SKLEP
Višje sodišče v Ljubljani je v senatu, ki so ga sestavljale višje sodnice Maja
Jurak  kot predsednica  ter  mag.  Valerija  Jelen Kosi  in Lidija  Leskošek kot
članici, 
v  zadevi  tožeče  stranke:  deželna  banka  A. ,  ...,  Nemčija,  ki  jo  zastopa
Odvetniška družba ... d. o. o. iz Ljubljane, zoper toženo stranko: B. B., ..., ki jo
zastopa ... iz Ljubljane, 
zaradi plačila 99.316,67 EUR, 
o pritožbi  tožene  stranke zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani V Pg
1345/2018 z dne 22. 8. 2019, 
dne 13. novembra 2019 ,
1I Cpg 665/2019

SKLENILO: 
I.Pritožba tožene stranke se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi. 
II.Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka. 
OBRAZLOŽITEV
1.Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugovor tožene stranke z
dne  27.  9.  2018  glede  sodne  nepristojnosti  slovenskega  sodišča  kot
neutemeljen zavrnilo. 
2.Zoper  takšen  sklep  se  je  pritožila  tožena  stranka  zaradi  napačno
ugotovljenega dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava ter
predlagala, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, sklep razveljavi in odloči,
da slovensko sodišče ni pristojno za sojenje v tej zadevi oziroma podrejeno,
da  vrne  zadevo  v  nov  postopek  sodišču  prve  stopnje.  Priglasila  je
pritožbene stroške.
3.Tožeča stranka je na pritožbo odgovorila in predlagala, da jo sodišče druge
stopnje  kot  neutemeljeno  zavrne  in  potrdi  sklep  sodišča  prve  stopnje.
Toženi stranki naj naloži plačilo pritožbenih stroškov tožeče stranke. 
4.Pritožba ni utemeljena. 
5.Iz trditev strank v tožbi in v odgovoru na tožbo nesporno izhaja (kar je
ugotovilo tudi sodišče prve stopnje), da je tožena stranka, fizična oseba s
prebivališčem  v  Republiki  Sloveniji,  družbenik,  komanditist  družbe  S.
GmbH & Co. KG s sedežem v Zvezni republiki Nemčiji (v nadaljevanju
Družba) in da  ima tožnica sedež v Zvezni republiki Nemčiji. 
Tožnica zatrjuje, da je upnica navedene Družbe in da se je vložek toženca -
komanditista  z  izplačili  dobička  znižal  do  takšne  vrednosti,  da  na  tem
utemeljuje svoj zahtevek za vrnitev (sorazmernega dela) posojila, ki ga je
vzela Družba, saj je za ta del toženec postal osebno odgovoren družbenik za
obveznosti Družbe. 
6.Sodišče prve stopnje je svojo odločitev, da je za odločanje v tej zadevi
2
pristojno slovensko sodišče utemeljilo na 18. členu Uredbe EU Evropskega
parlamenta  in  sveta  št.  1215/2012  o  pristojnosti  in  priznavanju  ter
izvrševanju  sodnih  odločb  v  civilnih  in  gospodarskih  zadevah  (v
nadaljevanju Uredba). 
7.Iz določbe 4. člena Uredbe izhaja, da so ob upoštevanju določb te Uredbe
osebe  s  stalnim  prebivališčem  v  državi  članici  ne  glede  na  njihovo
državljanstvo tožene pred sodišči te države članice. Navedena določba torej
določa splošno pristojnost sodišča po kraju prebivališča toženca. Določba
drugega odstavka 18. člena Uredbe ureja posebno pristojnost v sporih s
potrošniki in sicer je določeno, da sme druga pogodbena stranka začeti spor
pred  sodiščem  le  v  tisti  državi  članici,  kjer  ima  potrošnik  stalno
prebivališče. 
8.Tožena stranka  v pritožbi zagovarja stališče, da je v tem primeru izključno
pristojno nemško sodišče zaradi dogovora o pristojnosti in sicer se sklicuje
na 25. člen Uredbe, ki določa da, če so se stranke ne glede na njihovo stalno
prebivališče dogovorile, da mora biti za spore, ki so ali, ki bodo mogoče
nastali v zvezi z določenim pravnim razmerjem, pristojno določeno sodišče
ali  sodišče določene  države  članice,  je pristojno to sodišče  oziroma  so
pristojna sodišča te države članice, razen če je po pravu navedene države
članice materialna veljavnost dogovora nična. Ta pristojnost je izključna,
razen, če se stranke niso dogovorile drugače. Dogovor o pristojnosti mora
biti sklenjen v pisni obliki. 
9.Pritožnica se sklicuje na dogovor v družbeniški pogodbi komanditne družbe
S. GmbH & Co. KG (v nadaljevanju Družba), ki ima v končnih določbah
(priloga  A3)  urejeno,  da  za  to  družbeno  pogodbo  velja  pravo  Zvezne
Republike Nemčije, kraj izpolnitve in pristojno sodišče za vse spore na
podlagi te pogodbe, kot tudi v zvezi s sklenitvijo pogodbe, je sedež družbe,
če je sklenitev takšnega dogovora zakonsko dopustna. 
Pritožnica torej navaja, da gre v tem primeru za spor iz družbene pogodbe
in je v tej pogodbi določena pristojnost nemškega sodišča, ki je navezna
okoliščina za uporabo 25. člena Uredba, ki odkazuje na nemško sodišče. 
10.Navedeno  ne  drži.  Tako  po  slovenskem  kot  nemškem  pravu  gre  pri
3
družbenih pogodbah za razmerja med družbo in njenimi družbeniki oziroma
med  družbeniki  iste  družbe  (notranja  razmerja).  Pravna  razmerja  med
družbeniki družbe so urejena ločeno od pravnih razmerij družbenikov do
tretjih (zunanja razmerja).1 
V konkretnem primeru gre namreč za spor med upnico Družbe in med
družbenikom Družbe, torej ne gre za spor iz družbeniške pogodbe, kot to
razlaga tožena stranka. Podlaga za tožbo tožeče stranke je zakonska, tako
slovenski  Zakon  o  gospodarskih  družbah  (ZGD-1),  kot  tudi  nemški
Handelsgesetzbuch  (Trgovinski  zakonik,  HGB)  določata,  da  je  možna
neposredna  tožba  upnika  zoper  komanditista  in  sicer  je  komanditist
odgovoren upniku za obveznosti družbe do višine nevplačanega zneska, ki
bi ga moral plačati po družbeni pogodbi (145. člen ZGD-1). V četrtem
odstavku 146. člena ZGD-1 je določeno, da če komanditistu družba vložek
vrne,  velja  v  razmerju  do  upnikov  za  naplačanega,  enako  velja,  če
komanditist dvigne delež od dobička, medtem ko je njegov kapitalski delež
zaradi  izgube  znižan  pod znesek plačanega  vložka,  ali  če se z dvigom
deleža  od dobička kapitalski  delež  zniža  pod znesek  plačanega  vložka.
Podobno določbo ima v 171. in drugem odstavku 172. člena nemški HGB.2 
11.Glede na že navedeno, da gre za spor med komanditistom Družbe in njeno
upnico, je mogoče  ugotoviti,  da gre za zakonsko podlago tožbe  tožeče
stranke. Tako ne drži trditev tožene stranke, da je v tem primeru določena
1Glej tudi Veliki komentar zakona o gospodarskih družbah 1. knjiga, 2. dopolnjena izdaja,
GV založba, str. 588.
2 „Der Kommanditist haftet den Gläubigern der Gesellschaft bis zur Höhe seiner Einlage
unmittelbar; die Haftung ist ausgeschlossen, soweit die Einlage geleistet ist.“  Komanditist
odgovarja za obveznosti družbe upnikom do višine njegovega vložka neposredno, odgovornost
je izključena, če je vložek plačan (171.člen HGB).
„Soweit  die  Einlage  eines  Kommanditisten  zurückbezahlt  wird,  gilt  sie  den  Gläubigern
gegenüber  als  nicht  geleistet.  Das  gleiche  gilt,  soweit  ein  Kommanditist  Gewinnanteile
entnimmt, während sein Kapitalanteil durch Verlust unter den Betrag der geleisteten Einlage
herabgemindert ist,....“ Če je vložek komanditistu vrnjen, velja nasproti upnikom, kot da ni
plačan.  Enako velja, če komanditist prejme plačilo dobička, čeprav je zaradi izgube njegov
kapitalski delež znižan pod znesek vplačanega vložka.... /drugi odstavek 172. člena HGB)“
Handelsgesetzbuch  in  der  im  Bundesgesetzblatt  Teil  III,  Gliederungsnummer  4100-1,
veröffentlichten bereinigten Fassung, das zuletzt durch Artikel 8 Absatz 4 des Gesetzes vom 8.
Juli 2019 (BGBl. I S. 1002) geändert worden ist.  Trgovinski zakonik, Zvezni uradni list, III. del,
redna številka 4100-1, javna objava, zadnja sprememba četrtega odstavka 8. člena zakona z dne
8. 7. 2019 (Zvezni ur. l., I S 1002). 
4
pristojnost nemškega sodišča na podlagi dogovora o pristojnosti iz 25. člena
Uredbe. Gre za spor med upnico družbe in družbenikom (komanditistom) te
družbe, za katerega zatrjuje tožnica, da je osebno odgovoren za obveznosti
družbe, kar pomeni, da gre za splošno pristojnost  iz 4. člena Uredbe. 
12.Prav  tako  ne  drži  pritožbena  navedba,  da  je  nemško  sodišče  pristojno
upoštevajo  določbo  24.  člena  Uredbe,  ki  določa  izključno  pristojnost
sodišča po sedežu družbe, ko gre za spore v zvezi z ustanovitvijo, ničnostjo
ali prenehanjem gospodarskih družb ali drugih pravnih oseb, ali veljavnost
odločitev  njihovih  organov.  Pritožnica  namreč  navede,  da  iz  tožbenih
trditev izhaja, da naj bi Družba neupravičeno izplačevala dobiček svojim
družbenikom, zato gre za vprašanje veljavnosti odločitev organov in je zato
pristojno nemško sodišče, saj je tam sedež Družbe. 
13.Pritožbeno sodišče ponavlja, da v tem primeru ne gre za spor med družbo in
njenimi  družbeniki  ali  organi  upravljanja  in  nadzora,  kar  je  spor  o
veljavnosti odločitev organov družbe (notranja razmerja), pač pa gre za
spor med družbenikom in tretjim - upnico Družbe (zunanja razmerja). Zato
morebitna veljavnost ali neveljavnost sklepov organov Družbe v razmerju s
tretjimi ne more biti navezna okoliščina za določitev pristojnega sodišča po
sedežu  družbe  iz  istih  razlogov,  kot  so  bili  že  zgoraj  navedeni  glede
družbeniške pogodbe. V takšnih primerih gre za notranja razmerja Družbe
in zato je to v skladu z določbo 24. člena Uredbe navezna okoliščina za
pristojnost sodišča po sedežu družbe. V obravnavanem primeru pa gre za
zunanja razmerja (razmerja s tretjimi), kjer te navezne okoliščine ni in je
podana splošna pristojnost po prebivališču tožene stranke. 
14.Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep
sodišča  prve  stopnje  (2.  točka  prvega  odstavka  365.  člena  Zakona  o
pravdnem postopku, ZPP). 
15.Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški pravdnega postopka (šesti odstavek
163. člena ZPP). 
  
    Ljubljana, 13. november 2019
                  Predsednica senata:
                      Maja Jurak l.r.
5