Resolution om "Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) - Institutionella och rättsliga frågor"

(2003/C 308/07)

Den rådgivande EES-kommittén består av företrädare för de viktigaste socioekonomiska intressegrupperna i de 18 EES-staterna. Kommittén fungerar som ett språkrör för arbetstagare, arbetsgivare och organisationer som företräder olika intressen i dessa länder och ingår i EES institutionella struktur.

I ljuset av EU:s utvidgning och de justeringar i Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet som därmed blir nödvändiga, avger den rådgivande EES-kommittén följande resolution om Utvidgningen av "Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) - institutionella och rättsliga frågor". Resolutionen antogs vid den rådgivande EES-kommitténs 11:e sammanträde i Bryssel den 20 mars 2003. Föredragande var Arno Metzler från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) och Knut Arne Sanden från Eftas rådgivande kommitté.

1. BAKGRUND

1.1 Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) av den 2 maj 1992, i den form det ändrades genom protokollet av den 17 mars 1993, trädde i kraft den 1 januari 1994.

1.2 De 18 stater som ingår i EES (Belgien, Danmark, Tyskland, Finland, Frankrike, Grekland, Storbritannien, Irland, Island, Italien, Liechtenstein, Luxemburg, Nederländerna, Norge, Österrike, Portugal, Sverige och Spanien) utgör för närvarande den största sammanhängande inre marknaden i världen. Denna marknad sträcker sig från Norra Ishavet till Medelhavet och omfattar ca 380 miljoner konsumenter.

2. EU-UTVIDGNINGENS ÅTERVERKNINGAR PÅ EES

2.1 Den 1 maj 2004 förväntas tio nya medlemsstater ansluta sig till Europeiska unionen, vilket ökar det totala antalet medlemsstater till 25. Vid Europeiska rådets sammanträde i Athen den 16 april 2003 förväntas följande stater underteckna sina respektive anslutningsfördrag: Estland, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovakien, Slovenien, Tjeckien, Ungern och Cypern. Detta stöds av att såväl Europeiska kommissionen som Europaparlamentet har meddelat att de kommer att ge sitt godkännande under våren 2003. För närvarande är målet att Rumänien och Bulgarien skall ansluta sig till EU i slutet av 2007 förutsatt att de till dess har följt de nuvarande anslutningsländernas exempel vad gäller anpassning till de anslutningskriterier som Europeiska rådet fastslog vid toppmötet i Köpenhamn. Vid Europeiska rådets möte i december 2004 kommer en rapport om reformprocessen i Turkiet att läggas fram. Denna kommer att bilda basen för ett beslut om fortsatta anslutningsförhandlingar med Turkiet.

2.2 EU:s utvidgning kommer att få återverkningar på EES-avtalet eftersom anslutningsländerna behöver omfattas av det för att en oavbruten kontinuerlig verksamhet på en öppen, reell inre marknad skall kunna garanteras, inte bara i ett utvidgat EU utan inom hela EES. Den rådgivande EES-kommittén välkomnar varmt den snara utvidgningen av EES.

3. PRINCIPER I EES-AVTALET

3.1 Genom EES-avtalet utvidgades de fyra grundläggande friheterna på EU:s inre marknad, dvs. fri rörlighet av varor, tjänster, personer och kapital, till tre av medlemsstaterna i Europeiska frihandelssammanslutningen (Efta), nämligen Norge, Island och Liechtenstein. Schweiz omfattas dock inte av detta. Österrike, Finland och Sverige, som tidigare var medlemmar i Efta, är nu medlemmar i EU. Medborgarna i samtliga 18 EES-länder åtnjuter därför fri rörlighet på hela EES-området och kan förutom i vissa undantagsfall på ett antal angivna områden bo, arbeta, inleda företagsverksamhet, investera och köpa egendom inom hela EES.

3.2 EES- och Efta-länderna har därför antagit alla direktiv, förordningar och beslut som krävs för att den inre marknaden skall fungera. De är även starkt involverade i övergripande politikområden såsom forskning, utbildning, miljö, kultur, konsumentskydd, arbetsrätt och socialpolitik.

Den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskepolitiken omfattas inte av EES-avtalet. Dessa är föremål för särskilda bestämmelser i EES-avtalet.

I motsats till Romfördraget innebär EES-avtalet inte att en tullunion upprättas. Därför ingår inte bestämmelser om utrikeshandelspolitik.

3.3 Ett antal organisationer som påminner om EU-institutionerna i fråga om uppgifter och arbetsmetoder, har inrättats i syfte att genomföra och vidareutveckla EES-avtalet.

3.4 EES- och Efta-länderna bidrar till EU-budgeten genom att delta i närmare 30 EU-program och EU-anknutna verksamheter. Efta-staternas bidrag, som räknas ut på basis av BNP, uppgår för närvarande till ungefär 100 miljoner euro, av vilket huvuddelen är öronmärkt för forskning och utbildningsprogram. Vidare har Efta-länderna vid två olika tillfällen ingått avtal om att genomföra en femårsplan för att ge finansiellt stöd till de mest eftersatta staterna och regionerna i EU (jfr Europeiska sammanhållningsfonden). Den nu gällande finansiella stödplanen som omspänner perioden mellan 1999 och 2003, innebär projektstöd uppgående till totalt 24 miljoner euro för Grekland, Portugal och vissa regioner i Spanien (jfr Europeiska sammanhållningsfonden).

4. ALLMÄNNA SYNPUNKTER OCH REKOMMENDATIONER INFÖR EES-UTVIDGNINGEN

4.1 I enlighet med artikel 128 i EES-avtalet skall stater som ansluter sig till EU anhålla om att bli parter till EES-avtalet. Ingen särskild tidsgräns fastställs för en sådan anhållan. I syfte att försäkra sig om att ett utvidgat EES fungerar smidigt bör de nya länder som ansluter sig till EU dock samtidigt ansluta sig till såväl EU som till EES. Till följd av att EES-rådets ordförande i december 2002 mottog ansökningar från tio kandidatländer, startade förhandlingarna den 9 januari 2003 och beräknas slutföras innan den 16 april 2003 (datum för undertecknande av fördragen om anslutning till EU). Tanken är att ratificeringsförfarandet gällande det utvidgade EES-avtalet skall fortgå parallellt med ratificeringen av fördragen om anslutning till EU i kandidatländerna.

4.2 I syfte att upprätthålla effektiviteten inom EES-institutionerna blir det i samband med förfarandet för EES-utvidgningen nödvändigt att den (konstitutionella) debatten om utformning av beslutsprocesser med EU:s motsvarande förfaranden som förebild sker samtidigt som debatten om EES-institutionernas framtida medlemskap och om en genomgående översyn av berörda bestämmelser i EES-avtalet (jfr i fråga om EES-rådet, artikel 89 i EES-avtalet, i fråga om den gemensamma kommittén, artikel 93 i EES-avtalet och protokoll 36 till EES-avtalet, i fråga om den gemensamma parlamentariska EES-kommittén, artikel 95 i EES-avtalet). Enligt den rådgivande EES-kommittén bör även Europeiska konventets beslut tillämpas på EES-institutionerna, eftersom strukturen i dessa organ kan jämföras med motsvarande EU-institutioner.

Vidare har rådgivande EES-kommittén redan tidigare behandlat frågan i sin resolution av den 26 juni 2002 om utvidgningen och EES' framtid. I syfte att säkerställa den rättsliga överensstämmelsen på inre marknaden och mot bakgrund av ändringarna i EG-fördraget genom Maastricht- och Amsterdamfördragen är det nu nödvändigt att införliva de åtföljande ändringarna i EES-avtalet till den del som de berör detta. I fråga om fri rörlighet av arbetskraft i ett utvidgat EES hänvisar den rådgivande EES-kommittén till sin resolution i frågan av den 28 november 2001 där denna frihet välkomnades.

4.3 När det gäller fiskeri och andra vattenprodukter har EES- och Efta-staterna eftersträvat kompensationer i förhandlingarna om EES-utvidgningen med hänvisning till protokoll 9 i EES-avtalet. Syftet är att uppväga minskad tillgång till marknaden i de anslutande staterna. Nuvarande frihandelsavtal mellan Efta-länderna och de anslutande länderna grundar sig på principen om tullfrihet på fiskeriområdet. Förhandlingar pågår på området och dessa bör eftersträva enkla och lättförståeliga lösningar som tillåter insyn.

Enligt den rådgivande EES-kommittén är detta en teknisk förhandlingsfråga. Det verkar vara ett problem som troligen kunde lösas snabbt genom att involvera sakkunniga i förhandlingarna. En möjlighet vore att införa en klausul som tillgodoser flexibla och dynamiska lösningar.

4.4 Förhandlingarna om hur EES-avtalet skall anpassas omfattar även jordbruk och jordbruksprodukter i enlighet med artikel 19 i protokoll 3 i avtalet. Vidare fastställts lämpliga kompensationsåtgärder för handeln mellan Efta-länder som är parter till EES och de kandidatländer som av historiska skäl har gynnats.

4.5 Hösten 2002 informerade Europeiska kommissionen de tre Efta-stater som ingår i EES att översynen av EES-avtalet även innebär högre bidrag i syfte att minska de ekonomiska och sociala skillnaderna inom EU. Det argument som fördes fram var att EES- och Efta-länderna måste bistå med (moraliskt) stöd i samband med EU-utvidgningen. Målet är en 20- eller 30-faldig ökning av stödet. EU har inte på basis av EES-avtalet rättslig behörighet att kräva en kraftig ökning från tidigare stödnivå. Man bör komma ihåg att EES- och Efta-länderna inte får några pengar från Sammanhållningsfonden. Inte heller får de medel från andra solidaritetsfonder i händelse av naturkatastrofer eller andra katastrofer.

Mer än tio år har förflutit sedan EES-avtalet undertecknades i Porto den 2 maj 1992. Under denna period har man gjort ansträngningar för att åstadkomma ett europeiskt ekonomiskt område som åtminstone omfattar de fyra friheterna på inre marknaden och som skall kunna tillgodose lika villkor för konkurrens och tillgång till marknaden överallt inom EES. EES- och Efta-staterna har alla uppvisat alleuropeisk solidaritet. De har också meddelat att de i princip är redo att tillmötesgå en höjning av tidigare stödnivå i syfte att stödja den utvidgade inre marknaden.

Den rådgivande EES-kommittén beklagar att samarbetet inom EES som tidigare präglades av förtroende och tillförlitlighet på längre sikt kan skadas till följd av att det främsta målet är ökade inkomster utan att man i gengäld får några garantier om medbestämmanderätt. Den rådgivande EES-kommittén föreslår att tyngdpunkten vid diskussionerna om höjda stödnivåer på området läggs vid ömsesidiga fördelar och möjligheter. Målet bör vara att förstärka relationerna mellan EU och de Efta-länder som ingår i EES snarare än att ytterligare fjärma dem från varandra.

4.6 Under förhandlingarna om anslutning till EU har kapitlet om anpassningar av kandidatländernas lagstiftning redan slutförts. Tack vare detta kommer anslutningen av dessa nya EU-länder till EES-avtalet på det stora hela att vara okomplicerat. Man måste dock beakta de fastslagna övergångsperioderna i samband med utvidgningen för slutgiltigt införande av de fyra friheterna på inre marknaden mellan EU och de anslutande staterna.

4.7 I samband med diskussionerna om Europeiska konventet och vitboken om Europeiska styrelseformer strävar EU efter att skapa en mer direkt kontakt med det civila samhället och organisationerna i det civila samhället samt med lokala och regionala myndigheter vad gäller förfarandena för beslutsfattande på EU-nivå. Såväl EES som EU har tillgång till organ som EESK och rådgivande EES-kommittén vilka ger olika grupper inom det civila samhället möjlighet att bli hörda vid enstaka tillfällen. För att allmänheten i de 18 EES-staterna skall veta mer om hela skalan av EU-förfaranden och för att få gehör för de beslut som skall fattas, vore det värdefullt att inom EES ytterligare förbättra allmänhetens tillgång till beslut i elektronisk form och att se till att vanliga människor inom EES kan delta i genomförandeprocessen på ett tidigt stadium.

I syfte att bygga upp ett mer konkurrenskraftigt och framsynt Europa måste EU och Europeiska ekonomiska området i ännu högre grad betona principerna om frihet, demokrati och solidaritet.

4.8 Ett nytt EES-avtal bör skapa ett balanserat förhållande mellan de avtalsslutande parterna, och i fråga om fiskeri, jordbruk och finansiering se till att principerna i det befintliga EES-avtalet även får en förlängning i ett utvidgat EU.

4.9 Den rådgivande EES-kommittén understryker att det är särskilt viktigt att EU och EES utvidgas samtidigt. Kommittén ser fram emot att välkomna de anslutande länderna till EU och EES den 1 maj 2004.