ODLOČBA NADZORNEGA ORGANA EFTE

št. 38/15/COL

z dne 4. februarja 2015

o sprejetju obvestila: „Smernice o uporabi člena 53 Sporazuma EGP za sporazume o prenosu tehnologije“ [2016/196]

NADZORNI ORGAN EFTE JE –

OB UPOŠTEVANJU Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča ter zlasti člena 5(2)(b) in člena 25(1) Sporazuma,

ob upoštevanju naslednjega:

Uredba Komisije (EU) št. 316/2014 z dne 21. marca 2014 o uporabi člena 101(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije za skupine sporazumov o prenosu tehnologije (1) je bila vključena v Sporazum EGP pod točko 5 v Prilogi XIV k Sporazumu EGP.

Evropska komisija je izdala sporočilo z naslovom „Smernice o uporabi člena 101 Pogodbe o delovanju Evropske unije za sporazume o prenosu tehnologije“ (2).

Smernice Evropske komisije se nanašajo tudi na Evropski gospodarski prostor.

V celotnem Evropskem gospodarskem prostoru je treba zagotoviti enotno uporabo pravil konkurence EGP.

V skladu s točko II pod naslovom „Splošno“ na koncu Priloge XIV k Sporazumu EGP mora Nadzorni organ Efte po posvetovanju z Evropsko komisijo sprejeti akte, ki ustrezajo tistim, ki jih je sprejela Evropska komisija, da bi se ohranili enaki pogoji konkurence.

Opravljeno je bilo posvetovanje s Svetovalnim odborom za omejevalna ravnanja in prevladujoče položaje in Evropsko komisijo –

SPREJEL NASLEDNJO ODLOČBO:

(1) UL L 93, 28.3.2014, str. 17, vključena v Sporazum EGP s Sklepom skupnega odbora EGP št. 293/2014 z dne 12. decembra 2014 (še ni objavljen).

(2) UL C 89, 28.3.2014, str. 3.

PRILOGA

OBVESTILO NADZORNEGA ORGANA EFTE

Smernice o uporabi člena 53 Sporazuma EGP za sporazume o prenosu tehnologije

A. To obvestilo je objavljeno v skladu s pravili Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem besedilu: Sporazum EGP) in Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča (v nadaljnjem besedilu: Sporazum o nadzornem organu in sodišču).

B. Evropska komisija (v nadaljnjem besedilu: Komisija) je izdala sporočilo z naslovom „Smernice o uporabi člena 101 Pogodbe o delovanju Evropske unije za sporazume o prenosu tehnologije“ (1). V tem nezavezujočem aktu so določena načela, ki jih Komisija uporablja pri presoji sporazumov o prenosu tehnologije na podlagi člena 101 Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU).

C. Nadzorni organ Efte (v nadaljnjem besedilu: Nadzorni organ) meni, da se zgoraj navedeni akt nanaša na EGP. Nadzorni organ Efte je sprejel to obvestilo skladno s pristojnostmi iz člena 5(2)(b) Sporazuma o nadzornem organu in sodišču, da bi se ohranili enaki pogoji konkurence in zagotovila enotna uporaba pravil konkurence EGP v celotnem Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem besedilu: EGP). Pri uporabi pravil EGP v posameznih primerih bo upošteval načela in pravila iz tega obvestila.

D. To obvestilo zlasti določa načela za presojo sporazumov o prenosu tehnologije na podlagi člena 53 Sporazuma EGP in daje usmeritve glede njihove uporabe.

E. To obvestilo se uporablja za primere, v katerih je Nadzorni organ pristojni nadzorni organ na podlagi člena 56 Sporazuma EGP.

F. To obvestilo nadomešča prejšnje obvestilo Nadzornega organa o uporabi člena 53 Sporazuma EGP za sporazume o prenosu tehnologije (2) iz leta 2005.

KAZALO

1. UVOD

2. SPLOŠNA NAČELA

2.1 Člen 53 in pravice intelektualne lastnine

2.2 Splošni okvir za uporabo člena 53

2.3 Opredelitev trga

2.4 Razlikovanje med konkurenti in nekonkurenti

3. UPORABA TTBER

3.1 Učinki TTBER

3.2 Področje uporabe in trajanje TTBER

3.2.1 Koncept sporazumov o prenosu tehnologije

3.2.2 Koncept „prenosa“

3.2.3 Sporazumi med dvema pogodbenicama

3.2.4 Sporazumi o proizvodnji pogodbenih izdelkov

3.2.5 Trajanje

3.2.6 Razmerje do drugih uredb o skupinskih izjemah

3.2.6.1 Uredbi o skupinskih izjemah za sporazume o specializaciji ter sporazume o raziskavah in razvoju

3.2.6.2 Uredba o skupinskih izjemah za vertikalne sporazume

3.3 Pragovi tržnih deležev za varni pristan

3.4 Nedopustne omejitve konkurence v okviru Uredbe o skupinskih izjemah

3.4.1 Splošna načela

3.4.2 Sporazumi med konkurenti

3.4.3 Sporazumi med nekonkurenti

3.5 Izvzete omejitve

3.6 Odprava ugodnosti izjeme iz Uredbe o skupinskih izjemah in neuporaba navedene uredbe

3.6.1 Postopek odprave ugodnosti

3.6.2 Neuporaba Uredbe o skupinskih izjemah

4. UPORABA ČLENA 53(1) IN (3) ZUNAJ PODROČJA UPORABE TTBER

4.1 Splošni okvir za analizo

4.1.1 Pomembni dejavniki

4.1.2 Negativni učinki omejevalnih licenčnih sporazumov

4.1.3 Pozitivni učinki omejevalnih licenčnih sporazumov in okvir za analizo takih učinkov

4.2 Uporaba člena 53 za različne vrste licenčnih omejitev

4.2.1 Obveznosti plačila licenčnin

4.2.2 Podeljevanje izključnih licenc in omejitve prodaje

4.2.2.1 Izključne in edine licence

4.2.2.2 Omejitve prodaje

4.2.3 Omejitve obsega proizvodnje

4.2.4 Omejitve področja uporabe

4.2.5 Omejitve v zvezi z lastno uporabo

4.2.6 Vezanje licenc in licenčni paketi

4.2.7 Prepoved konkurence

4.3 Sporazumi o poravnavi

4.4 Tehnološka združenja

4.4.1 Presoja ustanavljanja in delovanja tehnoloških združenj

4.4.2 Presoja posameznih omejitev v sporazumih med združenjem in njegovimi pridobitelji licenc

1. UVOD

(1) Te smernice vsebujejo načela za presojo sporazumov o prenosu tehnologije po členu 53 Sporazuma EGP (v nadaljnjem besedilu: člen 53). Sporazumi o prenosu tehnologije se nanašajo na podeljevanje licenc za tehnološke pravice, pri čemer dajalec licence pridobitelju licence dovoljuje izkoriščanje licenčnih tehnoloških pravic za proizvodnjo blaga ali storitev, kot je določeno v členu 1(1)(c) akta iz točke 5 v Prilogi XIV k Sporazumu EGP (Uredba Komisije (EU) št. 316/2014 z dne 21. marca 2014 o uporabi člena 101(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije za skupine sporazumov o prenosu tehnologije (v nadaljnjem besedilu: TTBER)) (3).

(2) Namen teh smernic je zagotoviti navodila glede uporabe TTBER in uporabe člena 53 za sporazume o prenosu tehnologije, ki ne spadajo na področje uporabe TTBER. TTBER in Smernice ne posegajo v morebitno vzporedno uporabo člena 54 Sporazuma EGP (v nadaljnjem besedilu: člen 54) za sporazume o prenosu tehnologije (4).

(3) Standarde, ki so opredeljeni v teh smernicah, je treba uporabljati z upoštevanjem posebnih okoliščin vsake posamezne zadeve. To izključuje mehanično uporabo. Treba je presoditi dejstva vsake zadeve in te smernice se morajo uporabljati razumno ter prožno. Navedeni primeri služijo le za ponazoritev in niso izčrpni. Nadzorni organ bo spremljal delovanje TTBER in izvajanje Smernic v sistemu izvrševanja, vzpostavljenem s poglavjem II Protokola 4 k Sporazumu o nadzornem organu in sodišču (v nadaljnjem besedilu: Protokol 4) (5), da bi presodil, ali so potrebne spremembe.

(4) Te smernice ne posegajo v razlago člena 53 in TTBER, ki jo lahko podajo Sodišče Efte, Sodišče in Splošno sodišče.

2. SPLOŠNA NAČELA

2.1 Člen 53 in pravice intelektualne lastnine

(5) Cilj člena 53 kot celote je varovati konkurenco na trgu z namenom spodbujanja blaginje potrošnikov in učinkovitega razporejanja virov. Člen 53(1) prepoveduje vse sporazume in usklajena ravnanja med podjetji ter sklepe podjetniških združenj (6), ki bi lahko prizadeli trgovino med pogodbenicami (v nadaljnjem besedilu: države EGP) (7) in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence (8). Kot izjema od tega pravila člen 53(3) določa, da se lahko prepoved iz člena 53(1) ne uporablja za sporazume med podjetji, ki prispevajo k izboljšanju proizvodnje ali distribucije blaga oziroma k pospeševanju tehničnega ali gospodarskega napredka, pri čemer zagotavljajo potrošnikom pravičen delež doseženih koristi, in ki zadevnim podjetjem ne določajo omejitev, ki za doseganje teh ciljev niso nujne, ter takim podjetjem glede znatnega dela zadevnih izdelkov ne dajejo možnosti izključitve konkurence.

(6) Zakoni o intelektualni lastnini podeljujejo izključne pravice imetnikom patentov, avtorskih pravic, pravic iz modelov, znamk in drugih zakonsko zaščitenih pravic. Imetnik intelektualne lastnine ima po zakonih o intelektualni lastnini pravico preprečiti nepooblaščeno uporabo svoje intelektualne lastnine in slednjo izkoriščati, med drugim s podeljevanjem licenc tretjim osebam. Ko imetnik da izdelek, ki vključuje pravico intelektualne lastnine, z izjemo pravic javnega izvajanja (9), na trg znotraj EGP ali je to storjeno z njegovim soglasjem, je pravica intelektualne lastnine izčrpana na celotnem ozemlju EGP, vključno z državami Efte, v smislu, da je imetnik ne more več uporabiti za nadzor prodaje izdelka (načelo izčrpanja pravic v EGP) (10). V skladu z zakoni o intelektualni lastnini imetnik pravice nima pravice pridobiteljem licence ali kupcem preprečiti prodaje takih izdelkov, ki vključujejo licenčno tehnologijo. Načelo izčrpanja pravic v EGP je skladno z osnovno funkcijo pravic intelektualne lastnine, ki je imetniku podeliti pravico, da drugim prepreči izkoriščanje svoje intelektualne lastnine brez svojega soglasja.

(7) Dejstvo, da zakoni o intelektualni lastnini podeljujejo izključne pravice izkoriščanja, ne pomeni, da so pravice intelektualne lastnine izvzete iz uporabe konkurenčne zakonodaje. Člen 53 se uporablja zlasti za sporazume, s katerimi imetnik pravic drugemu podjetju podeli licenco za izkoriščanje svojih pravic intelektualne lastnine (11). To prav tako ne pomeni, da med pravicami intelektualne lastnine in pravili EGP o konkurenci obstaja neizogibno neskladje. Oba sklopa predpisov imata dejansko isti osnovni cilj, ki je spodbujanje blaginje potrošnikov in učinkovitega razporejanja sredstev. Inovativnost je bistveni in dinamični del odprtega ter konkurenčnega tržnega gospodarstva. Pravice intelektualne lastnine pospešujejo dinamično konkurenco, in sicer s spodbujanjem podjetij k nalaganju v razvoj novih ali izboljšanih izdelkov in procesov. Enako velja za konkurenco, ki podjetja sili v inovativnost. Zato so pravice intelektualne lastnine in konkurenca nujne za spodbujanje inovacij in zagotavljanje njihove konkurenčne uporabe.

(8) Pri presoji licenčnih sporazumov po členu 53 je treba upoštevati, da nastanek pravic intelektualne lastnine pogosto vključuje znatne naložbe in je povezan s tveganji. Da se ne bi zmanjšala dinamična konkurenca in bi se ohranila spodbuda za inovacije, se izumitelja ne sme neupravičeno omejevati pri izkoriščanju pravic intelektualne lastnine, ki se izkažejo za dragocene. Zato mora imeti izumitelj pravico, da za uspešne projekte zahteva ustrezno plačilo, ki je zadostno, da se ohranijo spodbude za naložbe, pri čemer se upoštevajo tudi neuspeli projekti. Pri podeljevanju licence za tehnološke pravice se od pridobitelja licence prav tako lahko zahteva, da opravi znatne nepovratne naložbe v licenčno tehnologijo in proizvodna sredstva, potrebna za njeno izkoriščanje (to pomeni, da ob opustitvi zadevnega področja dejavnosti pridobitelj licence te naložbe ne more uporabiti za druge dejavnosti ali je prodati brez velikih izgub). Člena 53 ni mogoče uporabljati brez upoštevanja takih predhodnih naložb pogodbenic in s tem povezanih tveganj. Tveganje, ki sta mu izpostavljeni pogodbenici, in nepovratna naložba, ki jo je treba opraviti, lahko torej privedeta do tega, da sporazum glede na posamezen primer bodisi ne spada na področje uporabe člena 53(1) bodisi izpolnjuje pogoje iz člena 53(3) v obdobju, ki je potrebno, da se naložba povrne.

(9) Pri presoji licenčnih sporazumov po členu 53 je obstoječi analitični okvir dovolj prožen, da ustrezno upošteva dinamične vidike licenciranja tehnoloških pravic. Ne domneva se, da so pravice intelektualne lastnine in licenčni sporazumi kot taki sporni z vidika konkurence. Večina licenčnih sporazumov ne omejuje konkurence in ustvarja učinkovitosti, ki spodbujajo konkurenco. Podeljevanje licence kot tako dejansko spodbuja konkurenco, saj pomaga pri razširjanju tehnologije in spodbuja inovativnost imetnika licence in pridobiteljev licence. Poleg tega lahko celo licenčni sporazumi, ki omejujejo konkurenco, pogosto pripomorejo h konkurenci naklonjenim učinkovitostim, ki jih je treba proučiti v okviru člena 53(3) in presoditi glede na negativne učinke na konkurenco (12). Velika večina licenčnih sporazumov je zato združljiva s členom 53.

2.2 Splošni okvir za uporabo člena 53

(10) Člen 53(1) prepoveduje sporazume, katerih cilj ali posledica je omejitev konkurence. Člen 53(1) se uporablja za omejevanje konkurence med pogodbenicama sporazuma in tudi za omejevanje konkurence med katero koli od pogodbenic in tretjimi osebami.

(11) Presoja o tem, ali licenčni sporazum omejuje konkurenco, mora biti opravljena v okviru dejanskih okoliščin, v katerih bi konkurenca obstajala, če ne bi bilo sporazuma in z njim povezanih domnevnih omejitev (13). Pri tej presoji je treba upoštevati verjetni učinek sporazuma na konkurenco med tehnologijami (torej konkurenco med podjetji, ki uporabljajo konkurenčne tehnologije) in na konkurenco znotraj tehnologije (torej konkurenco med podjetji, ki uporabljajo isto tehnologijo) (14). Člen 53(1) prepoveduje omejevanje konkurence med tehnologijami in tudi konkurence znotraj tehnologije. Zato je treba presoditi, v kolikšni meri sporazum vpliva ali bo verjetno vplival na ta dva vidika konkurence na trgu.

(12) Naslednji dve vprašanji ponujata koristen okvir za to presojo. Prvo vprašanje se nanaša na učinek sporazuma na konkurenco med tehnologijami, medtem ko se drugo vprašanje navezuje na učinek sporazuma na konkurenco znotraj tehnologije. Ker lahko omejitve hkrati vplivajo na konkurenco med tehnologijami in na konkurenco znotraj tehnologije, bo morda potrebna analiza omejitve glede na obe vprašanji iz točk (a) in (b), preden se lahko zaključi, ali se omejuje konkurenca v smislu člena 53(1): (a) Ali licenčni sporazum omejuje dejansko ali potencialno konkurenco, ki bi obstajala, če sporazum ne bi bil sklenjen? Če je odgovor pritrdilen, je sporazum lahko zajet v prepovedi iz člena 53(1). Pri tej presoji je treba upoštevati konkurenco med pogodbenicama in konkurenco s strani tretjih oseb. Kadar si na primer v dveh različnih državah članicah ustanovljeni podjetji navzkrižno podelita licenci za konkurenčni tehnologiji in se zavežeta, da nobeno od njiju ne bo prodajalo izdelkov na domačem trgu drugega, se (potencialna) konkurenca, ki je obstajala pred sklenitvijo sporazuma, omeji. Podobno se dejanska ali potencialna konkurenca, ki bi obstajala, če ne bi bilo sporazuma, omeji, kadar dajalec licence pridobiteljem licence naloži obveznost, da ne uporabljajo konkurenčnih tehnologij, in te obveznosti omejujejo dostop do trga tehnologijam tretjih oseb. (b) Ali sporazum omejuje dejansko ali potencialno konkurenco, ki bi obstajala, če ne bi bilo pogodbenih omejitev? Če je odgovor pritrdilen, je sporazum lahko zajet v prepovedi iz člena 53(1). Če na primer dajalec licence omeji medsebojno konkuriranje pridobiteljev licence, ki pred sklenitvijo sporazuma niso bili ne dejanski ne potencialni konkurenti, se omeji (potencialna) konkurenca, ki bi lahko obstajala med pridobitelji licence, če ne bi bilo omejitev. Take omejitve vključujejo vertikalno določanje cen in prodajne omejitve med pridobitelji licenc, ki so vezane na ozemlje ali kupce. Vendar je možno, da nekatere omejitve v določenih primerih ne spadajo na področje uporabe člena 53(1), če je omejitev objektivno nujna za obstoj sporazuma zadevne vrste ali narave (15). Taka izključitev uporabe člena 53(1) je mogoča le na osnovi objektivnih dejavnikov, ki so neodvisni od samih pogodbenic, in ne sme temeljiti na subjektivnih mnenjih in značilnostih pogodbenic. Vprašanje ni, ali pogodbenici v dani situaciji ne bi bili pripravljeni skleniti manj omejevalnega sporazuma, temveč ali ne bi podjetja glede na naravo sporazuma in značilnosti trga v podobnih okoliščinah sklenila manj omejevalnega sporazuma (16). Trditve, da bi se dobavitelj v odsotnosti omejitve zatekel k vertikalni integraciji, ne zadostujejo. Odločitve glede tega, ali se vertikalno povezovati ali ne, so odvisne od najrazličnejših kompleksnih ekonomskih dejavnikov, od katerih so mnogi del interne politike zadevnega podjetja.

(13) Pri uporabi analitičnega okvira, opisanega v točki 12 teh smernic, je treba upoštevati, da člen 53(1) razlikuje med sporazumi, katerih cilj je omejitev konkurence, in sporazumi, katerih posledica je omejitev konkurence. Sporazumi ali pogodbene omejitve so s členom 53(1) prepovedani le, kadar je njihov cilj ali posledica omejitev konkurence med tehnologijami in/ali konkurence znotraj tehnologije.

(14) Omejitve konkurence po cilju so tiste, ki že po svoji naravi omejujejo konkurenco. To so omejitve, ki imajo glede na cilje pravil EGP o konkurenci tako velik potencial za negativen vpliv na konkurenco, da za namene uporabe člena 53(1) ni potrebno dokazati dejanskih učinkov na trg (17). Poleg tega ni verjetno, da bodo v primeru omejitev po cilju izpolnjeni pogoji iz člena 53(3). Presoja, ali je cilj sporazum omejitev konkurence ali ne, temelji na več dejavnikih. Ti dejavniki zlasti vključujejo vsebino in objektivne cilje sporazuma. Lahko da bo treba upoštevati tudi okoliščine, v katerih se sporazum uporablja (ali se bo uporabljal), ali dejansko ravnanje ter obnašanje pogodbenic na trgu (18). Z drugimi besedami, lahko da je potrebna proučitev dejstev, ki so osnova sporazuma, in posebnih okoliščin, v katerih sporazum deluje, preden je mogoče ugotoviti, ali neka omejitev pomeni omejitev konkurence po cilju. Način dejanskega izvajanja sporazuma lahko pokaže na omejitev po cilju tudi v primerih, ko formalni sporazum ne vsebuje izrecne določbe v ta namen. Dokazi subjektivnega namena pogodbenic, da omejita konkurenco, je pomemben dejavnik, vendar ni nujni pogoj. Mogoče je šteti, da ima sporazum omejevalen cilj, čeprav njegov edini namen ni omejevanje konkurence, ampak se z njim sledi tudi drugim, legitimnim ciljem (19). V zvezi z licenčnimi sporazumi Nadzorni organ meni, da so omejitve, zajete v seznamu nedopustnih omejitev konkurence iz člena 4 TTBER, omejevalne po samem cilju (20).

(15) Če omejevanje konkurence ni cilj sporazuma, je treba proučiti, ali je omejevanje konkurence njegov učinek. Pri tem je treba upoštevati dejanske in tudi potencialne učinke (21). Z drugimi besedami mora imeti sporazum verjetne protikonkurenčne učinke. Da je licenčni sporazum omejevalen po učinku, mora vplivati na dejansko ali potencialno konkurenco v taki meri, da se na upoštevnem trgu lahko z razumno stopnjo verjetnosti pričakujejo negativni učinki na cene, proizvodnjo, inovativnost ali raznolikost oziroma kakovost blaga in storitev. Verjetni negativni učinki na konkurenco morajo biti znatni (22). Znatni protikonkurenčni učinki so verjetni, kadar vsaj ena pogodbenica ima ali doseže določeno stopnjo tržne moči in sporazum prispeva k vzpostavitvi, ohranjanju ali krepitvi te tržne moči oziroma pogodbenicama omogoča izkoriščanje take tržne moči. Tržna moč je sposobnost ohranjanja cen nad konkurenčno stopnjo ali ohranjanja proizvodnje v smislu količine, kakovosti in raznolikosti izdelkov ali inovativnosti pod konkurenčno stopnjo v daljšem časovnem obdobju (23). Stopnja tržne moči, ki je običajno potrebna za ugotovitev kršitve po členu 53(1), je nižja od stopnje tržne moči, ki je potrebna za ugotovitev prevladujočega položaja v smislu člena 54 (24).

(16) Za namene analize omejitev konkurence po učinku je praviloma treba opredeliti upoštevni trg in proučiti ter presoditi, kakšni so med drugim narava zadevnih izdelkov in tehnologij, tržni položaj pogodbenic, tržni položaj konkurentov, tržni položaj kupcev, obstoj potencialnih konkurentov in raven ovir za vstop. Vendar pa je v nekaterih primerih mogoče ugotoviti protikonkurenčne učinke neposredno z analizo ravnanja pogodbenic sporazuma na trgu. Mogoče je na primer dokazati, da je sporazum povzročil povišanje cen.

(17) Vendar imajo lahko licenčni sporazumi tudi precejšnji potencial za spodbujanje konkurence in dejansko je velika večina tovrstnih sporazumov takih. Licenčni sporazumi lahko spodbujajo inovativnost s tem, da izumiteljem omogočajo dohodke, s katerimi si povrnejo vsaj del svojih stroškov za raziskave in razvoj. Prav tako lahko omogočijo razširjanje tehnologij, kar lahko ustvari vrednost, tako da se zmanjšajo proizvodni stroški pridobitelja licence ali pa lahko slednji ustvari nove ali izboljšane izdelke. Učinkovitosti na ravni pridobitelja licence pogosto izvirajo iz kombinacije tehnologije dajalca licence ter sredstev in tehnologij pridobitelja licence. Tako povezovanje komplementarnih sredstev in tehnologij lahko privede do razmerja med stroški in obsegom proizvodnje, ki sicer ne bi bilo mogoče. Združitev izboljšane tehnologije dajalca licence z učinkovitejšimi proizvodnimi ali distribucijskimi zmogljivostmi pridobitelja licence lahko na primer zmanjša proizvodne stroške ali omogoči proizvodnjo izdelka višje kakovosti. Prav tako lahko podeljevanje licence pozitivno vpliva na konkurenco, ker odstranjuje ovire za razvoj in izkoriščanje tehnologije pridobitelja licence. Zlasti v sektorjih, za katere je značilno veliko število patentov, se licence pogosto podeljujejo z namenom zagotavljanja svobode oblikovanja, saj se z njimi odpravi tveganje za tožbe dajalca licence zaradi kršitve pravic. Ko dajalec licence privoli, da ne bo uveljavljal svojih pravic intelektualne lastnine za preprečevanje prodaje izdelkov pridobitelja licence, se s sporazumom odstrani ovira za prodajo izdelkov pridobitelja licence in se tako na splošno spodbuja konkurenca.

(18) V primerih, ko je licenčni sporazum zajet v členu 53(1), je treba pozitivne učinke sporazuma za konkurenco v primerjavi z njegovimi omejevalnimi učinki pretehtati v okviru člena 53(3). Če so izpolnjeni vsi štirje pogoji iz člena 53(3), je zadevni omejevalni licenčni sporazum veljaven in izvršljiv, ne da bi bila zato potrebna predhodna odločba (25). Ni verjetno, da bi nedopustne omejitve konkurence izpolnjevale pogoje iz člena 53(3). Sporazumi, ki vsebujejo take omejitve, praviloma ne izpolnjujejo (vsaj) enega izmed prvih dveh pogojev iz člena 53(3). Navadno ne ustvarjajo objektivnih ekonomskih koristi in tudi ne koristi za potrošnike. Poleg tega tovrstni sporazumi navadno ne izpolnjujejo tretjega pogoja, ki se nanaša na preskus nujnosti. Če na primer pogodbenici določita prodajno ceno za izdelke, proizvedene na podlagi licence, bo to praviloma povzročilo manjši obseg proizvodnje in nepravilno razporejanje sredstev ter višje cene za potrošnike. Omejevanje cen prav tako ni nepogrešljivo za uresničitev možnih učinkovitosti, ki izhajajo iz tega, da oba konkurenta razpolagata z obema tehnologijama.

2.3 Opredelitev trga

(19) Pristop Nadzornega organa Efte k opredelitvi upoštevnega trga je določen v Obvestilu Nadzornega organa o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava EGP (26). Te smernice obravnavajo zgolj vidike opredelitve trga, ki so posebnega pomena za področje podeljevanja licence za tehnološke pravice.

(20) Tehnologija je vložek, ki je vključen bodisi v izdelek bodisi v proizvodni proces. Zato lahko podeljevanje licence za tehnološke pravice vpliva na konkurenco tako na nabavnih trgih proizvodnih dejavnikov kot tudi na podrejenih trgih končnih izdelkov. Sporazum med dvema pogodbenicama, ki prodajata konkurenčne izdelke na podrejenih trgih in si navzkrižno podeljujeta licenco za tehnološke pravice, povezane s proizvodnjo teh izdelkov na nabavnih trgih, lahko na primer omejuje konkurenco na zadevnem podrejenem trgu blaga ali storitev. Navzkrižno podeljevanje licence lahko omejuje tudi konkurenco na nabavnem trgu za tehnologijo in morda tudi na drugih nabavnih trgih proizvodnih dejavnikov. Za namene presoje konkurenčnih učinkov licenčnih sporazumov je zato morda potrebna opredelitev upoštevnih proizvodnih trgov in tudi upoštevnih tehnoloških trgov (27).

(21) Upoštevni proizvodni trg zajema pogodbene izdelke (ki vključujejo licenčno tehnologijo) in izdelke, ki jih kupci zaradi njihovih značilnosti, cene in predvidene uporabe štejejo za zamenljive ali nadomestljive s pogodbenimi izdelki. Pogodbeni izdelki so lahko del proizvodnega trga končnih izdelkov in/ali polizdelkov.

(22) Upoštevne tehnološke trge sestavljajo licenčne tehnološke pravice in njihovi nadomestki, torej druge tehnologije, ki jih pridobitelji licence zaradi njihovih značilnosti, licenčnin in predvidene uporabe štejejo za zamenljive ali nadomestljive z licenčnimi tehnološkimi pravicami. Z vidika tehnologije, ki jo je na trg dal dajalec licence, je treba ugotoviti, katere so tiste druge tehnologije, na katere bi se lahko preusmerili pridobitelji licence v primeru majhnega, a trajnega povišanja relativnih cen, torej licenčnin. Drugi možni pristop je proučitev trga za izdelke, ki vključujejo licenčne tehnološke pravice (glej točko 25 v nadaljevanju).

(23) Izraz „upoštevni trg“ iz člena 3 TTBER, opredeljen v členu 1(1)(m), pomeni upoštevni proizvodni trg in upoštevni tehnološki trg tako s proizvodnega kot z geografskega vidika.

(24) „Upoštevni geografski trg“ je opredeljen v členu 1(1)(l) TTBER in zajema območje, na katerem so zadevna podjetja vključena v ponudbo proizvodov in povpraševanje po njih ali licenciranje tehnoloških pravic, na katerem so pogoji konkurence dovolj homogeni ter ki ga je mogoče razlikovati od sosednjih območij zato, ker so pogoji konkurence na teh območjih občutno drugačni. Geografski trg za upoštevne tehnološke trge se lahko razlikuje od geografskega trga za upoštevne proizvodne trge.

(25) Po tem, ko se opredelijo upoštevni trgi, se lahko različnim virom konkurence na trgu pripišejo tržni deleži in se uporabijo kot pokazatelj relativne moči tržnih udeležencev. Pri tehnoloških trgih je eden možnih nadaljnjih korakov izračun tržnih deležev na osnovi deleža vsake posamezne tehnologije v celotnem prihodku iz naslova podeljevanja licence, kar prikaže delež tehnologije na trgu, kjer se podeljujejo licence za konkurenčne tehnologije. Vendar pa je to pogosto zaradi pomanjkanja jasnih in natančnih podatkov o licenčninah pogosto zgolj teoretičen in ne praktičen način. Drugi pristop, ki se uporablja za izračun varnega pristana, kot je pojasnjeno v členu 8(d) TTBER, je izračun tržnih deležev na tehnološkem trgu na osnovi vrednosti prodanih izdelkov, ki vključujejo licenčno tehnologijo, na podrejenih proizvodnih trgih (za podrobnosti glej točko 86 in nadaljnje). Za posamezne primere izven varnega pristana TTBER je morda, če je v praksi izvedljivo, potrebna uporaba obeh opisanih pristopov, da se natančneje presodi tržna moč dajalca licence in se upoštevajo drugi razpoložljivi dejavniki, ki so dober pokazatelj relativne moči razpoložljivih tehnologij (za več dejavnikov glej točki 157 in 159 ter naslednje) (28).

(26) Nekateri licenčni sporazumi lahko vplivajo na konkurenco pri inovativnosti. Vendar pa se bo Nadzorni organ pri analizi takih učinkov praviloma omejil na proučevanje učinka sporazuma na konkurenco znotraj obstoječih proizvodnih in tehnoloških trgov (29). Na konkurenco na takih trgih lahko vplivajo sporazumi, ki zavirajo uvedbo izboljšanih ali novih izdelkov, ki bi sčasoma nadomestili obstoječe izdelke. V takih primerih je inovativnost vir potencialne konkurence, ki ga je treba upoštevati pri presoji učinka sporazuma na proizvodnih in tehnoloških trgih. Vendar pa je v omejenem številu primerov lahko koristno in nujno tudi ločeno analizirati učinke na konkurenco pri inovativnosti. To zlasti velja, če sporazum vpliva na inovativnost, ki je usmerjena k ustvarjanju novih izdelkov, in če je že v zgodnji fazi možno prepoznati razvojne in raziskovalne pole (30)). V takih primerih je mogoče analizirati, ali bo po sporazumu preostalo zadostno število konkurenčnih razvojnih in raziskovalnih polov, da se ohrani učinkovita konkurenca na področju inovativnosti.

2.4 Razlikovanje med konkurenti in nekonkurenti

(27) Na splošno sporazumi med konkurenti pomenijo večje tveganje za konkurenco kot sporazumi med nekonkurenti. Vendar pa konkurenca med podjetji, ki uporabljajo isto tehnologijo (konkurenca znotraj tehnologije med pridobitelji licence), pomeni pomembno dopolnilo h konkurenci med podjetji, ki uporabljajo konkurenčne tehnologije (konkurenca med tehnologijami). Konkurenca znotraj tehnologije lahko na primer povzroči nižje cene za izdelke, ki vključujejo zadevno tehnologijo, kar lahko ne le ustvari neposredne in takojšnje koristi za potrošnike teh izdelkov, temveč tudi nadalje spodbudi konkurenco med podjetji, ki uporabljajo konkurenčne tehnologije. Pri podeljevanju licence je treba upoštevati tudi, da pridobitelji licenc prodajajo svoj lasten izdelek. Ne ukvarjajo se z nadaljnjo prodajajo izdelka, ki ga je dobavilo drugo podjetje. Možnosti za diferenciranje izdelkov in konkurenco med pridobitelji licence, ki bo temeljila na kakovosti, so torej lahko večje kot v primeru vertikalnih sporazumov za nadaljnjo prodajo izdelkov.

(28) Za določitev konkurenčnega razmerja med pogodbenicama je treba proučiti, ali bi si bili pogodbenici dejanska ali potencialna konkurenta, če sporazum ne bi bil sklenjen. Če si pogodbenici v tem primeru ne bi bili dejanska ali potencialna konkurenta na nobenem od upoštevnih trgov, ki so zajeti v sporazumu, se šteje, da sta nekonkurenta.

(29) Načeloma se pogodbenici sporazuma ne štejeta za konkurenta, če se enostransko ali obojestransko blokirata. Do enostranskega blokiranja pride, če tehnološke pravice ni mogoče izkoriščati brez kršitve druge legitimne tehnološke pravice, ali če ena pogodbenica ne more tržno učinkovito delovati na upoštevnem trgu, ne da bi pri tem kršila legitimno tehnološko pravico druge pogodbenice. To na primer velja, kadar ena tehnološka pravica zajema izboljšavo druge tehnološke pravice in izboljšanja ni mogoče zakonito uveljavljati brez licence za osnovno tehnološko pravico. Do obojestranskega blokiranja pride, če nobene od tehnoloških pravic ni mogoče izkoriščati brez kršitve druge legitimne tehnološke pravice, ali če nobena od pogodbenic ne more tržno učinkovito delovati na upoštevnem trgu, ne da bi pri tem kršila legitimno tehnološko pravico druge pogodbenice in če morata pogodbenici tako druga od druge pridobiti licenco ali se odpovedati svoji pravici nasproti drugi pogodbenici (31). V praksi pa ne bo vedno mogoče z gotovostjo ugotoviti ali je posamezna tehnološka pravica legitimna in ali je kršena.

(30) Pogodbenici sta dejanska konkurenta na proizvodnem trgu, če sta pred sklenitvijo sporazuma že dejavni na istem upoštevnem proizvodnem trgu. Dejstvo, da sta obe pogodbenici že dejavni na istem upoštevnem proizvodnem trgu, ne da bi sklenili dogovor o podeljevanju licence, je močen pokazatelj, da se pogodbenici medsebojno ne blokirata. Po takem scenariju se pogodbenici lahko štejeta za dejanska konkurenta, dokler se ne dokaže obstoj možnosti blokiranja (zlasti s končno sodno odločbo).

(31) Pridobitelj licence se lahko šteje za potencialnega konkurenta na proizvodnem trgu, če je verjetno, da bi v odsotnosti sporazuma izvedel potrebne dodatne naložbe za vstop na upoštevni trg v primeru majhnega, a trajnega povišanja cen izdelkov. Verjetni vstop na trg bi bilo treba presoditi na realni podlagi, to je na podlagi dejstev v danem primeru. Vstop je bolj verjeten, če ima pridobitelj licence sredstva, ki bi jih zlahka uporabil za vstop na trg, ne da bi tvegal velike nepovratne stroške, ali če je že pripravil načrte za vstop na trg oziroma že sicer začel vlagati sredstva. Obstajati morajo realne konkretne možnosti za vstop pridobitelja licence na upoštevni trg in konkuriranje uveljavljenim podjetjem (32). Glede na navedeno pridobitelja licence ni mogoče opisati kot potencialnega konkurenta, če njegov vstop na trg ni ekonomsko izvedljiva strategija (33).

(32) V specifičnem primeru pravic intelektualne lastnine se pri ugotavljanju, ali sta pogodbenici potencialna konkurenta na posameznem trgu ali ne, upošteva dodatni dejavnik, in sicer možnost pogodbenic, da jima njune pravice intelektualne lastnine omogočajo blokiranje, kar pomeni, da pridobitelj licence ne more vstopiti na zadevni trg, ne da bi kršil pravice intelektualne lastnine druge pogodbenice.

(33) Brez gotovosti v obliki končne sodne odločbe, da obstaja možnost blokiranja, in torej brez gotovosti v zvezi s tem vprašanjem, se bosta morala pogodbenici pri ugotavljanju, ali sta potencialna konkurenta, opreti na vsa razpoložljiva dejstva v danem trenutku, med drugim tudi na možnost, da se kršijo pravice intelektualne lastnine, in ali je v posameznem primeru dejansko mogoče zaobiti obstoječe pravice intelektualne lastnine. Že opravljene znatne naložbe ali izdelani načrti za vstop na posamezni trg lahko potrdijo stališče, da sta pogodbenici vsaj potencialna konkurenta, četudi ni mogoče izločiti možnosti blokiranja. Še posebej prepričljiv dokaz o obstoju možnosti blokiranja se lahko zahteva v primeru, ko imata pogodbenici skupni interes pri zatrjevanju obstoja možnosti blokiranja, da bi se šteli za nekonkurenta, na primer, če domnevna možnost blokiranja zadeva tehnologiji, ki sta med seboj nadomestni (glej točko 22) ali če dajalec licence ponuja precejšnjo finančno spodbudo pridobitelju licence.

(34) Da bi vstop na trg pomenil realen konkurenčni pritisk, mora biti verjetno, da se bo zgodil v kratkem času (34). Navadno je to obdobje enega do dveh let. Vendar se lahko v posameznih primerih upoštevajo tudi daljša obdobja. Kot merilo za določanje tega obdobja se lahko uporabi čas, ki je potreben, da na trgu že dejavna podjetja prilagodijo svoje zmogljivosti. Pogodbenici bosta na primer verjetno veljali za potencialna konkurenta na proizvodnem trgu, kadar pridobitelj licence proizvaja na podlagi lastne tehnologije na enem geografskem trgu in začne proizvajati na drugem geografskem trgu na podlagi licenčne konkurenčne tehnologije. V takih okoliščinah je verjetno, da bi imel pridobitelj licence možnost vstopiti na drugi geografski trg na podlagi lastne tehnologije, razen v primeru, da tak vstop onemogočajo objektivni dejavniki, med drugim obstoj možnosti blokiranja pravic intelektualne lastnine.

(35) Pogodbenici sta dejanska konkurenta na tehnološkem trgu, če obe že podeljujeta licenco za nadomestne tehnologije ali če pridobitelj licence že podeljuje licenco za lastno tehnologijo in dajalec licence vstopi na tehnološki trg s podelitvijo licence pridobitelju licence za konkurenčno tehnologijo.

(36) Pogodbenici se štejeta za potencialna konkurenta na tehnološkem trgu, če imata v lasti med seboj nadomestne tehnologije in pridobitelj licence ne podeljuje licence lastne tehnologije, če pa bi to verjetno počel v primeru majhnega, a trajnega povišanja cen tehnologije. Na splošno je v primeru tehnoloških trgov težje presoditi, ali sta pogodbenici potencialna konkurenta. Zato se pri uporabi TTBER ne upošteva potencialna konkurenca na tehnološkem trgu (glej točko 83) in se pogodbenici za namene uporabe štejeta za nekonkurenta.

(37) V nekaterih primerih je možno tudi ugotoviti, da čeprav dajalec in pridobitelj licence proizvajata konkurenčne izdelke, si nista konkurenta na upoštevnem proizvodnem trgu in upoštevnem tehnološkem trgu, saj licenčna tehnologija pomeni tako izrazito inovacijo, da je tehnologija pridobitelja licence zaradi tega postala zastarela ali ni več konkurenčna. V takih primerih tehnologija dajalca licence bodisi ustvari nov trg bodisi izključi tehnologijo pridobitelja licence s trga. Vendar pogosto ni mogoče priti do take ugotovitve v času sklenitve sporazuma. Ponavadi postane očitno, da je starejša tehnologija zastarela ali nekonkurenčna, šele takrat, ko so tehnologija ali izdelki, ki jo vključujejo, že nekaj časa na voljo potrošnikom. Ko je bila na primer razvita CD tehnologija in so bili na trg dani predvajalniki in zgoščenke, še ni bilo jasno, da bo ta nova tehnologija nadomestila LP tehnologijo. To se je izkazalo šele nekaj let pozneje. Zato bo veljalo, da sta si pogodbenici konkurenta, če v času sklenitve sporazuma ni jasno, da je tehnologija pridobitelja licence zastarela ali nekonkurenčna. Ker pa se morata člen 53(1) in člen 53(3) uporabljati glede na dejanske okoliščine, v katerih deluje sporazum, je treba pri presoji upoštevati bistvene spremembe dejstev. Razmerje med pogodbenicama se zato spremeni v razmerje nekonkurentov, če tehnologija pridobitelja licence pozneje postane zastarela ali nekonkurenčna na trgu.

(38) V nekaterih primerih lahko pogodbenici postaneta konkurenta po sklenitvi sporazuma, ker pridobitelj licence razvije ali pridobi in začne izkoriščati konkurenčno tehnologijo. V takih primerih je treba upoštevati dejstvo, da pogodbenici nista bili konkurenta v času sklenitve sporazuma in da je bil sporazum sklenjen v navedenih pogojih. Nadzorni organ se bo zato osredotočal predvsem na učinek, ki ga ima sporazum na sposobnost pridobitelja licence, da izkorišča lastno (konkurenčno) tehnologijo. Zlasti se seznam nedopustnih omejitev, ki se uporablja za sporazume med konkurenti, ne bo uporabljal za take sporazume, razen v primeru, da se sporazum pozneje, ko pogodbenici postaneta konkurenta, spremeni v bistvenih točkah (glej člen 4(3) TTBER).

(39) Prav tako lahko podjetja, ki so pogodbenice sporazuma, postanejo konkurenti po sklenitvi sporazuma, če je bil pridobitelj licence na upoštevnem proizvodnem trgu, na katerem se prodaja pogodbeni izdelek, dejaven že pred pridobitvijo licence in če dajalec licence pozneje vstopi na upoštevni proizvodni trg bodisi na podlagi licenčne tehnološke pravice bodisi nove tehnologije. Tudi v tem primeru se seznam nedopustnih omejitev, ki se uporablja za sporazume med nekonkurenti, še naprej uporablja za sporazum, razen v primeru, da se sporazum pozneje spremeni v bistvenih točkah (glej člen 4(3) TTBER). Bistvene spremembe vključujejo sklenitev novega sporazuma o prenosu tehnologije med pogodbenicama, ki zadeva konkurenčnotehnološke pravice, ki se lahko uporabljajo za proizvodnjo izdelkov, konkurenčnih pogodbenim izdelkom.

3. UPORABA TTBER

3.1 Učinki TTBER

(40) Skupine sporazumov o prenosu tehnologije, ki izpolnjujejo pogoje, določene v TTBER, so izvzete iz uporabe prepovedi iz člena 53(1). Sporazumi, za katere velja skupinska izjema, so pravno veljavni in izvršljivi. Taki sporazumi se lahko prepovejo le v prihodnje in zgolj na podlagi odprave skupinske izjeme s strani Nadzornega organa in organov, pristojnih za konkurenco v državah Efte. Po členu 53 nacionalna sodišča v zasebnih sporih ne morejo prepovedati sporazumov, za katere velja skupinska izjema.

(41) Skupinska izjema posameznih vrst sporazumov o prenosu tehnologije temelji na predpostavki, da ti sporazumi – kolikor so zajeti v členu 53(1) – izpolnjujejo štiri pogoje iz člena 53(3). Predpostavlja se torej, da sporazumi ustvarjajo gospodarske učinkovitosti, da so omejitve iz sporazumov nepogrešljive za uresničitev teh učinkovitosti, da je potrošnikom na prizadetih trgih zagotovljen pravičen delež povečanih učinkovitosti in da sporazumi zadevnim podjetjem ne dajejo možnosti za izključitev konkurence glede znatnega dela zadevnih izdelkov. Namen pragov tržnih deležev (člen 3), seznama nedopustnih omejitev (člen 4) in izvzetih omejitev (člen 5), kot so določeni v TTBER, je zagotoviti, da skupinska izjema velja le za omejevalne sporazume, za katere se lahko upravičeno domneva, da izpolnjujejo štiri pogoje iz člena 53(3).

(42) Kot je navedeno v poglavju 4 teh smernic, številni licenčni sporazumi ne spadajo na področje uporabe člena 53(1), bodisi ker sploh ne omejujejo konkurence bodisi ker omejevanje konkurence ni znatno (35). Kolikor bi taki sporazumi kljub temu spadali na področje uporabe TTBER, ni treba ugotoviti, ali so zajeti v prepoved iz člena 53(1) (36).

(43) Pri sporazumih, ki ne spadajo v področje uporabe skupinske izjeme, je pomembno proučiti, ali je sporazum v posameznem primeru zajet v prepoved iz člena 53(1) in, če je tako, ali so pogoji iz člena 53(3) izpolnjeni. Ne predpostavlja se, da so sporazumi o prenosu tehnologije, ki ne spadajo na področje uporabe skupinske izjeme, zajeti v prepoved iz člena 53(1) ali da ne izpolnjujejo pogojev iz člena 53(3). Zlasti samo dejstvo, da tržni deleži pogodbenic presegajo pragove tržnih deležev iz člena 3 TTBER, ni zadostna podlaga za ugotovitev, da je sporazum zajet v prepovedi iz člena 53(1). Potrebna je posamična presoja verjetnih učinkov sporazuma. Samo v primeru, da sporazumi vsebujejo nedopustne omejitve konkurence, se običajno lahko predpostavlja, da so prepovedani po členu 53.

3.2 Področje uporabe in trajanje TTBER

3.2.1 Koncept sporazumov o prenosu tehnologije

(44) TTBER in te smernice se nanašajo na sporazume o prenosu tehnologije. V skladu s členom 1(1)(b) TTBER koncept „tehnološke pravice“ zajema strokovno znanje in izkušnje ter patente, uporabne modele, pravice iz modela, topografije polprevodniških vezij, dodatne varstvene certifikate za medicinske proizvode ali druge izdelke, za katere je mogoče pridobiti take dodatne varstvene certifikate, potrdila gojiteljev rastlin, avtorske pravice na programski opremi ali kombinacijo naštetega ter vloge za te pravice in za njihovo registracijo. Licenčne tehnološke pravice morajo pridobitelju licence omogočiti, da s pomočjo dodatnih proizvodnih dejavnikov ali brez njih proizvaja pogodbene izdelke. TTBER se uporablja le v državah EGP, v katerih ima dajalec licence zadevne tehnološke pravice; v nasprotnem primeru ni tehnoloških pravic, ki bi se prenesle v smislu TTBER.

(45) Strokovno znanje in izkušnje so v členu 1(1)(i) TTBER opredeljeni kot praktične informacije, ki izhajajo iz izkušenj in preizkušanja ter ki so tajne, bistvene in opredeljene. (a) „Tajno“ pomeni, da strokovno znanje in izkušnje niso splošno znani ali zlahka dostopni. (b) „Bistveno“ pomeni, da strokovno znanje in izkušnje vključujejo informacije, ki so pomembne in uporabne za proizvodnjo izdelkov, zajetih z licenčnim sporazumom, ali uporabo procesov, ki jih zajema licenčni sporazum. Z drugimi besedami, informacije morajo bistveno prispevati k proizvodnji pogodbenih izdelkov oziroma jo bistveno olajšati. V primerih, ko se licenčno znanje in izkušnje navezujejo na izdelek in ne na proces, ta pogoj pomeni, da so znanje in izkušnje uporabni za proizvodnjo pogodbenega izdelka. Ta pogoj ni izpolnjen, če je mogoče pogodbeni izdelek proizvajati na podlagi prosto dostopne tehnologije. Vendar pa navedeni pogoj ne pomeni, da mora imeti pogodbeni izdelek večjo vrednost od izdelkov, ki se proizvedejo s prosto dostopno tehnologijo. Pri tehnoloških procesih ta pogoj pomeni, da so strokovno znanje in izkušnje uporabni v smislu, da je v času sklenitve sporazuma mogoče upravičeno pričakovati, da bodo pomembno izboljšali konkurenčni položaj pridobitelja licence, na primer z zmanjšanjem njegovih proizvodnih stroškov. (c) „Opredeljeno“ pomeni, da je mogoče preveriti, ali licenčno strokovno znanje in izkušnje izpolnjujejo merili tajnosti in bistvenosti. Ta pogoj je izpolnjen, če so licenčno strokovno znanje in izkušnje opisani v priročnikih ali drugi pisni obliki. Vendar pa to v nekaterih primerih iz objektivnih razlogov morda ni mogoče. Licenčno strokovno znanje in izkušnje lahko obsegajo praktično znanje, ki ga imajo zaposleni pri dajalcu licence. Ti zaposleni imajo na primer lahko tajno in bistveno znanje o določenem proizvodnem procesu, ki se na pridobitelja licence prenese v obliki usposabljanja zaposlenih pri pridobitelju licence. V takih primerih zadostuje, da je v sporazumu opisana splošna narava strokovnega znanja in izkušenj ter da so navedeni zaposleni, ki so bili udeleženi pri prenosu tega strokovnega znanja in izkušenj na pridobitelja licence ali bodo pri tem udeleženi.

(46) Določbe v sporazumih o prenosu tehnologije v zvezi z nakupom izdelkov s strani pridobitelja licence so zajete s TTBER le, če in kolikor so navedene določbe neposredno povezane s proizvodnjo ali prodajo pogodbenih izdelkov. Zato se TTBER ne uporablja za tiste dele sporazumov o prenosu tehnologije, ki zadevajo proizvodne dejavnike in/ali opremo, ki se uporabljajo za druge namene kot za proizvodnjo pogodbenih izdelkov. Če se na primer mleko prodaja skupaj s podeljevanjem licence za tehnologijo za proizvodnjo sira, TTBER zajema samo mleko, ki se uporablja za proizvodnjo sira z licenčno tehnologijo.

(47) Določbe sporazumov o prenosu tehnologije v zvezi s podeljevanjem licenc za druge vrste intelektualne lastnine, kot so znamke in avtorske pravice, razen avtorskih pravic na programski opremi (glede avtorskih pravic na programski opremi glej točki 44 in 62), so zajete s TTBER le, če in kolikor so neposredno povezane s proizvodnjo ali prodajo pogodbenih izdelkov. Ta pogoj zagotavlja, da so določbe, ki zajemajo druge vrste pravic intelektualne lastnine, skupinsko izvzete le, kolikor te druge pravice intelektualne lastnine pridobitelju licence omogočajo boljše izkoriščanje licenčne tehnološke pravice. Na primer, če dajalec licence pooblasti pridobitelja licence za uporabo njegove znamke za izdelke, ki vključujejo licenčno tehnologijo, lahko ta licenca za znamko pridobitelju licence omogoči boljše izkoriščanje licenčne tehnologije, saj bodo tako potrošniki izdelek neposredno povezali z značilnostmi, ki mu jih pripisujejo licenčne tehnološke pravice. Obveznost pridobitelja licence, da uporablja znamko dajalca licence, lahko prav tako spodbuja razširjanje tehnologije, s tem ko dajalcu licence omogoča, da se predstavi kot vir osnovne tehnologije. TTBER zajema sporazume o prenosu tehnologije iz tega scenarija, tudi če je glavni interes pogodbenic izkoriščanje znamke in ne tehnologije (37).

(48) TTBER ne zajema podeljevanja licence za avtorske pravice razen avtorskih pravic na programski opremi (z izjemo situacije iz točke 47). Toda Nadzorni organ bo pri presoji podeljevanja licence za avtorske pravice za proizvodnjo pogodbenih izdelkov na podlagi člena 53 Sporazuma EGP praviloma uporabljal načela, določena v TTBER in teh smernicah.

(49) Po drugi strani se šteje, da podeljevanje licence za pravice dajanja v najem ter pravice javnega izvajanja avtorsko zaščitenih del, zlasti filmov in glasbe, sproža posebna vprašanja in ni zagotovila, da bo presoja takih licenčnih sporazumov na podlagi načel, razvitih v teh smernicah, primerna. Pri uporabi člena 53 je treba upoštevati posebnosti dela in način njegovega izkoriščanja (38). Nadzorni organ zato TTBER in teh smernic ne bo uporabljal po analogiji za podeljevanje licence za te druge pravice.

(50) Nadzorni organ prav tako ne bo razširil načel, razvitih v TTBER in teh smernicah, na licenciranje znamk (z izjemo situacije iz točke 47). Licenciranje znamk se pogosto pojavlja v okviru distribucije ter nadaljnje prodaje blaga in storitev ter je praviloma sorodnejše sporazumom o distribuciji kot sporazumom o licenciranju tehnologije. Če je licenca blagovne znamke neposredno povezana z uporabo, prodajo ali nadaljnjo prodajo blaga in storitev ter ne pomeni osnovnega cilja sporazuma, je licenčni sporazum zajet v aktu, navedenem v točki 2 Priloge XIV k Sporazumu EGP (Uredba Komisije (EU) št. 330/2010 z dne 20. aprila 2010) o uporabi člena 53(3) Sporazuma EGP za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj (v nadaljnjem besedilu: uredba o skupinski izjemi za vertikalne sporazume) (39).

3.2.2 Koncept „prenosa“

(51) Koncept „prenosa“ pomeni, da mora tehnologija prehajati od enega podjetja k drugemu. Taki prenosi navadno potekajo v obliki podeljevanja licence, pri katerem dajalec licence pridobitelju licence podeli pravico za uporabo lastnih tehnoloških pravic proti plačilu licenčnine.

(52) Kot je določeno v členu 1(1)(c) TTBER, se za sporazume o prenosu tehnologije štejejo tudi odstopi tehnoloških pravic, pri katerih odstopnik ostane deloma izpostavljen tveganju v zvezi z izkoriščanem tehnologije. To velja zlasti, če je znesek, ki ga je treba plačati za odstop, odvisen od prihodkov od prodaje, ki jih odstopnik pridobi za izdelke, proizvedene z odstopljeno tehnologijo, količine teh proizvedenih izdelkov ali števila operacij, opravljenih z uporabo tehnologije.

(53) Sporazum, s katerim se dajalec licence zaveže, da ne bo uveljavljal lastnih tehnoloških pravic v škodo pridobitelju licence, se prav tako lahko šteje za prenos tehnološke pravice. Bistvo čiste licence patenta je pravica do delovanja znotraj področja, zajetega z izključno patentno pravico. Iz tega sledi, da se TTBER uporablja tudi za tako imenovane sporazume o neuveljavljanju pravic in sporazume o poravnavi, s katerimi dajalec licence dovoli pridobitelju licence, da proizvaja znotraj področja, zajetega s patentom (40).

3.2.3 Sporazumi med dvema pogodbenicama

(54) V skladu s členom 1(1)(c) TTBER Uredba zajema le sporazume o prenosu tehnologije „med dvema podjetjema“. Sporazumi o prenosu tehnologije med več kot dvema podjetjema niso zajeti v TTBER. Odločilni dejavnik v smislu razločevanja med sporazumi med dvema podjetjema in večstranskimi sporazumi je, ali sta zadevni sporazum sklenili več kot dve podjetji.

(55) Sporazumi, sklenjeni med dvema podjetjema, spadajo na področje uporabe TTBER, tudi če sporazum določa pogoje za več kot samo eno raven trgovanja. TTBER se na primer uporablja za licenčne sporazume, ki ne zadevajo le faze proizvodnje, temveč tudi fazo distribucije, in ki določajo obveznosti, ki jih pridobitelj licence mora ali sme naložiti prodajnim posrednikom za izdelke, proizvedene na podlagi licence (41).

(56) Sporazumi o ustanovitvi tehnoloških združenj in licenciranje v okviru tehnoloških združenj so na splošno večstranski sporazumi in zato niso zajeti v TTBER (42). Koncept tehnoloških združenj obsega sporazume, s katerimi se dve ali več pogodbenic dogovori, da bodo združile svoje tehnologije in jih licencirale v paketu. Koncept tehnoloških združenj zajema tudi dogovore, v okviru katerih dve ali več podjetij podeli licenco tretji osebi in ji dovoli, da paket tehnologij licencira naprej.

(57) Licenčni sporazumi, ki so sklenjeni med več kot dvema podjetjema, pogosto povzročajo iste težave kot licenčni sporazumi iste narave, sklenjeni med dvema podjetjema. Nadzorni organ bo pri posamezni presoji licenčnih sporazumov, ki so iste narave kot sporazumi, zajeti s skupinsko izjemo, vendar pa so sklenjeni med več kot dvema podjetjema, po analogiji uporabljal načela, določena v TTBER. Vendar so tehnološka združenja in licenciranje v okviru tehnoloških združenj posebej obravnavani v poglavju 4.4.

3.2.4 Sporazumi o proizvodnji pogodbenih izdelkov

(58) Iz člena 1(1)(c) TTBER izhaja, da se TTBER uporablja za tiste licenčne sporazume, ki so sklenjeni za namene „proizvodnje pogodbenih izdelkov“, torej izdelkov, ki vključujejo licenčne tehnološke pravice ali so proizvedeni na njihovi podlagi. Licenca mora pridobitelju licence in/ali njegovemu podizvajalcu omogočiti izkoriščanje licenčne tehnologije za proizvodnjo blaga ali storitev (glej tudi uvodno izjavo 7 TTBER).

(59) Če namen sporazuma ni proizvodnja pogodbenih izdelkov, ampak na primer zgolj blokiranje razvoja konkurenčne tehnologije, licenčni sporazum ni zajet v TTBER in prav tako te smernice morda niso ustrezne za presojo takega sporazuma. Splošneje, če pogodbenici ne izkoriščata licenčnih tehnoloških pravic, se ne izvajajo nobene dejavnosti, ki bi privedle do povečanja učinkovitosti, in v takem primeru se izgubi tudi sam smisel skupinske izjeme. Vendar pa ni treba, da se izkoriščanje izvaja prek povezovanja sredstev. Izkoriščanje se prav tako izvaja, če pridobitelj licence z licenco pridobi svobodo oblikovanja s tem, da mu licenca omogoči izkoriščanje lastne tehnologije, ne da bi bil izpostavljen tveganju, da dajalec licence vloži tožbo zaradi kršitve njegovih pravic. V primeru licenciranja med konkurenti lahko dejstvo, da pogodbenici ne izkoriščata licenčne tehnologije, nakazuje, da je dogovor dejansko prikriti kartel. Zato bo Nadzorni organ zelo natančno proučil primere neizkoriščanja.

(60) TTBER se uporablja za licenčne sporazume za proizvodnjo pogodbenih izdelkov s strani pridobitelja licence in/ali njegovih podizvajalcev. TTBER se zato ne uporablja za sporazume o prenosu tehnologije (oziroma tiste dele takih sporazumov), ki omogočajo podeljevanje podlicenc. Vendar pa bo Nadzorni organ po analogiji uporabljal načela iz TTBER in teh smernic za krovne licenčne („master licensing“) sporazume med dajalcem in pridobiteljem licence (tj. sporazume, s katerimi dajalec licence dovoli pridobitelju licence podelitev podlicence za tehnologijo). Sporazumi med pridobiteljem licence in pridobitelji podlicence za proizvodnjo pogodbenih izdelkov so zajeti v TTBER.

(61) Izraz „pogodbeni izdelki“ zajema blago in storitve, ki se proizvedejo z licenčnimi tehnološkimi pravicami. To velja, kadar se licenčna tehnologija uporablja v proizvodnem procesu in tudi kadar je vključena v sam izdelek. V teh smernicah izraz „izdelki, ki vključujejo licenčno tehnologijo“ zajema oba primera. TTBER se uporablja v vseh primerih, kjer se tehnološke pravice licencirajo z namenom proizvodnje blaga in storitev. Okvir TTBER in teh smernic temelji na predpostavki, da obstaja neposredna zveza med licenčnimi tehnološkimi pravicami in pogodbenim izdelkom. V primerih, ko take zveze ni oziroma ko namen sporazuma ni omogočitev proizvodnje pogodbenega izdelka, analitični okvir TTBER in teh smernic morda ni primeren.

(62) Licenciranje avtorskih pravic na programski opremi zgolj za namene reproduciranja in distribuiranja zaščitenega dela, torej proizvajanja primerkov za nadaljnjo prodajo, se ne šteje za „proizvodnjo“ v smislu TTBER in ga zato TTBER in te smernice ne zajemajo. Namesto tega je tako reproduciranje za distribucijo po analogiji zajeto v uredbi o skupinski izjemi za vertikalne sporazume (43) in Smernicah o vertikalnih omejitvah (44). Reproduciranje za distribucijo obstaja, če se licenca podeli za reproduciranje programske opreme na nosilcu ne glede na tehnična sredstva, s katerimi se programska oprema distribuira. TTBER in te smernice na primer ne zajemajo licenciranja avtorskih pravic na programski opremi, s katerimi pridobitelj licence pridobi izvirnik programske opreme, da jo lahko reproducira in prodaja končnim uporabnikom. Prav tako ne zajemajo licenciranja avtorskih pravic na programski opremi in distribucije programske opreme z „vakuumsko pakiranimi“ licencami, tj. sklopom pogojev, ki so vključeni v paketu s fizično kopijo, za katere se šteje, da jih končni uporabnik sprejme, s tem ko odpre ovoj paketa, ali licenciranja avtorskih pravic na programski opremi in distribucije programske opreme s pomočjo spletnega prenosa.

(63) Vendar, če pridobitelj licence licenčno programsko opremo vključi v pogodbeni izdelek, to ne pomeni zgolj reprodukcije, temveč proizvodnjo. TTBER in te smernice na primer zajemajo licenciranje avtorskih pravic na programski opremi, če ima pridobitelj licence pravico do reproduciranja programske opreme z njeno vključitvijo v napravo, s katero se programska oprema povezuje.

(64) TTBER zajema tudi „podizvajalske pogodbe“, v okviru katerih dajalec licence licencira tehnološke pravice pridobitelju licence, slednji pa se zaveže, da bo na podlagi licenčnih tehnoloških pravic proizvajal določene izdelke izključno za dajalca licence. Podizvajalske pogodbe lahko vključujejo tudi dobavo opreme s strani dajalca licence, ki se bo uporabljala za proizvodnjo blaga in storitev, zajetih v sporazumu. Da bi bil ta zadnji način sklepanja pogodb s podizvajalci zajet v TTBER kot del sporazuma o prenosu tehnologije, mora biti dobavljena oprema neposredno povezana s proizvodnjo pogodbenih izdelkov. Podizvajalske pogodbe so prav tako zajete v Obvestilu Nadzornega organa o presoji nekaterih pogodb o podizvajanju v skladu s členom 53(1) Sporazuma EGP (45). V skladu z navedenim obvestilom, ki se še vedno uporablja, podizvajalske pogodbe, s katerimi se podizvajalec zaveže, da bo proizvajal določene izdelke izključno za naročnika, praviloma niso zajete s prepovedjo iz člena 53(1). Podizvajalske pogodbe, s katerimi izvajalec določi ceno prenosa pogodbenega polizdelka med podizvajalci v podizvajalski verigi dodajanja vrednosti, na splošno ne spadajo na področje uporabe člena 53(1), če se pogodbeni izdelki proizvajajo izključno za naročnika. Vendar pa so lahko v členu 53 zajete druge omejitve, naložene podizvajalcu, kot so obveznost, da ne izvaja ali izkorišča svojega lastnega razvoja in raziskav (46).

(65) TTBER se uporablja tudi za sporazume, pri katerih mora pridobitelj licence izvesti razvojno delo, preden pridobi izdelek ali proces, ki je primeren za komercialno izkoriščanje, pod pogojem, da je pogodbeni izdelek opredeljen. Čeprav je treba opraviti tako nadaljnje delo in naložbe, je cilj sporazuma proizvodnja opredeljenega pogodbenega izdelka, torej izdelkov, ki se proizvajajo z licenčnimi tehnološkimi pravicami.

(66) TTBER in te smernice ne zajemajo sporazumov, s katerimi se licenca za tehnološke pravice podeli z namenom, da se pridobitelju licence omogoči, da na različnih področjih izvaja dodatne raziskave in razvoj, vključno z nadaljnjim razvojem izdelka, ki izhaja iz takih raziskav in razvoja (47). TTBER in te smernice na primer ne zajemajo licenciranja orodij za tehnološke raziskave, ki se uporabljajo v okviru nadaljnjih raziskovalnih dejavnosti. Prav tako ne zajemajo podizvajalskih pogodb za raziskave in razvoj, s katerimi se pridobitelj licence zaveže, da bo izvedel raziskave in razvoj na področju, zajetem z licenčno tehnologijo, in izboljšani tehnološki paket vrnil dajalcu licence (48). Osnovni cilj takih sporazumov je zagotoviti storitve na področju raziskav in razvoja, namenjenih izboljšanju tehnologije, ne pa proizvodnji blaga in storitev na podlagi licenčne tehnologije.

3.2.5 Trajanje

(67) Ob upoštevanju trajanja TTBER, ki preneha veljati 30. aprila 2026, se skupinska izjema uporablja, dokler se licencirana lastninska pravica ne izteče, ne preneha ali se ne razglasi za neveljavno. V primeru strokovnega znanja in izkušenj se skupinska izjema uporablja, dokler so licencirano strokovno znanje in izkušnje tajni, razen ko strokovno znanje in izkušnje postanejo javno znani zaradi dejavnosti pridobitelja licence; v slednjem primeru se izjema uporablja ves čas trajanja sporazuma (glej člen 2 TTBER).

(68) Skupinska izjema se uporablja za vsako licenčno tehnološko pravico, zajeto v sporazumu, in se preneha uporabljati z dnem, ko se zadnja tehnološka pravica v smislu TTBER izteče, je razglašena za neveljavno ali postane dostopna javnosti.

3.2.6 Razmerje do drugih uredb o skupinskih izjemah

(69) TTBER zajema sporazume med dvema podjetjema glede licenciranja tehnoloških pravic za namene proizvodnje pogodbenih izdelkov. Vendar pa so lahko tehnološke pravice tudi del drugih vrst sporazumov. Poleg tega se izdelki, ki vključujejo licenčno tehnologijo, pozneje prodajajo na trgu. Zato je treba obravnavati povezavo med TTBER ter aktom iz točke 6 v Prilogi XIV k Sporazumu EGP (Uredbo Komisije (EU) št. 1218/2010 z dne 14. decembra 2010 o uporabi člena 101(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije za nekatere skupine sporazumov o specializaciji in usklajena ravnanja (v nadaljnjem besedilu: uredba o skupinski izjemi za sporazume o specializaciji)) (49), aktom iz točke 7 v Prilogi XIV k Sporazumu EGP (Uredbo Komisije (EU) št. 1217/2010 z dne 14. decembra 2010 o uporabi Pogodbe o delovanju Evropske unije za nekatere skupine sporazumov o raziskavah in razvoju (v nadaljnjem besedilu: uredba o skupinski izjemi za sporazume o raziskavah in razvoju)) (50) in uredbo o skupinski izjemi za vertikalne sporazume (51).

3.2.6.1 Uredbi o skupinskih izjemah za sporazume o specializaciji ter sporazume o raziskavah in razvoju

(70) TTBER se ne uporablja za licenciranje v okviru sporazumov o specializaciji, ki jih zajema uredba o skupinski izjemi za sporazume o specializaciji, ali za licenciranje v okviru sporazumov o raziskavah in razvoju, ki jih zajema uredba o skupinski izjemi za sporazume o raziskavah in razvoju (glej uvodno izjavo 7 in člen 9 TTBER).

(71) V skladu s členom 1(1)(d) uredbe o skupinski izjemi za sporazume o specializaciji ta uredba med drugim zajema sporazume o skupni proizvodnji, s katerimi se dve ali več strani dogovori za skupno proizvodnjo nekaterih izdelkov. Uredba zajema tudi določbe glede prenosa ali uporabe pravic intelektualne lastnine, pod pogojem, da slednje niso osnovni namen sporazuma, temveč so s sporazumom neposredno povezane in nujne za njegovo izvajanje.

(72) Če podjetji ustanovita skupno podjetje za proizvodnjo in mu podelita licenco z namenom izkoriščanja tehnologije, ki se uporablja v proizvodnji izdelkov tega skupnega podjetja, je tako licenciranje predmet uredbe o skupinski izjemi za sporazume o specializaciji, in ne TTBER. Zato se licenciranje, ki se nanaša na skupno podjetje za proizvodnjo, navadno presoja v okviru uredbe o skupinski izjemi za sporazume o specializaciji. Vendar pa v primeru, da skupno podjetje licencira tehnologijo tretjim osebam, dejavnost ni več povezana s proizvodnjo skupnega podjetja in zato ne more biti zajeta z navedeno uredbo. Taki licenčni dogovori, ki združujejo tehnologije pogodbenic, predstavljajo tehnološka združenja, ki so obravnavana v poglavju 4.4 teh smernic.

(73) Uredba o skupinski izjemi za sporazume o raziskavah in razvoju zajema sporazume, s katerimi se dve ali več podjetij dogovori za skupno izvedbo raziskav in razvoja ter skupno izkoriščanje s tem povezanih rezultatov. V skladu s členom 1(1)(m) navedene uredbe se raziskave in razvoj ter izkoriščanje pridobljenih rezultatov izvajajo skupno, kadar potrebno delo izvajajo skupna ekipa, organizacija ali podjetje, kadar so dejavnosti skupno zaupane tretji osebi ali so razdeljene med pogodbenici s specializacijo v okviru raziskav in razvoja, proizvodnje in distribucije, vključno z licenciranjem. Navedena uredba zajema tudi sporazume o plačanih raziskavah in razvoju, s katerimi se dve ali več podjetij dogovori, da raziskave in razvoj opravi ena pogodbenica, financira pa jih druga pogodbenica, kar lahko zajema skupno izkoriščanje rezultatov ali pa ne (glej člen 1(1)(a)(vi) uredbe o skupinski izjemi za sporazume o raziskavah in razvoju).

(74) Iz navedenega sledi, da uredba o skupinski izjemi za sporazume o raziskavah in razvoju zajema podeljevanje licenc med pogodbenicama in podeljevanje licenc s strani pogodbenic skupnemu subjektu v okviru sporazuma o raziskavah in razvoju. Za tako licenciranje se uporablja le uredba o skupinski izjemi za sporazume o raziskavah in razvoju in ne TTBER. V okviru takih sporazumov lahko pogodbenici tudi določita pogoje za licenciranje rezultatov, pridobljenih na podlagi sporazumov o raziskavah in razvoju, tretjim osebam. Vendar pa glede na to, da tretje osebe, ki pridobijo licenco, niso pogodbenice sporazuma o raziskavah in razvoju, posamični licenčni sporazumi, ki se sklenejo s tretjimi osebami, niso zajeti z uredbo o skupinski izjemi za sporazume o raziskavah in razvoju. Taki licenčni sporazumi so zajeti v skupinski izjemi iz TTBER, če izpolnjujejo pogoje za to.

3.2.6.2 Uredba o skupinski izjemi za vertikalne sporazume

(75) Uredba o skupinski izjemi za vertikalne sporazume zajema sporazume med dvema ali več podjetji, kadar za namen sporazuma vsako od teh podjetij deluje na različnih stopnjah proizvodnje ali distribucije in kadar ti sporazumi določajo pogoje, pod katerimi lahko pogodbenice kupujejo, prodajajo ali nadalje prodajajo določeno blago ali storitve. Zajema torej sporazume o dobavi in distribuciji (52).

(76) Ker TTBER zajema samo sporazume med dvema pogodbenicama in ker je pridobitelj licence, ki prodaja izdelke, v katerih je vključena licenčna tehnologija, dobavitelj v smislu uredbe o skupinski izjemi za vertikalne sporazume, sta navedeni uredbi o skupinskih izjemah tesno povezani. Za sporazum med dajalcem licence in pridobiteljem licence se uporablja TTBER, medtem ko se za sporazume, sklenjene med pridobiteljem licence in kupci pogodbenih izdelkov, uporablja uredba o skupinski izjemi za vertikalne sporazume (53).

(77) Na podlagi TTBER so skupinsko izvzeti tudi sporazumi med dajalcem in pridobiteljem licence, če sporazum pridobitelju licence nalaga obveznosti glede načina, na katerega mora prodajati izdelke, ki vključujejo licenčno tehnologijo. Zlasti je pridobitelju licence lahko naložena obveznost, da vzpostavi določeno vrsto distribucijskega sistema, kot sta na primer izključna ali selektivna distribucija. Vendar morajo sporazumi o distribuciji, sklenjeni z namenom izvajanja takšnih obveznosti, izpolnjevati pogoje iz uredbe o skupinski izjemi za vertikalne sporazume, da se zanje lahko uporabi skupinska izjema. Dajalec licence lahko na primer od pridobitelja licence zahteva, da vzpostavi sistem izključne distribucije, ki bo temeljil na posebej določenih pravilih. Vendar iz člena 4(b) uredbe o skupinski izjemi za vertikalne sporazume izhaja, da mora biti distributerjem dovoljena pasivna prodaja na ozemljih drugih izključnih distributerjev pridobitelja licence.

(78) Poleg tega mora biti v skladu z uredbo o skupinski izjemi za vertikalne sporazume distributerjem načeloma omogočeno, da aktivno in tudi pasivno prodajajo na ozemljih, zajetih z distribucijskimi sistemi drugih dobaviteljev, torej drugih pridobiteljev licenc, ki lastne izdelke proizvajajo na podlagi licenčnih tehnoloških pravic. To pa zato, ker je za namene uredbe o skupinski izjemi za vertikalne sporazume vsak pridobitelj licence samostojen dobavitelj. Vendar lahko razlogi, ki dopuščajo skupinsko izjemo za omejitve aktivne prodaje znotraj dobaviteljevega distribucijskega sistema v okviru navedene uredbe, veljajo tudi v primerih, ko različni pridobitelji licence prodajajo izdelke, ki vključujejo licenčno tehnologijo, pod skupno znamko, ki pripada dajalcu licence. Če se izdelki, ki vključujejo licenčno tehnologijo, prodajajo pod skupno znamko, se lahko omejitve, ki se uporabljajo med distribucijskimi sistemi pridobiteljev licence, iz istih, z učinkovitostjo povezanih razlogov uporabijo znotraj enega samega vertikalnega distribucijskega sistema. V takšnih primerih ni verjetno, da bi Nadzorni organ izpodbijal omejitve, če so po analogiji izpolnjene zahteve iz uredbe o skupinski izjemi za vertikalne sporazume. Da bi obstajala skupna identiteta znamke, se morajo izdelki prodajati in tržiti pod skupno znamko, ki bolj kot katera koli druga sporoča kakovost in druge, za potrošnika pomembne informacije. Ne zadostuje, da izdelek poleg znamke pridobiteljev licence nosi tudi znamko dajalca licence, ki slednjega opredeljuje kot vir licenčne tehnologije.

3.3 Pragovi tržnih deležev za varni pristan

(79) V skladu s členom 3 TTBER je skupinska izjema za omejevalne sporazume, ali drugače rečeno varni pristan TTBER, pogojena s pragovi tržnih deležev, s katerimi se področje uporabe skupinske izjeme omeji na sporazume, za katere se na splošno lahko domneva, da izpolnjujejo pogoje iz člena 53(3), četudi omejujejo konkurenco. Zunaj varnega pristana skupinske izjeme, ustvarjenega s pragovi tržnih deležev, je potrebna posamična presoja sporazumov. Dejstvo, da tržni deleži presegajo pragove, ne pomeni domneve, da je sporazum zajet v prepovedi iz člena 53(1) ali da ne izpolnjuje pogojev iz člena 53(3). V odsotnosti nedopustnih omejitev iz člena 4 TTBER je treba izvesti tržno analizo.

Upoštevni pragovi tržnih deležev

(80) Uporaba posameznih pragov tržnih deležev za namene varnega pristana TTBER je odvisna od tega, ali je bil sporazum sklenjen med konkurenti ali nekonkurenti.

(81) Pragovi tržnih deležev se uporabljajo za upoštevne trge licenčnih tehnoloških pravic in tudi za upoštevne trge pogodbenih izdelkov. Če je veljavni prag tržnega deleža na enem ali več proizvodnih ali tehnoloških trgih presežen, skupinska izjema ne velja za sporazum na zadevnem upoštevnem trgu. Če na primer licenčni sporazum zadeva dva ločena proizvodna trga, se lahko skupinska izjema uporablja za en trg, za drugega pa ne.

(82) V skladu s členom 3(1) TTBER se varni pristan iz člena 2 TTBER uporablja za sporazume med konkurenti pod pogojem, da skupni tržni delež pogodbenic ne presega 20 % na katerem koli upoštevnem trgu. Prag tržnega deleža iz člena 3(1) TTBER se uporablja, če sta pogodbenici dejanska ali potencialna konkurenta na proizvodnih trgih in/ali dejanska konkurenta na tehnološkem trgu (za razliko med konkurenti in nekonkurenti glej točko 27 in naslednje).

(83) Potencialna konkurenca na tehnološkem trgu se ne upošteva pri uporabi praga tržnih deležev ali seznama nedopustnih omejitev, ki se nanaša na sporazume med konkurenti. Zunaj varnega pristana TTBER se potencialna konkurenca na tehnološkem trgu upošteva, vendar ne pomeni uporabe seznama nedopustnih omejitev, ki se nanaša na sporazume med konkurenti.

(84) Kadar podjetji, ki sta pogodbenici licenčnega sporazuma, nista konkurenta, se uporablja prag tržnega deleža iz člena 3(2) TTBER. Sporazum med nekonkurenti je zajet, če tržni delež nobene od pogodbenic ne presega 30 % na zadevnih upoštevnih tehnoloških in proizvodnih trgih.

(85) Če pogodbenici pozneje postaneta konkurenta v smislu člena 3(1) TTBER, na primer če je bil pridobitelj licence na upoštevnem trgu, na katerem se prodajajo pogodbeni izdelki, prisoten že pred licenciranjem in dajalec licence pozneje postane dejanski ali potencialni dobavitelj na istem upoštevnem trgu, se od trenutka, ko postaneta konkurenta, uporablja 20-odstotni prag tržnega deleža. Vendar pa se v navedenem primeru za sporazum še naprej uporablja seznam nedopustnih omejitev, ki se nanaša na sporazume med nekonkurenti, razen če se sporazum naknadno spremeni v bistvenih točkah (glej člen 4(3) TTBER in točko 39 teh smernic).

Izračun tržnih deležev na tehnoloških trgih za uporabo varnega pristana

(86) Izračun tržnih deležev na upoštevnih tehnoloških trgih, na katerih se podeljujejo licence za tehnološke pravice, v okviru TTBER odstopa od običajne prakse zaradi razlogov, obrazloženih v točki 87 teh smernic. V primeru tehnoloških trgov iz člena 8(d) TTBER izhaja, da se tržni delež dajalca licence tako s proizvodnega kot z geografskega vidika upoštevnega trga izračuna na podlagi podatkov o prodaji izdelkov, ki vključujejo licenčno tehnologijo in ki jih proizvedejo dajalec licence in vsi njegovi pridobitelji licence skupaj. V skladu s tem pristopom se skupna vrednost prodaje pogodbenih izdelkov, ki jih prodajo dajalec in pridobitelji licence, izračuna kot del celotne prodaje konkurenčnih izdelkov, ne glede na to, ali so ti konkurenčni izdelki proizvedeni z licenčno tehnologijo.

(87) Ta način izračuna tržnega deleža dajalca licence na tehnološkem trgu kot njegovega „odtisa“ na ravni izdelka je bil izbran zaradi praktičnih težav pri izračunu tržnega deleža dajalca licence na osnovi prihodka iz licenčnin (glej točko 25). Poleg splošnih težav pri pridobivanju zanesljivih podatkov o prihodku iz licenčnin lahko dejanski prihodek iz licenčnin tudi močno podcenjuje položaj tehnologije na trgu, če se plačila licenčnin znižajo zaradi navzkrižnega licenciranja ali dobave vezanih izdelkov. Tako tveganje ni prisotno, če se tržni delež dajalca licence na tehnološkem trgu izračuna na osnovi izdelkov, proizvedenih s to tehnologijo, v primerjavi z izdelki, proizvedenimi s konkurenčnimi tehnologijami. Tak odtis na ravni izdelka na splošno dobro odraža tržni položaj tehnologije.

(88) V idealnem primeru se tak odtis izračuna tako, da se iz proizvodnega trga izključi izdelke, proizvedene z internimi tehnologijami, za katere niso podeljene licence tretjim osebam, saj te interne tehnologije pomenijo le posredno omejitev za licenčno tehnologijo. Ker pa je mogoče, da v praksi dajalec in pridobitelji licenc stežka vedo, ali so drugi izdelki na istem proizvodnem trgu proizvedeni z licenčnimi ali internimi tehnologijami, izračun tržnega deleža na tehnološkem trgu za namene TTBER temelji na izdelkih, proizvedenih z licenčno tehnologijo, kot delu vseh izdelkov, prodanih na zadevnem proizvodnem trgu. Po tem pristopu, ki temelji na odtisu tehnologije na skupnih proizvodnih trgih, je mogoče pričakovati zmanjšanje izračunanega tržnega deleža, in sicer z vključitvijo izdelkov, proizvedenih z internimi tehnologijami, vendar je na splošno dober pokazatelj moči tehnologije. Najprej, ker zajema vso potencialno konkurenco, ki jo predstavljajo podjetja, ki proizvajajo s pomočjo lastne tehnologije in ki bodo slednjo verjetno začela licencirati v primeru majhnega, a trajnega povišanja cen za licence. Drugič, tudi če ni verjetno, da bodo drugi lastniki tehnologij začeli podeljevati licence, dajalec licence nima nujno tržne moči na tehnološkemu trgu, četudi ima visok delež prihodka iz licenčnin. Če je prodajni proizvodni trg konkurenčen, lahko konkurenca na tej ravni učinkovito omejuje dajalca licence. Dvig licenčnin na nabavnem trgu vpliva na stroške pridobitelja licence, s čimer slednji postane manj konkurenčen in se lahko zato njegovi prihodki iz prodaje zmanjšajo. Tržni delež tehnologije na proizvodnem trgu zajema tudi ta vidik in je zato običajno dober pokazatelj tržne moči dajalca licence na tehnološkem trgu.

(89) Pri presoji moči tehnologije je treba upoštevati tudi geografske razsežnosti tehnološkega trga. Te se včasih lahko razlikujejo od geografskih razsežnosti zadevnega prodajnega proizvodnega trga. Za namen uporabe TTBER se tudi geografske razsežnosti upoštevnega tehnološkega trga določa s pomočjo proizvodnih trgov. Vendar pa je zunaj varnega pristana TTBER lahko primerno upoštevati tudi morebitno širše geografsko območje, na katerem so dajalec in pridobitelji licenc za konkurenčne tehnologije vključeni v licenciranje teh tehnologij, na katerem so pogoji konkurence dovolj homogeni ter ki ga je mogoče razlikovati od sosednjih območij zato, ker so pogoji konkurence na teh območjih občutno drugačni.

(90) Novim tehnologijam, ki v preteklem koledarskem letu niso ustvarile prodaje, se pripiše tržni delež nič. Z začetkom prodaje bo tehnologija začela pridobivati tržni delež. Če se tržni delež pozneje poveča nad upoštevni prag 20 ali 30 %, se bo varni pristan še naprej uporabljal v obdobju dveh zaporednih koledarskih let, ki sledita letu, v katerem je bil prag prvič presežen (glej člen 8(e) TTBER).

Izračun tržnih deležev na proizvodnih trgih za uporabo varnega pristana

(91) Pri upoštevnih trgih, na katerih se prodajajo pogodbeni izdelki, se tržni delež pridobitelja licence izračuna na podlagi prodaje izdelkov, ki vključujejo tehnologijo dajalca licence, in konkurenčnih izdelkov, ki jo opravi pridobitelj licence, torej na podlagi celotne prodaje pridobitelja licence na danem proizvodnem trgu. Če je dajalec licence hkrati tudi dobavitelj izdelkov na upoštevnem trgu, je treba upoštevati tudi prodajo dajalca licence na danem proizvodnem trgu. Vendar pa se pri izračunu tržnih deležev pridobitelja licence in/ali dajalca licence na proizvodnih trgih ne upošteva prodaja drugih pridobiteljev licence.

(92) Tržne deleže bi bilo treba izračunati na podlagi podatkov o vrednosti prodaje v preteklem letu, če so taki podatki na voljo. Taki podatki so navadno natančnejši pokazatelj moči tehnologije kot podatki o količini. Vendar pa se v primeru, ko podatki, osnovani na vrednosti prodaje, niso na voljo, lahko uporabijo ocene, ki temeljijo na drugih zanesljivih tržnih informacijah, vključno s tržnimi podatki o prodani količini.

(93) Načela, določena v poglavju 3.3 teh smernic je mogoče ponazoriti z naslednjimi primeri:

Podeljevanje licenc med nekonkurenti

Primer 1

Družba A se je specializirala za razvoj izdelkov in tehnik na področju biotehnologije ter je razvila nov izdelek, imenovan Xeran. Zadevna družba ni dejavna kot proizvajalec Xerana, saj za to nima ne proizvodnih ne distribucijskih zmogljivosti. Družba B je eden od proizvajalcev konkurenčnih izdelkov, ki se proizvajajo s prosto dostopnimi tehnologijami, ki niso zaščitene s pravicami intelektualne lastnine. V prvem letu je družba B s prodajo izdelkov, proizvedenih s pomočjo prosto dostopnih tehnologij, ustvarila prihodke v višini 25 milijonov EUR. V drugem letu je družba A družbi B podelila licenco za proizvodnjo Xerana. V navedenem letu je družba B s prodajo izdelkov, proizvedenih s pomočjo prosto dostopnih tehnologij, ustvarila prihodke v višini 15 milijonov EUR, in s prodajo Xerana prihodke v višini 15 milijonov EUR. Tretje leto in v naslednjih letih je družba B proizvajala in prodajala samo Xeran, pri čemer je ustvarila letne prihodke v višini 40 milijonov EUR. Poleg tega je družba A v drugem letu podelila licenco tudi družbi C, ki pred tem ni bila dejavna na zadevnem proizvodnem trgu. Družba C je proizvajala in prodajala samo Xeran, in s tem ustvarila prihodke v višini 10 milijonov EUR v drugem letu in 15 milijonov EUR v tretjem letu in pozneje. Ugotovi se, da se na skupnem trgu za Xeran in nadomestne izdelke, na katerem sta dejavni družbi B in C, vsako leto ustvarijo prihodki od prodaje v skupni višini 200 milijonov EUR.

V drugem letu, tj. letu, ko se skleneta licenčna sporazuma, je tržni delež družbe A na tehnološkem trgu 0 %, saj je treba tržni delež družbe A izračunati na podlagi vrednosti celotnih prihodkov od prodaje Xerana v predhodnem letu. V tretjem letu znaša tržni delež družbe A na tehnološkem trgu 12,5 %, kar odraža prihodek od prodaje Xerana, ki sta ga v predhodnem, tj. drugem letu, proizvedli družbi B in C. V četrtem letu in v naslednjih letih znaša tržni delež družbe A na tehnološkem trgu 27,5 %, kar odraža vrednost prodaje Xerana, ki sta ga v predhodnem letu proizvedli družbi B in C.

V drugem letu je tržni delež družbe B na proizvodnem trgu 12,5 %, kar odraža prihodke od prodaje te družbe v višini 25 milijonov EUR v prvem letu. V tretjem letu je tržni delež družbe B 15 %, saj so se njeni prihodki od prodaje v drugem letu povečali na 30 milijonov EUR. V četrtem letu in pozneje znaša tržni delež družbe B 20 %, ker njeni letni prihodki od prodaje znašajo 40 milijonov EUR. Tržni delež družbe C na proizvodnem trgu je 0 % v prvem in drugem letu, 5 % v tretjem letu in 7,5 % naslednja leta.

Ker so bili licenčni sporazumi med družbama A in B ter družbama A in C sklenjeni med nekonkurenti in so posamični tržni deleži družb A, B in C vsako leto pod pragom 30 %, vsak od teh sporazumov spada v varni pristan TTBER.

Primer 2

Okoliščine so enake kot pri prvem primeru, vendar pa družbi B in C zdaj delujeta na dveh različnih geografskih trgih. Ugotovi se, da skupni trg za Xeran in nadomestne izdelke letno ustvari prihodke v skupni višini 100 milijonov EUR na vsakem izmed geografskih trgov.

V tem primeru je treba tržni delež družbe A na upoštevnem tehnološkem trgu izračunati na podlagi prodaje izdelka na vsakem od obeh geografskih trgov posebej. Na trgu, na katerem je dejavna družba B, je tržni delež družbe A odvisen od prodaje Xerana, ki jo ustvari družba B. Ker se v tem primeru predpostavlja, da je skupni trg vreden 100 milijonov EUR, torej polovica velikosti trga iz prvega primera, znaša tržni delež družbe A v drugem letu 0 %, v tretjem letu 15 % in vsa naslednja leta 40 %. Tržni delež družbe B je 25 % v drugem letu, 30 % v tretjem letu in 40 % vsa naslednja leta. V drugem in tretjem letu tržna deleža družb A in B ne presegata 30-odstotnega praga. Vendar pa je prag presežen od četrtega leta naprej, kar pomeni, da v skladu s členom 8(e) TTBER licenčni sporazum med družbama A in B po šestem letu ne more več uživati ugodnosti varnega pristana skupinske izjeme, temveč ga je treba presoditi posamično.

Na trgu, na katerem je dejavna družba C, je tržni delež družbe A odvisen od prodaje Xerana, ki jo ustvari družba C. Zato tržni delež družbe A na tehnološkem trgu, ki temelji na prodaji družbe C v predhodnem letu, znaša 0 % v drugem letu, 10 % v tretjem letu in 15 % vsa naslednja leta. Tržni delež družbe C na proizvodnem trgu je enak, in sicer 0 % v drugem letu, 10 % v tretjem letu in 15 % vsa naslednja leta. Licenčni sporazum med družbama A in C zato ves čas trajanja spada v okvir varnega pristana skupinske izjeme.

Licenciranje med konkurenti

Primer 3

Družbi A in B sta dejavni na istem upoštevnem proizvodnem in geografskem trgu danega kemičnega izdelka. Prav tako imata vsaka svoj patent za različni tehnologiji, s katerima se proizvaja ta izdelek. V prvem letu družbi A in B podpišeta sporazum o navzkrižnem licenciranju, s katerim druga drugi podelita licenco za uporabo lastne tehnologije. V prvem letu družbi A in B proizvajata vsaka samo s lastno tehnologijo, pri čemer je prihodek od prodaje družbe A 15 milijonov EUR in prihodek od prodaje družbe B pa 20 milijonov EUR. Od drugega leta naprej obe družbi uporabljata lastno tehnologijo in tehnologijo druge družbe. Od drugega leta naprej ustvari družba A prihodke v višini 10 milijonov EUR od prodaje izdelka, ki ga je izdelala z lastno tehnologijo, in prihodke v višini 10 milijonov EUR od prodaje izdelka, izdelanega s pomočjo tehnologije družbe B. Od drugega leta naprej ustvari družba B prihodke v višini 15 milijonov EUR od prodaje izdelka, ki ga je izdelala z lastno tehnologijo, in prihodke v višini 10 milijonov EUR od prodaje izdelka, izdelanega s pomočjo tehnologije družbe A. Ugotovi se, da je skupni trg za izdelek in nadomestne izdelke vreden 100 milijonov EUR letno.

Za presojo licenčnega sporazuma v okviru TTBER je treba izračunati tržna deleža družb A in B na tehnološkem in tudi na proizvodnem trgu. Tržni delež družbe A na tehnološkem trgu je odvisen od prihodkov od prodaje izdelka, ki sta ga proizvedla obe družbi s pomočjo tehnologije družbe A, v predhodnem letu. V drugem letu zato tržni delež družbe A na tehnološkem trgu znaša 15 %, kar odraža njeno proizvodnjo in prihodek od prodaje v višini 15 milijonov EUR v prvem letu. Od tretjega leta naprej je tržni delež družbe A na tehnološkem trgu 20 %, kar odraža prihodke od prodaje izdelka, ki je bil izdelan s tehnologijo družbe A ter sta ga proizvedli in prodali družbi A in B, v skupni višini 20 milijonov EUR (vsaka od njiju 10 milijonov EUR). Podobno znaša tržni delež družbe B na tehnološkem trgu v drugem letu 20 % in naslednja leta 25 %.

Tržna deleža družb A in B na proizvodnem trgu sta odvisna od prihodkov iz naslova prodaje izdelkov, ki sta jih ustvarili vsaka posebej v predhodnem letu, ne glede na uporabljeno tehnologijo. Tržni delež družbe A na proizvodnem trgu je 15 % v drugem letu in 20 % v naslednjih letih. Tržni delež družbe B na proizvodnem trgu je 20 % v drugem letu in 25 % v naslednjih letih.

Ker je bil sporazum sklenjen med konkurentoma, mora biti njun skupni tržni delež na tehnološkem in tudi na proizvodnem trgu pod 20-odstotnim pragom tržnega deleža, da bi sporazum lahko užival ugodnost varnega pristana skupinske izjeme. Jasno je, da v danem primeru navedeno ne velja. Skupni tržni delež na tehnološkem trgu in na proizvodnem trgu je 35 % v drugem letu in 45 % vsa naslednja leta. Ta sporazum med konkurentoma bo zato treba presoditi posamično.

3.4 Nedopustne omejitve konkurence v okviru Uredbe o skupinskih izjemah

3.4.1 Splošna načela

(94) Člen 4 TTBER vsebuje seznam nedopustnih omejitev konkurence. Omejitev se uvršča med nedopustne omejitve konkurence zaradi narave omejitve in izkušenj, ki kažejo, da so take omejitve skoraj vedno protikonkurenčne. V skladu s sodno prakso Sodišča in Splošnega sodišča (54) je taka omejitev lahko posledica jasnega namena sporazuma ali okoliščin posamezne zadeve (glej točko 14). Nedopustne omejitve so izjemoma lahko objektivno potrebne za obstoj sporazuma posebne vrste ali s posebnimi značilnostmi (55) in zato ne spadajo na področje uporabe člena 53(1) Sporazuma EGP. Poleg tega lahko podjetja v posameznih primerih vedno zaprosijo za upoštevanje izboljšanja učinkovitosti na podlagi člena 53(3) (56).

(95) Iz člena 4(1) in (2) TTBER izhaja, da – če sporazum o prenosu tehnologije vsebuje nedopustno omejitev konkurence – sporazum kot celota ne spada na področje uporabe skupinske izjeme. Za namene uporabe TTBER nedopustnih omejitev ni mogoče ločiti od preostalega sporazuma. Poleg tega Nadzorni organ meni, da je v okviru posamične presoje malo verjetno, da bi nedopustne omejitve konkurence izpolnjevale štiri pogoje iz člena 53(3) (glej točko 18).

(96) Člen 4 TTBER razlikuje med sporazumi med konkurenti in sporazumi med nekonkurenti.

3.4.2 Sporazumi med konkurenti

(97) Člen 4(1) TTBER vsebuje seznam nedopustnih omejitev, ki se nanašajo na podeljevanje licenc med konkurenti. V skladu s členom 4(1) v TTBER niso zajeti sporazumi, ki imajo, neposredno ali posredno, posamično ali skupaj z drugimi dejavniki, nad katerimi imata pogodbenici nadzor, za cilj kar koli od spodaj navedenega: (a) omejevanje možnosti pogodbenice, da določa svoje cene pri prodaji izdelkov tretjim osebam; (b) omejevanje proizvodnje, razen omejevanja proizvodnje pogodbenih izdelkov, ki se naloži pridobitelju licence v nevzajemnem sporazumu ali samo enemu od pridobiteljev licence v vzajemnem sporazumu; (c) razdelitev trgov ali kupcev, razen: (i) obveznosti dajalca in/ali pridobitelja licence na podlagi nevzajemnega sporazuma, da z licenčnimi tehnološkimi pravicami ne bosta proizvajala na izključnem ozemlju, rezerviranem za drugo pogodbenico sporazuma, in/ali prodajala, tako aktivno kot pasivno ali samo aktivno, na izključnem ozemlju ali izključni skupini kupcev, rezervirani za drugo pogodbenico sporazuma; (ii) na podlagi nevzajemnega sporazuma, omejevanja aktivne prodaje s strani pridobitelja licence na izključnem ozemlju ali izključni skupini kupcev, ki jo je dajalec licence dodelil drugemu pridobitelju licence, pod pogojem, da slednji ni konkurenčno podjetje dajalca licence v času sklepanja njegove lastne licence; (iii) obveznosti pridobitelja licence, da proizvaja pogodbene izdelke samo za lastno uporabo pod pogojem, da za pridobitelja licence ni omejitve aktivne in pasivne prodaje pogodbenih izdelkov kot rezervnih delov za njegove lastne izdelke; (iv) na podlagi nevzajemnega sporazuma, obveznosti pridobitelja licence, da proizvaja pogodbene izdelke samo za določenega kupca, kadar je bila licenca podeljena zaradi oblikovanja alternativnega vira dobav za tega kupca; (d) omejevanje sposobnosti pridobitelja licence za izkoriščanje pravic iz njegove lastne tehnologije ali omejevanje sposobnosti katere koli od pogodbenic sporazuma za opravljanje raziskav in razvoja, razen če ta omejitev ni nujno potrebna za preprečitev razkritja licenčnega strokovnega znanja in izkušenj tretjim osebam.

Razlika med vzajemnimi in nevzajemnimi sporazumi med konkurenti

(98) TTBER v zvezi s številnimi nedopustnimi omejitvami razlikuje med vzajemnimi in nevzajemnimi sporazumi. Seznam nedopustnih omejitev je strožji za vzajemne sporazume kot za nevzajemne sporazume med konkurenti. Vzajemni sporazumi so sporazumi o navzkrižnem licenciranju, pri čemer so si licenčne tehnologije konkurenčne ali se lahko uporabljajo za proizvodnjo konkurenčnih izdelkov. Nevzajemni sporazum je sporazum, v okviru katerega zgolj ena od pogodbenic licencira lastne tehnološke pravice drugi pogodbenici ali pa v primeru navzkrižnega licenciranja licenčne tehnološke pravice niso konkurenčne tehnologije in licenčnih pravic ni mogoče uporabljati za proizvodnjo konkurenčnih izdelkov. Sporazum za namene TTBER ni vzajemen zgolj zaradi tega, ker vsebuje obveznost povratnega odstopa licence ali ker pridobitelj licence povratno licencira lastne izboljšave licenčne tehnologije. Če nevzajemni sporazum pozneje postane vzajemen zaradi podelitve druge licence med istima pogodbenicama, bosta slednji morda morali ponovno proučiti prvo licenco, da bi preprečili pojav morebitnih nedopustnih omejitev v sporazumu. Nadzorni organ bo pri presoji posamezne zadeve upošteval čas, ki je pretekel med podelitvijo prve in druge licence.

Omejitve cen med konkurenti

(99) Nedopustne omejitve konkurence iz člena 4(1)(a) TTBER zadevajo sporazume med konkurenti, katerih cilj je določanje cen pri prodaji izdelkov tretjim osebam, vključno z izdelki, ki vključujejo licenčno tehnologijo. Določanje cen med konkurenti že po samem cilju pomeni omejitev konkurence. Določanje cen je lahko v obliki neposrednega dogovora o točni ceni, ki se bo zaračunala, ali ceniku, ki določa nekatere najvišje dovoljene rabate. Ni pomembno, ali se sporazum nanaša na fiksne, najnižje, najvišje ali priporočene cene. Določanje cen se prav tako lahko izvede posredno z uporabo dejavnikov, ki podjetja spodbujajo, naj se ne oddaljijo od dogovorjene ravni cen, na primer s tem, da se stopnja licenčnine poviša, če se cene izdelka spustijo pod določeno raven. Vendar pa obveznost pridobitelja licence, da plača določeno minimalno licenčnino, sama po sebi ne pomeni določanja cen.

(100) Če se licenčnina izračuna na podlagi posamične prodaje izdelka, ima višina licenčnine neposreden učinek na mejne stroške izdelka in torej neposredno vpliva na ceno izdelka (57). Konkurenti se lahko zato odločijo za navzkrižno licenciranje z vzajemnimi tekočimi licenčninami (tj. licenčninami, obračunanimi na podlagi posamične prodaje izdelka) kot sredstvo usklajevanja in/ali višanja cen na prodajnih proizvodnih trgih (58). Vendar pa bo Nadzorni organ obravnaval navzkrižne licence, za katere veljajo vzajemne tekoče licenčnine, kot določanje cen samo v primeru, da namen sporazuma ni spodbujanje konkurence in torej ne predstavlja licenčnega sporazuma, sklenjenega v dobri veri. V takih primerih, ko sporazum ne ustvari nobene vrednosti in zanj ni nobene legitimne poslovne utemeljitve, je sporazum zgolj navidezen in pomeni kartel.

(101) Nedopustna omejitev iz člena 4(1)(a) TTBER zajema tudi sporazume, v okviru katerih se licenčnina izračuna na podlagi celotne prodaje izdelkov, ne glede na to, ali se za njihovo proizvodnjo uporablja licenčna tehnologija. Taki sporazumi so zajeti tudi s členom 4(1)(d), v skladu s katerim se ne sme omejiti sposobnost pridobitelja licence za izkoriščanje lastnih tehnoloških pravic (glej točko 116 teh smernic). Na splošno taki sporazumi omejujejo konkurenco, saj povečajo stroške pridobitelja licence, ki nastanejo pri uporabi lastnih konkurenčnotehnoloških pravic, in omejujejo konkurenco, ki je obstajala pred obstojem sporazuma (59). To velja za vzajemne in tudi nevzajemne dogovore.

(102) Izjemoma pa lahko sporazum, v okviru katerega se licenčnina izračuna na osnovi celotne prodaje izdelka, v posameznem primeru izpolnjuje pogoje iz člena 53(3), če je mogoče na podlagi objektivnih dejavnikov ugotoviti, da je omejitev nepogrešljiva za uresničitev licenciranja, ki bo spodbujalo konkurenco. To se lahko zgodi v primeru, da bi bilo v odsotnosti omejitve nemogoče ali neprimerno zapleteno izračunati in nadzirati licenčnino, ki jo plača pridobitelj licence, ker na primer tehnologija dajalca licence ne pušča vidnih sledi na končnem izdelku in praktično uporabne alternativne metode nadziranja niso na voljo.

Omejitve obsega proizvodnje med konkurenti

(103) Nedopustna omejitev konkurence, določena v členu 4(1)(b), se nanaša na vzajemno omejevanje proizvodnje, ki se naloži pogodbenicama. Omejitev proizvodnje je količinska omejitev proizvodnje in prodaje izdelka za posamezno pogodbenico. Člen 4(1)(b) se ne uporablja za omejitve proizvodnje, ki so pridobitelju licence naložene v nevzajemnem sporazumu, ali omejitve proizvodnje, ki so naložene enemu od pridobiteljev licence v vzajemnem sporazumu, pod pogojem, da omejitev proizvodnje zadeva le izdelke, ki se proizvedejo s pomočjo licenčne tehnologije. Člen 4(1)(b) zato kot nedopustne omejitve opredeljuje vzajemne omejitve proizvodnje, ki jih pogodbenici naložita druga drugi, in omejitve proizvodnje, ki se naložijo dajalcu licence v zvezi z njegovo lastno tehnologijo. Če se konkurenti dogovorijo o vzajemni omejitvi proizvodnje, bosta cilj in verjetni učinek sporazuma zmanjšanje proizvodnje na trgu. Enako velja pri sporazumih, ki zmanjšujejo spodbude pogodbenic za razširitev proizvodnje, na primer z uporabo vzajemnih tekočih licenčnin na enoto, ki se višajo skupaj z večanjem proizvodnje, ali če se pogodbenici vzajemno obvežeta, da bo pogodbenica, ki preseže določen obseg proizvodnje, drugi pogodbenici plačala določen znesek.

(104) Ugodnejša obravnava nevzajemnih količinskih omejitev temelji na domnevi, da enostranska omejitev ne vodi nujno do zmanjšanja obsega proizvodnje na trgu, medtem ko je pri nevzajemni omejitvi manjše tudi tveganje, da sporazum ni licenčni dogovor, sklenjen v dobri veri. Če je pridobitelj licence pripravljen pristati na enostransko omejitev, je verjetno, da bo sporazum omogočil resnično povezovanje dopolnilnih tehnologij ali povezovanje boljše tehnologije dajalca licence s proizvodnimi zmogljivostmi pridobitelja licence, s čimer se bo povečala učinkovitost. Podobno bo v vzajemnem sporazumu omejitev proizvodnje, ki bo naložena enemu od pridobiteljev licence, verjetno odražala večjo vrednost tehnologije, ki jo licencira ena od pogodbenic, in bo to lahko spodbudilo licenciranje, ki je za konkurenco pozitivno.

Razdelitev trgov in kupcev med konkurenti

(105) Nedopustna omejitev konkurence, določena v členu 4(1)(c) TTBER, se nanaša na razdelitev trgov in kupcev. Cilj sporazumov, s katerimi si konkurenti razdelijo trge in kupce, je omejitev konkurence. Sporazum, s katerim se konkurenti vzajemno dogovorijo, da ne bodo proizvajali na nekaterih ozemljih ali da ne bodo aktivno in pasivno ali zgolj aktivno prodajali na nekaterih ozemljih ali nekaterim kupcem, rezerviranim za drugo pogodbenico, se šteje za nedopustno omejitev. Tako se na primer vzajemno podeljevanje izključnih licenc med konkurenti smatra za delitev trga.

(106) Člen 4(1)(c) se uporablja ne glede na to, ali lahko pridobitelj licence še naprej prosto uporablja lastne tehnološke pravice. Ko se pridobitelj licence ustrezno opremi za uporabo tehnologije dajalca licence z namenom proizvodnje danega izdelka, je vzdrževanje ločene proizvodne linije, ki uporablja drugo tehnologijo, da se ugodi kupcem, ki jih zajemajo omejitve, lahko drago. Poleg tega je verjetno, da pridobitelj licence zaradi možnih protikonkurenčnih učinkov omejitve ne bo imel znatne spodbude, da bi proizvajal na podlagi lastne tehnologije. Prav tako je zelo malo verjetno, da bodo take omejitve nepogrešljive za uresničitev licenciranja, ki spodbuja konkurenco.

(107) V skladu s členom 4(1)(c)(i) ni nedopustna omejitev, če dajalec licence v okviru nevzajemnega sporazuma podeli pridobitelju licence izključno licenco za proizvodnjo na podlagi licenčne tehnologije na določenem ozemlju in torej pristane, da sam ne bo proizvajal pogodbenih izdelkov na navedenem ozemlju ali jih s tega ozemlja dobavljal. Za take izključne licence velja skupinska izjema ne glede na obseg ozemlja. Če licenca zadeva svetovni trg, izključnost pomeni, da dajalec licence ne bo vstopil na trg ali na njem še naprej deloval. Skupinska izjema se uporabi tudi, če pridobitelju licence v okviru nevzajemnega sporazuma ni dovoljeno proizvajati na izključnem ozemlju, rezerviranem za dajalca licence. Namen takih sporazumov je lahko zagotovitev spodbude dajalcu in/ali pridobitelju licence, da vlaga v licenčno tehnologijo in jo razvija. Cilj sporazuma torej ni nujno delitev trgov.

(108) V skladu s členom 4(1)(c)(i) in iz istega razloga se skupinska izjema uporablja tudi za nevzajemne sporazume, s katerimi se pogodbenici dogovorita, da ne bosta aktivno ali pasivno prodajali na izključnem ozemlju ali izključni skupini kupcev, rezervirani za drugo pogodbenico. Nadzorni organ za namene uporabe TTBER „aktivno“ in „pasivno“ prodajo razlaga tako, kot sta opredeljeni v Smernicah o vertikalnih omejitvah (60). Omejitve, naložene pridobitelju ali dajalcu licence, ki se nanašajo na aktivno in/ali pasivno prodajo na ozemlju druge pogodbenice ali skupini kupcev druge pogodbenice, so predmet skupinske izjeme le, če sta zadevno ozemlje oziroma zadevna skupina kupcev rezervirana izključno za to drugo pogodbenico. Vendar pa lahko v nekaterih posebnih okoliščinah sporazumi, ki vsebujejo take omejitve prodaje, v posameznem primeru tudi izpolnjujejo pogoje iz člena 53(3), če izključnost nastopi na ad hoc podlagi, na primer, če je to potrebno za ublažitev začasnega pomanjkanja proizvodnje dajalca ali pridobitelja licence, kateremu sta izključno dodeljena ozemlje ali skupina kupcev. Verjetno je, da je v takih primerih dajalec ali pridobitelj licence še vedno v zadostni meri zaščiten pred aktivno in/ali pasivno prodajo, da ima spodbudo za licenciranje lastne tehnologije ali vlaganje v delo z licenčno tehnologijo. Čeprav bi take omejitve omejevale konkurenco, pa bi pospeševale za konkurenco spodbudno razširjanje tehnologije in integracijo take tehnologije v proizvodne zmogljivosti pridobitelja licence.

(109) Tako tudi dejstvo, da dajalec licence imenuje pridobitelja licence kot edinega pridobitelja licence na posameznem ozemlju, kar pomeni, da licenca za proizvodnjo na podlagi tehnologije dajalca licence na zadevnem ozemlju ne bo podeljena tretjim osebam, prav tako ne pomeni nedopustne omejitve. V primeru takih t. i. edinih licenc velja skupinska izjema ne glede na to, ali je sporazum vzajemen ali ne, če sporazum ne vpliva na sposobnost pogodbenic, da na svojih ozemljih v celoti izkoriščata lastne tehnološke pravice.

(110) Člen 4(1)(c)(ii) izključuje s seznama nedopustnih omejitev in v primeru, da ni presežen določeni prag tržnega deleža, vključuje v skupinsko izjemo omejitve v nevzajemnem sporazumu, ki se naložijo pridobitelju licence glede aktivne prodaje na ozemlju ali skupini kupcev, ki ju je dajalec licence dodelil drugemu pridobitelju licence. Vendar to temelji na predpostavki, da zaščiteni pridobitelj licence v času sklenitve licenčnega sporazuma ni bil konkurent dajalcu licence. V navedenih okoliščinah ni upravičeno obravnavati takih omejitev kot nedopustnih omejitev. S tem, ko se dajalcu licence dopušča, da pridobitelja licence, ki še ni bil prisoten na trgu, zaščiti pred aktivno prodajo s strani pridobiteljev licence, ki konkurirajo dajalcu licence in so zato na trgu že uveljavljeni, bodo take omejitve verjetno spodbudile pridobitelja licence k učinkovitejšemu izkoriščanju licenčne tehnologije. Po drugi strani pa v primeru, da se pridobitelji licence med seboj dogovorijo, da ne bodo aktivno ali pasivno prodajali na določenih ozemljih ali določenim skupinam kupcev, sporazum pomeni kartel med pridobitelji licence. Ker taki sporazumi ne vključujejo prenosa tehnologije, tudi ne bi spadali na področje uporabe TTBER.

(111) Člen 4(1)(c)(iii) vsebuje dodatno izjemo od nedopustnih omejitev iz člena 4(1)(c), namreč omejitve, ki se nanašajo na lastno uporabo, torej obveznost pridobitelja licence, da proizvaja izdelke, ki vključujejo licenčno tehnologijo, samo za lastno uporabo. Če je pogodbeni izdelek sestavni del, je torej pridobitelju licence lahko naložena obveznost, da proizvaja navedeni sestavni del le za namene vgradnje v svoje lastne izdelke in da sestavnega dela ne prodaja drugim proizvajalcem. Vendar pa mora biti pridobitelju licence omogočeno, da prodaja sestavne dele kot rezervne dele za lastne izdelke in torej dobavlja tretjim osebam, ki izvajajo poprodajne storitve v zvezi s temi izdelki. Omejitve, ki se nanašajo na lastno uporabo, so morda potrebne za spodbujanje razširjanja tehnologije, zlasti med konkurenti, in so zajete v skupinski izjemi. Take omejitve so obravnavane tudi v poglavju 4.2.5.

(112) Končno, člen 4(1)(c)(iv) izključuje s seznama nedopustnih omejitev obveznost, naloženo pridobitelju licence v nevzajemnem sporazumu, da proizvaja pogodbene izdelke samo za določenega kupca z namenom oblikovanja alternativnega vira dobave za zadevnega kupca. Pogoj za uporabo člena 4(1)(c)(iv) je torej, da je licenca omejena na oblikovanje alternativnega vira dobave za tega določenega kupca. Vendar pa ni pogoj, da se podeli samo ena taka licenca. Člen 4(1)(c)(iv) zajema tudi okoliščine, v katerih se več kot enemu podjetju podeli licenca za dobavljanje istemu, določenemu kupcu. Člen 4(1)(c)(iv) se uporablja ne glede na trajanje licenčnega sporazuma. Ta izjema na primer zajema enkratno licenco za izpolnitev zahtev projekta določenega kupca. Možnost, da bi taki sporazumi privedli do razdelitve trga, je omejena, če se licenca podeli zgolj za namen dobavljanja točno določenemu kupcu. V takih okoliščinah zlasti ni mogoče domnevati, da bo pridobitelj licence zaradi sporazuma prenehal izkoriš