SODBA SODIŠČA

z dne 5. maja 2021

v zadevi E-8/20

Kazenski postopek zoper N

(Svoboda prejemanja storitev – Prosto gibanje delavcev – Uredba (EGS) št. 1408/71 – Uredba (ES) št. 883/2004 – Ohranitev dajatev socialne varnosti v drugi državi EGP – Dajatev za bolezen – Prebivanje – Omejitev temeljne svoboščine – Utemeljitev)

(2021/C 324/12)

V zadevi E-8/20, Kazenski postopek zoper N – katere predmet je ZAHTEVEK, ki ga je Sodišču Efte na podlagi člena 34 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča predložilo Vrhovno sodišče Norveške (Norges Høyesterett) v zvezi z razlago Sporazuma EGP, zlasti členov 28 in 36 Sporazuma, Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti ter Direktive 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – je Sodišče Efte v sestavi: predsednik Páll Hreinsson (sodnik poročevalec) ter sodnika Per Christiansen in Bernd Hammermann 5. maja 2021 izdalo sodbo, katere izrek se glasi:

1. Na prvo in dvanajsto vprašanje je treba odgovoriti, da dajatev, kot je nadomestilo za bolniško odsotnost iz postopka v glavni stvari, pomeni dajatev za bolezen v smislu člena 4(1), točka (a), Uredbe (EGS) št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, in člena 3(1)(a) Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti.

2. Na drugo, tretje in četrto vprašanje je treba odgovoriti, da okoliščine, kakršne so tiste iz postopka v glavni stvari, ne spadajo v področje uporabe členov 19 ali 22 Uredbe (EGS) št. 1408/71. Vendar ta ugotovitev ne izključuje nacionalnih pravil, kot so tista iz postopka v glavni stvari, iz področja uporabe določb glavnega dela Sporazuma EGP ali kakršnega koli drugega pravnega akta, vključenega v Sporazum EGP.

3. Na peto, šesto, sedmo in osmo vprašanje je treba odgovoriti, da je treba člen 36 Sporazuma EGP razlagati tako, da izključuje zakonodajo države EGP, kot je tista iz postopka v glavni stvari, ki pravico zavarovanih oseb do ohranitve denarnih dajatev za bolezen v smislu člena 4(1)(a) Uredbe (EGS) št. 1408/71 v primeru bivanja v drugi državi EGP pogojuje: — z zahtevo, da sme prejemnik nadomestila za bolezen v tujini bivati le za omejeno časovno obdobje, ki običajno ne sme preseči štirih tednov na leto; ter — s sistemom predhodnega dovoljenja, ki določa, da se tako dovoljenje zavrne, če ni mogoče dokazati, da je bivanje v drugi državi EGP združljivo z izvajanjem obveznosti glede opredeljenih dejavnosti in da ne ovira spremljanja in nadzora pristojnega nosilca.

4. Glede na odgovor na peto, šesto, sedmo in osmo vprašanje na deveto, deseto in enajsto vprašanje ni treba odgovoriti.

5. Na trinajsto vprašanje je treba odgovoriti, da je treba izraz „prebivanje“ iz člena 21(1) Uredbe (ES) št. 883/2004 razlagati tako, da zajema kratkotrajno prebivanje v drugi državi EGP, ki ne pomeni „stalnega prebivališča“ v smislu člena 1, točka (j), navedene uredbe, kot je tisto iz postopka v glavni stvari.

6. Na štirinajsto vprašanje je treba odgovoriti, da je treba člen 21 Uredbe (ES) št. 883/2004 razlagati tako, da zajema primere, v katerih se diagnoza opravi med prebivanjem v državi EGP, ki ni pristojna država EGP, pa tudi primere, kot je tisti iz postopka v glavni stvari, ko pristojni nosilec prizna diagnozo pred odhodom.

7. Na petnajsto vprašanje je treba odgovoriti, da je treba člen 21(1) Uredbe (ES) št. 883/2004 razlagati tako, da izključuje pogoje, kot so: (i) da se lahko nadomestilo zunaj Norveške zagotavlja le za največ štiri tedne na leto; (ii) da je treba dokazati, da je prebivanje v tujini združljivo z izvajanjem obveznosti glede opredeljenih dejavnosti in da ne ovira spremljanja in nadzora pristojnega nosilca, ter (iii) da mora zadevna oseba pridobiti dovoljenje in izpolnjevati obveznosti obveščanja z uporabo obrazca za obveščanje. Zato nadaljnja presoja takih pogojev na podlagi drugih določb prava EGP ni potrebna.