RESOLUTION(1)

om regionalt samarbete i AVS-länderna

AVS-EU:s gemensamma församling

- som sammanträdde i Strasbourg (Frankrike) den 29 mars - 1 april 1999,

utfärdar denna resolution

- med beaktande av den rapport som arbetsgruppen för regionalt samarbete i AVS-länderna lagt fram, och med beaktande av följande:

A. Den regionala dimensionen är av central betydelse för förbindelserna AVS-EU och utan tvivel det främsta kännetecknet för Lomékonventionen.

B. Stöd till regionalt samarbete och integration har ansetts vara ett prioriterat område redan från början av samarbetet AVS-EU.

C. På senare tid har ett växande antal regionala avtal ingåtts av mycket varierande skäl och med mycket varierande utformning på olika håll i världen. Denna allmänna trend mot regional integration kan inte förklaras enbart i ekonomiska och handelsmässiga termer.

D. Den gemensamma församlingen har studerat resultatet av och framtidsperspektiven för regionalt samarbete och integration i AVS-länderna.

1. AVS-EU:s gemensamma församling understryker betydelsen av regionalt samarbete och integration för AVS-länderna som ett medel att möta de krav som globaliseringen ställer (framför allt när det gäller de minst utvecklade länderna) och som en nyckelfaktor för tillväxt, fattigdomsbekämpning och hållbar utveckling samt ett sätt att få slut på AVS-ländernas marginalisering,

2. betonar att de bakomliggande orsakerna till samt målen och medlen för att uppnå regionalt samarbete och integration varierar kraftigt mellan olika regioner och subregioner inom AVS-gruppen och att varje region har sina egna skäl till att söka nå detta mål,

3. vidhåller mot bakgrund av de resultat som uppnåtts i de olika regionerna att den politiska dimensionen och säkerhetsaspekterna är av vital betydelse om den regionala integrationsprocessen skall lyckas och att fred är ett villkor för regional utveckling,

4. konstaterar att det inte finns någon given modell för regionalt samarbete och integration samt att det är nödvändigt att ta hänsyn till lokala behov och förutsättningar,

5. anser att AVS-gruppen bör bevaras i sin nuvarande utformning men att man dock måste ta hänsyn till de olika regionernas och subregionernas behov och speciella förutsättningar,

6. är helt medveten om de svårigheter som förelegat och om att resultaten varit otillräckliga i förhållande till målen men välkomnar de framsteg som gjorts under den senaste perioden,

7. vidhåller att Europeiska unionens roll måste begränsas till stöd till genomförandeåtgärder i de olika regionerna och att det regionala samarbetet och integrationen först och främst betingas av viljan hos de berörda folken,

8. anser att regional integration inte på något sätt står i motsättning till den liberaliseringsprocess som äger rum överallt i världen utan tvärtom ger länderna möjlighet att förbereda sig för och underlätta denna integration,

9. betonar att ekonomisk integration kan bli bestående endast om de grundläggande ekonomiska och politiska villkoren är gynnsamma och om det finns ett långsiktigt åtagande till förmån för integrationsprocessen; anser att det gemensamma intresset och den politiska viljan är två grundläggande faktorer för framgång och tillägger att även andra faktorer som ett fredligt och stabilt samhällsklimat, ett fungerande rättssystem, god offentlig förvaltning och makroekonomisk stabilitet är av avgörande betydelse,

10. menar att AVS-EU:s regionala samarbete endast kan bli effektivt om det återspeglar förekomsten av dessa faktorer,

11. anser att den ekonomiska integrationen borde bli utgångspunkten och fokus för det regionala samarbetet,

12. erinrar om att även om regionalt samarbete och integration prioriteras av AVS-länderna kan detta mål bara uppnås i ett sammanhang där fred, demokrati och respekt för mänskliga rättigheter främjas och inte om etniska principer får ligga till grund eftersom sådana principer underblåser hat och leder till väpnade konflikter,

Afrika

13. erinrar om att den regionala integrationen tog sin början under den förkoloniala tiden,

14. påpekar att en utvecklingsmodell som främst anpassats till nationella hänsyn inom ramen för de tidigare koloniala gränserna alltsedan 60-talet påverkat Afrikas önskan att bekräfta sin identitet och säkerställa sin utveckling,

15. betonar betydelsen av Afrikas strategiska beslut att genom Abuja-avtalet bilda den afrikanska ekonomiska tullgemenskapen,

16. anser att Europeiska unionen, såsom ett led i förbindelserna med Afrika, är skyldig att bidra till att målen i Abuja-avtalet uppfylls,

17. betonar åter vikten av regionalt samarbete och integration i Afrika, framför allt på grund av att

- uppsplittringen av Afrika i 54 länder har gjort det omöjligt att skapa ekonomiska villkor för en lönsam nationell marknad och industriell bas i de flesta av dessa länder,

- de statsbildningar som är resultatet av den koloniala uppdelningen och de ofta artificiella gränserna utgör ett hinder för rörligheten för varor, tjänster, kapital och personer,

- betydelsen av den informella ekonomin och handeln visar på de potentiella vinster som kan erhållas genom regional integration,

- kostnaderna för transaktionerna är proportionellt sett höga på grund av att befolkningstätheten generellt förblir låg trots en växande befolkning,

- de ekonomiska och handelsmässiga strukturerna gynnar traditionella marknader på bekostnad av inomregionala förbindelser,

18. hävdar därför, med tanke på de speciella förutsättningarna i Afrika, att en fortsatt integration på regional nivå utgör ett viktigt steg mot den afrikanska kontinentens harmoniska integrering i världsekonomin,

19. anser att de svårigheter man hittills mött i själva verket stärker behovet av samarbete och regional integration,

20. välkomnar det faktum att dessa svårigheter nu klart definierats; dessa består främst i

- betydande skillnader beträffande storlek, utvecklingsgrad, perifert läge eller ökaraktär samt ländernas politiska tyngd vilket gör sammanhållningen extra svår,

- de olika staternas institutionella svagheter,

- de statliga finansernas beroende av tullinkomster,

- de vattentäta skotten mellan de afrikanska marknaderna vilket förvärras av att vissa valutor inte är konvertibla,

- de många konflikterna som hindrar varje framsteg på området regional integration samt den otillfredsställande situationen vad gäller rättsstaten, demokrati, pluralism, god offentlig förvaltning, ett oberoende rättsväsende, pressfrihet och makroekonomisk stabilitet, faktorer som är en förutsättning både för utveckling på nationell nivå och regional integration,

21. välkomnar det faktum att den förbättrade ekonomiska situationen kommer att bidra till ekonomisk integration, något som är extra svårt att uppnå under konjunktursvackor, samt att införandet av en mer balanserad makroekonomisk politik gör att förutsättningarna för att samordna denna politik på regional nivå har förbättrats,

22. välkomnar varmt det faktum att det den senaste tiden, efter en lång period under vilken de ovan uppräknade svårigheterna inte kunde bemästras, blivit möjligt att se en tydlig om än ojämn utveckling mot förbättrat samarbete och ökad regional integration; konstaterar att i vissa fall är de framsteg som gjorts på några få år jämbördiga med eller bättre än de resultat som uppnåtts under de två föregående decennierna,

23. konstaterar att framstegen på området samarbete och regional integration i Afrika motsvarar de framsteg som noterats på det ekonomiska och politiska planet vilket bekräftar - om en sådan bekräftelse skulle vara nödvändig - värdet av målet om att upprätta en afrikansk ekonomisk gemenskap,

24. understryker att fred och säkerhet återfinns bland de regionala organisationernas centrala mål,

25. poängterar att framsteg har gjorts när det gäller att på nationell nivå genomföra beslut fattade på regional nivå,

26. betonar nödvändigheten av att de ekonomiska aktörerna och det civila samhället i högre utsträckning tar del i integrationsprocessen,

27. noterar mångfalden i den regionala integrationsprocessen,

28. betonar att det den senaste tiden funnits en växande politisk vilja att driva den regionala integrationen vidare så att Afrika kan bli en synlig och hörbar aktör på det internationella planet och så småningom få de redskap som behövs för att kunna bekräfta sin identitet och uppnå en hållbar utveckling,

29. hävdar i likhet med de afrikanska ledarna att utvecklingen i Afrika kommer att ske på det regionala planet eller inte alls,

Västafrika

30. konstaterar att Västafrika är en relativt homogen subregion med en lång erfarenhet av regional integration som kan härledas tillbaka till perioden mellan 900- och 1400-talet,

31. konstaterar att Ecowas, som är den övergripande organisationen för denna subregion med 17 länder, har nått positiva resultat när det gäller personlig frihet och rörlighet men att resultaten varit mycket begränsade i fråga om ekonomiskt samarbete och liberalisering av handeln,

32. framhåller de snabba och stora framsteg som uppnåtts av WAEMU för att förverkliga en tullunion och för att samordna den makroekonomiska politiken; välkomnar upprättandet i mars 1998 av en interparlamentarisk kommitté inom WAEMU liksom bildandet av ett WAEMU-parlament inom en mycket snar framtid,

33. understryker de mycket positiva resultat som nåtts av CILSS som i sitt arbete baserat på regional solidaritet engagerat sig aktivt i kampen mot torka och ökenspridning,

34. noterar särskilt CILSS slutsatser att

- ett framgångsrikt regionalt samarbete förutsätter den lokala befolkningens aktiva medverkan både vid fastställandet av målen och vid genomförandet,

- kapacitetshöjande åtgärder och utveckling av mänskliga resurser är av avgörande vikt,

- de framsteg som nåtts när det gäller livsmedelssäkerhet och bekämpning av ökenspridning är bara hållbara i ett subregionalt sammanhang,

35. konstaterar att den regionala integrationen i Västafrika stött på stora problem bland vilka följande bör framhållas:

- krisen på 80-talet tvingade regeringarna att prioritera inrikespolitiken,

- stöd på gräsrotsnivå saknades; integrationsprocessen utformades utan stöd från folket vilket underminerade dess hållbarhet och möjligheterna att genomföra programmen,

- antalet regionala organisationer i Västafrika är mycket stort (cirka 40),

36. välkomnar det faktum att det finns flera goda anledningar till att tro att tiderna nu är särskilt gynnsamma för regional integration i Västafrika och att det alltså är dags att gjuta nytt liv i integrationsprocessen,

37. noterar särskilt att den regionala dimensionen tack vare Europeiska unionens ansträngningar nu uppmärksammas av givarna, framför allt Bretton Woods-institutionerna,

38. konstaterar att Ecowas och WAEMU har samma målsättning vilket skapar förutsättningar för samarbete och välkomnar att de ansvariga för dessa organisationer beslutat slå in på den vägen,

39. understryker att Ecowas medlemsstater undertecknat ett icke-aggressionsavtal, inrättat en medlingskommitté och en observatörsgrupp samt att Ecowas intervention i Liberia - den första i sitt slag - haft god effekt,

Centralafrika

40. noterar att Centralafrika är den region i Afrika där regional integration visat sig vara svårast att genomföra, främst av politiska skäl,

41. konstaterar att Centralafrikanska staternas ekonomiska gemenskap (ECCAS) förmodligen är det bästa exemplet på hur en regional organisation som bildats inom ramen för Lagosplanen och Abuja-avtalet misslyckats på grund av att nödvändiga politiska förutsättningar saknats:

- regionen var utsatt för konflikter och mänskligt lidande,

- det långsiktiga synsätt som krävs för regional integration hamnade i konflikt med bristande eller ofullständig politik på det nationella planet,

- organisationen saknade nödvändiga medel för att fungera, främst på grund av att bidragen inte betalades ut regelbundet,

42. konstaterar att GLEC:s misslyckande berodde på humanitära katastrofer men också på överlappningar med andra regionala organisationer,

43. noterar att regionen har stora resurser och en betydande potential men att det krävs en lösning av konflikterna och en bättre politisk och ekonomisk stabilitet om den skall kunna utvecklas och integreras,

44. noterar bildandet på subregional nivå av Centralafrikanska ekonomiska och monetära gemenskapen (EMCCA) som ersatt Centralafrikanska ekonomiska tullunionen (CACEU) i syfte att harmonisera de politiska åtgärderna och utveckla ett juridiskt och ekonomiskt ramverk som kan främja nyinvesteringar och förverkligandet av en gemensam marknad,

Östafrika och Afrikas horn

45. konstaterar att Östafrika inte är en region med en klart definierad ekonomisk och geografisk identitet vilket förklarar uppkomsten av flera olika regionala organisationer i området,

46. framhåller de betydande framsteg som gjorts av PTA (som senare ombildats till Comesa) i fråga om liberaliseringen av den inomregionala handeln; framhåller dock att dessa framgångar varit begränsade på grund av politiska och säkerhetspolitiska problem i flera av medlemsländerna,

47. understryker att det östafrikanska samarbetet, som tog ny fart 1996, består av en samling stater med gemensamt språk, gemensam kultur och gemensamma infrastrukturer - faktorer som främjar partnerskap och regional integration,

48. betonar att om den regionala integrationen skall bli hållbar kommer det att krävas en tydligare geografisk avgränsning av de regionala gemenskaperna på medellång och lång sikt,

49. betonar att IGAD, vars ursprungliga mål var att bekämpa torka och ökenspridning, blivit en regional ekonomisk gemenskap som prioriterar livsmedelssäkerhet, miljöskydd, ekonomiskt samarbete och konfliktförebyggande,

Södra Afrika och Indiska oceanen

50. noterar att det grundläggande målet för den regionala integrationen i denna region inte är att skapa ett ömsesidigt beroende eftersom detta redan finns sedan lång tid tillbaka vilket främst visas genom det stora kapitalflödet, den avsevärda inomregionala migrationen samt uppbyggnaden av tillräckliga regionala infrastrukturer för att underlätta tillträdet till inringade kustländer och -stater,

51. noterar att den industriella livskraften och uppkomsten av en regional marknad möjliggjorts genom protektionistiska åtgärder som banat väg för en verklig industrialisering samt att avskaffandet av denna typ av åtgärder kommer att få betydande konsekvenser för sysselsättningen, åtminstone på kort sikt,

52. noterar obalanserna mellan länderna i regionen och de ojämlika relationer som uppkommit på grund av detta och framhåller därför svårigheterna med att avgöra frågan om kostnaderna och vinsterna med integrationen,

53. noterar att möjligheten att utveckla stora projekt för exploatering och transport av naturresurser utgör ett kraftfullt incitament till integration,

54. konstaterar att SACU, Afrikas äldsta regionala organisation, avskaffat alla tariffära och icke-tariffära hinder, infört en gemensam yttre tulltaxa samt säkerställt att de valutor som är knutna till den sydafrikanska randen är konvertibla; noterar också att man har problem när det gäller kompensationssystemet och att det följaktligen är nödvändigt att i området skapa en mer enhetlig och konkurrenskraftig ekonomi med hög och hållbar tillväxtpotential genom att ge företräde åt långsiktiga regionala ekonomiska intressen,

55. erkänner de framgångar SADCC uppnått beträffande funktionellt samarbete, särskilt de förbättrade transportkorridorer som erhållits genom samarbete mellan Sydafrikas grannländer under apartheidepoken; noterar de goda resultat som uppnåtts av SADCC inom sektorpolitiken (transporter, kommunikation, energi) men att framgångarna varit mer begränsade när det gäller handel och investeringar beroende på svårigheterna att på regional nivå samordna medlemsstaternas intressen,

56. understryker att SADC, som ersatt SADCC, har som mål att upprätta en utvecklingsgemenskap som inte bara syftar till att bli en strikt ekonomisk gemenskap med gemensam marknad och harmonisering av den ekonomiska politiken och penningpolitiken, utan som också baseras på gemensamma ekonomiska, politiska och sociala värden, framför allt en ansvarsfull statsledning, allmänhetens delaktighet och kampen mot fattigdom,

57. framhåller dessutom att stärkt regional solidaritet, fred och säkerhet utgör en viktig del i detta avtal och att SADC:s parlamentariska forum, som består av delegater från medlemsstaterna, kommer att behandla frågor som rör mänskliga rättigheter och demokratiska principer,

58. understryker att flera länder i regionen är medlemmar både i SADC och Comesa, att dessa båda organisationers sammansättning utvecklas snabbt och att det råder viss konkurrens dem emellan; anser att denna situation leder till resursförluster och att det är i alla berörda länders intresse att detta klargörs,

59. påpekar att de AVS-länder som ingår i Indiska Oceanområdets kommission samtliga är medlemmar av Comesa (vissa är dessutom medlemmar i SADC), att andra dessutom är medlemmar i Indiska Oceanområdets sammanslutning för regionalt samarbete, att målet för IOC är politiskt, socialt och ekonomiskt samt operationellt samarbete, att det ekonomiska samarbetet mellan dessa länder inte haft framgång medan det operationella samarbetet, som rör viktiga frågor för de små östaterna i utveckling, nämligen miljöfrågor och turism, har visat sig vara mycket tillfredsställande,

60. framhåller de ansträngningar som gjorts av Indiska Oceanområdets kommission för att utveckla det regionala samarbetet mellan östaterna i regionen; noterar att den förändrade institutionella strukturen borde göra det möjligt att lättare nå de uppsatta målen och övervinna de svårigheter som hittills förelegat,

Det gränsöverskridande initiativet (CBI)

61. framhåller värdet och originaliteten hos det gränsöverskridande initiativ som omfattar ett antal länder i Östafrika, Södra Afrika och Indiska oceanen och som i flera avseenden skiljer sig från den syn på regional integration som hittills dominerat i Afrika, främst genom

- inriktningen på omvärlden vilket lett till mindre protektionism,

- den privata sektorns direkta medverkan genom inrättandet av tekniska arbetsgrupper på nationell nivå,

- samstämmigheten mellan regional och nationell politik,

- det flexibla tillvägagångssättet med integration i olika takt,

62. anser att de regionala ekonomiska gemenskaperna kan dra nytta av CBI:s framgångar när det gäller givarstöd, den privata sektorns roll, täckandet av övergångskostnaderna för integrationen, tekniskt bistånd och kapacitetshöjning,

Den karibiska regionen

63. framhåller de karibiska ekonomiernas sårbarhet och bräcklighet och deras exportberoende när det gäller basprodukter, främst bananer, socker och rom,

64. välkomnar de framsteg som nåtts i regionen i fråga om regionalt samarbete och integration,

65. noterar med största intresse Dominikanska republikens förslag om en strategisk allians mellan den karibiska regionen och Centralamerika vilket skulle kunna påverka utvecklingsstrategin rent generellt eftersom en sådan allians skulle bidra till den ekonomiska konkurrenskraften och tillväxten, stärka den produktionsmässiga och tekniska kapaciteten i regionen, dra till sig utländska investeringar och främja en samordning av handelspolitiken inom de olika internationella organisationer där dessa stater medverkar,

66. framhåller dessutom det beslut som fattades av ledarna för Caricom-länderna vid mötet i St. Lucia den 30 juni - 4 juli 1998 då de på nytt bekräftade sin föresats att inrätta en gemensam marknad före utgången av 1999,

67. anser därför att Europeiska unionen bör öka sitt stöd till samarbete och regional integration i den karibiska regionen,

68. ställer sig positiv till inrättandet av ett särskilt system för stöd till svaga och sårbara östater och framhåller i det sammanhanget behovet av att erkänna värdet av ett index för uppkommande sårbarhet utifrån en bedömning av de små sårbara östaternas behov och utvecklingsnivå,

Stillahavsregionen

69. noterar att AVS-länderna i denna region, trots att de är utspridda över ett mycket vidsträckt område, utgör en enhet vars homogenitet grundas på traditionella värderingar såsom

- fasthållandet vid fred, demokrati och rättsstatens principer,

- viljan att gemensamt ta ansvar för den egna utvecklingen efter kolonialtidens mångfald.

70. välkomnar att de åtta AVS-länderna i södra Stilla havet nu önskar behålla och stärka sina band både med AVS-gruppen och EU,

71. noterar att AVS-länderna i Stilla havet bekräftat sin avsikt att arbeta tillsammans inom ramen för AVS-gruppen och AVS-EU-samarbetet i syfte att framför allt övervinna de hinder som hänger samman med deras små isolerade ekonomier och härigenom främja en långsiktig ekonomisk och social utveckling,

72. anser dessutom att Stillahavsländerna genom att agera på regional nivå kan dra nytta av stordriftsfördelar, mer effektivt förhandla fram internationella avtal, främja tillträde till olika marknader och finna stöd för sin nationella politik,

73. begär följaktligen att bräckligheten, den ringa storleken, isoleringen och den därav följande sårbarheten hos AVS-länderna i Stilla havet särskilt uppmärksammas,

74. framhåller vikten av Södra Stillahavsforumet, inte bara vad gäller det ekonomiska samarbetet utan även för att säkerställa fred och säkerhet i regionen och understryker betydelsen av Melanesian Spearhead Group (MSG),

Det regionala samarbetet inom ramen för AVS-EU

75. konstaterar att det regionala samarbetet inom ramen för AVS-EU, trots de stora summor detta beviljats, hittills inte kan sägas ha varit framgångsrikt; noterar till exempel att revisionsrätten, som utvärderat de generella effekterna av det regionala samarbetsprogrammet, ansett att detta knappast bidragit till att de grundläggande målen med det regionala samarbetet uppfyllts,

76. välkomnar att man nu dragit lärdom av tidigare misstag och att de svårigheter som uppstått numera är väl fastställda vilket skapar de rätta förutsättningarna för att lösa dem,

77. betonar vikten av andra former för samarbete än regional integration för att stärka den ömsesidiga förståelsen och den regionala solidariteten,

78. hävdar att det hädanefter är både möjligt och nödvändigt att gjuta nytt liv i och sätta nya mål för stödet till regionalt samarbete och integration inom ramen för AVS-EU; anser framför allt att man måste stödja sig på de positiva erfarenheterna,

79. framhåller att ekonomiskt samarbete aldrig bör ses isolerat i förhållande till de mänskliga aspekterna, vilket förutsätter att ekonomin ställs i människans tjänst, och framför allt att man vid ekonomiska och finansiella transaktioner inte särskiljer de ekonomiska faktorerna från de effekter de faktiskt får för den befolkning som berörs när det gäller föda, utbildning, bostäder, hälsovård, kultur och fredsframsteg,

80. ställer sig i denna rapport själv positiv till att man vidtar särskilda åtgärder för att beakta behov, speciella egenskaper, svagheter och utvecklingsskillnader i regioner, subregioner och östater i utveckling inom ramen för det generella AVS-EU-avtalet,

81. anser att varje region har sin egen speciella begränsning, dynamik och potential och att samarbetet inom AVS-EU bör stärka och konsolidera de redan befintliga regionala initiativ som är realistiska och hållbara; tillägger att initiativen under alla omständigheter bör komma från regionerna själva,

82. anser emellertid att man bör ta itu med ett antal gemensamma problem vilket kräver tillgång till ett pragmatiskt och flexibelt redskap för att genomföra stödet till den ekonomiska integrationspolitiken,

83. anser emellertid att utgångspunkten för alla regionala projekt borde vara att ställa frågan: "Är detta ett lämpligt regionalt tillvägagångssätt, och om så är fallet varför?" och att man i detta sammanhang måste ta hänsyn till de speciella problem och svårigheter som naturligt finns inom små östater i utveckling,

84. ställer sig positiv till inrättandet av en stimulansmekanism som skulle göra det möjligt att ge ett särskilt stöd till regioner och andra subregioner som i praktiken visar verklig vilja till ekonomisk integration; anser att denna mekanism skulle kunna utformas som ett budgetstöd till betalningsbalansen eller som ett särskilt kompensationssystem,

85. anser att det är nödvändigt att i förväg tydligt fastställa vilka villkor som måste uppfyllas för att regional integration skall kunna genomföras,

86. anser att en bättre fokusering lämpligen skulle kunna kombineras med principen om integration i olika takt så att inget land känner sig uteslutet och de andra inte bromsas,

87. menar att de regionala integrationsprogrammen borde utgöra hörnstenen kring vilken prioriterade sektoriella samarbetsområden skulle fördelas,

88. anser att fastställandet av vederbörligen godkända, effektiva regionala partner inom AVS-länderna är av grundläggande vikt om de regionala programmen skall kunna genomföras effektivt och att detta därför borde prioriteras inom samarbetet AVS-EU,

89. anser att förekomsten av ett stort antal sinsemellan överlappande institutioner särskilt borde uppmärksammas,

90. anser att den politiska viljan att på nationell nivå genomföra de regionalpolitiska åtgärderna är av avgörande betydelse,

91. uttalar sig för att Europeiska unionen beviljar stöd till de regionala organisationerna i förhållande till deras åtaganden,

92. anser att kontrollen och uppföljningen av programmen och projekten borde förbättras påtagligt,

93. ställer sig positiv till att Europeiska unionen beviljar tekniskt stöd till regionala säkerhetsavtal och rekommenderar att medlingsorganisationer inrättas på regional nivå så att etniska, språkliga, ekonomiska, sociala eller religiösa spänningar kan kontrolleras,

94. anser att den regionala integrationsprocessen hittills varit uttalat byråkratisk och att det hädanefter är nödvändigt att på olika sätt säkerställa en effektiv medverkan av alla aktörer (organisationer inom det civila samhället, decentraliserade statliga eller kommunala organ, icke-statliga organisationer, den privata sektorn etc.),

95. anser att omförhandlingarna om ett nytt avtal efter Lomé IV mellan Europeiska unionen och AVS-länderna äger rum vid en tidpunkt då det finns förutsättningar för en kraftig förnyelse av stödet till regionalt samarbete och integration,

96. anser därför att det nya avtalet som helhet och även de enskilda komponenterna, däribland handelsbestämmelserna, bör främja ett sådant stöd och under inga omständigheter gå emot detta,

97. uttalar sig i detta sammanhang för ett övergripande AVS-EU-avtal där målen, principerna och medlen för genomförandet fastställs och där, när så är lämpligt, särskilda regionala och subregionala avtal ingår som komplement till den nya AVS-EU-konventionen,

98. anser att det monetära samarbetet mellan AVS-länderna bör göra det möjligt att i hög grad underlätta handelsutbytet och det regionala samarbetet; menar därför att EU bör stödja denna typ av samarbete och att införandet av euron, som kommer att betyda att ett stort område med monetär stabilitet inrättas, ger möjlighet att sluta avtal som inledningsvis syftar till att bidra till stabila valutor i AVS-länderna,

99. anser att samarbete på statistikområdet bör utgöra en del av AVS-EU-samarbetet i syfte att

- underlätta genomförandet av den nationella politiken och utvecklingssamarbetet,

- främja investeringar och ekonomisk utveckling,

- bidra till att förebygga ekonomiska kriser,

100. uttalar sig, på ovanstående villkor, för att sådana avtal tar hänsyn till alla aspekter i sammanhanget, dvs. både ekonomiska aspekter (som inbegriper handeln) och politiska och säkerhetsmässiga aspekter,

101. uppmanar kommissionen att när så är lämpligt upprätta framstegsindikatorer för de olika regionerna och för de gränsöverskridande initiativen och härvid inte bara ta hänsyn till den ekonomiska utvecklingen utan också till kulturella och sociala faktorer samt till förändringar i livskvaliteten och begär att kommissionen regelbundet lägger fram rapporter om tendenserna i dessa framstegsindikatorer med en kommentar till utvecklingen,

102. anser i detta sammanhang att det är nödvändigt med en komplettering av AVS-EU-institutionerna på regional och subregional nivå och föreslår därför att ministerrådet och den gemensamma församlingen sammanträder på dessa nivåer; anser framför allt att dessa sammanträden borde göra det möjligt för de olika samarbetsaktörerna (den privata sektorn, det civila samhället, de icke-statliga organisationerna etc.) att ta större del i arbetet,

103. understryker de möjligheter som skapas genom närvaron i Karibiska havet, Indiska oceanen, Atlanten och Stilla havet av regioner i gemenskapens yttersta randområden och utomeuropeiska länder och territorier som är knutna till Europeiska unionen och AVS-länderna,

104. bekräftar betydelsen av starka partnerskapsrelationer och ett dynamiskt samarbete mellan regionerna i gemenskapens yttersta randområden, de utomeuropeiska länderna och territorierna och AVS-länderna för att uppnå en harmonisk utveckling av alla partner och en gradvis integrering i världshandeln med beaktande av vars och ens särskilda egenskaper och legitima intressen,

105. önskar därför att de förestående samtidiga reformerna av unionens förbindelser med AVS, de utomeuropeiska länderna och territorierna samt regionerna i gemenskapens yttersta randområden skall ge kommissionen och rådet tillfälle att inta en samordnad och enhetlig hållning så att dessa tre enheter kan etablera decentraliserade partnerskap inom ramen för de framtida regionaliserade AVS-EU-avtalen,

106. kräver att kommissionen och rådet gör de utomeuropeiska regionerna, länderna och territorierna fullt delaktiga vid utformningen av de politiska, ekonomiska och handelsmässiga regionala och subregionala partnerskap som unionen önskar inrätta med sina partner i Afrika, Karibiska havet eller Stilla havet före 2005,

107. begär framför allt att man inom ramen för de regionaliserade politiska partnerskapen i grunden omorganiserar strukturen för den politiska dialogen, däribland den gemensamma församlingen, så att representanterna för de omkringliggande regionerna i gemenskapens yttersta randområden samt de utomeuropeiska länderna och territorierna på lämpligt sätt görs delaktiga,

108. önskar att alla framtida regionala AVS-EU-avtal tar full hänsyn till närvaron av regioner i gemenskapens yttersta randområden samt utomeuropeiska länder och territorier inom eller i närheten av de geografiska områden där dessa avtal skall tillämpas,

109. uppdrar åt sina medordförande att vidarebefordra denna resolution till AVS-EU:s ministerråd och kommissionen.

(1) Antagen av AVS-EU:s gemensamma församling den 1 april 1999 i Strasbourg (Frankrike).