfredsställer behoven hos den stora majoriteten av befolkningen och bekämpar den absoluta fattigdomen,

16. finner det lämpligt att undersöka mekanismerna för förhindrande och hantering av kriser, så att det går att undvika konflikter eller åtminstone begränsa dem; framhäver i detta sammanhang de svåra konsekvenser och kostnader som politisk overksamhet medför,

17. anser det nödvändigt att de europeiska institutionerna upprättar närmare förbindelser med AVS-staterna så att de bättre lär känna och kan jämföra dessa staters respektive lagstiftningssystem, särskilt med avseende på rättvisan som, om den inte tillämpas, medför att rättsliga påföljder uteblir och bristande säkerhet vilket i sin tur är den främsta orsaken till konflikt,

18. uppmanar medlemsstaterna och AVS-staterna att nära samarbeta då det gäller att tillämpa lagstiftningsinstrument som möjliggör en samordnad och sammanhängande kamp mot droger och kriminalitet, likväl utan att åsidosätta subsidiaritetsprincipen,

19. anser att det, då det gäller att fortsätta de framsteg som uppnåtts på vägen mot demokratisering och tillämpning av marknadsekonomiska principer, är angeläget att uppnå samförstånd rörande statens roll och uppgift gentemot samhället och den ekonomiska sektorn samt rörande insikten att utvecklingssamarbetets misslyckanden till dels beror på att nödvändiga institutionella och administrativa villkor för ett effektivt utvecklingssamarbete hittills inte förelegat; anser det därmed lämpligt att å ena sidan intensifiera ansträngningarna att upprätta livskraftiga institutioner och en kompetent administration och å andra sidan att utarbeta en rättslig, ekonomisk och finansiell ram för privata initiativ,

20. anser att den konvention som skall följa på Lomé IV borde formuleras på så vis att den tillåter att det finansiella och tekniska samarbetet förskjuts alltmer till andra organ än de centrala regeringarna, och att dess utövande placeras alltmer hos decentraliserade organ såsom regionala och lokala myndigheter, icke-statliga organisationer, kooperativ, intresseorganisationer, kyrkor samt utbildnings- och forskningsinstitutioner,

21. anser det viktigt att utvecklingssamarbetet i första hand inriktas på att stärka förmågan hos partnerländerna att själva fullfölja sina åtaganden då det gäller tillhandahållandet av de bastjänster inom livsmedelsförsörjningen, hälsovården och utbildningen som skall kompensera följderna av fattigdom och social orättvisa,

22. begär att den konvention som skall följa på Lomé IV formuleras på så sätt dess olika samarbetsområden i ännu högre grad koncentreras på kamp emot fattigdomen, och därmed tar särskild hänsyn till de minst gynnade grupperna såsom kvinnor, barn, gamla, handikappade, flyktingar och etniska minoriteter,

23. betonar vikten av att främja kulturen, inte bara inom ramen för den obligatoriska skolan utan inom alla sociala aktiviteter, i syfte att möjliggöra en mellanfolklig integration som respekterar rasskillnader, etniska skillnader och skillnader i mentalitet,

24. anser det nödvändigt att genomföra och samordna förfaranden för utbildning och fortbildning som skall utvecklas från och med den obligatoriska skolan ända upp till högsta nivåer av specialisering,

25. understryker vikten av att tillhandahålla nya strukturer för hälsovården, att främja samarbetet mellan de forskningsinstitut och institut för medicinska analyser som har till sin huvudsakliga uppgift att syssla med smittsamma sjukdomar som Aids och malaria, vilka tyvärr undergår en kraftig utveckling för närvarande,

26. uppmanar AVS-länderna att inom sina territorier ställa upp en prioritetsordning då det gäller lämpliga åtgärder för vård av och respekt för miljön,

27. anser att det inom ramen för den framtida konventionen är lämpligt att försäkra sig om ett bättre deltagande av utvecklingspolitikens förgrundsgestalter, huvudaktörerna i det civila samhället och den privata sektorn och att främja skapande och utveckling av små och mellanstora företag; rekommenderar därför att lämpliga medel ställs till förfogande som skall gynna privata initiativ,

28. betonar likväl även att AVS-EU-samarbetets ökade koncentration på stöd till privat företagsamhet inte får ske på bekostnad av kampen mot fattigdom och tillgodoseendet av sociala rättigheter för befolkningen i sin helhet, och att man inte får glömma bort att utvecklingen av den privata sektorn skall ha förbättrade levnadsvillkor för befolkningen i sin helhet som sin målsättning och på vederbörligt vis ta hänsyn till de grundläggande principerna om social jämvikt, ekologi och varaktig ekonomisk utveckling,

29. betonar att det är absolut nödvändigt att ytterligare gynna handelsutbytet med tanke på den tilltagande liberaliseringen genom att så länge som möjligt bibehålla de preferensbestämmelser som AVS-staterna åtnjuter då det gäller deras produkters tillträde till marknaden, samtidigt som deras konkurrenskraft skall förbättras, diversifieringen av deras exportprodukter främjas och nya avsättningsmöjligheter öppnas,

30. bekräftar sin åsikt att den konvention som skall följa på Lomé IV inte endast bör basera sig på de institutioner och instrument som redan finns, i synnerhet de som gäller för ett visst antal basprodukter, utan även bör säkerställa att dessa verkligen fungerar respektive tillämpas på effektivt sätt, med tanke på att ett flertal AVS-stater fortfarande är beroende av dessa livsviktiga instrument för sin fortsatta socio-ekonomiska utveckling,

31. framhäver att det regionala samarbetet öppnar oändliga perspektiv då det gäller gränsöverskridande resursutnyttjande, utvidgning av avsättningsmöjligheter, exploatering av relativa fördelar och integrering i världsekonomin; begär därför att ett förstärkt stöd skall beviljas för det regionala samarbetet inom ramen för en ny konvention,

32. anser att större vikt i framtiden bör fästas vid utvecklingssamarbetets effektivitet, och att respekten för mänskliga rättigheter och demokratiska principer i rättsstaten liksom även en god och transparent offentlig förvaltning ("good governance") är ett absolut nödvändigt villkor i detta hänseende; begär dessutom att finansiella resurser i främsta rummet avsätts för sådana åtgärder som har obestridliga positiva socio-ekonomiska återverkningar; anser att det är absolut nödvändigt att göra systematiska utvärderingar av genomförda projekt, vilka skall offentliggöras, så att de åtgärder som kommer att vidtas i framtiden blir effektivare,

33. anser att det inte går att räkna med en varaktig förbättring av den socio-ekonomiska situationen om inte skulderna avskrivs, åtminstone då det gäller de minst utvecklade AVS-staterna, och uppmanar därför regeringarna i Europeiska unionens medlemsstater att på bilateral nivå bevilja dessa länder efterskänkande av deras statsskuld och att förmå de multilaterala finansieringsinstituten att även de gå med på att avskriva skulder samt bemöda sig att uppnå lättnader i de övriga AVS-staternas statsskulder,

34. upprättar en arbetsgrupp med uppgiften att följa förberedelsen av förhandlingarna om de framtida relationerna mellan AVS-staterna och Europeiska unionen samt förhandlingarna; riktar i detta sammanhang uppmärksamheten på den resolution som antogs den 28 september 1995 (),

35. uppdrar åt medordförandena att vidarebefordra denna resolution och det tillhörande betänkandet till AVS-EU:s råd, Europeiska unionens råd, kommissionen och parlamenten i unionens medlemsstater.