RESOLUTION(1)

om klimatförändringar och småLastPosition östater inom ramen för samarbetet mellan AVS och EU

AVS-EU:s gemensamma församling,

- som sammanträdde i Strasbourg (Frankrike) den 29 mars - 1 april 1999,

utfärdar denna resolution

- med beaktande av rapporten från arbetsgruppen för klimatförändringar och små AVS-östater (AVS-EU 2478/A/99/slutlig och AVS-EU 2478/B/99/slutlig),

- med beaktande av sina tidigare resolutioner om klimatförändringar, små östater och miljö,

- med beaktande av de relevanta bestämmelserna i Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar i vilka uttryckligen erkänns utvecklingsländernas särskilda sårbarhet och särskilda situation, i synnerhet när det gäller små östater och andra länder med låglänta kustområden eller områden som är särskilt känsliga för torka och ökenspridning,

- med beaktande av särskilt artiklarna 4.1 (e), 4.3, 4.4, 4.5, 4.7 och 4.8 i FN:s ramkonvention om klimatförändringar i vilka redogörs för de åtaganden som industriländerna (inklusive Europeiska unionen och dess medlemsstater) gjort för att stödja utvecklingsländerna med finansiella resurser och tekniköverföring,

- med beaktande av Kyotoprotokollet som lagts som bilaga till FN:s ramkonvention om klimatförändringar och särskilt artikel 12 i detta (mekanism för en ren utveckling),

- med beaktande av handlingsplanen från Buenos Aires, som återfinns bland besluten från den fjärde konferensen med parterna till FN:s ramkonvention om klimatförändringar, i vilken de industriländer som anslutit sig till konventionen anmodas att genom Globala miljöfonden (GEF) frigöra medel för att lindra klimatförändringarnas negativa effekter och minimera deras skadeverkningar,

- med beaktande av handlingsprogrammet till förmån för små östater som antogs vid FN:s världskonferens på Barbados 1994 om en hållbar utveckling i små östater under utveckling och särskilt kapitel I i detta,

- med beaktande av vad som sägs i rapporten från Kommissionen för hållbar utveckling om framstegen i genomförandet av handlingsprogrammet till förmån för små östater, i vilken det i huvudsak förklaras att inga större framsteg har gjorts när det gäller kapitlen om klimatförändringar och energiresurser,

- med beaktande av slutsatserna från konferensen med biståndsgivare till små östater under utveckling, som hölls vid Förenta nationerna den 24-26 februari 1999, inom ramen för genomförandet av handlingsprogrammet från Barbados,

- med beaktande av slutsatserna från Europeiska unionens råd (miljöministrarna) av den 6 oktober 1998, i vilka kommissionen anmodas att förklara hur de EU-medel som är avsedda för statligt utvecklingsstöd på ett bättre sätt kunde tjäna syftena i FN:s ramkonvention om klimatförändringar, med beaktande av att dessa medel inte skall användas till att finansiera införskaffande av godkända enheter för utsläppsminskning,

- med beaktande av den internationella konventionen för bekämpning av ökenspridning,

- med beaktande av artikel 41 i fjärde Lomékonventionen, enligt vilken parterna till konventionen inser värdet av ett åsiktsutbyte om stora ekologiska risker, såsom växthuseffekten, i syfte att bestämma omfattningen av de gemensamma åtgärder som skall vidtas enligt konventionen, och med beaktande av följande:

A. Vid konferensen med biståndsgivare till små östater under utveckling, som hölls i februari 1999, underströks att utvecklingsbiståndet till förmån för små östater har minskat kraftigt och att mobiliseringen av resurser fortfarande var en av de främsta utmaningarna. Biståndsgivarna, däribland Europeiska unionens medlemsstater och Europeiska kommissionen, har bekräftat det avgörande behovet av att förstärka och förbättra samordningen inom samarbetet med små östater under utveckling i syfte att minska kostnaderna och förbättra samarbetets effektivitet och lönsamhet.

B. Klimatförändringar utgör ett exempellöst hot mot människans välfärd och överlevnad. De har orsakats av ohållbara och orättvisa konsumtionssätt som breder ut sig i hela världen.

C. Den gemensamma församlingen ansluter sig till målet att i de länder som räknas upp i bilaga I minska utsläppen av växthusgaser med 20 procent fram till år 2005, jämfört med utsläppsnivåerna för år 1990, en minskning som föreslagits av Alliansen av små östater (AOSIS) vid den första konferensen med parterna till FN:s ramkonvention om klimatförändringar.

D. Kyotoprotokollet är ett steg i rätt riktning, men det är fortfarande otillräckligt.

E. Det är djupt oroväckande att Europeiska unionen ställt andra länders initiativ som villkor för sin ratificering av Kyotoprotokollet och det är också oroväckande att det i många av Europeiska unionens medlemsstater har skett en snabb ökning av utsläppen av växthusgaser.

F. Den afrikanska kontinenten är särskilt utsatt för effekterna av klimatförändringen, på grund av utbredd fattigdom, ofta förekommande perioder av torka, en orättvis fördelning av land och ett alltför stort beroende av ett jordbruk som kräver regn. Utbredningen av torka kan få allvarliga konsekvenser för tillgången på livsmedel.

G. Vissa afrikanska stater söder om Sahara är särskilt känsliga för klimatförändringar på grund av att de saknar kust och på grund av sin närhet till Sahara. Dessa länder är några av jordens fattigaste.

H. I kustområdena finns en stor mångfald av ekosystem, liksom ett stort antal socioekonomiska verksamheter, och enligt aktuella beräkningar lever nästan hälften av jordens befolkning i kustområden.

I. Nästan en tredjedel av alla Lomékonventionens signatärer är små östater och dessa länder är särskilt sårbara för klimatförändringarnas negativa effekter, som höjningen av havsnivån, korallblekning och oftare förekommande och mer intensiva tropiska stormar.

J. Små östater under utveckling och de afrikanska staterna söder om Sahara är bland de länder som bidrar minst till den globala klimatförändringen och till höjningen av havsnivån, men de är några av de länder som skulle drabbas värst av de negativa effekterna av dessa fenomen och i vissa fall skulle de kunna bli obeboeliga.

K. I det preliminära resultatet av de sårbarhetsstudier som gjorts av Brittiska samväldets och Världsbankens gemensamma arbetsgrupp om små stater, understryks att små östater under utveckling är bland de utvecklingsländer som är mest sårbara för utifrån kommande ekonomiska kriser och miljökriser och att deras förmåga att stå emot sådana kriser är bland de mest begränsade.

L. De pågående förhandlingarna inför ett framtida avtal mellan AVS och Europeiska unionen måste införliva principen om en hållbar utveckling i alla samarbetsområden.

M. Hittills har inte Europeiska unionen och kommissionen utvecklat någon sammanhängande politik eller plan som gör det möjligt att genomföra de åtaganden de gjort enligt artiklarna 4.1 (e), 4.3, 4.4, 4.5, 4.7 och 4.8 i FN:s ramkonvention om klimatförändringar, särskilt vad gäller tekniköverföring och kapacitetsuppbyggnad i utvecklingsländerna.

Genomförandet av handlingsprogrammet från Barbados för en hållbar utveckling i små östater under utveckling

1. Den gemensamma församlingen anmodar alla parter att åter bekräfta vikten av de prioriteringar som definierats i handlingsprogrammet från Barbados för en hållbar utveckling i små östater under utveckling och att helt och fullt införliva detta handlingsprogram, liksom ett särskilt program för de afrikanska staterna söder om Sahara, vid utarbetandet och genomförandet av Lomékonventionen och det avtal som skall efterträda detta i de små östater under utveckling som tillhör AVS och i de afrikanska staterna söder om Sahara,

2. bekräftar att regionala mekanismer för interaktion och samarbete inom små östater under utveckling utgör en central handlingsprincip i Barbadosprogrammet,

3. konstaterar en brist på samordning mellan EU:s medlemsstater vad gäller dessas åtaganden enligt Barbadosprogrammet och understryker att samordning på plats mellan biståndsgivare och partner, inom den samlade ramen för en nationell strategi, är av central betydelse för att optimera verkan, effektiviteten och kostnadseffektiviteten hos de åtgärder som syftar till att främja en hållbar utveckling,

4. anser att de ansträngningar som gjorts på nationell och regional nivå för att genomföra Barbadosprogrammet bör kompletteras med ett reellt finansiellt stöd från världssamfundet,

5. anmodar EU att inta en aktiv roll vid Förenta nationernas specialmöte som skall hållas i New York under två dagar i september 1999 för att genomföra en fullständig och genomgående översyn och utvärdering av handlingsprogrammet för en hållbar utveckling i de små östaterna, i syfte att fullt ut förverkliga målsättningarna i detta,

6. anmodar Europeiska kommissionen att ta initiativ beträffande den centrala frågan om biståndssamordning mellan unionens medlemsstater, kommissionen och små östater under utveckling inom ramen för genomförandet av Barbadosprogrammet, och anmodar även kommissionen att i samarbete med medlemsstaterna utarbeta en handlingsplan som är inriktad på en förbättrad samordning inom detta område, vilken skall läggas fram vid FN:s generalförsamlings specialmöte (UNGASS) i september 1999.

Klimatförändringar inom ramen för samarbetet AVS-EU

7. Den gemensamma församlingen anser att förebyggande av och anpassning till klimatförändringar är ett område inom vilket samarbete mellan AVS och Europeiska unionen bör uppmuntras inom ramen för det nya avtal som skall efterträda den fjärde Lomékonventionen,

8. är överens om att åtgärder som kan få stöd av de nationella och regionala vägledande programmen (NIP/RIP) bör genomföras utifrån en helhetssyn på hållbar utveckling, anser i synnerhet att den långsiktiga utvecklingsplaneringen bör införliva strategier för anpassning till klimatförändringar och till en höjning av havsnivån, och att de bilaterala biståndsgivarna, liksom Förenta nationernas byråer och organisationer och Världsbanken bör samarbeta för att få igång samordnade projekt för kapacitetsuppbyggnad, som syftar till att stödja utvecklingen och genomförandet av nationella, subregionala och regionala strategier,

9. rekommenderar att man vid utarbetandet av politiska riktlinjer och program som berör klimatförändringar inom ramen för AVS-EU-samarbetet inriktar sig på tre huvudsakliga områden, nämligen förnyelsebara energikällor, anpassning och förberedelser inför katastrofer,

10. konstaterar att en mekanism för en ren utveckling (Clean development mecanism, CDM) har inrättats i enlighet med Kyotoprotokollet och understryker att ansträngningar bör göras för att säkerställa en enhetlighet mellan de projekt som utvecklas enligt denna mekanism och programmen för förnyelsebar energi, anpassning till klimatförändringar och förberedelse inför katastrofer enligt Lomékonventionen,

11. noterar att ingen allmänt erkänd metod för utvärdering av de projekt som genomförs enligt mekanismen för en ren utveckling ännu så länge har tagits fram, och är följaktligen övertygad om att det krävs ett öppet och tydligt system för strikt kontroll och övervakning och klart angivna krav för deltagande, om mekanismen för en ren utveckling skall få någon effekt,

12. är medveten om de möjligheter som mekanismen för en ren utveckling kan erbjuda för att generera avsevärda medel till finansiering av projekt som syftar till begränsning och anpassning i AVS-länderna, och rekommenderar följande i syfte att säkerställa att mekanismen för en ren utveckling skall kunna konkurrera med övriga genomförandemekanismer som föreskrivs i protokollet och att projekten för begränsning genomförs i regioner som sedan länge förbisetts av marknaden:

- en anpassningsavgift bör läggas på sådana transaktioner som avses i artikel 6 (gemensamt genomförande) och i artikel 17 (utsläppshandel),

- kriterierna för deltagande i projekt som utvecklats under mekanismen för en ren utveckling skall vara sådana att de gynnar projekt i AVS-länderna och i de minst utvecklade länderna,

13. noterar att i handlingsplanen från Buenos Aires anmodas de industriländer som är anslutna till konventionen att genom Globala miljöfonden (GEF) avsätta medel för att genomföra anpassningsåtgärder, särskilt i sårbara länder och regioner och i synnerhet i länder som är utsatta för klimatrelaterade naturkatastrofer, och anmodar företrädarna för EU och AVS-länderna i Globala miljöfondens råd att ställa garantier för att detta beslut helt genomförs under hela GEF-projektens livscykel,

14. förespråkar politiska riktlinjer och program för att hjälpa AVS-länderna att bygga upp egen kapacitet, sprida information, säkerställa utbildning och utveckling av en riktad politik i syfte att göra mekanismen för en ren utveckling mer begriplig och lättare att acceptera och därmed underlätta för AVS-länderna att lägga fram projekt till mekanismen för en ren utveckling,

15. understryker att trots det faktum att många av prioriteringarna från Barbadosprogrammet finns med i den nuvarande Lomékonventionen, saknas fortfarande i konventionen vissa områden som är av avgörande betydelse för de små östaterna, kustområdena och inlandsstaterna, vilka alla är sårbara för klimatförändringar, exempelvis en integrerad förvaltning av kustområdena och ett integrerat förhållningssätt till markexploatering,

16. betraktar den integrerade förvaltningen av kustområdena som en utvecklingsprocess under vilken identifieras och genomförs olika möjligheter för att komma fram till en hållbar utveckling och en anpassning till klimatförändringar i kustområdena och i de små staterna, och anser att man genom Lomékonventionen bör införa en ram inom vilken en integrerad förvaltning av kustområdena kan utvecklas i östaterna och i AVS-ländernas kustområden,

17. understryker behovet av att förstärka näten för systematisk kontroll för att kunna identifiera eventuella utlösande faktorer och utbredningen av klimatförändringar och utvärdera deras potentiella effekter, särskilt på regional nivå; man bör undersöka möjligheterna att stödja de sårbara AVS-länderna i de ansträngningar som görs för att skapa strukturer för kontroll och för klimat- och väderprognoser,

18. är övertygad om att förebyggande av och förberedelser inför katastrofer bör utgöra en integrerad del av utvecklingssamarbetet och finner det av yttersta vikt att denna aspekt beaktas i förhandlingarna inför undertecknandet av den nya konventionen mellan AVS och EU, liksom att den integreras i de nationella vägledande programmen och i de enskilda projekten,

19. bekräftar i detta sammanhang att det i synnerhet är nödvändigt att bygga upp kapacitet för att förutse och hantera katastrofer, samt att främja och underlätta överföring av teknik för tidig varning till länder som är utsatta för katastrofer.

Samarbete inom ekonomi och handel

20. Den gemensamma församlingen understryker vikten av att erkänna de små AVS-östaternas särskilda behov. Dessa stater är fysiskt och ekonomiskt känsliga för effekterna av klimatförändringar, och särskilt för naturkatastrofer som orkaner och torka, vilka alla påverkar deras ekonomi inom områden som jordbruk, fiske och turism, av vilka staterna är beroende på grund av bristen på naturtillgångar,

21. uppmanar Europeiska unionen att fästa större vikt vid sårbarhetsfaktorn när det gäller utvecklingsbiståndet till länder som är utsatta för dessa risker, och att beakta det arbete som utförts av Brittiska samväldets och Världsbankens gemensamma arbetsgrupp om små stater,

22. uppmanar också Europeiska unionen att tillämpa en differentierad behandling genom att bevilja sårbara små stater och östater preferentiellt tillträde till marknaden.

Internationella avtal

23. Med tanke på det ökande antalet beslutsinstanser som berörs av de olika aspekterna av en hållbar utveckling, bland annat genom de internationella konventionerna, är den gemensamma församlingen övertygad om att behovet av en förbättrad samordning på det mellanstatliga planet ständigt kommer att öka, liksom behovet av en fortsatt och förbättrad samordning av ansträngningarna att utveckla samarbetet mellan dessa instansers sekretariat,

24. uppmanar enträget regeringarna att ingå och genomföra Förenta nationernas konvention för bekämpning av ökenspridning i de länder som är drabbade av allvarlig torka och/eller ökenspridning, särskilt i Afrika,

25. anmodar kommissionen att undersöka på vilket sätt Lomékonventionen skulle kunna användas för att genomföra delar av FN:s ramkonvention om klimatförändringar och förespråkar i detta sammanhang inrättandet av en särskild arbetsgrupp (Task Force) med företrädare för de behöriga generaldirektoraten; denna arbetsgrupp bör ha till uppgift att

- utarbeta strukturer, instrument och program för samarbetet mellan EU och AVS, som kan användas som stöd för att genomföra Europeiska unionens, medlemsstaternas och AVS-ländernas åtaganden enligt FN:s ramkonvention, i synnerhet vad gäller tekniköverföring och kapacitetsuppbyggnad; undersökningen bör fokuseras på förnyelsebara energikällor, anpassning till effekterna av klimatförändringar och förberedelser inför katastrofer,

- utarbeta en handlingsplan på grundval av en analys av ovannämnda undersökning; handlingsplanen skall leda till a) förbättrad kännedom om FN:s ramkonvention, Kyotoprotokollet och därmed sammanhängande instrument bland de aktörer som berörs av programplaneringen och genomförandet av Lomékonventionens instrument och vice versa, b) en bättre samordning vid genomförandet av FN:s ramkonvention, Kyotoprotokollet och Lomékonventionen, särskilt vad gäller förnyelsebara energikällor, anpassning till effekterna av klimatförändring och förberedelser inför katastrofer,

denna arbetsgrupp bör regelbundet rapportera till AVS-EU:s gemensamma församling; den första rapporten bör lämnas sex månader efter antagandet av denna resolution, och sedan följas av årliga rapporter om arbetsgruppens framsteg och verksamhet,

26. anmodar AVS-länderna och EU att med åberopande av de mekanismer som finns enligt Lomékonventionen (artikel 41) sammankalla en gemensam ministerkonferens på temat klimatförändringar,

27. anmodar EU och USA att snarast och villkorslöst ratificera Kyotoprotokollet och att omedelbart vidta åtgärder för att snabbt genomföra protokollet genom att anta verkningsfulla politiska riktlinjer och bestämmelser.

Informationsfördelning och tillträde till teknik

28. Den gemensamma församlingen är fast övertygad om att tillgången till vetenskaplig och teknisk information samt tillträde till och överföring av miljövänlig teknik är grundläggande villkor för en hållbar utveckling,

29. understryker det faktum att för att bidra till uppbyggandet av nationell kapacitet krävs att får fart på informationsnätet för små östater under utveckling (SIDSnet) och på programmet för tekniskt bistånd till små östater under utveckling (SIDS/TAP), genom att stödja befintliga regionala och subregionala institutioner,

30. anser att tillträde till elektroniska nät utgör en enastående möjlighet att lindra många av de särskilda problemen i små östater under utveckling, som deras avsides belägenhet, isolering och brist på infrastruktur; på så sätt kan SIDSnet komma att utgöra en av de mest effektiva vägarna för att över regiongränserna samla, sammanställa och dela information, kunskap och relevanta erfarenheter och för att utarbeta en global agenda för problem som rör små östater och stater som är sårbara för klimatförändringar,

31. anmodar kommissionen (GD VIII/C) att se till att information om Europeiska unionens åtgärder, program och projekt till förmån för små östater under utveckling görs tillgänglig på SIDSnet,

32. förordar att varje liten östat under utveckling eller grupp av stater inom en region utarbetar en plan för införande och hantering av elektroniska nät för en hållbar utveckling och uppmanar kommissionen att för detta ändamål, i samordning med FN:s utvecklingsprogram, tillhandahålla tekniskt och finansiellt bistånd.

Ökad medvetenhet hos allmänheten

33. Den gemensamma församlingen gläder sig åt att allmänhetens medvetenhet om de problem som hänger samman med klimatförändringar har ökat märkbart sedan Förenta nationernas konferens om miljö och utveckling 1992, men beklagar att denna medvetenhet ännu inte kommit till uttryck i praktiska och verkningsfulla åtgärder,

34. anmodar regeringarna i Lomékonventionens signatärstater och kommissionen att åta sig att delge allmänheten den information som är nödvändig för att på kort sikt främja en acceptans för de nödvändiga åtgärderna och på lång sikt bidra till en ändrad livsstil och därmed till att ge stöd åt de administrativa och ekonomiska initiativ som krävs; särskild tonvikt bör läggas på utbildning, för att ytterligare öka befolkningens medvetenhet om energiproduktionens och energianvändningens miljökonsekvenser, samt för att utveckla ansvarstänkandet,

35. anser, med tanke på att klimatförändringarna kommer att påverka befintliga system och verksamheter och att anpassningen troligen kommer att överlåtas till beslutsfattare vilkas vardagsintressen ligger inom andra områden än klimatförändringar, att det i AVS-länderna och Europeiska unionens länder bör genomföras program för att öka medvetenheten om behovet att beakta klimatförändringarna när det fattas beslut om verksamheter som påverkar klimatet, särskilt inom områdena vattenresurser, jordbruk, transport, energiproduktion, stadsplanering, osv.,

36. uppdrar åt sina medordförande att vidarebefordra denna resolution till AVS-EU:s ministerråd, kommissionen och sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändringar, med en begäran om att den skall skickas till alla avtalsparter utanför Europeiska unionen, samt till sekretariatet för FN:s kommission för hållbar utveckling.

(1) Antagen av AVS-EU:s gemensamma församling den 1 april 1999 i Strasbourg (Frankrike).