SPOROČILO KOMISIJE

Smernice o državni pomoči za podnebje, varstvo okolja in energijo za leto 2022

1. UVOD 225

2. PODROČJE UPORABE IN OPREDELITVE POJMOV 227

2.1 Področje uporabe 227

2.2 Ukrepi pomoči, ki jih zajemajo te smernice 227

2.3 Struktura smernic 228

2.4 Opredelitve pojmov 228

3. OCENA ZDRUŽLJIVOSTI NA PODLAGI ČLENA 107(3), TOČKA (C), POGODBE 239

3.1 Pozitivni pogoj pomoč mora pospeševati razvoj gospodarske dejavnosti 239

3.1.1 Opredelitev gospodarske dejavnosti, ki se pospešuje z ukrepom, pozitivnih učinkov ukrepa za širšo družbo, po potrebi pa tudi njegova ustreznost za specifične politike Unije 239

3.1.2 Spodbujevalni učinek 240

3.1.3 Neobstoj kršitve ustreznih določb prava Unije 241

3.2 Negativni pogoj: pomoč ne sme neupravičeno spreminjati trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi 241

3.2.1 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 241

3.2.1.1 Nujnost pomoči 241

3.2.1.2 Ustreznost 242

3.2.1.2.1 Ustreznost v primerjavi z drugimi instrumenti politike 243

3.2.1.2.2 Ustreznost v primerjavi z drugimi instrumenti pomoči 243

3.2.1.3 Sorazmernost 244

3.2.1.3.1 Kumulacija 245

3.2.1.4 Preglednost 246

3.2.2 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino 247

3.3 Primerjava pozitivnih učinkov pomoči z negativnimi učinki na konkurenco in trgovino 248

4. VRSTE POMOČI 249

4.1 Pomoč za zmanjšanje in odvzem emisij toplogrednih plinov, med drugim s podporo za energijo iz obnovljivih virov in energijsko učinkovitost 249

4.1.1 Utemeljitev 249

4.1.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 249

4.1.2.1 Pomoč za energijo iz obnovljivih virov 249

4.1.2.2 Druga pomoč za zmanjšanje in odpravo emisij toplogrednih plinov in energijsko učinkovitost 250

4.1.3 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 250

4.1.3.1 Nujnost pomoči 250

4.1.3.2 Ustreznost 251

4.1.3.3 Upravičenost 251

4.1.3.4 Javno posvetovanje 252

4.1.3.5 Sorazmernost 253

4.1.4 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino ter test tehtanja 256

4.2 Pomoč za izboljšanje energijske in okoljske učinkovitosti stavb 259

4.2.1 Utemeljitev pomoči 259

4.2.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 259

4.2.3 Spodbujevalni učinek 260

4.2.4 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 260

4.2.4.1 Ustreznost 260

4.2.4.2 Sorazmernost 261

4.2.4.3 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino ter test tehtanja 262

4.3 Pomoč za čisto mobilnost 262

4.3.1 Pomoč za nakup in najem čistih vozil in čiste mobilne opreme za spremljajoče storitve ter za naknadno opremljanje vozil in mobilne opreme za spremljajoče storitve 263

4.3.1.1 Utemeljitev pomoči 263

4.3.1.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 263

4.3.1.3 Spodbujevalni učinek 264

4.3.1.4 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 264

4.3.1.4.1 Ustreznost 264

4.3.1.4.2 Sorazmernost 264

4.3.1.5 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino ter test tehtanja 266

4.3.2 Pomoč za vzpostavitev infrastrukture za polnjenje ali oskrbo z gorivom 267

4.3.2.1 Utemeljitev pomoči 267

4.3.2.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 267

4.3.2.3 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 268

4.3.2.3.1 Nujnost pomoči 268

4.3.2.3.2 Ustreznost 268

4.3.2.3.3 Sorazmernost 268

4.3.2.4 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino ter test tehtanja 269

4.4 Pomoč za učinkovito rabo virov in podporo prehodu na krožno gospodarstvo 271

4.4.1 Utemeljitev pomoči 271

4.4.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 272

4.4.3 Spodbujevalni učinek 273

4.4.4 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 274

4.4.4.1 Nujnost pomoči 274

4.4.4.2 Ustreznost 274

4.4.4.3 Sorazmernost 274

4.4.5 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino 276

4.5 Pomoč za preprečevanje ali zmanjšanje onesnaževanja, ki ni onesnaževanje s toplogrednimi plini 276

4.5.1 Utemeljitev pomoči 276

4.5.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 277

4.5.3 Spodbujevalni učinek 278

4.5.4 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 278

4.5.4.1 Nujnost pomoči 278

4.5.4.2 Sorazmernost 278

4.5.5 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino 279

4.6 Pomoč za sanacijo okoljske škode, rehabilitacijo naravnih habitatov in ekosistemov, varovanje ali obnovo biotske raznovrstnosti ter izvajanje sonaravnih rešitev za prilagajanje podnebnim spremembam in njihovo blažitev 279

4.6.1 Utemeljitev pomoči 279

4.6.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 280

4.6.3 Spodbujevalni učinek 280

4.6.4 Sorazmernost 281

4.7 Pomoč v obliki znižanj davkov ali davkom podobnih dajatev 282

4.7.1 Pomoč v obliki znižanj okoljskih davkov ali davkom podobnih dajatev 282

4.7.1.1 Utemeljitev pomoči 282

4.7.1.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 282

4.7.1.3 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 283

4.7.1.3.1 Nujnost 283

4.7.1.3.2 Ustreznost 284

4.7.1.3.3 Sorazmernost 284

4.7.2 Pomoč za varstvo okolja v obliki znižanj davkov ali davkom podobnih dajatev 284

4.7.2.1 Utemeljitev pomoči 284

4.7.2.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 285

4.7.2.3 Spodbujevalni učinek 285

4.7.2.4 Sorazmernost 313

4.7.2.5 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino 286

4.8 Pomoč za zanesljivo oskrbo z električno energijo 286

4.8.1 Utemeljitev pomoči 286

4.8.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 286

4.8.3 Spodbujevalni učinek 287

4.8.4 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 287

4.8.4.1 Nujnost 287

4.8.4.2 Ustreznost 288

4.8.4.3 Upravičenost 288

4.8.4.4 Javno posvetovanje 289

4.8.4.5 Sorazmernost 290

4.8.5 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino ter test tehtanja 290

4.9 Pomoč za energetsko infrastrukturo 292

4.9.1 Utemeljitev pomoči 292

4.9.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 294

4.9.3 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 294

4.9.3.1 Nujnost in ustreznost 294

4.9.3.2 Sorazmernost pomoči 295

4.9.4 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino ter test tehtanja 295

4.10 Pomoč za daljinsko ogrevanje in hlajenje 295

4.10.1 Utemeljitev pomoči 295

4.10.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 296

4.10.3 Nujnost in ustreznost 296

4.10.4 Sorazmernost ukrepa pomoči 297

4.10.5 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino ter test tehtanja 297

4.11 Pomoč v obliki znižanj dajatev za električno energijo za energetsko intenzivne uporabnike 298

4.11.1 Utemeljitev pomoči 298

4.11.2 Področje uporabe: dajatve, v zvezi s katerimi se lahko odobrijo znižanja 299

4.11.3 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine 299

4.11.3.1 Upravičenost 299

4.11.3.2 Sorazmernost ukrepa pomoči 300

4.11.3.3 Oblika državne pomoči 300

4.11.3.4 Energetski pregledi in sistemi upravljanja 301

4.11.3.5 Prehodna pravila 301

4.12 Pomoč za zaprtje elektrarn, ki uporabljajo premog, šoto ali oljni skrilavec, in rudarskih obratov v zvezi s pridobivanjem premoga, šote ali oljnega skrilavca 302

4.12.1 Pomoč za predčasno zaprtje donosnih dejavnosti premoga, šote in oljnega skrilavca 302

4.12.1.1 Utemeljitev pomoči 302

4.12.1.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 303

4.12.1.3 Spodbujevalni učinek 303

4.12.1.4 Nujnost in ustreznost 303

4.12.1.5 Sorazmernost 303

4.12.1.6 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino 304

4.12.2 Pomoč za izredne stroške v zvezi z zaprtjem nekonkurenčnih dejavnosti premoga, šote in oljnega skrilavca 304

4.12.2.1 Utemeljitev pomoči 304

4.12.2.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti 304

4.12.2.3 Nujnost in ustreznost 305

4.12.2.4 Spodbujevalni učinek in sorazmernost 305

4.12.2.5 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino 305

4.13 Pomoč za študije ali svetovalne storitve v zvezi s podnebjem, varstvom okolja in energijo 306

4.13.1 Področje uporabe in podprte dejavnosti 306

4.13.2 Spodbujevalni učinek 306

4.13.3 Sorazmernost 306

5. OCENJEVANJE 306

6. POROČANJE IN SPREMLJANJE 307

7. UPORABA 308

8. REVIZIJA 308

1. UVOD

1. Komisija je evropski zeleni dogovor uvrstila med najpomembnejše politične prednostne naloge, s ciljem preobraziti Unijo v pravično in uspešno družbo s sodobnim, z viri gospodarnim in konkurenčnim gospodarstvom, ki v letu 2050 ne bo ustvarjalo nobenih neto emisij toplogrednih plinov in v katerem bo gospodarska rast ločena od rabe virov, pri čemer ne bo nihče zapostavljen. Podnebne ambicije Komisije so bile okrepljene leta 2019 s sporočilom o evropskem zelenem dogovoru ( 1 ) , v katerem je določen cilj, da EU v letu 2050 ne bo ustvarjala nobenih neto emisij toplogrednih plinov. Da bi Komisija usmerila naše gospodarstvo in družbo na pravično, zeleno in uspešno pot k doseganju podnebne nevtralnosti do leta 2050, je predlagala tudi zmanjšanje neto emisij toplogrednih plinov za vsaj 55 % do leta 2030 v primerjavi z ravnmi iz leta 1990 ( 2 ) . Ta ambiciozna cilja sta bila določena v evropskih podnebnih pravilih ( 3 )

2. Sveženj zakonodajnih predlogov, imenovan „Pripravljeni na 55“, podpira doseganje teh ciljev ( 4 ) in je Unijo usmeril na pot k doseganju podnebne nevtralnosti do leta 2050.

3. Za izpolnjevanje ciljev podnebne nevtralnosti, prilagajanja podnebnim spremembam, učinkovite rabe virov in energijske učinkovitosti ter načela „energijska učinkovitost na prvem mestu“, krožnosti, ničelnega onesnaževanja in obnove biotske raznovrstnosti ter dopolnitev tega z zelenim prehodom bodo potrebna precejšnja prizadevanja in ustrezna podpora. Za izpolnitev ambicij, določenih v sporočilu o evropskem zelenem dogovoru, bodo potrebne precejšne naložbe, med drugim v obnovljive vire energije. Komisija je ocenila, da bodo za doseganje pred kratkim povečanih podnebnih in energetskih ciljev ter ciljev za promet za leto 2030 potrebne dodatne letne naložbe v višini 390 milijard EUR v primerjavi z ravnmi iz obdobja 2011–2020 ( 5 ) , poleg tega pa bo potrebnih še 130 milijard EUR letno za druge, prej določene okoljske cilje ( 6 ) . Zaradi velikosti tega naložbenega izziva je treba stroškovno učinkovito mobilizirati sredstva zasebnega sektorja in javna sredstva. To bo vplivalo na vse sektorje in celotno gospodarstvo Unije.

4. Politika konkurence in zlasti pravila o državni pomoči imajo pomembno vlogo pri omogočanju Uniji, da izpolni svoje cilje politike iz zelenega dogovora, ter pri podpiranju Unije pri tem. V sporočilu o evropskem zelenem dogovoru je izrecno navedeno, da bodo pravila o državni pomoči revidirana, da bodo upoštevala navedene cilje politike, podpirala stroškovno učinkovit in pravičen prehod na podnebno nevtralnost ter olajšala postopno opuščanje fosilnih goriv, hkrati pa zagotavljala enake konkurenčne pogoje na notranjem trgu. Te smernice izražajo navedeno revizijo.

5. Da bi preprečili, da bi državna pomoč izkrivljala ali bi lahko izkrivljala konkurenco na notranjem trgu in vplivala na trgovino med državami članicami, člen 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije določa načelo, da je državna pomoč prepovedana. Vendar je v določenih primerih lahko taka pomoč združljiva z notranjim trgom na podlagi člena 107(2) in (3) Pogodbe.

6. Države članice morajo priglasiti državno pomoč v skladu s členom 108(3) Pogodbe, razen ukrepov, ki izpolnjujejo pogoje iz uredbe o skupinskih izjemah, ki jo je Komisija sprejela v skladu s členom 1 Uredbe Sveta (EU) 2015/1588 ( 7 )

7. V tem dokumentu so določene smernice, na podlagi katerih bo Komisija ocenila združljivost ukrepov pomoči za varstvo okolja, vključno z varstvom podnebja, in energijo, za katere velja obveznost priglasitve, na podlagi člena 107(3), točka (c), Pogodbe. V teh smernicah je treba sklice na „varstvo okolja“ razumeti kot sklice na varstvo okolja, vključno z varstvom podnebja.

8. V skladu s členom 107(3), točka (c), Pogodbe se lahko ukrep pomoči razglasi za združljivega z notranjim trgom, če sta izpolnjena dva pogoja, in sicer en pozitiven in en negativen. Pozitiven pogoj je, da mora pomoč pospeševati razvoj gospodarske dejavnosti. Negativen pogoj je, da pomoč ne sme spreminjati trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi.

9. Na splošno velja, da konkurenčni trgi prinašajo učinkovite rezultate v smislu cen, proizvodnje in rabe virov. Vendar pa je lahko potrebno posredovanje države za pospešitev razvoja nekaterih gospodarskih dejavnosti, ki se brez pomoči sploh ne bi razvijale ali se ne bi razvijale enako hitro ali pod enakimi pogoji. Posredovanje tako prispeva k pametni, trajnostni in vključujoči rasti.

10. V okviru varstva okolja okoljske posledice, nepopolne informacije in pomanjkljivosti pri usklajevanju pomenijo, da udeleženci na trgu pri sprejemanju odločitev o porabi, naložbah in proizvodnji kljub regulativnim posredovanjem morda ne upoštevajo v celoti stroškov in koristi gospodarske dejavnosti. Taka nedelovanja trga, tj. okoliščine, v katerih trgi, če so prepuščeni sami sebi, verjetno ne bodo zagotovili učinkovitih rezultatov, ne prinašajo največjih koristi za potrošnike in širšo družbo, zaradi česar brez državne podpore povzročajo nezadostne ravni varstva okolja v zvezi z gospodarskimi dejavnostmi, ki se izvajajo.

11. Organi držav članic bi morali zagotoviti, da ukrep pomoči, z njim povezani pogoji, postopki za njegovo sprejetje in podprta dejavnost niso v nasprotju z okoljskim pravom Unije. Organi držav članic bi morali tudi zagotoviti, da ima zadevna javnost možnost posvetovanja pri sprejemanju odločitev o pomočeh. Nazadnje, posamezniki in organizacije bi morali imeti možnost izpodbijati pomoč ali ukrepe za izvajanje pomoči pred nacionalnimi sodišči, če lahko predložijo dokaze, da okoljska zakonodaja Unije ni upoštevana ( 8 )

2. PODROČJE UPORABE IN OPREDELITVE POJMOV

2.1 Področje uporabe

12. Te smernice se uporabljajo za državno pomoč, dodeljeno za pospeševanje razvoja gospodarskih dejavnosti na način, s katerim se izboljša varstvo narave, ter dejavnosti v energetskem sektorju, ki jih ureja Pogodba, kolikor so navedeni ukrepi pomoči zajeti v oddelku 2.2 teh smernic. Te smernice se torej uporabljajo tudi za sektorje, za katere veljajo posebna pravila Unije o državni pomoči, razen če ni v teh posebnih pravilih Unije določeno drugače ali če taka posebna pravila ne vsebujejo določb o pomoči za varstvo okolja ali pomoči v energetskem sektorju, ki se uporabljajo za isti ukrep, saj v takem primeru prevladajo posebna pravila za posamezne sektorje. Te smernice prevladajo nad točko 17(b) smernic o letalstvu ( 9 ) v zvezi z ukrepi okoljske pomoči v korist velikih letališč s številom potnikov več kot 5 milijonov na leto.

13. Te smernice se ne uporabljajo za: (a) državno pomoč za zasnovo in proizvodnjo okolju prijaznih izdelkov, strojev, opreme ali prevoznih sredstev, katerih cilj je delovati z manjšo količino naravnih virov, ter ukrepe, ki so bili sprejeti v obratih ali drugih proizvodnih enotah za izboljšanje varnosti ali higiene (10); (b) državno pomoč za raziskave, razvoj in inovacije, za katero veljajo pravila iz okvira za državno pomoč za raziskave in razvoj ter inovacije (11); (c) državno pomoč, ki je zajeta v pravilih o državni pomoči v kmetijskem in gozdarskem sektorju (12) ali v sektorju ribištva in akvakulture (13); (d) državno pomoč za jedrsko energijo.

14. Pomoč za varstvo okolja in energijo se ne sme dodeliti podjetjem v težavah, kot so opredeljena v smernicah Komisije o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje nefinančnih podjetij v težavah ( 14 )

15. Komisija bo pri oceni pomoči za podjetje, ki je naslovnik neporavnanega naloga za vračilo na podlagi predhodnega sklepa Komisije, s katerim je bila pomoč razglašena za nezakonito in nezdružljivo z notranjim trgom, upoštevala znesek pomoči, ki ga je še treba vrniti ( 15 )

2.2 Ukrepi pomoči, ki jih zajemajo te smernice

16. Komisija je opredelila več kategorij ukrepov za varstvo okolja in energijo, v zvezi s katerimi je lahko državna pomoč pod določenimi pogoji združljiva z notranjim trgom na podlagi člena 107(3), točka (c), Pogodbe, in sicer: (a) pomoč za zmanjšanje in odvzem emisij toplogrednih plinov, tudi prek podpore za energijo iz obnovljivih virov in energijsko učinkovitost; (b) pomoč za izboljšanje energijske in okoljske učinkovitosti stavb; (c) pomoč za nakup in najem čistih vozil (za zračni, cestni, železniški prevoz, prevoz po celinskih plovnih poteh in pomorski prevoz) in čiste mobilne opreme za spremljajoče storitve ter za naknadno opremljanje vozil in mobilne opreme za spremljajoče storitve; (d) pomoč za vzpostavitev infrastrukture za polnjenje ali oskrbo z gorivom za čista vozila; (e) pomoč za učinkovito rabo virov in podporo prehodu na krožno gospodarstvo; (f) pomoč za preprečevanje ali zmanjšanje onesnaževanja, ki ni onesnaževanje s toplogrednimi plini; (g) pomoč za sanacijo okoljske škode, rehabilitacijo naravnih habitatov in ekosistemov, varovanje ali obnovo biotske raznovrstnosti ter izvajanje sonaravnih rešitev za prilagajanje podnebnim spremembam in njihovo blažitev; (h) pomoč v obliki znižanj davkov ali davkom podobnih dajatev; (i) pomoč za zanesljivost oskrbe z električno energijo; (j) pomoč za energetsko infrastrukturo; (k) pomoč za daljinsko ogrevanje in hlajenje; (l) pomoč v obliki znižanj dajatev za električno energijo za energetsko intenzivne uporabnike; (m) pomoč za zaprtje elektrarn, ki uporabljajo premog, šoto ali oljni skrilavec, in rudarskih obratov v zvezi s pridobivanjem premoga, šote ali oljnega skrilavca; (n) pomoč za študije ali svetovalne storitve v zvezi s podnebjem, varstvom okolja in energijo.

2.3 Struktura smernic

17. V poglavju 3 so določena merila združljivosti, ki se na splošno uporabljajo za različne vrste pomoči, zajete v teh smernicah. Oddelek 3.2.1.3.1 o kumulaciji se uporablja za vse vrste pomoči, zajete v teh smernicah. V poglavju 4 so določena specifična merila združljivosti, ki se uporabljajo za ukrepe pomoči, zajete v posameznih oddelkih navedenega poglavja. Merila združljivosti iz poglavja 3 se uporabljajo, če posamezni namenski oddelki poglavja 4 ne vsebujejo bolj specifičnih določb.

18. Če ni določeno drugače, se pogoji iz teh smernic uporabljajo za sheme pomoči in individualno pomoč, ki temelji na shemi pomoči ali je dodeljena ad hoc .

2.4 Opredelitve pojmov

19. V teh smernicah se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (1) „ad hoc pomoč“ pomeni pomoč, ki ni dodeljena na podlagi sheme pomoči; (2) „intenzivnost pomoči“ pomeni bruto znesek pomoči, izražen kot odstotek upravičenih stroškov. Vse zneske je treba upoštevati pred odbitkom davkov ali drugih dajatev. Kadar se pomoč ne dodeli v obliki nepovratnih sredstev, mora biti znesek pomoči enak bruto ekvivalentu nepovratnih sredstev. Pomoč, plačljivo v več obrokih, je treba izračunati v vrednosti ob dodelitvi. Obrestna mera, ki jo je treba uporabiti za diskontiranje in izračun zneska pomoči pri ugodnem posojilu (16), mora biti referenčna obrestna mera, ki se uporablja ob dodelitvi. Intenzivnost pomoči se izračuna na upravičenca; (3) „območja, ki prejemajo pomoč“ pomeni območja, ki so ob dodelitvi pomoči določena v odobreni karti regionalne pomoči v skladu s členom 107(3), točki (a) in (c), Pogodbe; (4) „izravnava“ za električno energijo pomeni izravnavo, kot je opredeljena v členu 2, točka 10, Uredbe (EU) 2019/943 Evropskega parlamenta in Sveta (17); (5) „bilančno odgovorni akter“ pomeni bilančno odgovornega akterja, kot je opredeljen v členu 2, točka 14, Uredbe (EU) 2019/943; (6) „biotska raznovrstnost“ pomeni biotsko raznovrstnost, kot je opredeljena v členu 2, točka 15, Uredbe (EU) 2020/852 Evropskega parlamenta in Sveta (18); (7) „pogonska biogoriva“ pomeni pogonska biogoriva, kot so opredeljena v členu 2, točka 33, Direktive (EU) 2018/2001 Evropskega parlamenta in Sveta (19); (8) „bioplin“ pomeni bioplin, kot je opredeljen v členu 2, točka 28, Direktive (EU) 2018/2001; (9) „druga tekoča biogoriva“ pomeni biogoriva, kot so opredeljena v členu 2, točka 32, Direktive (EU) 2018/2001; (10) „biomasa“ pomeni biološko razgradljive dele izdelkov, odpadkov in ostankov biološkega izvora, kot so opredeljeni v členu 2, točka 24, Direktive (EU) 2018/2001; (11) „biomasna goriva“ pomeni biomasna goriva, kot so opredeljena v členu 2, točka 27, Direktive (EU) 2018/2001; (12) „mehanizem za zmogljivost“ pomeni mehanizem za zmogljivost, kot je opredeljen v členu 2, točka 22, Uredbe (EU) 2019/943; (13) „zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida“ pomeni sklop tehnologij, ki omogočajo zajemanje ogljikovega dioksida (CO2), ki ga spuščajo industrijski obrati, vključno z emisijami, neločljivo povezanimi s procesi, ali njegovo zajemanje neposredno iz zunanjega zraka za njegov prevoz na območje shranjevanja in vbrizgavanje v primerne podzemne geološke formacije za trajno shranjevanje; (14) „zajemanje in uporaba ogljikovega dioksida“ pomeni sklop tehnologij, ki omogočajo zajemanje CO2, ki ga spuščajo industrijski obrati, vključno z emisijami, neločljivo povezanimi s procesi, ali njegovo zajemanje neposredno iz zunanjega zraka in prevoz na kraj porabe ali uporabe CO2 za popolno uporabo zadevnega CO2; (15) „odvzem CO2“ pomeni antropogene dejavnosti za odstranjevanje CO2 iz ozračja in njegovo trajno shranjevanje v geoloških, kopenskih ali oceanskih zbiralnikih ali izdelkih. Vključuje obstoječo in morebitno antropogeno izboljševanje bioloških ali geokemičnih ponorov ter neposredno zajemanje iz zraka in shranjevanje, ne pa tudi naravne uporabe CO2, ki je ne povzročajo neposredno človekove dejavnosti; (16) „shema obveznosti dobavitelja“ pomeni shemo, v okviru katere se ustvarja vrednost za ponujanje blaga ali storitev s certificiranjem tega blaga ali storitev in naložitvijo obveznosti nakupa certifikatov dobaviteljem ali potrošnikom; (17) „čista mobilna oprema za zemeljsko oskrbo“ pomeni mobilno opremo, ki se uporablja za spremljajoče storitvene storitve v zračnem ali pomorskem prometu in ima ničelne neposredne (izpušne) emisije CO2; (18) „čista mobilna oprema za spremljajoče storitve“ pomeni čisto mobilno terminalsko opremo in čisto mobilno opremo za zemeljsko oskrbo; (19) „čista mobilna terminalska oprema“ pomeni mobilno opremo za natovarjanje, raztovarjanje in pretovarjanje blaga in intermodalnih nakladalnih enot ter prevoz tovora na območju terminalov, ki ima ničelne neposredne (izpušne) emisije CO2 ali, če ni alternativ z ničelnimi neposrednimi (izpušnimi) emisijami CO2, precej manjše neposredne (izpušne) emisije CO2 kot običajna terminalska oprema; (20) „čisto vozilo“ pomeni: (a) za dvo- in trikolesna vozila ter štirikolesnike: (i) vozilo, ki spada na področje uporabe Uredbe (EU) št. 168/2013 ter ima ničelne izpušne emisije CO2, izračunane v skladu z zahtevami iz člena 24 navedene uredbe in Priloge V k navedeni uredbi; (b) za lahka cestna vozila: (i) vozilo kategorije M1, M2 ali N1 z ničelnimi izpušnimi emisijami CO2, kot je določeno v skladu z Uredbo (EU) 2017/1151 (20); (ii) čisto vozilo, kot je opredeljeno v členu 4, točka 4(a), Direktive 2009/33/ES Evropskega parlamenta in Sveta (21); (c) za težka cestna vozila: (i) brezemisijsko težko vozilo, kot je opredeljeno v členu 4, točka 5, Direktive 2009/33/ES; (ii) do 31. decembra 2025 nizkoemisijsko težko vozilo, kot je opredeljeno v členu 3, točka 12, Uredbe (EU) 2019/1242 Evropskega parlamenta in Sveta (22); (iii) do 31. decembra 2025 čisto vozilo, kot je opredeljeno v členu 4, točka 4(b), Direktive 2009/33/ES in ki ne spada na področje uporabe Uredbe (EU) 2019/1242; (d) za plovila za celinsko plovbo: (i) plovilo za celinsko plovbo za prevoz potnikov ali tovora z ničelnimi neposrednimi (izpušnimi) emisijami CO2; (ii) plovilo za celinsko plovbo za prevoz potnikov s hibridnim motorjem ali motorjem na kombinirano gorivo, ki pridobi vsaj 50 % energije za običajno delovanje iz goriv z ničelnimi neposrednimi (izpušnimi) emisijami CO2 ali električnega omrežja; (iii) plovilo za celinsko plovbo za prevoz tovora, katerega neposredne (izpušne) emisije CO2 na tonski kilometer (g CO2/tkm), izračunane (ali ocenjene v primeru novih plovil) z uporabo operativnega kazalnika energijske učinkovitosti Mednarodne pomorske organizacije, so za 50 % manjše od povprečne referenčne vrednosti za emisije CO2, določene za težka vozila (podskupina vozil 5-LH) v skladu s členom 11 Uredbe (EU) 2019/1242. Komisija bo pri ocenjevanju, ali se plovilo šteje za čisto vozilo, upoštevala razvoj v zadevnem sektorju, vključno s sklicevanjem na tehnična merila za pregled, na podlagi katerih se dejavnost šteje za dejavnost, ki bistveno prispeva k blažitvi podnebnih sprememb, kot je določeno v ustreznem delegiranem aktu na podlagi Uredbe (EU) 2020/852; (e) za morska plovila: (i) morsko in obalno plovilo za prevoz potnikov ali tovora, za pristaniške ali pomožne dejavnosti z ničelnimi neposrednimi (izpušnimi) emisijami CO2 ali (ii) morsko in obalno plovilo za prevoz potnikov ali tovora, za pristaniške ali pomožne dejavnosti s hibridnim motorjem ali motorjem na kombinirano gorivo, ki pridobi vsaj 25 % energije za običajno delovanje na morju in v pristaniščih iz goriv z ničelnimi neposrednimi (izpušnimi) emisijami CO2 ali električnega omrežja ali katerega dosežena vrednost projektnega indeksa energijske učinkovitosti Mednarodne pomorske organizacije je za 10 % nižja od zahtev glede navedenega indeksa, ki bodo veljavne 1. aprila 2022, plovilo pa lahko za pogon uporablja goriva z ničelnimi neposrednimi (izpušnimi) emisijami CO2 ali goriva iz obnovljivih virov, ali (iii) morsko in obalno plovilo za prevoz tovora, ki se uporablja izključno za izvajanje storitev obalnega prevoza in pomorskega prevoza na kratke razdalje, ki so oblikovane tako, da omogočajo prehod tovora, ki se trenutno prevaža po kopnem, na pomorski prevoz, ter katerega neposredne (izpušne) emisije CO2, izračunane z uporabo projektnega indeksa energijske učinkovitosti (EEDI), so 50 % manjše od povprečne referenčne vrednosti emisij CO2, določene za težka vozila (podskupina vozil 5-LH) v skladu s členom 11 Uredbe (EU) 2019/1242. Komisija bo pri ocenjevanju, ali se plovilo šteje za čisto vozilo, upoštevala razvoj v zadevnem sektorju, vključno s sklicevanjem na tehnična merila za pregled, na podlagi katerih se dejavnost šteje za dejavnost, ki bistveno prispeva k blažitvi podnebnih sprememb, kot je določeno v ustreznem delegiranem aktu na podlagi Uredbe (EU) 2020/852; (f) za tirna vozila: (i) tirno vozilo z ničelnimi neposrednimi (izpušnimi) emisijami CO2 (ii) ali tirno vozilo z ničelnimi neposrednimi izpušnimi emisijami CO2 pri vožnji po tirih s potrebno infrastrukturo, ki uporablja konvencionalen motor, če taka infrastruktura ni na voljo (bimodalno); (g) za zrakoplove: (i) zrakoplov z ničelnimi neposrednimi (izpušnimi) emisijami CO2; (ii) zrakoplov z bistveno boljšo okoljsko učinkovitostjo v primerjavi z zrakoplovom z enako vzletno maso, ki ustreza splošno dostopni alternativi na trgu; (21) „soproizvodnja“ ali soproizvodnja toplote in električne energije pomeni soproizvodnjo, kot je opredeljena v členu 2, točka 30, Direktive 2012/27/EU Evropskega parlamenta in Sveta (23); (22) „onesnaženo območje“ pomeni območje, na katerem je potrjena prisotnost materialov ali snovi, ki jo je povzročila človekova dejavnost, do take stopnje, da predstavlja precejšnje tveganje za zdravje ljudi ali okolje, ob upoštevanju sedanje in odobrene prihodnje rabe zemljišča, morskega dna ali rek; (23) „predstavitveni projekt“ pomeni predstavitveni projekt, kot je opredeljen v členu 2, točka 24, Uredbe (EU) 2019/943; (24) „digitalizacija“ pomeni uvedbo tehnologij za elektronske naprave in/ali sisteme, ki omogočajo povečanje funkcionalnosti izdelkov, razvoj spletnih storitev, posodobitev procesov ali prehod na poslovne modele, ki temeljijo na opuščanju posrednikov pri proizvodnji blaga in zagotavljanju storitev, ter imajo v končnem smislu transformativni učinek; (25) „odstranjevanje“ pomeni odstranjevanje, kot je opredeljeno v členu 3, točka 19, Direktive 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta (24); (26) „operater distribucijskega sistema“ pomeni operaterja distribucijskega sistema, kot je opredeljen v členu 2, točka 29, Direktive (EU) 2019/944 Evropskega parlamenta in Sveta (25); (27) „daljinsko ogrevanje“ ali „daljinsko hlajenje“ pomeni daljinsko ogrevanje ali daljinsko hlajenje, kot je opredeljeno v členu 2, točka 19, Direktive 2010/31/EU Evropskega parlamenta in Sveta (26); (28) „sistemi daljinskega ogrevanja in hlajenja“ pomeni objekte za proizvodnjo toplote in/ali hlajenja (proizvodni obrati za ogrevanje/hlajenje), hranilnike toplote in distribucijsko omrežje (primarno omrežje (za prenos) in sekundarno omrežje cevovodov za oskrbo potrošnikov s toploto). Sklic na daljinsko ogrevanje je treba razlagati kot sklic na sisteme daljinskega ogrevanja in/ali hlajenja, odvisno od tega, ali omrežja zagotavljajo ogrevanje ali hlajenje skupaj ali ločeno; (29) „ekoinovacija“ pomeni vse oblike inovativnih dejavnosti, vključno z novimi proizvodnimi procesi, novimi izdelki ali storitvami ter novimi načini upravljanja in poslovanja, s katerimi se dosežeta precejšnje izboljšanje varstva okolja in precejšnje zmanjšanje vpliva onesnaževanja na okolje ali so namenjeni temu. Za namene te opredelitve se naslednje ne šteje za inovacije: (a) dejavnosti, s katerimi se dosežejo manjše spremembe ali izboljšave varstva okolja; (b) povečanje v proizvodnih ali storitvenih zmogljivostih z dodajanjem proizvodnih ali logističnih sistemov, ki so zelo podobni sistemom, ki so že v uporabi; (c) spremembe poslovnih praks, organizacije delovnega mesta ali zunanjih odnosov, ki temeljijo na organizacijskih metodah, ki se že uporabljajo v podjetju; (d) spremembe strategije upravljanja; (e) združitve in pripojitve; (f) prenehanje uporabe postopka; (g) preprosta kapitalska zamenjava ali razširitev; (h) spremembe, ki izhajajo izključno iz sprememb cen faktorjev; prilagoditve, redne sezonske in druge ciklične spremembe; (i) trgovanje z novimi ali močno izboljšanimi izdelki; (30) „ekosistem“ pomeni ekosistem, kot je opredeljen v členu 2, točka 13, Direktive (EU) 2020/852; (31) „energijska učinkovitost“ pomeni energijsko učinkovitost, kot je opredeljena v členu 2, točka 4, Direktive 2012/27/EU; (32) „shranjevanje energije“ pomeni shranjevanje energije v elektroenergetskem sistemu, kot je opredeljeno v členu 2, točka 59, Direktive (EU) 2019/944; (33) „objekt za shranjevanje energije“ pomeni objekt za shranjevanje energije v elektroenergetskem sistemu, kot je opredeljen v členu 2, točka 60, Direktive (EU) 2019/944; (34) „učinkovito daljinsko ogrevanje in hlajenje“ pomeni učinkovito daljinsko ogrevanje in hlajenje, kot je opredeljeno v členu 2, točka 41, Direktive 2012/27/EU Evropskega parlamenta in Sveta; (35) „energija iz obnovljivih virov“ pomeni energijo, ki jo proizvedejo obrati, ki uporabljajo samo obnovljive vire energije, kot so opredeljeni v členu 2, točka 1, Direktive (EU) 2018/2001, ter delež v smislu kurilne vrednosti energije, ki jo iz obnovljivih virov energije proizvedejo mešani obrati, ki uporabljajo tudi konvencionalne vire energije. Vključuje električno energijo iz obnovljivih virov, ki se uporablja za polnjenje sistemov za shranjevanje, priključenih pri odjemalcu (nameščenih skupaj z napravo za energijo iz obnovljivih virov ali kot njen dodatek), vendar ne vključuje električne energije, proizvedene kot rezultat sistemov za shranjevanje; (36) „energetska infrastruktura“ (27) pomeni vso fizično opremo ali objekt, ki je v Uniji ali povezuje Unijo z eno ali več tretjimi državami in ki spada v naslednje kategorije: (a) za električno energijo: (i) prenosni in distribucijski sistemi, pri čemer „prenos“ pomeni transport električne energije na kopno in na morje na zelo visokonapetostnem in visokonapetostnem povezanem sistemu z namenom dobave električne energije končnim odjemalcem ali distributerjem, vendar ne vključuje oskrbe, „distribucija“ pa pomeni transport električne energije na kopno in na morje po visoko-, srednje- in nizkonapetostnem distribucijskem sistemu z namenom dostave odjemalcem, vendar ne vključuje oskrbe; (ii) kakršna koli oprema ali naprava, ki je bistvena za varno, zanesljivo in učinkovito delovanje sistemov iz točke (i), vključno s sistemi zaščite, spremljanja in nadzora na vseh ravneh napetosti in transformatorskimi postajami; (iii) popolnoma integrirani omrežni elementi, kot so opredeljeni v členu 2, točka 51, Direktive (EU) 2019/944; (iv) pametna električna omrežja, ki so sistemi in sestavni deli, ki povezujejo informacijske in komunikacijske tehnologije z operativnimi digitalnimi platformami, sistemi nadzora in tehnologijami tipal na prenosni in distribucijski ravni, katerih cilji so varnejše, učinkovitejše in bolj inteligentno omrežje za prenos in distribucijo električne energije, večja zmogljivost za vključevanje novih oblik proizvodnje, shranjevanja in porabe ter omogočanje novih poslovnih modelov in tržnih struktur; (v) električna omrežja na morju, kar pomeni vsako opremo ali napravo infrastrukture za prenos ali distribucijo električne energije, kot je opredeljena v točki (i), z dvojno funkcijo: povezovanje in prenos ali distribucija električne energije iz obnovljivih virov na morju s krajev proizvodnje na morju v dve ali več držav. To vključuje pametna omrežja ter vso bližnjo opremo ali naprave na morju, ki so bistvene za varno, zanesljivo in učinkovito delovanje, vključno s sistemi zaščite, spremljanja in nadzora ter potrebnimi transformatorskimi postajami, če zagotavljajo tudi tehnološko interoperabilnost, med drugim združljivost vmesnikov med različnimi tehnologijami; (b) za plin (zemeljski plin, bioplin – vključno z biometanom – in/ali plin iz obnovljivih virov nebiološkega izvora): (i) prenosni in distribucijski plinovodi za prenos plina, ki so del omrežja, razen visokotlačnih plinovodov, ki se uporabljajo za distribucijo zemeljskega plina višje v prodajni verigi; (ii) podzemni objekti za shranjevanje, povezani z visokotlačnimi plinovodi iz točke (i); (iii) naprave za sprejem, skladiščenje in ponovno uplinjanje ali dekomprimiranje za utekočinjeni ali stisnjeni plin; (iv) kakršna koli oprema ali naprava, ki je bistvena za varno, zanesljivo in učinkovito delovanje sistema ali ki omogoča dvosmerno zmogljivost, vključno s kompresorskimi postajami; (v) pametna plinska omrežja, tj. katera koli od naslednje opreme ali naprav, katerih cilj je omogočiti in olajšati vključevanje plinov iz obnovljivih virov in nizkoogljičnih plinov (vključno z vodikom ali plini nebiološkega izvora) v omrežje: digitalni sistemi in komponente, ki povezujejo informacijske in komunikacijske tehnologije, sisteme nadzora in tehnologije tipal za omogočanje interaktivnega in inteligentnega spremljanja, merjenja, nadzora kakovosti ter upravljanja proizvodnje, prenosa, distribucije in porabe plina v plinskem omrežju. Poleg tega lahko taka pametna omrežja vključujejo tudi opremo, ki omogoča povratni tok z distribucijske na prenosno raven, in s tem povezane potrebne nadgradnje obstoječega omrežja; (c) za vodik (28): (i) prenosni cevovodi za visokotlačni prenos vodika in distribucijski cevovodi za lokalno distribucijo vodika, ki omogočajo dostop več uporabnikom omrežja na pregleden in nediskriminatoren način; (ii) „objekt za shranjevanje“ kot objekt, ki se uporablja za skladiščenje vodika z visoko stopnjo čistosti, vključno z delom terminala za vodik, ki se uporablja za skladiščenje, vendar brez dela, ki se uporablja za proizvodne dejavnosti, in vključno z objekti, namenjenimi izključno operaterjem vodikovih omrežij pri opravljanju njihovih nalog. Zmogljivosti za shranjevanje vodika vključujejo podzemne objekte za shranjevanje, povezane z visokotlačnimi cevovodi za prenos ali distribucijo vodika iz točke (i); (iii) naprave za pošiljanje, sprejemanje, ponovno uplinjanje ali dekomprimiranje vodika ali vodika, vsebovanega v drugih kemičnih snoveh, za dovajanje vodika v omrežje bodisi za plin bodisi za vodik; (iv) „terminali“, kar pomeni naprave za pretvorbo tekočega vodika v plinasti vodik za dovajanje v vodikovo omrežje. Vključujejo pomožno opremo in začasno skladiščenje, potrebno za postopek pretvorbe in poznejše dovajanje v vodikovo omrežje, vendar ne vključujejo nobenega dela terminala za vodik, ki se uporablja za shranjevanje; (v) „povezovalni plinovod“, kar pomeni vodikovo omrežje (ali njegov del), ki prečka ali povezuje mejo med državami članicami ali med državo članico in tretjo državo do ozemlja držav članic ali teritorialnega morja te države članice; (vi) kakršna koli oprema ali naprava, bistvena za varno, zanesljivo in učinkovito delovanje sistema za vodik ali ki omogoča dvosmerno zmogljivost, vključno s kompresorskimi postajami; (d) za ogljikov dioksid (29): (i) cevovodi, razen pridobivalnih cevovodnih omrežij, za prenos ogljikovega dioksida iz več virov, tj. industrijskih obratov (vključno z elektrarnami), ki proizvajajo ogljikov dioksid pri sežiganju ali drugih kemičnih reakcijah s fosilnimi ali nefosilnimi spojinami, ki vsebujejo ogljik, za namene trajnega geološkega shranjevanja ogljikovega dioksida v skladu s členom 3 Direktive 2009/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta (30) ali za uporabo ogljikovega dioksida kot surovine ali za izboljšanje donosa bioloških procesov; (ii) obrati za utekočinjanje in shranjevanje ogljikovega dioksida za njegov prenos ali shranjevanje; (iii) infrastruktura v geološki formaciji, ki se uporablja za trajno geološko shranjevanje ogljikovega dioksida v skladu s členom 3 Direktive 2009/31/ES, ter s tem povezane površinske naprave in naprave za vbrizgavanje; (iv) kakršna koli oprema ali naprava, ki je bistvena za pravilno, zanesljivo in učinkovito delovanje zadevnega sistema, vključno s sistemi zaščite, spremljanja in nadzora. To lahko vključuje namenska mobilna sredstva za prenos in shranjevanje ogljikovega dioksida, če taka mobilna sredstva ustrezajo opredelitvi čistega vozila; (e) infrastruktura za prenos ali distribucijo toplotne energije v obliki pare, vroče vode ali ohlajenih tekočin od več proizvajalcev/uporabnikov na podlagi uporabe energije iz obnovljivih virov ali odvečne toplote iz industrijskih postopkov; (f) projekti skupnega interesa, kot so opredeljeni v členu 2, točka 4, Uredbe (EU) št. 347/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (31) in členu 171 Pogodbe; (g) druge kategorije infrastrukture v zvezi z infrastrukturo, ki omogoča fizično ali brezžično povezavo med proizvajalci in uporabniki za energijo iz obnovljivih ali brezogljičnih virov iz različnih dostopovnih in izhodnih točk ter do katere lahko dostopajo tretje osebe, ki niso del podjetij, ki imajo infrastrukturo v lasti ali jo upravljajo; (37) „energijska učinkovitost“ pomeni energetsko učinkovitost stavb, kot je opredeljena v členu 2, točka 4, Direktive 2010/31/EU; (38) „prihranek energije“ pomeni prihranek energije, kot je opredeljen v členu 2, točka 5, Direktive 2012/27/EU; (39) „varstvo okolja“ pomeni vse ukrepe ali dejavnosti, namenjene zmanjšanju ali preprečevanju onesnaževanja, negativnih vplivov na okolje ali druge škode, ki jo fizičnemu okolju (vključno z zrakom, vodo in tlemi), ekosistemom ali naravnim virom povzročajo človekove dejavnosti, vključno z blažitvijo podnebnih sprememb, zmanjšanjem tveganja take škode, varovanjem ali obnovo biotske raznovrstnosti, ali zagotovitev učinkovitejše rabe naravnih virov, vključno z ukrepi za varčevanje z energijo in rabo obnovljivih virov energije ter drugimi tehnikami za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov in drugih onesnaževal ter za prehod na modele krožnega gospodarstva za zmanjšanje uporabe neobdelanih materialov in povečanje učinkovitosti. Zajema tudi ukrepe za okrepitev prilagoditvene sposobnosti in čim večje zmanjšanje ranljivosti za podnebne vplive; (40) „okoljski davek ali davku podobna dajatev“ pomeni davek ali dajatev, ki se uporablja za posebno davčno osnovo, izdelke ali storitve, ki jasno negativno vplivajo na okolje ali s katerimi se poskušajo zaračunati določene dejavnosti, blago ali storitve, da bi bili okoljski stroški lahko vključeni v njihovo ceno ali da bi se proizvajalci in potrošniki usmerili na dejavnosti, ki bolj spoštujejo okolje; (41) „načrt ocenjevanja“ pomeni dokument, ki zajema eno ali več shem pomoči in vsebuje vsaj naslednje minimalne vidike: (a) cilje, ki se ocenjujejo; (b) vprašanja za oceno; (c) kazalnike rezultatov; (d) predvideno metodologijo za izvedbo ocenjevanja; (e) zahteve za zbiranje podatkov; (f) predlagani časovni okvir ocenjevanja, vključno z datumom predložitve vmesnega in končnega ocenjevalnega poročila; (g) opis neodvisnega organa, ki bo izvedel ocenjevanje, ali merila, ki se bodo uporabila za izbor tega organa, ter način, na katerega se bo zagotovilo, da bo ocena javno dostopna; (42) „shema razširjene odgovornosti proizvajalca“ pomeni shemo razširjene odgovornosti proizvajalca, kot je opredeljena v členu 3, točka 21, Direktive 2008/98/ES; (43) „proizvajalec“ pomeni podjetje, ki proizvaja električno energijo za komercialne namene; (44) „toplogredni plin“ pomeni vsak plin, ki z absorbiranjem infrardečega sevanja prispeva k učinku tople grede, vključno z ogljikovim dioksidom, metanom, dušikovim oksidom in fluoriranimi plini, kot so fluorirani ogljikovodiki; (45) „soproizvodnja z visokim izkoristkom“ pomeni soproizvodnjo z visokim izkoristkom, kot je opredeljena v členu 2, točka 34, Direktive 2012/27/EU; (46) „operater vodikovega omrežja“ pomeni pravno ali fizično osebo, ki opravlja dejavnosti prenosa in je odgovorna za obratovanje vodikovega omrežja, zagotavljanje njegovega vzdrževanja in po potrebi za njegov razvoj na danem območju, za medsebojne povezave z drugimi vodikovimi omrežji, kadar je ustrezno, in za zagotavljanje dolgoročne zmogljivosti sistema za zadovoljitev razumnih potreb po transportu vodika; (47) „odstopanje“ pomeni odstopanje, kot je opredeljeno v členu 2, točka 8, Uredbe (EU) 2017/2195; (48) „bilančni obračun“ pomeni bilančni obračun, kot je opredeljen v členu 2, točka 9, Uredbe (EU) 2017/2195; (49) „bilančni obračunski interval“ pomeni bilančni obračunski interval, kot je opredeljen v členu 2, točka 15, Uredbe (EU) 2019/943; (50) „individualna pomoč“ pomeni ad hoc pomoč in pomoč, ki je dodeljena na podlagi sheme pomoči in jo je treba priglasiti; (51) „prekinljiva shema“ pomeni ukrep za zanesljivost oskrbe z električno energijo, s katerim naj bi se zagotovila stabilna frekvenca v elektroenergetskem sistemu ali obravnavale kratkoročne težave z zanesljivostjo oskrbe, med drugim s prekinitvijo napajanja; (52) „mikropodjetje“ pomeni podjetje, ki izpolnjuje pogoje za mikropodjetja iz priporočila Komisije o opredelitvi mikro-, malih in srednjih podjetij (32); (53) „sonaravna rešitev“, pomeni rešitev, ki ima navdih in podporo v naravi, ki je stroškovno učinkovita, hkrati zagotavlja okoljske, družbene in gospodarske koristi ter pomaga graditi odpornost in ki z lokalno prilagojenimi, z viri gospodarnimi in sistemskimi posegi v mesta, kopenske in morske krajine prinaša več narave ter naravnih značilnosti in procesov ter njihovo večjo raznolikost; (54) „ukrep za prezasedenost omrežja“ pomeni ukrep za zanesljivost oskrbe z električno energijo, s katerim naj bi se nadomestila nezadostnost omrežja za prenos ali distribucijo električne energije; (55) „onesnaževalo“ pomeni onesnaževalo, kot je opredeljeno v členu 2, točka 10, Direktive (EU) 2020/852; (56) „onesnaževalec“ pomeni onesnaževalca, kot je opredeljen v Prilogi, točka 3, Priporočila Sveta 75/436/Euratom, ESPJ, EGS (33); (57) „onesnaževanje“ pomeni onesnaževanje, kot je opredeljeno v členu 3, točka 2, Direktive 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta (34); (58) „načelo ‚onesnaževalec plača‘“ pomeni, da mora stroške ukrepov za boj proti onesnaževanju nositi onesnaževalec, ki povzroča onesnaževanje; (59) „priprava za ponovno uporabo“ pomeni pripravo za ponovno uporabo, kot je opredeljena v členu 3, točka 16, Direktive 2008/98/ES; (60) „infrastruktura za polnjenje“ pomeni stacionarno ali mobilno infrastrukturo za oskrbo čistih vozil ali čiste mobilne opreme za spremljajoče storitve z električno energijo; (61) „predelava“ pomeni predelavo, kot je opredeljena v členu 3, točka 15, Direktive 2008/98/ES; (62) „recikliranje“ pomeni recikliranje, kot je opredeljeno v členu 3, točka 17, Direktive 2008/98/ES; (63) „referenčni projekt“ pomeni projekt, ki se uporablja kot primer in je reprezentativen za povprečni projekt v kategoriji upravičencev do sheme pomoči; (64) „infrastruktura za oskrbo z gorivom“ pomeni stacionarno ali mobilno infrastrukturo za oskrbo z vodikom, zemeljskim plinom v plinasti (stisnjeni zemeljski plin – SZP) in tekoči obliki (utekočinjeni zemeljski plin – UZP), bioplinom in pogonskimi biogorivi, vključno z naprednimi pogonskimi biogorivi, ali sintetičnimi gorivi, proizvedenimi iz energije iz obnovljivih virov ali nizkoogljične energije; (65) „rehabilitacija“ pomeni ukrep okoljskega upravljanja za ponovno vzpostavitev ravni delovanja ekosistema na degradiranih območjih, katerega namen sta obnovitev in nadaljnje zagotavljanje ekosistemskih storitev, ne biotske raznovrstnosti in celovitosti določenega naravnega ali polnaravnega referenčnega ekosistema; (66) „sanacija“ pomeni ukrepe okoljskega upravljanja, kot je odstranjevanje ali razstrupljanje onesnaževal ali presežka hranil iz tal in vode, z namenom odstranitve virov degradacije; (67) „električna energija iz obnovljivih virov“ pomeni električno energijo, proizvedeno iz obnovljivih virov, kot je opredeljena v členu 2, točka 1, Direktive (EU) 2018/2001; (68) „skupnost na področju energije iz obnovljivih virov“ pomeni skupnost na področju energije iz obnovljivih virov, kot je opredeljena v členu 2, točka 16, Direktive (EU) 2018/2001; (69) „energija iz obnovljivih virov“ pomeni energijo iz obnovljivih virov, kot je opredeljena v členu 2, točka 1, Direktive (EU) 2018/2001; (70) „obnovljiv vodik“ pomeni vodik, proizveden iz energije iz obnovljivih virov v skladu z metodologijami, določenimi za tekoča in plinasta goriva iz obnovljivih virov nebiološkega izvora v Direktivi (EU) 2018/2001; (71) „tekoča in plinasta goriva iz obnovljivih virov nebiološkega izvora, namenjena uporabi v prometu“ pomeni tekoča in plinasta goriva iz obnovljivih virov nebiološkega izvora, namenjena uporabi v prometu, kot so opredeljena v členu 2, točka 36, Direktive (EU) 2018/2001; (72) „zadostnost virov“ pomeni raven proizvedene zmogljivosti, ki se šteje kot zadostna za izpolnitev potreb na trgovalnem območju v katerem koli obdobju, na podlagi uporabe konvencionalnega statističnega kazalnika, kot ga uporabljajo organizacije, ki po presoji institucij Unije opravljajo bistveno vlogo pri vzpostavljanju enotnega trga z električno energijo, na primer Evropska mreža operaterjev prenosnih sistemov za električno energijo (ENTSO-E); (73) „učinkovita raba virov“ pomeni zmanjšanje količine surovin, potrebnih za enoto proizvodnje, ali nadomestitev primarnih surovin s sekundarnimi; (74) „obnova“ pomeni postopek za podporo okrevanju ekosistema kot način ohranjanja biotske raznovrstnosti in povečanja odpornosti ekosistema, zlasti proti podnebnim spremembam. Obnova ekosistemov vključuje ukrepe, sprejete za izboljšanje stanja ekosistema in ponovno oblikovanje ali ponovno vzpostavitev ekosistema, kadar se je stanje poslabšalo, ter izboljšanje odpornosti ekosistema proti podnebnim spremembam in njegovega prilagajanja podnebnim spremembam; (75) „ponovna uporaba“ pomeni ponovno uporabo, kot je opredeljena v členu 3, točka 13, Direktive 2008/98/ES, in vključuje vsak postopek, pri katerem se proizvodi ali sestavni deli, ki niso odpadki, ponovno uporabijo za namene, za katere so bili prvotno izdelani; (76) „malo podjetje“ pomeni podjetje, ki izpolnjuje pogoje za mala podjetja iz priporočila Komisije o opredelitvi mikro-, malih in srednjih podjetij; (77) „malo in srednje podjetje“ (MSP) pomeni podjetje, ki izpolnjuje pogoje iz priporočila Komisije o opredelitvi mikro-, malih in srednjih podjetij; (78) „malo podjetje s srednje veliko tržno kapitalizacijo“ pomeni podjetje, ki ni MSP in ima največ 499 zaposlenih, izračunano v skladu s členi 3 do 6 Priloge I k Uredbi Komisije (EU) št. 651/2014 (35), ter katerega letni promet ne presega 100 milijonov EUR ali katerega letna bilanca stanja ne presega 86 milijonov EUR. Več subjektov se šteje za eno podjetje, če je izpolnjen kateri koli od pogojev iz člena 3, točka 3, Priloge I k Uredbi (EU) št. 651/2014; (79) „pametno polnjenje“ pomeni polnjenje, pri katerem se intenzivnost električne energije, dobavljene akumulatorju, prilagodi v realnem času na podlagi informacij, prejetih prek elektronske komunikacije; (80) „pripravljenost na pametne sisteme“ pomeni zmogljivost stavb ali stavbnih enot, da svoje delovanje prilagodijo potrebam uporabnika, vključno z optimizacijo energijske in splošne učinkovitosti, ter da prilagodijo svoje delovanje v odziv na signale iz omrežja; (81) „standardne bilančne odgovornosti“ pomeni nediskriminatorne bilančne odgovornosti ne glede na tehnologijo, v okviru katerih noben proizvajalec ni izvzet iz bilančne odgovornosti, kot je določeno v členu 5 Uredbe (EU) 2019/943; (82) „začetek del“ pomeni prvo odločno zavezo (na primer za naročilo opreme ali začetek gradnje), po kateri naložbe ni več mogoče preklicati. Nakup zemljišč in pripravljalna dela, kot je pridobivanje dovoljenj in opravljanje predhodnih študij izvedljivosti, se ne štejejo za začetek del. Pri prevzemih „začetek del“ pomeni trenutek, ko se pridobijo sredstva, ki so neposredno povezana s kupljeno poslovno enoto; (83) „strateška rezerva“ pomeni mehanizem za zmogljivost, pri katerem se zmogljivost v zvezi z električno energijo, kot je proizvodnja, shranjevanje ali prilagajanje odjema, hrani zunaj trga električne energije in dispečira le v posebnih okoliščinah; (84) „skupni stroški lastništva“ pomeni skupne stroške pridobitve in lastništva vozila v njegovi življenjski dobi, vključno s stroški pridobitve in najema vozila, stroški goriva, stroški vzdrževanja in popravil, stroški zavarovanja, stroški financiranja in davki; (85) „operater prenosnega sistema“ pomeni operaterja prenosnega sistema, kot je opredeljen v členu 2, točka 35, Direktive (EU) 2019/944; (86) „vozilo“ pomeni kar koli od naslednjega: (a) cestno vozilo kategorije M1, M2, N1, M3, N2, N3 ali L; (b) plovilo za celinsko plovbo ali morsko in obalno plovilo za prevoz potnikov ali tovora; (c) tirna vozila; (d) zrakoplov; (87) „obdelava“ pomeni obdelavo, kot je opredeljena v členu 3, točka 14, Direktive 2008/98/ES; (88) „najnižja davčna stopnja Unije“ pomeni najnižjo raven obdavčitve, določeno v zakonodaji Unije; v zvezi z energenti in električno energijo to pomeni najnižjo raven obdavčitve iz Priloge I k Direktivi Sveta 2003/96/ES (36); (89) „standard Unije“ pomeni: (a) obvezni standard Unije, ki določa stopnje, ki jih morajo posamezna podjetja doseči pri varstvu okolja, razen standardov ali ciljev, določenih na ravni Unije, ki so zavezujoči za države članice, ne pa tudi za posamezna podjetja; (b) obveznost uporabe najboljših razpoložljivih tehnologij, kot so opredeljene v Direktivi 2010/75/EU, in zagotavljanja, da ravni emisij ne presegajo ravni, ki bi bile dosežene z uporabo najboljše razpoložljive tehnologije; kadar so ravni emisij, povezane z najboljšo razpoložljivo tehnologijo (37), opredeljene v izvedbenih aktih, sprejetih na podlagi Direktive 2010/75/EU ali drugih direktiv, ki se uporabljajo, se bodo za namen teh smernic uporabljale te ravni; kadar so te ravni izražene kot razpon, se bo uporabljala mejna vrednost, za katero se prvič doseže najboljša razpoložljiva tehnologija za zadevno podjetje; (90) „odpadek“ pomeni odpadek, kot je opredeljen v členu 3, točka 1, Direktive 2008/98/ES; (91) „odvečna toplota“ pomeni odvečno toploto, kot je opredeljena v členu 2, točka 9, Direktive (EU) 2018/2001.

3. OCENA ZDRUŽLJIVOSTI NA PODLAGI ČLENA 107(3), TOČKA (C), POGODBE

20. Te smernice določajo merila za združljivost ukrepov pomoči za varstvo okolja, vključno z varstvom podnebja, in energetskih ciljev, za katere velja obveznost priglasitve iz člena 108(3) Pogodbe, v skladu s členom 107(3), točka (c), Pogodbe.

21. Komisija lahko na podlagi člena 107(3), točka (c), Pogodbe za združljivo z notranjim trgom šteje državno pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti v Uniji (pozitivni pogoj), kadar taka pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi (negativni pogoj).

22. Pri ocenjevanju, ali se pomoč za varstvo okolja in energijo lahko šteje za združljivo z notranjim trgom v skladu s členom 107(3), točka (c), Pogodbe, bo Komisija proučila naslednje vidike: (a) v zvezi s prvim (pozitivnim) pogojem, da pomoč pospešuje razvoj gospodarske dejavnosti: (i) opredelitev gospodarske dejavnosti, ki se pospešuje z ukrepom, pozitivnih učinkov ukrepa za širšo družbo, po potrebi pa tudi njegove ustreznosti za specifične politike Unije (glej oddelek 3.1.1); (ii) spodbujevalni učinek pomoči (glej oddelek 3.1.2); (iii) neobstoj kršitve ustreznih določb prava Unije (glej oddelek 3.1.3); (b) v zvezi z drugim (negativnim) pogojem, da pomoč nima neutemeljenega vpliva na trgovinske pogoje v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi: (i) potrebo po posredovanju države (glej oddelek 3.2.1.1); (ii) ustreznost pomoči (glej oddelek 3.2.1.2); (iii) sorazmernost pomoči (pomoč, omejena na najmanjšo, ki je potrebna za doseganje cilja), vključno s kumulacijo (glej oddelek 3.2.1.3); (iv) preglednost pomoči (glej oddelek 3.2.1.4); (v) preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov pomoči na konkurenco in trgovino (glej oddelek 3.2.2) ter (vi) primerjavo pozitivnih in negativnih učinkov pomoči (glej oddelek 3.3).

3.1 Pozitivni pogoj pomoč mora pospeševati razvoj gospodarske dejavnosti

3.1.1 Opredelitev gospodarske dejavnosti, ki se pospešuje z ukrepom, pozitivnih učinkov ukrepa za širšo družbo, po potrebi pa tudi njegova ustreznost za specifične politike Unije

23. Države članice morajo pri priglasitvi pomoči opredeliti gospodarske dejavnosti, ki se bodo pospeševale s pomočjo, in navesti, kako se bo podpiral razvoj navedenih dejavnosti.

24. Pomoč za preprečevanje ali zmanjševanje negativnih učinkov gospodarskih dejavnosti na podnebje ali okolje lahko pospešuje razvoj gospodarskih dejavnosti s povečanjem trajnostnosti zadevne gospodarske dejavnosti. Poleg tega se lahko s pomočjo zagotovi, da se lahko ta dejavnost v prihodnosti nadaljuje, ne da bi povzročala nesorazmerno okoljsko škodo, ter s podpiranjem ustvarjanja novih gospodarskih dejavnosti in storitev (podpiranjem razvoja tako imenovanega „zelenega gospodarstva“).

25. Države članice morajo navesti tudi, ali bo pomoč prispevala k doseganju ciljev podnebne, okoljske in energetske politike Unije, ter opisati, kako, ter, natančneje, pričakovane koristi pomoči v smislu njenega konkretnega prispevka k varstvu okolja, vključno z blažitvijo podnebnih sprememb, ali učinkovitemu delovanju notranjega trga z energijo.

3.1.2 Spodbujevalni učinek

26. Za pomoč se lahko šteje, da pospešuje gospodarsko dejavnost, samo, če ima spodbujevalni učinek. Pomoč ima spodbujevalni učinek, če upravičenca spodbudi k spremembi ravnanja ali izvajanju dodatne gospodarske dejavnosti ali okolju prijaznejše gospodarske dejavnosti, ki je brez pomoči ne bi izvajal ali bi jo izvajal v omejenem obsegu ali na drugačen način.

27. Pomoč ne sme podpirati stroškov dejavnosti, ki bi jo upravičenec do pomoči v vsakem primeru opravljal, in ne sme biti nadomestilo za običajno poslovno tveganje gospodarske dejavnosti ( 38 )

28. Dokazovanje spodbujevalnega učinka vključuje opredelitev dejanskega scenarija in verjetnega hipotetičnega scenarija brez pomoči ( 39 ) . Komisija bo to proučila na podlagi količinske opredelitve iz oddelka 3.2.1.3.

29. Komisija meni, da pomoč nima spodbujevalnega učinka za upravičenca, če se je delo pri projektu ali dejavnosti začelo, preden je upravičenec nacionalnim organom predložil pisno vlogo za pomoč. Kadar upravičenec začne izvajati projekt, preden predloži vlogo za pomoč, se nobena pomoč, dodeljena za ta projekt, načeloma ne bo štela za združljivo z notranjim trgom.

30. Vloga za pomoč je lahko v različnih oblikah, na primer v obliki ponudbe v okviru konkurenčnega postopka zbiranja ponudb. Vsaka vloga mora vsebovati vsaj ime prosilca, opis projekta ali dejavnosti, vključno z lokacijo projekta ali dejavnosti, in znesek pomoči, potreben za izvedbo.

31. V nekaterih izjemnih primerih ima lahko pomoč spodbujevalni učinek tudi pri projektih, ki so se začeli pred predložitvijo vloge za pomoč. Za pomoč se šteje, da ima spodbujevalni učinek, zlasti kadar: (a) se pomoč dodeli samodejno v skladu z objektivnimi in nediskriminatornimi merili ter brez nadaljnjega uveljavljanja diskrecijske pravice države članice, ukrep pa je bil sprejet in je začel veljati, preden se je projekt ali dejavnost, za katero je bila dodeljena pomoč, začela izvajati, razen za sheme, ki so naslednice davčnih shem, kadar je dejavnost že bila zajeta v prejšnjih shemah v obliki davčnih ugodnosti; (b) nacionalni organi pred začetkom del objavijo obvestilo o nameri za določitev predlaganega ukrepa pomoči, ki ga mora Komisija potrditi v skladu s členom 108(3) Pogodbe. To obvestilo je treba objaviti na javnem spletnem mestu ali v drugem javnem mediju s podobno širokim in enostavnim dostopom ter v njem jasno navesti vrsto projektov, ki so po predlogu države članice upravičeni, in datum, po katerem namerava država članica šteti take projekte za upravičene. Predlagana upravičenost ne sme biti neutemeljeno omejena. Upravičenec mora organ, ki dodeli pomoč, pred začetkom del obvestiti, da je predlagani ukrep pomoči obravnaval kot pogoj za sprejete odločitve o naložbi. Kadar se država članica pri dokazovanju spodbujevalnega učinka opira na tako obvestilo, mora pri priglasitvi državne pomoči predložiti izvod obvestila in povezavo na spletno mesto, na katerem je bilo objavljeno, ali ustrezno dokazilo, da je obvestilo na voljo javnosti; (c) pomoč za tekoče poslovanje se dodeli obstoječim obratom za okolju prijazno proizvodnjo, pri čemer „začetka del“ ni, ker ni nobene pomembne nove naložbe. V teh primerih je mogoče spodbujevalni učinek dokazati na podlagi spremembe za okolju prijazno obratovanje obrata, namesto cenejšega in okolju manj prijaznega, alternativnega obratovanja.

32. Komisija meni, da pomoč, dodeljena le za kritje stroškov prilagoditve standardom Unije, načeloma nima spodbujevalnega učinka. Splošno pravilo je, da ima lahko spodbujevalni učinek samo pomoč za preseganje standardov Unije. Če je bil ustrezni standard Unije že sprejet, vendar še ni začel veljati, pa ima lahko pomoč spodbujevalni učinek, če spodbuja izvedbo in dokončanje naložbe vsaj 18 mesecev pred začetkom veljavnosti standarda, razen če je v oddelkih 4.1 do 4.13 navedeno drugače. Da se držav članic ne bi odvrnilo od določitve obveznih nacionalnih standardov, ki so strožji ali ambicioznejši od ustreznih standardov Unije, imajo lahko ukrepi pomoči spodbujevalni učinek ne glede na obstoj takih nacionalnih standardov. Enako velja za pomoč, ki se dodeli, če so bili v primeru neobstoja standardov Unije sprejeti obvezni nacionalni standardi.

3.1.3 Neobstoj kršitve ustreznih določb prava Unije

33. Če podprta dejavnost ali ukrep pomoči ali pogoji, ki veljajo zanj, vključno z načinom financiranja, če je sestavni del ukrepa, vključujejo kršitev ustreznega prava Unije, pomoči ni mogoče razglasiti za združljivo z notranjim trgom. To se lahko zgodi, na primer, kadar za pomoč veljajo določbe, v skladu s katerimi je pomoč neposredno ali posredno pogojena s poreklom izdelkov ali opreme, na primer kadar zanjo velja zahteva, da mora upravičenec kupiti domače izdelke.

3.2 Negativni pogoj: pomoč ne sme neupravičeno spreminjati trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi

3.2.1 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine

3.2.1.1 Nujnost pomoči

34. Predlagani ukrep državne pomoči mora biti ciljno usmerjen v okoliščine, v katerih lahko zagotovi konkreten razvoj, ki ga trg sam ne more doseči, na primer z odpravljanjem nedelovanja trga v zvezi s projekti ali dejavnostmi, za katere se dodeli pomoč. Čeprav na splošno velja, da konkurenčni trgi po navadi zagotavljajo učinkovite rezultate v smislu razvoja gospodarskih dejavnosti, cen, proizvodnje in rabe virov, se lahko v primeru nedelovanja trga z javnim posredovanjem v obliki državne pomoči poveča učinkovitost delovanja trgov in s tem prispeva k razvoju gospodarske dejavnosti, kolikor trg sam ne doseže učinkovitega rezultata. Država članica bi morala opredeliti nedelovanja trga, ki preprečujejo doseganje ustrezne ravni varstva okolja ali učinkovitega notranjega trga z energijo. Glavna nedelovanja trga, povezana z varstvom okolja in energijo, ki lahko preprečijo najboljše rezultate in povzročijo neučinkovitost, so: (a) Negativne eksternalije: pri ukrepih okoljske pomoči so te najpogostejše, nastanejo pa zaradi neustrezne cene onesnaževanja, kar pomeni, da zadevno podjetje ne nosi vseh stroškov onesnaževanja. V tem primeru podjetja, ki delujejo v lastnem interesu, nimajo zadostnih spodbud, da bi pri izbiri določene tehnologije ali odločanju o ravni proizvodnje upoštevala negativne eksternalije, ki so posledica njihove gospodarske dejavnosti. Povedano drugače, stroški, ki jih ima podjetje, ne odražajo v celoti stroškov, ki jih imajo potrošniki in širša družba. Zato podjetja običajno nimajo zadostnih spodbud za znižanje ravni onesnaževanja, ki ga povzročajo, ali za sprejetje posameznih ukrepov za varstvo okolja. (b) Pozitivne eksternalije: ker bodo imeli del koristi poleg vlagatelja tudi drugi udeleženci na trgu, bodo podjetja morda vlagala premalo. Pozitivne eksternalije se lahko na primer pojavijo pri naložbah v ekoinovacije, stabilnost sistema, nove in inovativne tehnologije za energijo iz obnovljivih virov ter inovativne ukrepe za prilagajanje odjema ali v primeru energetske infrastrukture ali ukrepov za zanesljivost oskrbe z električno energijo, ki koristijo številnim državam članicam ali večjemu številu potrošnikov. (c) Asimetrične informacije: običajno se pojavijo na trgih, na katerih so razlike med informacijami, ki so na voljo eni strani trga, in informacijami, ki so na voljo drugi strani trga. Tak položaj lahko na primer nastane, kadar zunanji finančni vlagatelji nimajo informacij glede verjetnih donosov projekta in tveganj v zvezi s projektom. Nastane lahko tudi pri sodelovanju na področju čezmejne infrastrukture, kadar ima ena stran manj informacij kot druga. Čeprav tveganje ali negotovost samo po sebi ne povzroča nedelovanja trga, je težava zaradi asimetričnih informacij povezana s stopnjo takega tveganja in negotovosti. Oboje je po navadi večje pri okoljskih naložbah, pri katerih je obdobje amortizacije običajno daljše, kar krepi poudarek na kratkoročnem obdobju, ki je lahko zaradi pogojev financiranja za take naložbe, zlasti za MSP, še večji. (d) Neuspešno usklajevanje: to lahko prepreči razvoj projekta ali njegovo učinkovito načrtovanje zaradi različnih interesov in spodbud vlagateljev (tako imenovanih ločenih spodbud), stroškov sklepanja pogodb ali sporazumov o zavarovanju odgovornosti, negotovosti glede skupnega rezultata in učinkov omrežja, na primer neprekinjene oskrbe z električno energijo. Tako neuspešno usklajevanje se lahko na primer pojavi v razmerju med lastnikom stavbe in najemnikom glede energijsko učinkovitih rešitev. Še dodatno ga lahko poslabšajo težave pri obveščanju, zlasti kadar so povezane z asimetričnimi informacijami. Nastane lahko tudi zaradi potrebe po doseganju določene kritične mase, preden je začetek projekta tržno privlačen, kar je lahko zlasti pomembno pri (čezmejnih) infrastrukturnih projektih.

35. Samo nedelovanje trga v določenih okoliščinah pa ni zadostna utemeljitev nujnosti državne pomoči. Za obravnavo nekaterih ugotovljenih nedelovanj trga so morda že vzpostavljene druge politike in ukrepi, na primer sektorski predpisi, obvezni standardi Unije glede onesnaževanja, obveznosti glede oskrbe, mehanizmi oblikovanja cen, kot je sistem Unije za trgovanje z emisijami (EU ETS), in davki na ogljikov dioksid. Dodatni ukrepi, vključno z državno pomočjo, so lahko usmerjeni samo na preostala nedelovanja trga, tj. tista, ki se ne obravnavajo z navedenimi drugimi politikami in ukrepi. Prav tako je treba dokazati, kako državna pomoč krepi druge vzpostavljene politike in ukrepe za odpravo istih nedelovanj trga. Zato je težje dokazati, da je državna pomoč potrebna, če je v nasprotju z drugimi politikami, usmerjenimi v ista nedelovanja trga. Zato bi morala država članica opredeliti tudi vse morebitne obstoječe politike in ukrepe, ki so že ciljno usmerjeni v opredeljene regulativne pomanjkljivosti ali nedelovanja trga.

36. Komisija bo štela pomoč za nujno, če država članica dokaže, da je dejansko ciljno usmerjena v preostala nedelovanja trga ob upoštevanju vseh morebitnih drugih politik in ukrepov, že vzpostavljenih za obravnavo nekaterih opredeljenih nedelovanj trga.

37. Kadar se državna pomoč dodeli za projekte ali dejavnosti, ki so po tehnološki vsebini, stopnji tveganja in obsegu podobni tistim, že izvedenim v Uniji pod tržnimi pogoji, bo Komisija načeloma predpostavljala, da nedelovanja trga ni, ter zahtevala dodatne dokaze za potrebo po državni pomoči.

38. Da bi država članica dokazala nujnost pomoči, mora dokazati, da projekt ali – v primeru shem – referenčni projekt brez pomoči ne bi bil izveden. Komisija bo to ocenila na podlagi količinske opredelitve iz oddelka 3.2.1.3 ali specifične analize na podlagi dokazov, ki jo predloži država članica in ki dokazuje nujnost pomoči.

3.2.1.2 Ustreznost

39. Predlagani ukrep pomoči mora biti ustrezen instrument politike za doseganje predvidenega cilja pomoči, kar pomeni, da ne sme obstajati manj izkrivljajoč instrument politike in pomoči, s katerim bi bilo mogoče doseči enake rezultate.

3.2.1.2.1. Ustreznost v primerjavi z drugimi instrumenti politike

40. Državna pomoč ni edini instrument politike, ki je na voljo državam članicam za spodbujanje višje ravni varstva okolja ali zagotavljanje učinkovitega notranjega trga z energijo. Na voljo so morda drugi, ustreznejši instrumenti, kot so tržni instrumenti ali ukrepi na strani odjema, ki vključujejo predpise, skladnost z načelom „energijska učinkovitost na prvem mestu“ ( 40 ) , javno naročanje ali standardizacijo, ter povečanje financiranja javne infrastrukture in splošni davčni ukrepi. Tudi mehki instrumenti, kot so prostovoljni okoljski znaki in razširjanje okolju prijaznih tehnologij, imajo lahko pomembno vlogo pri doseganju višje ravni varstva okolja ( 41 )

41. Različni ukrepi za odpravo istega nedelovanja trga so si lahko v nasprotju. To velja v primerih, kadar je uveden učinkovit tržni mehanizem, ki je posebej namenjen reševanju težave eksternalij, kot je sistem Unije za trgovanje z emisijami. Dodaten podporni ukrep za odpravo istega nedelovanja trga bi lahko zmanjšal učinkovitost tržnega mehanizma. Zato je treba shemo pomoči, namenjeno obravnavanju preostalih nedelovanj trga, načrtovati tako, da ne ogroža učinkovitosti tržnega mehanizma.

42. S spoštovanjem načela „onesnaževalec plača“ na podlagi okoljske zakonodaje naj bi se zagotovila odprava nedelovanja trga, povezanega z negativnimi eksternalijami. Državna pomoč zato ni ustrezen instrument in je ni mogoče dodeliti, če je bilo upravičencu do pomoči na podlagi obstoječe zakonodaje Unije ali nacionalne zakonodaje mogoče pripisati odgovornost za onesnaževanje.

3.2.1.2.2. Ustreznost v primerjavi z drugimi instrumenti pomoči

43. Državna pomoč za varstvo okolja in energijo se lahko dodeli v različnih oblikah. Država članica pa bi morala zagotoviti, da se pomoč dodeli v obliki, ki bo verjetno povzročila najmanjše izkrivljanje trgovine in konkurence.

44. V zvezi s tem mora država članica utemeljiti, zakaj so druge, morebitno manj izkrivljajoče oblike pomoči, kot so vračljiva predplačila v primerjavi z neposrednimi nepovratnimi sredstvi, davčni dobropisi v primerjavi z nižjo obdavčitvijo ali oblike pomoči, ki temeljijo na finančnih instrumentih, kot so dolžniški instrumenti v primerjavi z lastniškimi, vključno na primer s posojili z nizko obrestno mero ali subvencijami obrestne mere, državnimi jamstvi ali drugačnim financiranjem pod ugodnimi pogoji, manj ustrezne.

45. Izbira instrumenta pomoči bi morala ustrezati nedelovanju trga, ki naj bi se odpravilo z ukrepom pomoči. Kadar so dejanski prihodki negotovi, kot je to v primeru ukrepov za prihranek energije, je lahko najustreznejši instrument vračljivo predplačilo.

46. Država članica mora dokazati, da sta pomoč in njena zasnova ustrezni za doseganje cilja ukrepa, v katerega je pomoč ciljno usmerjena.

3.2.1.3 Sorazmernost

47. Šteje se, da je pomoč sorazmerna, če je znesek pomoči na upravičenca omejen na najnižji znesek, potreben za izvedbo projekta ali dejavnosti, za katero se dodeli pomoč.

48. Splošno načelo je, da se pomoč šteje za omejeno na najmanjšo potrebno za izvedbo projekta ali dejavnosti, za katero se dodeli pomoč, če ustreza neto dodatnim stroškom (vrzeli v financiranju), potrebnim za izpolnitev cilja ukrepa pomoči, v primerjavi s hipotetičnim scenarijem brez pomoči. Neto dodatni stroški se določijo na podlagi razlike med gospodarskimi prihodki in stroški (vključno z naložbami in poslovanjem) projekta, za katerega se dodeli pomoč, ter prihodki in stroški alternativnega projekta, ki bi ga upravičenec do pomoči verjetno izvedel brez pomoči.

49. Podrobna ocena neto dodatnih stroškov ne bo potrebna, če se zneski pomoči določijo na podlagi konkurenčnega postopka zbiranja ponudb, saj ta zagotavlja zanesljivo oceno najmanjše pomoči, ki jo potrebujejo potencialni upravičenci ( 42 ) . Zato Komisija meni, da je sorazmernost pomoči zagotovljena, če so izpolnjena naslednja merila: (a) postopek zbiranja ponudb je konkurenčen, kar pomeni, da je odprt, jasen, pregleden in nediskriminatoren, temelji na objektivnih merilih, ki so predhodno določena v skladu s ciljem ukrepa ter zagotavljajo čim manjše tveganje strateških ponudb; (b) merila se objavijo dovolj časa pred rokom za predložitev ponudb, da se omogoči učinkovita konkurenca (43); (c) proračun ali obseg, povezan s postopkom zbiranja ponudb, je zavezujoč, saj se lahko pričakuje, da vsi ponudniki ne bodo prejeli pomoči, pričakovano število ponudnikov zadostuje za zagotovitev učinkovite konkurence, zasnova postopkov zbiranja ponudb, v okviru katerih med izvajanjem sheme ni bilo prejetih dovolj ponudb, pa se popravi, da se v nadaljnjih postopkih zbiranja ponudb ali čim prej ponovno vzpostavi učinkovita konkurenca; (d) naknadne prilagoditve rezultata postopka zbiranja ponudb (kot so poznejša pogajanja o rezultatih ponudb ali racioniranje) se preprečijo, saj lahko ogrozijo učinkovitost rezultata postopka.

50. Pogoji za sodelovanje, ki se uporabljajo za razvrščanje ponudb in nazadnje za dodelitev pomoči v konkurenčnem razpisnem postopku, morajo praviloma zagotoviti prispevek h glavnim ciljem ukrepa, ki je neposredno ali posredno povezan z zneskom pomoči, ki ga prosilec zahteva. To se lahko izrazi na primer kot pomoč na enoto varstva okolja ali pomoč na enoto energije ( 44 ) . Morda je primerno vključiti tudi druge pogoje za sodelovanje, ki niso neposredno ali posredno povezani z glavnimi cilji ukrepa. V takih primerih ti drugi pogoji ne smejo predstavljati več kot 30 % ponderjev vseh pogojev za sodelovanje. Država članica mora predložiti razloge za predlagani pristop in zagotoviti, da ustreza zastavljenim ciljem.

51. Kadar se pomoč ne dodeli na podlagi konkurenčnega postopka zbiranja ponudb, je treba neto dodatne stroške določiti na podlagi primerjave dobičkonosnosti po dejanskem in hipotetičnem scenariju. Za določitev vrzeli v financiranju v takih primerih mora država članica za dejanski in verodostojen hipotetični scenarij predložiti količinsko opredelitev vseh glavnih stroškov in prihodkov, oceno tehtanega povprečja stroškov kapitala (WACC) upravičencev za diskontiranje prihodnjih denarnih tokov ter neto sedanjo vrednost v življenjski dobi projekta za dejanski in hipotetični scenarij. Komisija bo preverila, ali je ta hipotetični scenarij realističen ( 45 ) . Država članica mora predložiti razloge za predpostavke, uporabljene za vsak vidik količinske opredelitve, ter pojasniti in utemeljiti vse uporabljene metodologije. Običajne neto dodatne stroške je mogoče oceniti na podlagi razlike med neto sedanjo vrednostjo po dejanskem scenariju in neto sedanjo vrednostjo po hipotetičnem scenariju v življenjski dobi referenčnega projekta.

52. Upravičenec po hipotetičnem scenariju morda ne izvede dejavnosti ali naložbe ali posluje brez sprememb. Kadar dokazi kažejo, da je tak hipotetični scenarij najverjetnejši, se lahko približek neto dodatnih stroškov izračuna na podlagi negativne neto sedanje vrednosti projekta po dejanskem scenariju brez pomoči v življenjski dobi projekta (pri čemer se implicitno predpostavlja, da je neto sedanja vrednost hipotetičnega scenarija enaka nič) ( 46 ) . To lahko zlasti velja za infrastrukturne projekte.

53. V primeru individualne pomoči in shem, ki koristijo precej omejenemu številu upravičencev, je treba izračune in napovedi iz točke 51 predstaviti na ravni podrobnega poslovnega načrta projekta, v primeru shem pomoči pa na podlagi enega ali več referenčnih projektov. Če se uporablja točka 52, je podobno treba ustrezna dokazila predstaviti na ravni podrobnega poslovnega načrta projekta, v primeru shem pomoči pa na podlagi enega ali več referenčnih projektov.

54. V nekaterih okoliščinah je morda težko v celoti opredeliti koristi in stroške upravičenca ter tako količinsko opredeliti neto sedanjo vrednost po dejanskem in hipotetičnem scenariju. V takih primerih se lahko uporabijo alternativni pristopi za specifične vrste pomoči iz poglavja 4. V navedenih primerih se lahko pomoč šteje za sorazmerno, kadar njen znesek ne presega največje intenzivnosti pomoči.

55. Kadar se konkurenčni postopek zbiranja ponudb ne uporabi ter so zneski prihodnjih stroškov in prihodkov zelo negotovi, informacije pa zelo asimetrične, bo država članica morda morala uvesti take modele nadomestila, ki nadomestila ne določajo v celoti vnaprej, ampak se to deloma določi vnaprej in deloma naknadno, ali naknadno uvesti mehanizme za vračanje sredstev ali spremljanje stroškov ob ohranjanju spodbud za upravičence za čim večje zmanjšanje njihovih stroškov in učinkovitejši postopni razvoj njihove poslovne dejavnosti.

3.2.1.3.1. Kumulacija

56. Pomoč se lahko dodeli sočasno na podlagi več shem pomoči ali skupaj z ad hoc pomočjo ali pomočjo de minimis v zvezi z istimi upravičenimi stroški, če skupni znesek pomoči za posamezni projekt ali dejavnost ne vodi do prekomernega nadomestila ali ne presega najvišjega dovoljenega zneska pomoči na podlagi teh smernic. Če država članica dovoli kumulacijo pomoči na podlagi enega ukrepa in pomoči na podlagi drugih ukrepov, mora za vsak ukrep navesti metodo, uporabljeno za zagotovitev izpolnjevanja pogojev iz te točke.

57. Sredstva Unije, ki se upravljajo centralno in niso neposredno ali posredno pod nadzorom države članice, ne pomenijo državne pomoči. Kadar se taka sredstva Unije združijo z državno pomočjo, je treba zagotoviti, da skupni znesek javnega financiranja, dodeljen v zvezi z istimi upravičenimi stroški, ne privede do prekomernega nadomestila.

3.2.1.4 Preglednost

58. Za zmanjšanje negativnih učinkov z zagotovitvijo, da imajo konkurenti dostop do ustreznih informacij o dejavnostih, ki se podpirajo, mora zadevna država članica zagotoviti, da se na spletišču Komisije za preglednost pri dodeljevanju pomoči ( 47 ) ali na celovitem spletišču o državni pomoči na nacionalni ali regionalni ravni objavijo: (a) celotno besedilo odobrene sheme pomoči ali sklepa o dodelitvi individualne pomoči in njegovih izvedbenih določb ali povezava nanj; (b) informacije o vsaki individualni pomoči, ki je bila dodeljena ad hoc ali v okviru sheme pomoči, odobrene na podlagi teh smernic, in ki presega 100 000 EUR (48).

59. Države članice morajo svoja celovita spletišča o državni pomoči, na katerih se objavijo informacije, ki se zahtevajo v skladu s tem oddelkom, organizirati tako, do omogočijo preprost dostop do informacij. Informacije morajo biti objavljene v obliki nelastniških preglednic, ki omogočajo učinkovito iskanje, izpis in prenos podatkov ter njihovo preprosto objavo na spletu, na primer v formatu CSV ali XML. Širša javnost mora imeti neomejen dostop do spletišča. Za dostop do spletišča se ne sme zahtevati predhodna registracija uporabnika.

60. Za sheme v obliki davčnih ugodnosti ali ugodnosti v zvezi z davkom podobnimi dajatvami se šteje, da so pogoji iz točke 58(b) izpolnjeni, če države članice objavijo zahtevane informacije o zneskih individualne pomoči v naslednjih razponih (v milijonih EUR): 0,1–0,5; 0,5–1; 1–2; 2–5; 5–10; 10–30; 30–60; 60–100; 100–250; 250 in več.

61. Informacije iz točke 58(b) je treba objaviti v šestih mesecih od datuma dodelitve pomoči, v primeru pomoči v obliki davčnih ugodnosti pa v enem letu od roka za oddajo davčne napovedi ( 49 ) . Če gre za nezakonito, vendar združljivo pomoč, morajo države članice zagotoviti, da se te informacije objavijo naknadno v šestih mesecih od datuma sklepa Komisije, s katerim je bila pomoč razglašena za združljivo. Da se omogoči izvrševanje pravil o državni pomoči v skladu s Pogodbo, morajo biti informacije na voljo najmanj deset let od datuma dodelitve pomoči.

62. Komisija bo na svojem spletišču objavila povezave do spletišč o državni pomoči iz točke 59.

3.2.2 Preprečevanje neupravičenih negativnih učinkov za konkurenco in trgovino

63. V skladu s točko (c) člena 107(3) Pogodbe lahko Komisija razglasi pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij za združljivo, ampak samo, če „takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi“.

64. Za uporabo tega negativnega pogoja je treba najprej oceniti izkrivljajoči učinek zadevne pomoči na trgovinske pogoje. Vsak ukrep pomoči po svoji naravi povzroča ali lahko povzroča izkrivljanje konkurence in vpliva na trgovino med državami članicami, saj se z njim okrepi konkurenčni položaj upravičencev, in to tudi, če je ukrep pomoči nujen, ustrezen, sorazmeren in pregleden.

65. Pomoč za okoljske namene po svoji naravi praviloma daje prednost okolju prijaznim izdelkom in tehnologijam na račun drugih, bolj onesnažujočih, pri čemer se ta učinek pomoči načeloma ne šteje za neupravičeno izkrivljanje konkurence, saj se z njim obravnavajo nedelovanja trga, zaradi katerih je pomoč potrebna. Poleg tega podpora za podnebju prijazne izdelke in tehnologije spodbuja doseganje ciljev evropskih podnebnih pravil za leti 2030 in 2050. Zato bo Komisija v zvezi z ukrepi za varstvo okolja obravnavala zlasti izkrivljajoče učinke na konkurente, ki prav tako poslujejo okolju prijazno, tudi brez pomoči.

66. Komisija meni, da imajo ali verjetno imajo sheme, odprte širšemu krogu potencialnih upravičencev, bolj omejen izkrivljajoči učinek za konkurenco kot podpora, ciljno usmerjena zgolj na omejeno število specifičnih upravičencev, zlasti kadar obseg ukrepa pomoči vključuje vse konkurente, ki so pripravljeni zagotoviti isto storitev, izdelek ali korist.

67. Državna pomoč za okoljske in energetske cilje lahko nenamerno ogrozi nagrajevanje najučinkovitejših in najbolj inovativnih proizvajalcev, ki ga zagotavlja trg, ter spodbude, ki jih zagotavlja najmanj učinkovitim za izboljšanje delovanja, prestrukturiranje ali izstop s trga. To lahko povzroči tudi neučinkovite ovire za vstop učinkovitejših ali bolj inovativnih potencialnih konkurentov. Dolgoročno lahko taka izkrivljanja ovirajo inovacije, učinkovitost in sprejemanje čistejših tehnologij. Ti izkrivljajoči učinki so lahko pomembni zlasti, kadar se pomoč dodeli projektom, ki zagotavljajo omejeno začasno korist, vendar dolgoročneje izključijo čistejše tehnologije, vključno s tistimi, ki so potrebne za doseganje srednje- in dolgoročnih podnebnih ciljev, določenih v evropskih podnebnih pravilih. Primer tega je lahko podpora nekaterim dejavnostim, pri katerih se uporabljajo fosilna goriva ter s katerimi se zagotovi takojšnje zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, vendar počasnejše dolgoročno zmanjševanje emisij. Če je vse ostalo nespremenjeno, velja, da čim manjši časovni razmak med naložbo, za katero se dodeli pomoč, in ustreznim ciljnim datumom, pomeni tem večjo verjetnost, da so njene začasne koristi manjše od morebitnih dejavnikov, ki odvračajo od čistejših tehnologij. Zato bo Komisija pri svoji oceni upoštevala te morebitne kratkoročne in dolgoročne negativne učinke za konkurenco in trgovino.

68. Pomoč lahko izkrivlja konkurenco tudi z okrepitvijo ali ohranitvijo znatne tržne moči upravičenca. Tudi kadar pomoč znatne tržne moči ne krepi neposredno, jo lahko krepi posredno, z odvračanjem obstoječih konkurentov od širitve, spodbujanjem njihovega izstopa ali odvračanjem novih konkurentov od vstopa. To je treba upoštevati zlasti, kadar je ukrep podpore ciljno usmerjen na omejeno število specifičnih upravičencev ali kadar so prvotni akterji pridobili tržno moč pred liberalizacijo trga, kar občasno velja na primer za trge z energijo. To je pomembno tudi pri konkurenčnih postopkih zbiranja ponudb na nastajajočih trgih, kadar obstaja tveganje, da bo akter z močnim tržnim položajem uspešen z večino ponudb in bo preprečil pomembne nove vstope.

69. Poleg izkrivljanj na proizvodnih trgih lahko pomoč vpliva tudi na trgovino in izbiro lokacije. Navedena izkrivljanja se lahko pojavijo v vseh državah članicah, bodisi ko podjetja med seboj konkurirajo na čezmejni ravni bodisi ko proučujejo različne lokacije za naložbe. Pomoč, ki je namenjena ohranjanju gospodarske dejavnosti v eni regiji ali privabljanju dejavnosti iz drugih regij na notranjem trgu, lahko povzroči selitev dejavnosti ali naložb iz ene regije v drugo brez neto vpliva na okolje. Komisija bo preverila, ali ima pomoč očitne negativne učinke na konkurenco in trgovino. Na primer, pomoč za okoljske in energetske cilje, ki zgolj povzroči spremembo lokacije gospodarske dejavnosti brez izboljšanja obstoječe ravni varstva okolja v državah članicah, se ne bo štela za združljivo z notranjim trgom.

70. Komisija bo ukrepe na podlagi teh smernic odobrila za največ deset let, vendar je to lahko v nekaterih primerih dodatno omejeno (glej točko 76). Če želi država članica razširiti trajanje ukrepa tako, da bo presegalo najdaljše obdobje, lahko znova priglasi ukrep. To pomeni, da bi se lahko pomoč na podlagi odobrenih ukrepov dodelila za največ deset let od datuma obvestila o sklepu Komisije o razglasitvi državne pomoči za združljivo.

3.3 Primerjava pozitivnih učinkov pomoči z negativnimi učinki na konkurenco in trgovino

71. Komisija bo nazadnje primerjala ugotovljene negativne učinke ukrepa pomoči za konkurenco in trgovinske pogoje ter pozitivne učinke načrtovane pomoči za gospodarsko dejavnost, za katero se zagotovi podpora, vključno z njenim prispevkom k varstvu okolja in ciljem energetske politike ter, natančneje, k prehodu na okoljsko trajnostne dejavnosti in doseganju pravno zavezujočih ciljev iz evropskih podnebnih pravil ter energetskih in podnebnih ciljev Unije za leto 2030.

72. Pri tem bo posebno pozornost namenila členu 3 Uredbe (EU) 2020/852, vključno z načelom, da se ne škoduje bistveno ( 50 ) , ali drugim primerljivim metodologijam. Poleg tega bo Komisija pri oceni negativnih učinkov za konkurenco in trgovino po potrebi upoštevala tudi negativne eksternalije dejavnosti, za katero se dodeli pomoč, kadar take eksternalije z ustvarjanjem ali povečevanjem neučinkovitosti trga negativno vplivajo na konkurenco in trgovino med državami članicami v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi, zlasti eksternalije, ki lahko ovirajo doseganje podnebnih ciljev na podlagi prava Unije ( 51 )

73. Komisija bo štela ukrep pomoči za združljivega z notranjim trgom le, kadar pozitivni učinki presegajo negativne. Kadar se s predlaganim ukrepom pomoči primerno opredeljeno nedelovanje trga ne obravnava na ustrezen in sorazmeren način, na primer zaradi začasne narave koristi in dolgoročnih izkrivljanj, kot je navedeno v točki 67, so negativni izkrivljajoči učinki ukrepa za konkurenco praviloma večji od njegovih pozitivnih učinkov. Zato bo Komisija verjetno sklenila, da je predlagani ukrep pomoči nezdružljiv.

74. Ukrepi, ki vključujejo neposredno ali posredno podporo fosilnim gorivom, zlasti najbolj onesnažujočim, verjetno ne bodo pozitivno vplivali na okolje, pogosto pa imajo pomembne negativne vplive, saj lahko povečajo negativne okoljske eksternalije na trgu. Enako velja za ukrepe, ki vključujejo nove naložbe v zemeljski plin, razen če dokazano nimajo učinka vezanosti ( 52 ) . To bo načeloma pomenilo, da ni verjetno, da bo skupni učinek takih ukrepov pozitiven, kot je podrobneje pojasnjeno v poglavju 4.

75. Komisija bo na splošno ugodno obravnavala značilnosti ukrepov, ki jih države članice predlagajo za olajšanje udeležbe MSP in po potrebi skupnosti na področju energije iz obnovljivih virov v konkurenčnih postopkih zbiranja ponudb, če pozitivni učinki zagotavljanja udeležbe in sprejemanja presegajo morebitne izkrivljajoče učinke.

76. Dodatni dejavniki, ki jih je treba v nekaterih primerih upoštevati za ugotavljanje skupnega učinka določenih kategorij shem pomoči, so: (a) zahteva za naknadno ocenjevanje, kot je opisana v poglavju 5; v takih primerih lahko Komisija omeji trajanje shem (običajno na štiri leta ali manj) z možnostjo naknadne ponovne priglasitve njihovega podaljšanja; (b) kadar se ne uporabi konkurenčni postopek zbiranja ponudb, zahteva za posamično priglasitev projektov podpore določenega obsega ali z določenimi značilnostmi; (c) zahteva za časovno omejitev ukrepov pomoči.

4. VRSTE POMOČI

4.1 Pomoč za zmanjšanje in odvzem emisij toplogrednih plinov, med drugim s podporo za energijo iz obnovljivih virov in energijsko učinkovitost

4.1.1 Utemeljitev

77. Unija je v evropskih podnebnih pravilih določila zavezujoče in ambiciozne cilje za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov do leta 2030 in leta 2050. V Uredbi (EU) št. 2018/1999 je določila energetske in podnebne cilje za leto 2030. V direktivi o energetski učinkovitosti je določila zavezujoče cilje glede energijske učinkovitosti do leta 2030. Za podporo doseganju teh ciljev Unije in povezanih nacionalnih prispevkov je morda potrebna državna pomoč.

4.1.2 Področje uporabe in podprte dejavnosti

78. V oddelku 4.1 so določena pravila o združljivosti za ukrepe za energijo iz obnovljivih virov, vključno s pomočjo za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov ali sintetičnih goriv, proizvedenih z uporabo energije iz obnovljivih virov. V njem so določena tudi pravila o združljivosti za ukrepe pomoči, ki vključujejo širok nabor drugih tehnologij, namenjenih zlasti zmanjšanju emisij toplogrednih plinov ( 53 )

4.1.2.1 Pomoč za energijo iz obnovljivih virov

79. V tem ukrepu so določena pravila o združljivosti za ukrepe za podpiranje vseh vrst energije iz obnovljivih virov.

80. Podpora za pogonska biogoriva, druga tekoča biogoriva, bioplin (vključno z biometanom) in biomasna goriva se lahko odobri samo, če goriva, za katera se dodeli pomoč, izpolnjujejo trajnostna merila in merila za prihranek emisij toplogrednih plinov iz Direktive (EU) 2018/2001 in njenih izvedbenih ali delegiranih aktov.

81. Pomoč za proizvodnjo energije iz odpadkov se lahko šteje za združljivo s tem oddelkom, če je omejena na odpadke, ki spadajo v opredelitev obnovljivih virov energije.

82. Pomoč za proizvodnjo obnovljivega vodika ( 54 ) se lahko oceni v skladu s tem oddelkom.

4.1.2.2 Druga pomoč za zmanjšanje in odpravo emisij toplogrednih plinov in energijsko učinkovitost

83. Načeloma so upravičene vse tehnologije, ki prispevajo k zmanjševanju emisij toplogrednih plinov, vključno s pomočjo za proizvodnjo nizkoogljične energije ali sintetičnih goriv, proizvedenih z uporabo nizkoogljične energije, pomočjo za energijsko učinkovitost, vključno s soproizvodnjo z visokim izkoristkom, pomočjo za zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida/zajemanje in uporabo ogljikovega dioksida, pomočjo za prilagajanje odjema in shranjevanje energije, če se s tem zmanjšujejo emisije, ter pomočjo za zmanjšanje ali preprečevanje emisij iz industrijskih procesov, vključno s predelavo surovin. Zajeta je tudi podpora za odvzem toplogrednih plinov iz okolja. Ta oddelek se ne uporablja za ukrepe, katerih glavni cilj ni zmanjšati ali odstraniti emisije toplogrednih plinov. Kadar ukrep prispeva k zmanjšanju emisij toplogrednih plinov in preprečevanju ali zmanjševanju onesnaževanja, ki ni onesnaževanje zaradi emisij toplogrednih plinov, se združljivost ukrepa oceni na podlagi tega oddelka ali oddelka 4.5, odvisno od tega, kateri od teh dveh ciljev je glavni.

84. Ta oddelek zajema tudi projekte namenske infrastrukture (vključno z namensko infrastrukturo za vodik, druge nizkoogljične pline ter za zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida/zajemanje in uporabo ogljika), ki ne ustreza opredelitvi energetske infrastrukture, ter projekte, ki vključujejo namensko infrastrukturo ali energetsko infrastrukturo ali obe, združene s proizvodnjo ali porabo/uporabo.

85. Ta oddelek se uporablja tudi za pomoč MSP in malim podjetjem s srednje veliko tržno kapitalizacijo, ki so ponudniki ukrepov za izboljšanje energijske učinkovitosti, za olajšanje pogodbenega zagotavljanja prihranka energije v smislu člena 2(27) Direktive 2012/27/EU, kolikor ta pomoč olajšuje naložbe za izboljšanje energijske učinkovitosti industrijskih dejavnosti.

86. Pomoč za proizvodnjo energije iz odpadkov se lahko šteje za združljivo na podlagi tega oddelka, če je omejena na odpadke za obratovanje naprav, ki spadajo v opredelitev soproizvodnje z visokim izkoristkom.

87. Pomoč za proizvodnjo nizkoogljičnega vodika se lahko oceni v skladu s tem oddelkom.

88. V skladu s tem oddelkom se lahko oceni tudi pomoč za podporo elektrifikaciji z električno energijo iz obnovljivih virov in/ali nizkoogljično električno energijo, vključno s podporo za ogrevanje in industrijske procese.

4.1.3 Čim večje zmanjšanje izkrivljanja konkurence in trgovine

4.1.3.1 Nujnost pomoči

89. Točke 34 do 37 se ne uporabljajo za ukrepe za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Država članica mora opredeliti ukrepe politike, ki so že vzpostavljeni za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Čeprav sistem Unije za trgovanje z emisijami ter povezane politike in ukrepi zagotavljajo internalizacijo nekaterih stroškov emisij toplogrednih plinov, se ti stroški morda še ne internalizirajo v celoti.

90. Država članica bi morala dokazati, da je za predlagane dejavnosti potrebna pomoč v skladu s točko 38 ter ob upoštevanju hipotetičnega stanja ( 55 ) ter ustreznih stroškov in prihodkov, vključno s stroški in prihodki, povezanimi s sistemom za trgovanje z emisijami ter povezanimi politikami in ukrepi iz točke 89. V primeru precejšnje negotovosti glede prihodnjega razvoja trga, povezane z velikim delom gospodarske upravičenosti (ki lahko obstaja na primer pri naložbah v obnovljive vire energije, pri katerih prihodki od električne energije niso povezani z vhodnimi stroški), se lahko podpora v obliki določenega zajamčenega nadomestila za omejitev izpostavljenosti negativnim scenarijem šteje za potrebno za zagotovitev izvedbe zasebnih naložb. V takih primerih so morda potrebne omejitve dobičkonosnosti in/ali vračil sredstev, povezanih z morebitnimi pozitivnimi scenariji, da se zagotovi sorazmernost.

91. Kadar država članica v skladu s točko 90 dokaže, da je pomoč potrebna, Komisija predpostavlja, da še naprej obstaja preostalo nedelovanje trga, ki ga je mogoče odpraviti s pomočjo za razogljičenje, razen če nima dokazov o nasprotnem.

92. Za sheme, ki trajajo več kot tri leta, bi morala potrditi, da bo posodobila svojo analizo ustreznih stroškov in prihodkov vsaj vsake tri leta, v primeru shem, ki vključujejo manj pogosto dodeljevanje, pa pred dodelitvijo pomoči, da zagotovi, da pomoč ostane nujna za vsako upravičeno kategorijo upravičenca. Kadar pomoč za posamezno kategorijo upravičenca ni več potrebna, bi bilo treba to kategorijo izključiti pred nadaljnjo dodelitvijo pomoči ( 56 )

4.1.3.2 Ustreznost

93. Oddelek 3.2.1.2 se ne uporablja za ukrepe za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Če so izpolnjeni vsi drugi pogoji za združljivost, Komisija predpostavlja, da je lahko državna pomoč načeloma ustrezen ukrep za doseganje ciljev razogljičenja, saj drugi instrumenti politike praviloma ne zadostujejo za doseganje navedenih ciljev. Glede na obseg in nujnost izziva razogljičenja se lahko uporabijo različni instrumenti, vključno z neposrednimi nepovratnimi sredstvi.

94. Pomoč za olajševanje pogodbenega zagotavljanja prihranka energije iz točke 85 je lahko le v eni od naslednjih oblik: (a) posojilo ali jamstvo za ponudnika ukrepov za izboljšanje energijske učinkovitosti na podlagi pogodbe o zagotavljanju prihranka energije; (b) finančni produkt za refinanciranje zadevnega ponudnika (npr. odkup terjatev z regresom ali brez njega ali forfetiranje).

4.1.3.3 Upravičenost

95. Predvideti je mogoče, da bodo ukrepi za razogljičenje, ki so ciljno usmerjeni v specifične dejavnosti, konkurenčne drugim dejavnostim, za katere se ne zagotavljajo subvencije, povzročili večje izkrivljanje konkurence kot ukrepi, odprti za vse konkurenčne dejavnosti. Zato bi morala država članica navesti razloge za ukrepe, ki ne vključujejo vseh konkurenčnih tehnologij in projektov, na primer vseh projektov, ki se izvajajo na trgu električne energije, ali vseh podjetij, ki proizvajajo nadomestljive izdelke in imajo tehnične zmogljivosti, da učinkovito prispevajo k zmanjševanju emisij toplogrednih plinov ( 57 ) . Ti razlogi bi morali temeljiti na objektivnih vidikih, povezanih na primer z učinkovitostjo, stroški ali drugimi ustreznimi okoliščinami. Kadar je ustrezno, lahko temeljijo na dokazih, zbranih v okviru javnega posvetovanja iz oddelka 4.1.3.4.

96. Komisija bo ocenila navedene razloge in bo na primer sklenila, da bolj omejena upravičenost ne povzroča neupravičenega izkrivljanja konkurence v naslednjih primerih: (a) ukrep je ciljno usmerjen v specifičen sektorski ali tehnološki cilj, določen v pravu Unije (58), kot je shema za energijo iz obnovljivih virov ali energijsko učinkovitost (59); (b) ukrep je posebej namenjen podpori predstavitvenim projektom; (c) ukrep ni namenjen samo obravnavi razogljičenja, ampak tudi kakovosti zraka ali druge vrste onesnaževanja; (d) država članica opredeli razloge za pričakovanje, da lahko upravičeni sektorji ali inovativne tehnologije dolgoročno pomembno in stroškovno učinkovito prispevajo k varstvu okolja in temeljitemu razogljičenju; (e) ukrep je potreben za zagotovitev diverzifikacije, potrebne za preprečitev poslabšanja težav, povezanih s stabilnostjo omrežja (60); (f) predvideti je mogoče, da bodo z bolj selektivnim pristopom doseženi nižji stroški zagotavljanja varstva okolja (npr. z nižjimi stroški integracije v sistem zaradi diverzifikacije, tudi med obnovljivimi viri, kar bi lahko vključevalo tudi prilagajanje odjema in/ali shranjevanje) in/ali manjša izkrivljanja konkurence; (g) projekt je bil izbran na javnem razpisu kot del velikega integriranega čezmejnega projekta, ki ga je skupaj načrtovalo več držav članic in katerega cilj je pomembno prispevati k varstvu okolja v skupnem interesu Unije, ter uporablja inovativno tehnologijo, ki izhaja iz dejavnosti raziskav, razvoja in inovacij, ki jo izvaja upravičenec ali drug subjekt, če ta pridobi pravice do uporabe rezultatov prejšnjih raziskav, razvoja in inovacij ali je med prvimi uporabniki inovativne tehnologije v svojem sektorju.

97. Države članice morajo redno pregledovati pravila o upravičenosti in morebitna povezana pravila, da bi zagotovile veljavnost predloženih razlogov za utemeljitev bolj omejene upravičenosti med celotnim trajanjem vsake sheme, tj. da bi zagotovile, da bi bilo mogoče vse omejitve upravičenosti utemeljiti tudi, kadar bi bile razvite nove tehnologije ali pristopi ali kadar bi bilo na voljo več podatkov.

4.1.3.4 Javno posvetovanje

98. Oddelek 4.1.3.4 se uporablja od 1. julija 2023.

99. Razen v ustrezno utemeljenih izjemnih okoliščinah morajo države članice pred priglasitvijo pomoči izvesti javno posvetovanje o vplivih ukrepov, ki jih je treba priglasiti na podlagi tega oddelka, na konkurenco in o njihovi sorazmernosti. Obveznost posvetovanja se ne uporablja v zvezi s spremembami že odobrenih ukrepov, zaradi katerih se njihovo področje uporabe ali upravičenost ne spremeni oziroma zaradi katerih ne trajajo dlje kot deset let od datuma obvestila o prvotnem sklepu Komisije, v katerem je bila ugotovljena združljivost pomoči, niti v primerih iz točke 100. Za ugotavljanje utemeljenosti ukrepa ob upoštevanju meril iz teh smernic je treba opraviti naslednje javno posvetovanje ( 61 ) (a) za ukrepe, pri katerih povprečna letna pomoč, ki se dodeli, po ocenah znaša vsaj 150 milijonov EUR, javno posvetovanje, ki traja vsaj šest tednov in zajema: (i) upravičenost; (ii) metodo in oceno subvencije na tono preprečenih emisij ekvivalenta CO2 (62) (na projekt ali referenčni projekt); (iii) predlagano uporabo in obseg konkurenčnih postopkov zbiranja ponudb ter vse morebitne predlagane izjeme; (iv) glavne parametre za postopek dodelitve pomoči (63), tudi za omogočanje konkurence med različnimi vrstami upravičencev (64); (v) glavne predpostavke, na katerih temelji količinska opredelitev, uporabljena za dokazovanje spodbujevalnega učinka, nujnosti in sorazmernosti; (vi) če je mogoče podpreti nove naložbe v proizvodnjo energije ali industrijsko proizvodnjo na osnovi zemeljskega plina, predlagane zaščitne ukrepe za zagotovitev združljivosti s podnebnimi cilji Unije (glej točko 129); (b) za ukrepe, pri katerih povprečna letna pomoč, ki se dodeli, po ocenah znaša manj kot 150 milijonov EUR, javno posvetovanje, ki traja vsaj štiri tedne in zajema: (i) upravičenost; (ii) predlagano uporabo in obseg konkurenčnih postopkov zbiranja ponudb ter vse morebitne predlagane izjeme; (iii) če je mogoče podpreti nove naložbe v proizvodnjo energije ali industrijsko proizvodnjo na osnovi zemeljskega plina, predlagane zaščitne ukrepe za zagotovitev združljivosti s podnebnimi cilji Unije (glej točko 129).

100. Za ukrepe iz točke 99(b) ni treba izvesti javnega posvetovanja, če se uporabijo konkurenčni postopki zbiranja ponudb in ukrep ni namenjen podpori naložbam v proizvodnjo energije, proizvodnjo ali druge dejavnosti na osnovi fosilnih goriv.

101. Vprašalnike za posvetovanje je treba objaviti na javnem spletnem mestu. Države članice morajo objaviti odziv na posvetovanje, pri čemer morajo povzeti in obravnavati prejete prispevke. Pri tem bi morale pojasniti, kako se s področjem uporabe ali upravičenostjo predlaganega ukrepa čim bolj zmanjšajo morebitni negativni vplivi na konkurenco. Države članice morajo predložiti povezavo na odziv na posvetovanje v okviru priglasitve ukrepov pomoči na podlagi tega oddelka.

102. Komisija lahko v izjemnih in ustrezno utemeljenih primerih upošteva alternativne metode posvetovanja, če se stališča zainteresiranih strani upoštevajo pri (nadaljnjem) izvajanju pomoči. V takih primerih je morda treba alternativne metode združiti s popravnimi ukrepi za čim večje zmanjšanje morebitnih izkrivljajočih učinkov ukrepa.

4.1.3.5 Sorazmernost

103. Pomoč za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov je načeloma treba dodeliti na podlagi konkurenčnega postopka zbiranja ponudb, kot je opisan v točkah 49 in 50, da se zagotovi doseganje ciljev ukrepa ( 65 ) na sorazmeren način, ki čim bolj zmanjšuje izkrivljanje konkurence in trgovine. Proračun ali obseg, povezan s postopkom zbiranja ponudb, je zavezujoč, saj se lahko pričakuje, da vsi ponudniki ne bodo prejeli pomoči, pričakovano število ponudnikov zadostuje za zagotovitev učinkovite konkurence, zasnov