SKLEP
Vrhovno sodišče Republike Slovenije je v senatu, ki so ga sestavljali vrhovni sodniki  
Vladimir Balažic kot predsednik ter dr. Mile Dolenc in Franc Seljak kot člana,
v zadevi predlagatelja : A. A., ..., ki ga zastopa odvetniška družba F. P., …, iz ..., zoper  
nasprotnega udeleženca: B. B., ..., ki ga zastopajo G. V ., B. L. ..., odvetniki v ...,
v postopku zaradi razglasitve izvršljivosti tuje sodne odločbe , 
o pritožbah predlagatelja in nasprotnega udeleženca  zoper sklep Okrožnega sodišča  
v  Kopru  Rg  294/2015  z  dne  21.  12.  2015,  v  zvezi  s  sklepom  istega  sodišča  
Rg 294/2015 z dne 12. 6. 2015, 
na seji 15. julija 2016
1Cpg 7/2016

SKLENILO:
I.Pritožbi predlagatelja se ugodi in se izpodbijani sklep v I. točki izreka spremeni  
tako, da se zavrne ugovor nasprotnega udeleženca zoper sklep Rg 294/2015 z dne  
12. 6. 2015, s katerim je sodišče ugodilo predlogu za razglasitev izvršljivosti tuje  
sodne odločbe in v Republiki Sloveniji za izvršljivo razglasilo s odbo Občinskega 
civilnega sodišča v Zagrebu XLVII-P-1725/07-31 z dne 25. 11. 2013 v delu, ki se  
nanaša na plačilo zakonskih zamudnih obresti od 26. 5. 1990 do 29. 5. 1994 in od  
1. 1. 2002 dalje do plačila.
II.Pritožba nasprotnega udeleženca se zavrne in se izpodbijani sklep v I. točki izreka,  
s katero je sodišče prve stopnje predlogu za razglasitev izvršljivosti tuje sodne  
odločbe ugodilo in za izvršljivo razglasilo sodbo Občinskega civilnega sodišča v  
Zagrebu XLVII-P-1725/07-31 z dne 25. 11. 2013 v delu, ki se nanaša na plačilo  
10.127,16 kn z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30. 5. 1994 do 31. 12. 2001,  
potrdi.   
III.Vsaka stranka nosi svoje stroške pritožbenega postopka. 
OBRAZLOŽITEV:
1.Predlagatelj  je  24.  4.  2015  na  Okrožno  sodišče  v  Kopru  vložil  predlog  za  
razglasitev  izvršljivosti  sodbe  Občinskega  civilnega  sodišča  v  Zagrebu
XLVII-P-1725/07-31 z dne 25. 11. 2013. S sodbo je bilo nasprotnemu udeležencu  
naloženo  plačilo  zneska  10.127,16  kn  z  zakonskimi  zamudnimi  obrestmi  od  
26. 5. 1990 do 31. 12. 2007 po obrestni meri, predpisani z Zakonom o višini  
obrestne mere zamudnih obresti in z Uredbo o višini obrestne mere zamudnih  
obresti, od 1. 1. 2008 do plačila pa po obrestni meri, ki se jo določi za vsako  
polletje z zvišanjem diskontne stopnje HNB-ja, veljavne na zadnji dan polletja  
pred tekočim polletjem, za osem odstotnih točk. 
2.Okrožno sodišče v Kopru je s sklepom Rg 294/2015 z dne 22. 6. 2015 priznalo in  
razglasilo  za  izvršljivo  sodbo  Občinskega  civilnega  sodišča  v  Zagrebu
XLVII-P-1725/07-31 z dne 25. 11. 2013. Zoper ta sklep je nasprotni udeleženec  
vložil  ugovor.  Sodišče  prve  stopnje  mu  je  delno  ugodilo  in  je  s  sklepom
Rg 294/2015 z dne 21. 12. 2015 sklep z dne 22. 6. 2015 spremenilo tako, da je  
delno  ugodilo  predlogu  za  razglasitev  izvršljivosti  tuje  sodne  odločbe  in  za  
izvršljivo  razglasilo  sodbo  Občinskega  civilnega  sodišča  v  Zagrebu  
XLVII-P-1725/07-31 z dne 25. 11. 2013 v delu, ki se nanaša na plačilo glavnice v  
višini  10.127,16  kn  z  zakonskimi  zamudnimi  obrestmi  od  30.  5.  1994  do  
2

31. 12. 2001. V presežnem delu, ki se nanaša na plačilo zakonskih zamudnih  
obresti od 26. 5. 1990 do 29. 5. 1994 in od 1. 1. 2002 do plačila, pa je predlog za  
razglasitev izvršljivosti tuje sodne odločbe zavrnilo (I. točka izreka). Sklenilo je,  
da vsak udeleženec trpi svoje stroške postopka (II. točka izreka). 
3.Zoper odločitev sodišča prve stopnje, s katero je to delno ugodilo predlogu za  
razglasitev izvršljivosti tuje sodne odločbe, vlaga pravočasno pritožbo nasprotni  
udeleženec.  Uveljavlja  vse  pritožbene  razloge  po  prvem  odstavku  338.  člena  
Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s 37. členom Zakona o  
nepravdnem  postopku  (v  nadaljevanju  ZNP)  in  111.  členom  Zakona  o  
mednarodnem zasebnem pravu in postopku (v nadaljevanju ZMZPP) . Vrhovnemu 
sodišču predlaga, da izpodbijani sklep v izpodbijanem delu razveljavi in predlog  
za  razglasitev  izvršljivosti  sodbe  Občinskega  civilnega  sodišča  v  Zagrebu
XLVII-P-1725/07-31 z dne 25. 11. 2013 zavrne tudi v delu, v katerem je sodišče  
prve stopnje to sodbo razglasilo za izvršljivo. 
4.Predlagatelj je na pritožbo nasprotnega udeleženca odgovoril in predlagal njeno  
zavrnitev.
5.Zoper odločitev sodišča prve stopnje v delu, v katerem je to zavrnilo predlog za  
razglasitev  izvršljivosti  tuje  sodne  odločbe,  vlaga  pravočasno  pritožbo  
predlagatelj. Uveljavlja vse pritožbene razloge po prvem odstavku 338. člena ZPP  
v zvezi s 37. členom ZNP in 111. člena ZMZPP. Vrhovnemu sodišču predlaga, da  
izpodbijani sklep v izpodbijanem delu razveljavi in zadevo vrne sodišču prve  
stopnje  v  novo  odločanje  oziroma  naj  samo  odloči  o  predlogu  za  razglasitev  
izvršljivosti tuje sodne odločbe tako, da mu v celoti ugodi. 
6.Na pritožbo predlagatelja je nasprotni udeleženec odgovoril.  V odgovoru predlaga  
njeno zavrnitev.
7.Pritožba  predlagatelja  je  utemeljena,  pritožba  nasprotnega  udeleženca  pa  ni  
utemeljena.
O materialnopravni podlagi spora
8.Za  odločitev  v  zadevi  je  ključen  odgovor  na  vprašanje,  ali  je  za  razglasitev  
izvršljivosti sodbe Občinskega civilnega sodišča v Zagrebu XLVII-P-1725/07-31 z  
dne 25. 11. 2013 treba uporabiti pravila Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne
22. 12. 2000 o pristojnosti, priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in  
gospodarskih zadevah (v nadaljevanju Uredba št. 44/2001)1 ali pravila Pogodbe  
med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o pravni pomoči v civilnih in  
kazenskih zadevah (v nadaljevanju BHRPPCK).2
1UL L 012, z dne16. 1. 2001 in UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42.
2Uradni list RS - Mednarodne pogodbe, št. 10/1994. 
3

9.Sodišče  prve  stopnje  je  v  sklepu  z  dne  22.  6.  2015  odločitev  o  razglasitvi  
izvršljivosti tuje sodbe oprlo na določbo b) točke drugega odstavka 66. člena  
Uredbe št. 44/2001. Skladno z navedbami predlagatelja je štelo, da je bila tuja  
sodna odločba izdana v sporu, ki izvira iz poslovanja poslovne enote nasprotne  
udeleženke v Zagrebu. Po vloženem ugovoru nasprotne udeleženke je sodišče prve  
stopnje v izpodbijanem sklepu z dne 21. 12. 2015 odločitev v zadevi (drugače)  
oprlo na določbo 21. člena BHRPPCK. Presodilo je, da se Uredba št. 44/2001 ne  
uporabi, saj stranki postopka pred Občinskim civilnim sodiščem v Zagrebu v času  
njegove uvedbe nista imeli sedeža v državi članici EU. 
10.Uredba št. 44/2001 je bila sprejeta decembra 2000, veljati je začela 1. 3. 2002  
(76. člen Uredbe). V Republiki Sloveniji velja od vstopa države v EU, to je od 
1. 5. 2004, v Republiki Hrvaški pa se Uredba št. 44/2001 uporablja od 1. 7. 2013.  
Skladno z določbo prvega odstavka 66. člena Uredbe št. 44/2001 je za priznanje in  
razglasitev  izvršljivosti  sodne  odločbe,  izdane  v  drugi  državi  članici,  uredbo  
mogoče uporabiti, če se je sodni postopek v državi izvora začel po tem, ko je  
uredba začela veljati tako v državi izvora kot tudi v zaprošeni državi.3 Če je bil 
postopek začet pred datumom veljavnosti Uredbe št. 44/2001 v obeh zadevnih  
državah,  je  uredbo  za  postopek  priznanja  in  izvršitve  sodnih  odločb  mogoče  
uporabiti le, če so izpolnjeni posebni pogoji iz prehodne določbe drugega odstavka  
66. člena Uredbe št. 44/2001. Ta v b) točki določa, da je Uredbo št. 44/2001  
mogoče uporabiti, če je bila pristojnost določena v skladu s pravili iz II. poglavja  
uredbe ali če je bila določena po določbah mednarodne pogodbe, sklenjene med  
državo izvora in zaprošeno državo članico, ki je veljala v času začetka postopka . 
11.Sodni postopek se je na Hrvaškem začel 14. 12. 1990, ko Uredba št. 44/2001 še ni  
veljala.  Odločba,  katere  razglasitev  izvršljivosti  se  zahteva,  pa  je  bila  izdana  
25. 11. 2013, to je v času, ko je Uredba št. 44/2001 veljala tako v Republiki  
Sloveniji (zaprošeni državi) kot tudi v Republiki Hrvaški (državi izvora). Uredbo  
št.  44/2001  je  tako  v  zadevnem primeru  mogoče  uporabiti  le  ob  upoštevanju  
pogojev po b) točki drugega odstavka 66. člena. Pogoji po a) točki navedenega  
člena Uredbe št. 44/2001 za razglasitev izvršljivosti odločbe, izdane v Republiki  
Hrvaški, niso relevantni, saj Republika Hrvaška in Slovenija nista bili podpisnici  
Bruseljske ali Luganske konvencije.
12.Postopek je bil začet v času nekdanje države Jugoslavije, katere republiki sta bili  
Slovenija in Hrvaška. Sodno pristojnost je v tistem času določal zvezni Zakon o  
pravdnem postopku.4 Skladno z določbo tretjega odstavka Ustavnega zakona za  
izvedbo  temeljne  ustavne  listine  o  samostojnosti  in  neodvisnosti  Republike  
3Glej  tudi  sodbo  sodišča  EU  v  zadevi  Wolf  Naturprodukte  GmbH  proti  SEWAR  spol.  S  r.o.,  
C-514/10 z dne 21. 7. 2012.
4Uradni  list  SFRJ,  št.  4/1977,  36/1977,  36/1980,  6/1980,  69/1982,  43/1982,  58/1984,  74/1987,  
14/1988, 57/1989, 83/1989, 20/1990, 27/1990.
4

Slovenije5 so  se  odločbe,  izdane  v  drugih  republikah  nekdanje  Jugoslavije,  
priznale  po  pravilih  in  postopku,  ki  veljajo  za  odločbe  tujih  držav,  šele  po  
uveljavitvi tega zakona. Četudi je v času uvedbe postopka stvarno in krajevno  
pristojnost sodišč Republike Jugoslavije (enotno) urejal zvezni zakon, navedeno  
ne  pomeni,  da  zaradi  kasnejšega  nastanka  obeh  držav  Uredbe  št.  44/2001  ni  
mogoče uporabiti. Njen namen je, kot izhaja iz preambule, poenotenje kolizijskih  
pravil  glede  pristojnosti  v  civilnih  in  gospodarskih  zadevah  ter  poenostavitev  
formalnosti s ciljem hitrega in enostavnega priznanja ter izvršitve odločb držav  
članic, ki jih zavezuje ta uredba. Skladno z načelom medsebojnega zaupanja v  
pravne rede držav članic olajšuje „pretok sodnih odločb“ tako z vidika vsebinskih  
pogojev za priznanje kot tudi z vidika samega postopka, in tudi s tem, da je zaradi  
neposredne  uporabe  Uredbe  št.  44/2001  pot  do  priznanja  oziroma  razglasitve  
izvršljivosti v vseh državah v bistvenem enaka.6 
13.Namen prehodne določbe po drugem odstavku 66. člena Uredbe št. 44/2001 je  
zagotoviti, da se uredba uporablja le, če so izpolnjene predpostavke, na podlagi  
katerih so države dopustile preprostejši „režim“ pretoka sodnih odločb znotraj EU.  
Olajšano priznavanje in izvrševanje sodnih določb pa temelji tudi na predpostavki,  
da  je  o  sporu  odločalo  sodišče,  katerega  pristojnost  je  temeljila  na  navezni  
okoliščini, ki je sprejemljiva tako za državo izvora kot tudi za zaprošeno državo.7 
Pogoj je izpolnjen, če je pristojnost sodišča temeljila na (enotnem) zakonu, ki je  
veljal v obeh republikah nekdaj skupne države.
14.Po drugem odstavku 66. člena Uredbe št. 44/2001 je nadalje treba p resoditi, ali je 
bila pristojnost hrvaškega sodišča morebiti utemeljena na katerikoli od določb  
II. poglavja Uredbe št. 44/2001 (členi od 2 do 31) . Ključno je ugotoviti, ali je med  
sodiščem, ki je sprejelo odločitev, in sporom, obstajala takšna posebna vez, ki bi  
tudi  po  določbah  Uredbe  št.  44/2001  utemeljevala  pristojnost  sodišča  države  
izvora.8 Pri tem je sodišče, pred katerim se zahteva priznanje tuje sodne odločbe,  
vezano na ugotovitve dejstev, na katerih je sodišče v državi izvora utemeljijo  
svojo pristojnost (drugi odstavek 35. člena Uredbe št. 44/2001).
15.Predlagatelj  je  tožbo  pred  sodiščem  v  Zagrebu  vložil,  ker  je  imel  nasprotni  
udeleženec v tem mestu podružnico (prvi odstavek obrazložitve sodbe Občinskega  
civilnega sodišča v Zagrebu XLVII-P-1725/07-31 z dne 25. 11. 2013). Na tem  
dejstvu je Občinsko civilno sodišče v Zagrebu, ki je izdalo sodbo, tudi utemeljilo  
svojo pristojnost v sporu. Kot izhaja iz obrazložitve sklepa VI Pž-3200/91- z dne  
23. 2. 1993 je sodišče svojo pristojnost utemeljilo na določbi 55. člena (nekdaj  
5Uradni list RS, št. 1/I z dne 25. 6. 1991. 
6Galič A., Postopek priznanja in razglasitve izvršljivosti tujih sodnih odločb po uredbi št. 44/2001  
(„Bruseljski uredbi“), Zbornik znastvenih razprav, LXVI, letnik 2006, str. 69.
7Kramberger-Škerl J., Uporaba uredbe Bruselj I ratione temporis, Podjetje in delo, št. 2-3/2014, str.  
535.
8Magnus U., Mankowski P. (ed.)., Brussels I regulation, Sellier european law publishers, 2 nd revised 
edition, 2012, str. 842.
5

zveznega) Zakona o ureditvi kolizije zakonov s predpisi drugih držav v določenih  
razmerjih.9 Določba je utemeljevala pristojnost sodišča, če je imela tožena stranka  
s sedežem v tujini, v državi svoje predstavništvo ali zastopništvo in je spor nastal v  
zvezi z izpolnitvijo obveznosti, ki je nastala na ozemlju države ali se mora v njej  
izpolniti.  
16.Nasprotni udeleženec obstoja podružnice na ozemlju Hrvaške ni prerekal. Vztrajal  
je, da podružnica, ki jo je v času vložitve tožbe urejal Zakon o zadružnem delu  
(pravilno Zakon o podjetjih), ni primerljiva s podružnico v smislu določbe petega  
odstavka 5. člena Uredbe št. 44/2001. Takšno naziranje je zmotno. 
17.Položaj podružnice je v zadevnem času urejal Zakon o podjetjih (v nadaljevanju  
ZPod).10 Po 3.b členu tega zakona je bilo mogoče s statutom podjetja določiti, da  
ima  del podjetja določena pravna pooblastila v pravnem prometu  ter poseben  
obračun rezultatov poslovanja v skladu z zakonom. Tako določen del podjetja ni  
imel lastnosti pravne osebe, imel pa je (lahko) določene pravice in obveznosti v  
pravnem prometu in se je vpisal v sodni register (183. člen ZPod). Zakon je tako  
delu  podjetja  predpisal  določene  pravnooperativne  lastnosti  zaradi  lažjega  
opravljanja pravnega prometa, ki pa zavezujejo pravno osebo in njeno premoženje.  
Takšna ureditev je bila v času sprejema primerjalnopravno v celoti sprejemljiva.11 
18.Pojem  podružnice,  kot  jo  določa  5  točka  5.  člena  Uredbe,  je  treba  razlagati  
evroavtonomno.12 Njegovo vsebino je napolnila sodna praksa Sodišča EU.  Kot 
podružnica  se  upošteva  enota  poslovanja,  ki  ima  videz  stalnosti,  deluje  kot  
podaljšek  matične  družbe,  ima  poslovodstvo  in  je  opremljena  tako,  da  lahko  
sklepa posle z drugimi osebami.13 Ena ključnih značilnosti podružnice je, da ji  
matična družba daje navodila in jo nadzoruje.14 
19.Skladno z  ureditvijo po  ZPod  je podružnica,  ki ni bila  pravna oseba,  pravno  
veljavno nastopala v pravnem prometu in je sprejemala obveznosti v imenu in za  
račun  matične  družbe.  Delovala  je  kot  podaljšek  matične  družbe,  zato  njeno  
poslovanje odkazuje na uporabo pojma  podružnice, kot izhaja iz 5. točke 5. člena  
Uredbe št. 44/2001. Ker je bil predmet spora plačilo škode, ki izhaja iz kršitve  
9Uradni list SFRJ, št. 43/1982, 72/1982. Zakon je tudi v Republiki Sloveniji veljal do sprejema  
Zakona o mednarodnem zasebnem pravu in postopku, Uradni list RS, št. 56/1999.
10Ur. l. SFRJ, št. 77/1988, 40/1989, 40/1989, 83/1989, 46/1990, 61/1990.
11Bohinc R., Komentar zakona o podjetjih, Gospodarski vestnik, Ljubljana 1991, str. 41.
12Galič A., Pristojnost ter priznanje in izvršitev sodb v civilnih in gospodarskih zadevah, Podjetje in  
delo, št. 6-7/2005, str. 1124.
13Sodba Sodišča EU v zadevi Somafer proti Saar Ferngas z dne 22. 11. 1978 , C-33/78.
14Sodba Sodišča EU v zadevi Blanckaert & Willems PVBA proti Luise Trost z dne 18. 3. 1981,  
C-139/80.
6

pogodbenih obveznosti po špediterski pogodbi, ki sta jo sklenila predlagatelj in  
podružnica nasprotnega udeleženca, je izpolnjen tudi drugi pogoj po navedenem  
členu  Uredbe  št.  44/2001,  in  sicer  da  gre  za  spor,  ki  izhaja  iz  poslovanja  
podružnice. 
20.Skladno z navedenim je odločitev o (ne)priznanju izvršljivosti tuje sodne odločbe  
v  zadevi  treba  utemeljiti  na  določbah  Uredbe  št.  44/2001.  Ta  določa  močno  
omejen meritorni preizkus tuje sodne odločbe. V 1. točki 34. člena določa, da se  
sodna odločba ne prizna, če bi bilo njeno priznanje v očitnem nasprotju z javnim  
redom države, v kateri se zahteva njeno priznanje. V primerjavi z določbo 21.  
člena BHRPPCK (nasprotje z ustavo in pravnim redom), na katero je sodišče prve  
stopnje naslonilo odločitev v izpodbijanem sklepu, je preizkus po prvem odstavku  
34. člena (očitno nasprotje z javnim redom)  manj  strog. Uporaba  BHRPPCK  
namesto  Uredbe  št.  44/2001  je  tako  vplivala  na  materialnopravno  pravilnost  
izpodbijanega sklepa.
O pritožbi predlagatelja
21.Pojem javnega reda je nedoločen pravni pojem, ki ga v okoliščinah konkretnega  
primera zapolni sodišče. Uporaba določila o javnem redu iz 1. točke 34. člena  
Uredbe št. 44/2001 je upravičena le v primeru, da bi bil s priznanjem ali izvršitvijo  
sodne odločbe, ki je bila izdana v drugi državi članici, nesprejemljivo kršen pravni  
red države, v kateri se zahteva priznanje, ker bi ta odločba posegala v eno od  
temeljnih  načel  te  države.  Da  se  zagotovi  spoštovanje  prepovedi  vsebinskega  
preverjanja sodne odločbe, izdane v drugi državi članici, mora poseg pomeniti  
očitno kršitev pravnega pravila, ki se v pravnem redu države, v kateri se zahteva  
priznanje, šteje za bistvenega oziroma temeljnega.15 Javni red ne vključuje vseh  
prisilnih določb domačega prava, ampak le tiste imperativne pravne norme, katerih  
kršitev bi ogrozila pravno in moralno  integriteto pravne ureditve. S preširoko  
razlago pojma javni red bi se namreč lahko izjalovilo bistvo instituta priznavanja  
tujih sodnih odločb, ki je v tem, da stranke niso postavljene pred zahtevo, da  
morajo v postopkih z mednarodnim elementom večkrat dokazovati utemeljenost  
svojih zahtevkov.16 
22.Upoštevati je nadalje potrebno določbi 36. člena in drugega odstavka 45. člena  
Uredbe št. 44/2001, po katerih tuje sodne odločbe ni dovoljeno, pod nobenimi  
pogoji, preverjati glede vsebine. Določbi onemogočata, da bi sodišče države, v  
15Sodba Sodišča EU v zadevi FlyLAL-Lithuanian Airlines AS proti Starptautiskā lidosta Rīga VAS in  
Air Baltic Corporation AS z dne 23. 10. 2014, C-302/13. Glej tudi Stone P., EU Private International  
Law, Edward Elgar Publishing, 2006, str. 225.
16Sklep Vrhovnega sodišča RS Cpg 3/2003 z dne 11. 9. 2003. 
7

kateri se zahteva priznanje, zavrnilo priznanje ali izvršitev tuje sodne odločbe le  
zato, ker naj bi obstajalo protislovje med zakonom, ki ga je uporabilo sodišče  
države izvora, in tistim, ki ga je uporabilo sodišče države članice, v kateri se  
zahteva priznanje, če bi odločalo o sporu.17 
23.Sodba  Občinskega  civilnega  sodišča  v  Zagrebu  XLVII-P-1725/07-31  z  dne  
25. 11. 2013 je nasprotnemu udeležencu naložila plačilo zneska 10.127,16 kn z  
zakonskimi zamudnimi obrestmi od 26. 5. 1990 do 31. 12. 2007 po obrestni meri,  
predpisani z Zakonom o višini obrestne mere zamudnih obresti in z Uredbo o  
višini obrestne mere zamudnih obresti, od 1. 1. 2008 do plačila pa po obrestni  
meri, ki se jo določi za vsako polletje z zvišanjem diskontne stopnje HNB-ja,  
veljavne na zadnji dan polletja pred tekočim polletjem, za osem odstotnih točk.  
Sodišče prve stopnje je priznanje sodbe v delu, ki se nanaša na tek zakonskih  
zamudnih obresti od 1. 1. 2002, zavrnilo zato, ker priznanje zamudnih obresti po  
tem datumu krši zakonsko omejitev po 376. členu Obligacijskega zakonika v zvezi  
z odločbo Ustavnega sodišča U-I-300/04 z dne 2. 3. 3006. 
24.Kot je že pojasnjeno, vsako nasprotovanje pravni ureditvi države priznanja ne  
predstavlja hkrati tudi kršitve njenega javnega reda. Tek in stopnja zamudnih  
obresti je stvar materialnega prava.18 Tako je tudi ureditev omejitve teka zakonskih  
zamudnih obresti po načelu ne ultra alterum tantum  stvar pravne ureditve države.  
Predstavlja prisilno določbo domačega prava, ki pa ni hkrati takšna imperativna  
pravna norma, katere kršitev bi ogrozila eno bistvenih pravic in temeljnih načel  
slovenske pravne ureditve. Zaključek potrjuje tudi ureditev po prej veljavnem  
Zakonu  o  obligacijskih  razmerjih19 ter  kasnejša  sprememba  Obligacijskega  
zakonika  (novela  OZ-A20), ki omejitve  teka zakonskih zamudnih  obresti  nista  
uredili. 
25.Materialnopravno zmotna  je tudi odločitev o zavrnitvi predloga za razglasitev  
izvršljivosti  sodbe  hrvaškega  sodišča  v  delu,  ki  se  nanaša  na  tek  zakonskih  
zamudnih obresti od 26. 5. 1990 do 29. 5. 1994. Sodišče prve stopnje je zavrnitev  
predloga v tem delu utemeljilo z argumentom, da zakonskih zamudnih obresti od  
zneska v hrvaških kunah ni mogoče priznati pred datumom uvedbe valute, to je  
pred  30.  5.  1994,  saj  da  do  tega  datuma  obresti  lahko  tečejo  le od  dinarske  
protivrednosti glavnice. Pritožba predlagatelja utemeljeno opozarja, da se izrek  
sodbe  Občinskega  civilnega  sodišča  v  Zagrebu  XLVII-P-1725/07-31  z  dne
25. 11. 2013 sicer res glasi drugače, kot bi se ob (pravilni) uporabi slovenskega  
17Sodba Sodišča EU v zadevi Meletis Apostolides proti David Charles Orams in Linda Elizabeth  
Orams z dne 28. 4. 2009, C-420/07.
18Primerjaj sodbo Vrhovnega sodišča RS III Ips 159/1999 z dne 17. 11. 1999.
19Ur.  l.  SFRJ,  št.  29/1978,  39/1985,  2/1989,  45/1989,  57/1989,  Ur.  l.  RS,  št.  88/1999,  83/2001,  
30/2002, 87/2002, 82/2015.
20Ur. l. RS, št. 40/2007.
8

prava.21 Vendar neupoštevanje konverzije valute (kot matematične operacije) iz  
dinarjev  v  hrvaške  kune  pri  teku  obresti  ne  predstavlja  takšne  kršitve,  ki  bi  
utemeljevala zaključek o podanem očitnem nasprotju z javnim redom Republike  
Slovenije.
26.Ob tem gre odgovoriti na navedbe nasprotnega udeleženca, da so bile prisojene  
obresti nesorazmerno visoke in da iz tega razloga nasprotujejo javnemu  redu.  
Pritrditi  gre  sicer  nasprotnemu  udeležencu,  da  priznanje  pretiranih  zakonskih  
zamudnih  obresti  lahko  predstavlja  kršitev  načela  pravičnosti  in  posledično  
javnega reda države,22 vendar prisojene obresti v zadevnem primeru niso takšne  
višine. Nasprotni  udeleženec  namreč  ne upošteva, da  je  po sodbi  Občinskega  
civilnega  sodišča  v  Zagrebu  ugotovljena  škoda  na  dan  26.  5.  1990  znašala  
10.127.162  takratnih  din.  Ob  preračunu  glavnice  v  hrvaške  kune  je  sodišče  
upoštevalo konverzijo v hrvaški dinar (na dan 29. 12. 1991) v razmerju 1:123 in 
nato še konverzijo v hrvaške kune (na dan 30. 5. 1994) v razmerju 1:100024. 
Skladno s takšnim obračunom je predlagatelju prisodilo glavnico 10.126,15 kn. Po  
obračunu obresti izvedenca Z. B., na katerega se sklicuje nasprotni udeleženec,  
znaša znesek nateklih zakonskih zamudnih obresti od 26. 5. 1990 do 28. 2. 2015  
2.994.852,68 kn. Preračunano v EUR25 je bil nasprotni udeleženec na dan 28. 2.  
2015 dolžan predlagatelju plačati glavnico in zakonske zamudne obresti v znesku  
390.840,71 EUR. 
27.Če bi škodo, nastalo junija 1990, skladno z Zakonom o denarni enoti Republike  
Slovenije26 in Zakonom o uporabi denarne enote Republike Slovenije27 preračunali 
v tolarje, bi nasprotni udeleženec predlagatelju na dan uvedbe tolarja (8. 10. 1991)  
dolgoval 10.127.162,00 SIT, z uvedbo EUR28 pa bi znašala glavnica 42.259,90  
EUR.  Zakonske  zamudne  obresti  od  navedene  glavnice  bi  v  obdobju  od  
26. 5. 1990 do 28. 2. 2015 po slovenskem pravu29 znašale 4.831.372,17 EUR.  
21Ko bi ob menjavi valute iz dinarjev v slovenske tolarje sodišče moralo upoštevati določbe  Zakona o  
denarni enoti Republike Slovenije (Ur. l. RS/I, št. 17/1991, Ur. l. RS, št. 33/1992) in Zakona o  
uporabi denarne enote Republike Slovenije (Ur. l.RS/I, št. 17/1991).
22Primerjaj sklepa Vrhovnega sodišča RS II Cp 2/1993 z dne 23. 6. 1994 in R 5/94 z dne 14.  
4. 1994. 
23Skladno s 7. členom Sklepa o uvedbi hrvaškega dinarja kot plačilnega sredstva na ozemlju  
RH (v izvirniku Odluka o uvođenju hrvatskog dinara kako sredstva plaćenja na teritoriju  
RH), Narodne novine, št. 71/91 in 72/91.
24Skladno z 2. členom Sklepa o prenehanju veljavnosti odločitev o uvedbi hrvaškega dinarja  
kot  plačilnega  sredstva  na  ozemlju  RH  ter  o  načinu  in  času  preračunavanja  zneskov  
izraženih v hraških dinarjih v kune in lipe (v izvirniku Odluka o prestanku važenja odluke o  
uvođenju hrvatskog dinara kao sredstva plaćanja na teritoriku RH, te o načinu i vremenu  
preračunavanja iznosa izraženih u hvratskih dinarima u kune i lipe), Narodne novine, št.  
37/94 
25Po tečaju Banke Slovenije na dan 27. 2. 2015 7,6885 HKN za 1 EUR
26Uradni list RS/I, št. 17/1991, Uradni list RS, št. 33/1992.
27Uradni list RS/I, št. 17/1991.
28Skladno z Zakonom o uvedbi evra, Uradni list RS, št. 114/2006, po tečaju 239,64 SIT za 1.
29Izračunane  po  aplikaciji  Vrhovnega  sodišča  za  izračun  zakonskih  zamudnih  obresti,  
dostopna na URL: http://izo.sodisce.si/izo-web/spring/izracun?execution=e2s1
9

Navedeni izračun jasno pokaže, da so prisojene zamudne obresti po hrvaškem  
pravu znatno nižje od obresti, ki bi predlagatelju šle po slovenskem pravu, zato je  
ugovor nasprotnega udeleženca o ekscesnosti in pretiranosti dosojenih zakonskih  
zamudnih  obresti po sodbi Občinskega civilnega sodišča v Zagrebu XLVII-P-
1725/07-31 z dne 25. 11. 2013 neutemeljen. 
28.Skladno  z  navedenim  je  Vrhovno  sodišče  pritožbi  predlagatelja  ugodilo  in  
izpodbijani  sklep  v  I.  točki  izreka  delno  spremenilo  tako,  da  je  ugodilo  tudi  
predlogu  za  razglasitev  izvršljivosti  sodbe  Občinskega  civilnega  sodišča  v  
Zagrebu XLVII-P-1725/07-31 z dne 25. 11. 2013 v delu, ki se nanaša na plačilo  
zakonskih zamudnih obresti od 26. 5. 1990 do 29. 5. 1994 in od 1.1.2002 dalje do  
plačila.  
O pritožbi nasprotnega udeleženca
29.Pritožba nasprotnega udeleženca odločitev v izpodbijanem sklepu napada iz treh  
razlogov. Sodišču prve stopnje očita, da ob sklenjenem dogovoru o pristojnosti  
zmotno ni upoštevalo izključne pristojnosti slovenskega sodišča. Vztraja, da je  
izrek hrvaške sodbe nerazumljiv  in nejasen ter opozarja, da je postopek pred  
hrvaškim sodiščem trajal nerazumno dolgo, s čimer je bila prekršena pravica do  
sojenja v razumnem roku.
30.Pritožbeno opozarjanje nasprotnega udeleženca na kršitev izključne pristojnosti po  
sklenjenem dogovoru  o  pristojnosti  med  strankama  postopka  je  neutemeljeno.  
Določba 35. člena Uredbe št. 44/2001 taksativno našteva razloge, iz katerih je  
mogoče zavrniti priznanje tuje sodne odločbe. Med njimi razloga neupoštevanja  
dogovora o pristojnosti po 23. členu Uredbe št. 44/2001 ni. Sodišče, ki odloča o  
priznanju in izvršljivosti tuje sodne odločbe, tako ne sme presojati, ali je sodišče,  
ki je izdalo sodno odločbo, (pravilno) upoštevalo sporazum o pristojnosti ali ne.  
Stranka,  ki  je  tožena  pred  nepristojnim sodiščem,  mora  ugovor  nepristojnosti  
uveljaviti  v  postopku  v  državi  izvora.30 Sporazum  o  pristojnosti  po  Uredbi  
št. 44/2001 namreč v postopku priznanja in izvršljivosti sodne odločbe ne uživa  
več varstva.
31.Prav tako razlog za zavrnitev priznanja tuje sodne odločbe ni trajanje sodnega  
postopka, v katerem je bila ta izdana. Četudi bi postopek res trajal nerazumno  
dolgo,  bi  moral  nasprotni  udeleženec  kršitev  pravice  po  6.  členu  Evropske  
konvencije o človekovih pravicah uveljavljati z drugimi pravnimi sredstvi in ne v  
postopku priznanja sodne odločbe. 
32.Neutemeljeno  je  nadalje  opozarjanje  na  nejasnost  izreka  sodbe  Občinskega 
30Magnus U., Mankowski P. (ed.)., Brussels I regulation, Sellier european law publishers, 2 nd revised 
edition, 2012, str. 712.
10

civilnega sodišča v Zagrebu XLVII-P-1725/07-31 z dne 25. 11. 2013. Izrek je  
določil glavnico, ki jo nasprotni udeleženec dolguje predlagatelju, opredelil je tek  
zakonskih zamudnih obresti in določil njihovo višino. Višina obresti je podana  
opisno, s sklicevanjem na ustrezen zakon, kar zadostuje. Po ustaljeni slovenski  
sodni praksi je izrek sodbe odločbe dovolj jasen, če zgolj odreja plačilo zakonskih  
zamudnih obresti. Sicer pa je treba upoštevati, da nejasno določene obresti lahko  
predstavljajo  oviro  pri  izvršbi  na  plačilo  obresti,  ne  nasprotujejo  pa  očitno  
slovenskemu javnemu redu.31 
33.Pritožba nasprotnega udeleženca je skladno z navedenim neutemeljena, zato jo je  
Vrhovno  sodišče  zavrnilo  in  potrdilo  odločitev  sodišča  prve  stopnje  v  
izpodbijanem delu I. točke izreka sklepa, s katerim je sodišče prve stopnje ugodilo  
predlogu za razglasitev izvršljivosti tuje sodne odločbe in za izvršljivo razglasilo  
sodbo  Občinskega  civilnega  sodišča  v  Zagrebu  XLVII-P-1725/07-31  z  dne  
25. 11. 2013 v delu, ki se nanaša na plačilo glavnice v višini 10.127,16 kn z  
zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30. 5. 1994 do 31. 12. 2001 (353. člen ZPP v  
zvezi s 37. členom ZNP in 111. členom ZMZPP).
O stroških postopka
34.Odločitev o stroških pritožbenega postopka (III. točka izreka) temelji na prvem  
odstavku 35. člena ZNP v zvezi s 111. členom ZMZPP. 
Ljubljana, 15. julij 2016
Predsednik senata:
Vladimir Balažic,l.r. 
31Primerjaj sklep Vrhovnega sodišča RS Cpg 4/2006 z dne 13. 6. 2006.
11