ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SODBA SODIŠČA

z dne 29.julija 2022

v zadevi E-5/21

Anna Bryndís Einarsdóttir proti islandskemu ministrstvu za finance

(Člena 6 in 21 Uredbe (ES) št. 883/2004 – Socialna varnost – Delavec migrant – Enaka obravnava – Izračun dajatev za materinstvo)

(2023/C 29/06)

V zadevi št. E-5/21, Anna Bryndís Einarsdóttir proti islandskemu ministrstvu za finance – katere predmet je ZAHTEVEK, ki ga je Sodišču Efte na podlagi člena 34 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča predložilo Okrožno sodišče v Reykjaviku (Héraðsdómur Reykjavíkur) v zvezi z razlago Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (1), zlasti členov 6 in 21 navedene uredbe – je Sodišče Efte v sestavi: predsednik Páll Hreinsson ter sodnika Per Christiansen (sodnik poročevalec) in Bernd Hammermann 29. julija 2022 izdalo sodbo, katere izrek se glasi:

Člen 6 ter člen 21(2) in (3) Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti ne zavezujeta pristojnega nosilca države EGP k temu, da znesek dajatve, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, izračuna na podlagi dohodkov, prejetih v drugi državi EGP. Vendar člen 21(2) in (3) Uredbe (ES) št. 883/2004 po razlagi v skladu s ciljem iz člena 29 Sporazuma EGP zahteva, da se znesek dajatve, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki se prizna delavcu migrantu, ki je imel v referenčni dobi, določeni z nacionalno zakonodajo, dohodke le v drugi državi EGP, izračuna ob upoštevanju dohodka osebe, ki ima primerljive izkušnje in kvalifikacije ter je podobno zaposlena v državi EGP, v kateri se uveljavlja dajatev.

(1) UL L 166, 30.4.2004, str. 1.
2.

Razen v primerih, ki so izrecno navedeni v členih 64, 65 in 65a Uredbe (ES) št. 883/2004, se pogoj začasnega bivanja v pristojni državi EGP za upravičenost do dajatev za brezposelnost ne presoja na podlagi členov 31 in 36 Sporazuma EGP in ni nezdružljiv z Direktivo 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic.
SODBA SODIŠČA

z dne 14. decembra 2019

v zadevi E-1/19

Andreas Gyrre

proti

norveški vladi, ki jo zastopa ministrstvo za otroke in enakost

(Direktiva 2005/29/ES – Nepoštene poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov – Priloga I – točka 9 – Izjaviti ali drugače ustvariti vtis, da se izdelek lahko zakonito prodaja, čeprav se ne more)

(2020/C 90/02)

V zadevi št. E-1/19, Andreas Gyrre proti norveški vladi, ki jo zastopa ministrstvo za otroke in enakost – katere predmet je ZAHTEVEK, ki ga je Sodišču Efte na podlagi člena 34 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča predložilo pritožbeno sodišče Borgarting (Borgarting lagmannsrett) v zvezi z razlago Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta ter zlasti točke 9 Priloge I – je Sodišče Efte v sestavi: predsednik Páll Hreinsson, sodnik poročevalec Bernd Hammermann in ad hoc sodnica Siri Teigum, 14. decembra 2019 izdalo sodbo, katere izrek se glasi:

Točko 9 Priloge I k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta je treba razlagati tako, da vključuje primere, v katerih trgovec izjavi ali na drug način na podlagi celotnega vtisa, ki se povprečnemu potrošniku posreduje v času odločitve o nakupu, ustvari vtis, da se izdelek lahko zakonito prodaja, čeprav se ne more. Na navedeno oceno ne vpliva, ali takšna nacionalna zakonska prepoved, kakršna je v tem primeru, velja v državi EGP prodaje, v državi EGP uporabe ali v obeh. Prav tako na navedeno oceno ne vpliva zadevna nacionalna zakonska prepoved, za katero se pozneje ugotovi, da je v nasprotju s pravom EGP.
3.

Predložitveno sodišče mora ugotoviti, v kolikšni meri so obdelane informacije o dejanskem lastništvu v skladu z načelom najmanjšega obsega podatkov iz točke (c) člena 5(1) Uredbe (EU) 2016/679 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov, tako da so ustrezni, relevantni in omejeni na to, kar je potrebno za identifikacijo dejanskega lastnika in po potrebi za potrditev identitete dejanskega lastnika.
1.

Islandija ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 5 akta iz točke 1 dela 1.1 poglavja I Priloge I k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru (Direktiva Sveta 89/662/EGS z dne 11. decembra 1989 o veterinarskih pregledih v trgovini znotraj Skupnosti glede na vzpostavitev notranjega trga), kakor je bil spremenjen in prilagojen Sporazumu s Protokolom 1 k Sporazumu in s Prilogo I, s tem, ko je ohranila v veljavi: (i) sistem za izdajo dovoljenj za uvoz svežega mesa in mesnih izdelkov, določen v členu 10 islandskega zakona št. 25/1993 in členu 3(a) ter členih 4 in 5 islandske uredbe št. 448/2012; (ii) sistem za izdajo dovoljenj za uvoz surovih jajc in proizvodov iz surovih jajc, določen v členu 10 islandskega zakona št. 25/1993 ter členu 3(e) in členu 4 islandske uredbe št. 448/2012; (iii) sistem za izdajo dovoljenj za uvoz nepasteriziranega mleka in mlečnih izdelkov, predelanih iz nepasteriziranega mleka, določen v členu 3(f) in členu 4 islandske uredbe št. 448/2012, ter dodatne zahteve glede nekaterih sirov, določene v tretjem odstavku člena 5 islandske uredbe št. 448/2012, in (iv) upravno prakso, ki od uvoznikov obdelanih jajčnih proizvodov in mlečnih izdelkov zahteva, da ustreznim nacionalnim organom predložijo podatke, ki dokazujejo, da so bili proizvodi oziroma izdelki obdelani v skladu z nacionalno zakonodajo.
SODBA SODIŠČA

z dne 14. junija 2018

v zadevi E-16/17

Nadzorni organ Efte proti Islandiji

(Neizpolnitev obveznosti države Efte – Neizvajanje – Uredba (EU) št. 231/2013)

(2018/C 414/13)

V zadevi E-16/17, Nadzorni organ Efte proti Islandiji – katere predmet je ZAHTEVEK za ugotovitev, da Islandija s tem, ko ni prenesla akta iz točke 31bba Priloge IX k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru (Delegirana uredba Komisije (EU) št. 231/2013 z dne 19. decembra 2012 o dopolnitvi Direktive 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z izjemami, splošnimi pogoji poslovanja, depozitarji, finančnim vzvodom, preglednostjo in nadzorom), kakor je bil Sporazumu prilagojen s Protokolom 1, v svoj notranji pravni red, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 7 Sporazuma – je Sodišče v sestavi predsednik Páll Hreinsson ter sodnika Per Christiansen in Bernd Hammermann (sodnik poročevalec) dne 14. junija 2018 izdalo sodbo,

katere izrek se glasi:

1. Islandija s tem, ko ni prenesla akta iz točke 31bba Priloge IX k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru (Delegirana uredba Komisije (EU) št. 231/2013 z dne 19. decembra 2012 o dopolnitvi Direktive 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z izjemami, splošnimi pogoji poslovanja, depozitarji, finančnim vzvodom, preglednostjo in nadzorom), kakor je bil Sporazumu prilagojen s Protokolom 1, v svoj notranji pravni red, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 7 Sporazuma.
SL Uradni list Evropske unije C 133/6

SODBA SODIŠČA

z dne 22. decembra 2016

v zadevi E-6/16

Fjarskipti hf. proti Islandski upravi za pošto in telekomunikacije

(Zagotavljanje telekomunikacijskih storitev – Direktiva 2002/21/ES – Elektronska komunikacijska omrežja – Elektronske komunikacijske storitve – Javna komunikacijska omrežja)

(2017/C 133/06)

V zadevi E-6/16, Fjarskipti hf. proti Islandski upravi za pošto in telekomunikacije – katere predmet je ZAHTEVEK, ki ga je Sodišču Efte na podlagi člena 34 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča predložilo Okrožno sodišče v Reykjavíku (Héraðsdómur Reykjavíkur) v zvezi z razlago člena 2 Direktive 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) – je Sodišče Efte v sestavi: predsednik Carl Baudenbacher ter sodnika Per Christiansen (sodnik poročevalec) in Páll Hreinsson, 22. decembra 2016 izdalo sodbo, katere izrek se glasi:

1. Opredelitev pojma „elektronska komunikacijska omrežja“ iz člena 2(a) Direktive 2002/21/ES je treba razlagati tako, da zajema sistem, ki omogoča prenos signalov, ki so zapisani kot sporočilo SMS na končni napravi uporabnika, povezani prek spletnega iskalnika, prek interneta, na programsko opremo v skriptnem jeziku PHP na spletni domeni telekomunikacijskega podjetja, ki prejema signale, jih obdela in prenese na SMS strežnik v komunikacijskem sistemu podjetja, ki jih nato prek omrežja pošlje na telefonsko številko prejemnika.

2. Opredelitev pojma „elektronska komunikacijska storitev“ iz člena 2(c) Direktive 2002/21/ES zajema storitev, ki je sestavljena iz prenosa signalov, ki poteka v komunikacijskem omrežju, kot je opisan v prvem vprašanju, ne glede na to, ali se za take storitve pobirajo pristojbine, pod pogojem, da gre za storitve, ki se praviloma opravljajo za plačilo.
SL Uradni list Evropske unije C 321/10

SODBA SODIŠČA

z dne 16. maja 2017

v zadevi E-8/16

Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS in Netfonds Livsforsikring AS proti norveški vladi

(Svoboda ustanavljanja – člen 31 Sporazuma EGP – Direktiva 2000/12/ES – Direktiva 2002/83/ES – Direktiva 2006/48/ES – Direktiva 2007/44/ES – Kreditne institucije – Zavarovalnice – Kvalificirani deleži – Sorazmernost – Primernost – Nujnost)

(2017/C 321/08)

V zadevi E-8/16, Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS in Netfonds Livsforsikring AS proti norveški vladi – katere predmet je ZAHTEVEK, ki ga je Sodišču Efte na podlagi člena 34 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča predložilo Okrožno sodišče v Oslu (Oslo tingrett) v zvezi z razlago členov 31, 36 in 40 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru v okviru pravil in praks, ki se uporabljajo za lastništva norveških podjetij v času, ko vložijo zahtevek za izdajo dovoljenja za opravljanje dejavnosti kot banka ali zavarovalnica – je Sodišče v sestavi predsednik Carl Baudenbacher ter sodnika Per Christiansen in Páll Hreinsson (sodnik poročevalec), dne 16. maja 2017 izdalo sodbo, katere izrek se glasi:

1. V času nastanka dejstev Direktiva 2000/12/ES, Direktiva 2006/48/ES in Direktiva 2002/83/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/44/ES, državam EGP niso preprečevale, da ohranijo strožja pravila v zvezi s postopkom za izdajo dovoljenja za opravljanje dejavnosti kot banka ali zavarovalnica. Vendar morajo biti takšna pravila skladna s temeljnimi svoboščinami, ki jih zagotavlja Sporazum EGP.

2. Zakonodaja, kot je opisana v vprašanjih 1 in 2, ter upravne prakse, kot so opisane v vprašanju 3, pomenijo omejitve, ki spadajo pretežno na področje uporabe člena 31 Sporazuma EGP. Ali gre za tak primer, oceni predložitveno sodišče.

3. Cilj zmanjšanja čezmernih spodbud za prevzemanje tveganja lastnikov bank ali zavarovalnic, zlasti v zvezi s tveganjem za zlorabo pooblastil, odraža nujne razloge v splošnem interesu, s katerimi je mogoče utemeljiti nacionalne ukrepe, ki omejujejo svobodo ustanavljanja, ki jo zagotavlja člen 31 Sporazuma EGP. Predložitveno sodišče mora ugotoviti, katere cilje v resnici zasledujejo nacionalni ukrepi, in ugotoviti, ali se legitimni cilji uresničujejo na primeren in dosleden način.

4. Zadevna pravila, kot so opisana v vprašanjih 1 in 2, se ne zdijo primerna za doseganje legitimnega cilja, ki ga je opredelilo Sodišče. Upravna praksa, kot je opisana v vprašanju 3, se zdi ustrezen način za dosego tega cilja, če se uporablja za zahtevke za izdajo dovoljenja za opravljanje dejavnosti kot banka ali zavarovalnica, ne pa tudi za sekundarne nakupe po izdaji dovoljenja.
SL Uradni list Evropske unije C 66/31

SKLEP SODIŠČA

z dne 24. maja 2016

v zadevi E-2/16

Gerhard Spitzer proti Nadzornemu organu Efte

(Predhodni ugovor nedopustnosti – Zavrnitev začetka postopka za ugotavljanje kršitev – Direktiva 2002/47/ES – Izpodbojni akti – Rok – Dopustnost)

(2017/C 66/11)

V zadevi E-2/16, Gerhard Spitzer proti Nadzornemu organu Efte – katere predmet je ZAHTEVEK na podlagi člena 36(2) Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča za razglasitev ničnosti odločbe Nadzornega organa Efte št. 425/15/COL z dne 25. novembra 2015 o dogovorih o finančnem zavarovanju v Lihtenštajnu – je sodišče Efte v sestavi: predsednik Carl Baudenbacher ter sodnika Per Christiansen in Páll Hreinsson (sodnik poročevalec), 24. maja 2016 izdalo sklep, katerega izrek se glasi:

1. Zahtevek se zavrže kot nedopusten.
1.

Člen 36(1) Direktive 2002/83/ES ne obravnava pravnih poslov, kot so tisti, pri katerih se obstoječa polica življenjskega zavarovanja, povezana z enotami, s kupoprodajno pogodbo prenese od ene osebe na drugo, pri tem pa zavarovano tveganje v okviru zavarovanja, in sicer zavarovana oseba, ostane nespremenjeno. Prenos police življenjskega zavarovanja, povezane z enotami, s pravnim poslom ne pomeni spremembe zavarovalnih pogojev, razen če se spremenijo tudi pogoji zavarovalne police, tako da se s tem spremeni ravnovesje pravic in obveznosti strank zavarovalne pogodbe. Predložitveno sodišče mora presoditi dejansko stanje zadev in ugotoviti, ali so zadevni prenosi povzročili spremembo zavarovalnih pogojev polic življenjskega zavarovanja, povezanih z enotami, ki sta jih pridobila tožnika.
SL Uradni list Evropske unije C 123/7

SODBA SODIŠČA

z dne 22. septembra 2016

v zadevi E-29/15

Sorpa bs. proti Organu za konkurenco

(Zloraba prevladujočega položaja – Pojem podjetja – Zadružne agencije, ki so jih ustanovile občine – Ravnanje z odpadki – Storitve splošnega gospodarskega pomena – Uporaba neenakih pogojev za primerljive posle z drugimi trgovinskimi partnerji – Cenovna diskriminacija)

(2017/C 123/08)

V zadevi E-29/15, Sorpa bs. proti Organu za konkurenco – katere predmet je ZAHTEVEK, ki ga je Sodišču Efte na podlagi člena 34 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča predložilo vrhovno sodišče Islandije (Hæstiréttur Íslands) v zvezi z razlago Sporazuma EGP in zlasti člena 54 Sporazuma – je Sodišče v sestavi: Carl Baudenbacher, predsednik in sodnik poročevalec ter Per Christiansen in Páll Hreinsson, sodnika, 22. septembra 2016 izdalo sodbo, katere izrek se glasi:

1. Občina je lahko podjetje v smislu člena 54 Sporazuma EGP, če opravlja gospodarsko dejavnost, ki vključuje ponujanje blaga ali storitev na trgu. Pri ugotavljanju, ali gre pri dejavnosti, kot je ravnanje z odpadki, za gospodarsko dejavnost, je treba upoštevati obstoj konkurence z zasebnimi subjekti. V zvezi s tem je treba dejstvo, da pristojbina za opravljanje storitev ravnanja z odpadki ne sme presegati nastalih stroškov, pretehtati glede na obstoj konkurence na trgu.

2. Ravnanje z odpadki je lahko storitev splošnega gospodarskega pomena v smislu člena 59(2) Sporazuma EGP. Predložitveno sodišče mora ugotoviti, ali bi uporaba člena 54 Sporazuma EGP občinam onemogočala opravljanje storitev ravnanja z odpadki, ki so jim bile zaupane, ali njihovo opravljanje pod gospodarsko sprejemljivimi pogoji.

3. Za ugotavljanje, ali je javni subjekt, kadar opravlja storitve ravnanja z odpadki, podjetje v smislu pravil EGP o konkurenci, ni pomembno, ali je ta subjekt občina ali zadružna agencija, v katero se je povezalo več občin.

4. Člen 54 Sporazuma EGP se ne uporablja za protikonkurenčno ravnanje, ki se od podjetij zahteva z nacionalno zakonodajo, ali če nacionalna zakonodaja ustvarja pravni okvir, ki sam po sebi izključuje kakršno koli možnost konkurenčnega ravnanja. Vendar bi se člen 54 Sporazuma EGP lahko uporabljal, če nacionalna zakonodaja podjetjem ne preprečuje samostojnega ravnanja, ki preprečuje, omejuje ali izkrivlja konkurenco.

5. Če država EGP z nacionalno zakonodajo osebam javnega prava odobri odstopanje od uporabe pravil konkurence EGP, na primer z dodelitvijo posebnih ali izključnih pravic, mora to storiti v skladu s pravili EGP o konkurenci, zlasti s členom 59(1) Sporazuma EGP.

6. Lastnike občinske zadruge je mogoče šteti za trgovinske partnerje navedene zadruge v smislu člena 54(2)(c), Sporazuma EGP, razen če s to zadrugo tvorijo eno podjetje.
SL Uradni list Evropske unije C 2/4

SODBA SODIŠČA

z dne 16. decembra 2015

v zadevi E-18/15

Nadzorni organ Efte proti Islandiji

(Neizpolnitev obveznosti države EGP/Efte – Neizvajanje – Direktiva 2010/65/EU o formalnostih poročanja za ladje)

(2017/C 2/05)

V zadevi E-18/15, Nadzorni organ Efte proti Islandiji – katere predmet je ZAHTEVEK za ugotovitev, da Islandija s tem, ko v predpisanem roku ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za izvajanje akta iz točke 56l Poglavja V Priloge XIII k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru (Direktiva 2010/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o formalnostih poročanja za ladje, ki priplujejo v pristanišča držav članic in/ali izplujejo iz njih, in o razveljavitvi Direktive 2002/6/ES), kakor je bil navedenemu sporazumu prilagojen s Protokolom št. 1, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 14 navedenega akta in iz člena 7 Sporazuma – je Sodišče v sestavi: predsednik Carl Baudenbacher ter sodnika Per Christiansen (sodnik poročevalec) in Páll Hreinsson, 16. decembra 2015 izdalo sodbo,

katere izrek se glasi:

1. Islandija s tem, ko v predpisanem roku ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za izvajanje akta iz točke 561 Poglavja V Priloge XIII k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru (Direktiva 2010/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o formalnostih poročanja za ladje, ki priplujejo v pristanišča držav članic in/ali izplujejo iz njih, in o razveljavitvi Direktive 2002/6/ES), kakor je bil navedenemu sporazumu prilagojen s Protokolom št. 1, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 14 navedenega akta in iz člena 7 Sporazuma.
SL Uradni list Evropske unije C 183/10

SODBA SODIŠČA

z dne 18. decembra 2014

v zadevi E-10/14

Enes Deveci in drugi proti Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden

(Direktiva 2001/23/ES – Prenos podjetij – Kolektivne pogodbe – Svoboda gospodarske pobude)

(2015/C 183/11)

V zadevi E-10/14, Enes Deveci in drugi proti Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden – katere predmet je ZAHTEVEK, ki ga je pri Sodišču na podlagi člena 34 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča vložilo pritožbeno sodišče Eidsivating (Eidsivating lagmannsrett) v zvezi z razlago Direktive Sveta 2001/23/ES o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov – je Sodišče Efte v sestavi: predsednik in sodnik poročevalec Carl Baudenbacherand ter sodnika Per Christiansen in Páll Hreinsson 18. decembra 2014 izdalo sodbo, katere izrek se glasi:

1. Člen 3(3) Direktive 2001/23/ES dopušča, da se plačilni pogoji prevzetih delavcev, kakršne je na podlagi kolektivne pogodbe zagotavljal odsvojitelj, v skladu z nacionalno zakonodajo nadomestijo s plačilnimi pogoji, določenimi v kolektivni pogodbi, ki velja za pridobitelja po izteku veljavnosti prejšnje kolektivne pogodbe. Zmanjšanje osebnega dohodka – znatno ali ne – na to oceno ne more vplivati. Vendar mora nacionalno sodišče presoditi, ali ustrezen nacionalni zakon v takšni situaciji določa trajajoče učinke. Člen 3(3) Direktive 2001/23/ES je treba razlagati tako, da pogoji, določeni v kolektivni pogodbi, za katero se taki trajajoči učinki uporabljajo, pomenijo „s kolektivno pogodbo dogovorjene delovne pogoje“, v kolikor za navedena delovna razmerja ne velja nova kolektivna pogodba ali se z zadevnimi zaposlenimi ne sklenejo nove posamične pogodbe.
SL Uradni list Evropske unije C 3/4

SODBA SODIŠČA

z dne 19. junija 2015

v zadevi E-19/14

Nadzorni organ Efte proti Kraljevini Norveški

(Neizvršitev sodbe Sodišča, s katero je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti – člen 33 Sporazuma o nadzornem organu in sodišču – Ukrepi, potrebni za izvršitev sodbe Sodišča)

(2016/C 3/05)

V zadevi št. E-19/14, Nadzorni organ Efte proti Kraljevini Norveški – katere predmet je ZAHTEVEK za ugotovitev, da Kraljevina Norveška, ker v predpisanem roku ni sprejela potrebnih ukrepov za izvršitev sodbe z dne 16. julija 2012 v zadevi št. E-9/11 Nadzorni organ Efte proti Norveški, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 33 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča – je Sodišče Efte v sestavi: predsednik in sodnik poročevalec Carl Baudenbacher ter sodnika Per Christiansen in Páll Hreinsson, 19. junija 2015 izreklo sodbo,

katere izrek se glasi:

1. Kraljevina Norveška s tem, ko do izteka roka, ki ga je Nadzorni organ Efte v skladu s členom 31(2) navedenega sporazuma določil v obrazloženem mnenju, naslovljenem na Kraljevino Norveško, ni sprejela ukrepov, potrebnih za izvršitev sodbe Sodišča z dne 16. julija 2012 v zadevi št. E-9/11 Nadzorni organ Efte proti Kraljevini Norveški, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 33 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča.
SL Uradni list Evropske unije C 88/17

SODBA SODIŠČA

z dne 6. decembra 2013

v zadevi E-18/13

Nadzorni organ Efte proti Islandiji

(Država pogodbenica ni izpolnila svojih obveznosti – Direktiva 2001/81/ES – Neizpolnitev obveznosti prenosa v nacionalno zakonodajo)

2014/C 88/14

V zadevi št. E-18/13, Nadzorni organ Efte proti Islandiji – katere predmet je ZAHTEVEK za ugotovitev, da Islandija, ker v predpisanem roku ni sprejela ali uradno obvestila Nadzornega organa Efte o sprejetju vseh potrebnih ukrepov za izvajanje akta iz točke 21ar Priloge XX k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru (Direktiva 2001/81/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o nacionalnih zgornjih mejah emisij za nekatera onesnaževala zraka), kakor je bil prilagojen s Protokolom št. 1 k Sporazumu EGP, ni izpolnila svojih obveznosti iz navedenega akta in člena 7 Sporazuma EGP – je Sodišče Efte v sestavi: predsednik Carl Baudenbacher, sodnik poročevalec Per Christiansen in sodnik Páll Hreinsson, 6. decembra 2013 izdalo sodbo,

katere izrek se glasi:

1. Islandija s tem, ko v predpisanem roku ni sprejela ali uradno obvestila Nadzornega organa Efte o sprejetju vseh potrebnih ukrepov za izvajanje akta iz točke 21ar Priloge XX k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru (Direktiva 2001/81/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o nacionalnih zgornjih mejah emisij za nekatera onesnaževala zraka), kakor je bil prilagojen s Protokolom št. 1 k Sporazumu EGP, ni izpolnila svojih obveznosti iz navedenega akta in člena 7 Sporazuma EGP.
4.

Pristojno nacionalno sodišče odloči tudi, ali je treba šteti, da je bil pogodbeni pogoj v zvezi z indeksacijo odplačila obrokov posojila za financiranje nakupov nepremičnin izrecno in razumljivo opisan potrošniku. Pri takšni oceni je treba upoštevati natančno ubeseditev zadevnih pogodbenih pogojev in vse druge relevantne okoliščine, vključno z okoliščinami iz točk (a) in (b) tretjega vprašanja, ki ga je zastavilo nacionalno sodišče, pa tudi določbe nacionalne zakonodaje na področju indeksiranja cen.