SKLEP
Vrhovno sodišče Republike Slovenije je v senatu, ki so ga sestavljali vrhovni sodnici  
in sodnik mag. Rudi Štravs kot predsednik ter Karmen Iglič Stroligo in  dr. Mateja  
Končina Peternel kot članici, 
v nepravdni zadevi predlagatelja: A. A., Kraljevina Belgija, ki ga zastopa ..., odvetnik  
v Ljubljani, zoper nasprotnega udeleženca:  B. B.,  Zvezna Republika Nemčija,  ki ga 
zastopa ..., odvetnica v Ljubljani, 
zaradi zavrnitve priznanja in izvršitve tuje sodne odločbe , 
o pritožbi predlagatelja zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani I R 200/2018 z  
dne 6. 9. 2019,
na seji 27. februarja 2020
1Cp 7/2020
  
SKLENILO:
I.Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.
II.Predlagatelj  mora  v  15  dneh,  od  vročitve  te  sodbe,  povrniti  nasprotnemu  
udeležencu njegove pritožbene stroške v znesku 148,80 EUR. 
OBRAZLOŽITEV:
Dosedanji tek postopka
1.Nasprotni udeleženec kot upnik je zoper predlagatelja kot dolžnika na podlagi  
odločbe o izvršbi Občinskega sodišča Euskirchen začel postopek njene izvršitve.  
Predlagatelj v tem nepravdnem postopku predlaga zavrnitev priznanja in izvršitve  
tuje  sodne  odločbe  na  podlagi  45.  in.  46.  člena  Uredbe  (EU)  št.  1215/2012  
Evropskega parlamenta in sveta z dne 12. 12. 2012 o pristojnosti in priznavanju ter  
izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (v nadaljevanju  
Uredba).
2.Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog predlagatelja za zavrnitev priznanja in  
izvršitve odločbe o izvršbi Občinskega sodišča Euskirchen v Zvezni Republiki  
Nemčiji (ZRN), št. 17-4611602-1 z dne 22. 12. 2017. 
3.Predlagatelj se je zoper sklep pravočasno pritožil iz vseh pritožbenih razlogov po  
338. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP)  v zvezi s 37.  
členom Zakona o nepravdnem postopku (v nadaljevanju ZNP1). Predlagal je, naj 
Vrhovno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da ugodi njegovemu predlogu  
za zavrnitev priznanja in izvršitve tuje odločbe o izvršbi.
4.Nasprotni udeleženec je na vročeno pritožbo odgovoril in predlagal, naj Vrhovno  
sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi sklep sodišča prve stopnje.
Odločitev sodišča prve stopnje
5.Odločitev sodišča prve stopnje temelji na zaključku, da ni izpolnjen pogoj iz (b)  
točke prvega odstavka 45. člena Uredbe. Predlagatelj se namreč ni opredelil do  
vprašanja  izčrpanosti  pravnih  sredstev  zoper  sodno  odločbo  v  ZRN,  med  
postopkom pa ni zatrjeval niti predložil dokazov, da bi pred sodiščem v ZRN  
izpodbijal sodno odločbo ali da take možnosti ni imel. Ker ni izkazal kršitve  
1Ker se je postopek začel pred uveljavitvijo Zakona o nepravdnem postopku (ZNP-1), se  
dokonča po do tedaj veljavnih predpisih (prvi odstavek 216. člena ZNP-1), torej ZNP.
2
načela  kontradiktornosti,  ne  more  na  isti  podlagi  uspešno  uveljavljati  razloga  
nasprotovanja javnemu redu v Republiki Sloveniji.
Navedbe udeležencev v pritožbenem postopku
6.Predlagatelj trdi, da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo določbe ZPP v zvezi s  
37. členom ZNP, ko ga v nasprotju s pravilom o materialnem procesnem vodstvu  
iz 285. člena ZPP  v zvezi s 37. členom ZNP  ni pozvalo, naj se opredeli do  
izpolnjenosti  vseh  pogojev  iz  točke  (b)  45.  člena  Uredbe  (kršitev  po  prvem  
odstavku 339. člena ZPP, ki je neposredno vplivala na pravilnost in zakonitost  
odločitve, upoštevajoč, da je nepravdni postopek „bolj urejevalne narave“ zaradi  
česar  je  poudarjeno  načelo  iskanja  materialne  resnice).  S  tem  je  ravnalo  v  
nasprotju z 22. členom Ustave RS in storilo kršitev iz 8. točke drugega odstavka  
339. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP. Neupravičeno je tudi zavrnilo obstoj  
razloga, vsebovanega v točki (a) 45. člena Uredbe, poleg tega pa je obrazložitev v  
tem delu istovetna za obrazložitvijo razloga v točki (b) 45. člena Uredbe, kar je  
nedopustno.  Gre  za  samovoljno  razlago  prava,  saj  je  bil  namen  evropskega  
pravodajalca, da dva različna položaja uredi na različen način. Če bi bil njegov  
namen, da izčrpanje pravnih sredstev določi kot pogoj pri zavrnitvenem razlogu iz  
točke (a) 45. člena Uredbe, bi to vnesel v njeno besedilo. Ker tega ni storil, gre  
sklepati  po  nasprotnem  razlogovanju,  da  tega  pogoja  v  zvezi  s  točko  (a)  
predlagatelju ni treba dokazati. Nadalje pa v 15. in 16. točki obrazložitve manjkajo  
razlogi o odločilnih dejstvih, zlasti o pravni podlagi, saj ni razvidno, ali in v  
katerih odločbah naj bi Sodišče Evropske Unije izoblikovalo pravno merilo, po  
katerem zaradi eklatantne kršitve načela kontradiktornosti ne bi šlo za zavrnitveni  
razlog iz točke (a) 45. člena Uredbe. Prav tako v obrazložitvi ni pojasnjeno, zakaj  
rezultat priznanja odločbe za predlagatelja ne bo nevzdržen. Sodišče prve stopnje  
je brez utemeljenega razloga dalo premajhno težo kršitvi enega temeljnih načel  
sodobnega  demokratičnega  prava,  tj.  načela  kontradiktornosti.  Če  stranki  v  
sodnem postopku ni zagotovljena možnost, da pred sodiščem ugovarja zahtevku  
aktivno  legitimirane  stranke,  kljub  temu  pa  zanjo  nastopijo  neugodne  pravne  
posledice, se izniči obstoj samega prava, kar je enako samovoljnemu uveljavljanju  
moči. Gre torej za hudo nasprotovanje javnemu redu v Republiki Sloveniji, ta  
kršitev pa je sama po sebi razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve tuje sodne  
odločbe po točki (a) 45. člena Uredbe. Ker je sodišče zmotno uporabilo materialno  
pravo, je tudi zmotno in nepopolno ugotovilo dejansko stanje v zvezi s tem.
7.Nasprotni udeleženec v odgovoru na pritožbo navaja, da je dokazno breme v zvezi  
z izpolnjevanjem vseh pogojev iz 45. (b) člena Uredbe na strani predlagatelja, ki  
pa se do izčrpanosti pravnih sredstev ni opredelil. Pritrjuje pa tudi sodišču prve  
stopnje, da predlagatelj ni izkazal kršitve načela kontradiktornosti in da na isti  
podlagi ne more uspešno uveljaviti razloga nasprotovanja javnemu redu Republike  
Slovenije.
3
Odločitev Vrhovnega sodišča
8.Pritožba ni utemeljena.
9.Predlagatelj je uveljavljal primarno odklonilni razlog iz točke (a) prvega odstavka  
45.  člena  Uredbe  za  zavrnitev  priznanja  tuje  sodne  odločbe,  po  katerem  se  
priznanje zavrne, če je v očitnem nasprotju z javnim redom v državi članici.  
Pravnemu  redu Republike Slovenije naj bi po njegovem odločba nasprotovala  
zaradi kršitve načela kontradiktornosti, saj mu začetno pisanje v postopku ni bilo  
vročeno, vse do sklepa o izvršbi pa tudi ne tuja sodna odločba. Navedel pa je, da je  
podan tudi odklonilni razlog iz točke (b) istega odstavka, po katerem se priznanje  
zavrne, če je bila sodna odločba izdana v odsotnosti toženca, če tožencu ni bilo  
vročeno pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje pravočasno in na tak  
način,  da  bi  lahko  pripravil  obrambo,  razen  če  toženec  ni  začel  postopka  za  
izpodbijanje sodne odločbe, čeprav je imel to možnost. 
10.V postopku ni bilo sporno, da je bila tuja sodna odločba izdana 22. 12. 2017 v  
odsotnosti  predlagatelja  in  da  mu  je  bila  vročena  (najkasneje)  12.  1.  2018  v  
izvršilnem postopku (0449 I 27/2018), ki teče pred domačim sodiščem (Okrajnim  
sodiščem  v  Postojni),  skupaj  s  predlogom  za  izvršbo,  sklepom  o  izvršbi  in  
potrdilom iz 53. člena Uredbe.
11.V zvezi z odklonilnim razlogom pod točko (b) prvega odstavka 45. člena Uredbe  
predlagatelj sodišču prve stopnje očita procesno kršitev, in sicer na eni strani  
relativno bistveno kršitev določb postopka po prvem odstavku 339. člena ZPP v  
zvezi z 285. členom ZPP in 37. členom ZNP, na drugi strani pa absolutno bistveno  
kršitev po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP. V  
nepravdnem postopku se ob smiselni uporabi določb zakona o pravdnem postopku  
(37.  člen  ZNP)  res  uporablja  tudi  285.  člen  ZPP  o  materialnem  procesnem  
vodstvu. Vendar pa po ustaljeni sodni praksi2 materialno procesno vodstvo ni  
potrebno, če je na pomanjkljivosti pravno relevantnih navedb oziroma dokazov  
opozorila že nasprotna stranka. To je nasprotni udeleženec storil v vlogi z dne 8. 4.  
2019 in ji priložil pisanje prvostopenjskega sodišča v Euskirchnu, v katerem je to  
sodišče potrdilo,  da  v postopku ni prišlo  do sprememb  in da nasprotna  stran  
(predlagatelj v tem postopku) ni vložila nobenih pravnih sredstev ali pravne vloge.  
Predlagatelj je na to odgovoril v vlogi z dne 27. 5. 2019, in sicer da se sklicuje na  
zavrnilni razlog iz točke (a), da pa je uporabljiva tudi točka (b) prvega odstavka  
45. člena Uredbe, ker glede na to, da je za pravnomočnost in izvršljivost tujega  
izvršilnega naslova zvedel šele po prejemu sklepa o izvršbi, ga z rednimi pravnimi  
sredstvi v ZRN ni mogel izpodbijati oziroma te možnosti ni imel. Ni torej točna  
navedba v obrazložitvi sodišča prve stopnje, da se do tega vprašanja ni opredelil,  
2Odločbe VS RS III Ips 16/2019z dne 3. 9. 2019, II Ips 328/2015 z dne 19. 5. 2016 III Ips 
34/2013 z dne 20. 12. 2015, III Ips 35/2012 z dne 20. 4. 2014 in druge.
4
pravilno pa je nadalje navedeno, da vročitev sodne odločbe (šele) v postopku  
njene izvršitve dolžnika ne odvezuje dolžnosti izpodbijanja sodne odločbe v državi  
izvora  po  že  začetem  postopku  njene  izvršitve  in  da  toženec  ni  dokazal  
(„izkazal“), da takšne možnosti ni imel, zaradi česar je zaključilo, da odklonilni  
razlog po točki (b) prvega odstavka 45. člena Uredbe ni izpolnjen. Predlagatelj  
torej neutemeljeno trdi, da ni imel možnosti, da se opredeli do vprašanja, ali je  
izpolnil  vse  pogoje,  vsebovane  v  navedenem  določilu  Uredbe,  zaradi  česar  
neutemeljeno  uveljavlja  bistveno  kršitev  določb  postopka  (tako  po  prvem  
odstavku 339. člena v zvezi z 285. členom ZPP in 37. členom ZNP kot tudi po 8.  
točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).
12.Vrhovno sodišče še (glede na to da na uporabo materialnega prava v pritožbenem  
postopku  pazi  po  uradni  dolžnosti)  dodaja,  da  je  sodišče  prve  stopnje  tudi  
materialnopravno  pravilno  razložilo  in  uporabilo  določilo  (b)  točke  prvega  
odstavka 45. člena Uredbe. Za  njegovo uporabo je potrebnih več predpostavk: 1)  
da je bila sodba izdana v odsotnosti toženca, torej da se toženec ni spustil v  
postopek; 2) da je razlog za to v dejstvu, da mu začetno pisanje v postopku ni bilo  
vročeno oziroma ni bilo vročeno na ustrezen način; ter 3) pri čemer tega ni mogel  
uveljavljati s pravnim sredstvom v državi izvora. Slednji pogoj je bil dodan z  
namenom  preseči  prakso,  ki  ni  dopuščala  priznanja  tuje  zamudne  sodbe,  če  
tožencu ni bilo vročeno pisanje o začetku sodnega postopka, kljub temu da je bil  
seznanjen z zamudno sodbo, zoper katero pa ni uporabil razpoložljivih pravnih  
sredstev, s čimer se je tolerirala toženčeva malomarnost pri obrambi njegovih  
pravic.3 Ker je tudi smiselno, da se procesne napake uveljavljajo čim prej in v  
državi  izdaje  sodbe  (državi  izvora),  je  sicer  začetno  kršitev  načela  
kontradiktornosti  in  pravice  do  obrambe  zaradi  opustitve  vročitve  začetnega  
pisanja v postopku mogoče odpraviti v kasnejši fazi z vložitvijo pravnega sredstva,  
s katerim lahko toženec brani svoje pravice tako, kot bi jih lahko v postopku pred  
izdajo sodbe; s pravnimi sredstvi torej lahko uveljavlja ravno to, da mu začetno  
pisanje  ni  bilo  vročeno.4 Ob  zaključku,  da  predlagatelj  izpolnjevanja  te  
predpostavke  ni  dokazal,  je  torej  odločitev  sodišča  prve  stopnje  tudi  
materialnopravno pravilna.
13.V zvezi z odklonilnim razlogom pod točko (a) prvega odstavka 45. člena Uredbe  
predlagatelj sodišču prve stopnje očita tako procesno kot tudi materialnopravno  
kršitev. Vrhovno sodišče je v sklepu Cp 42/2018 z dne 21. 2. 2019 pojasnilo5, da 
se  v  izjemo  pod  točko  (a)  uvrščajo  tako  nasprotovanja  materialnemu  kot  
procesnemu  javnemu  redu, izjema  pod točko (b) pa obravnava poseben vidik  
3Tako npr. v sodbi ASML Netherlands BV proti Semiconductor Industry Services GmbH  
(SEMIS) C 283/05 z dne 14. 12. 2006, točka 38.
4Glej obširnejše razloge o praksi in namenu spremembe Uredbe v 13. - 16. točki sklepa VS  
RS Cp 42/2018 z dne 21. 2. 2019.
57. točka obrazložitve.
5
pridržka javnega reda, pri čemer pa bo uporaba določila o nasprotovanju javnemu  
redu iz točke (a) izključena, kadar bo podan dejanski stan specialnih določil, ki ga  
urejajo nadaljnje točke prvega odstavka 45. člena Uredbe.6 Pri zatrjevani kršitvi  
načela kontradiktornosti v začetnem stadiju postopka bo sodišče presojalo obstoj  
izjeme po že obravnavani (b) točki. Če pa bo uveljavljana kršitev te pravice v  
poznejši fazi postopka, je mogoča presoja, ali je s tem prišlo do kršitve javnega  
reda v zaprošeni državi.7 Ker je situacija v tu obravnavani zadevi enaka, je sodišče  
prve stopnje očitno uporabilo argumentacijo iz sklepa Vrhovnega sodišča,8 ni pa 
povzelo  tudi  odločb  Sodišča  Evropske  unije,  kar  pa  ne  pomeni,  da  njegove  
odločbe  ni  mogoče  preizkusiti.  Praksa  Sodišča  Evropske  unije  je  namreč  
dosegljiva,  iz  nje  pa  izhaja,9 da  načelo  vzajemnega  zaupanja  med  državami  
članicami od vsake države zahteva, da razen v izjemnih okoliščinah šteje, da vse  
druge države članice spoštujejo pravo unije in zlasti temeljne pravice, priznane s  
tem pravom. Ureditev priznavanja in izvrševanja, ki ga določa Uredba, temelji  
prav na medsebojnem zaupanju v ustreznost sodnega varstva znotraj Unije. To  
zaupanje med drugim zahteva, da so sodne odločbe, izdane v državi članici ipso 
iure priznane v drugi državi članici. V tem sistemu je treba člen Uredbe, ki določa  
razloge za zavrnitev priznanja, razlagati ozko, ker pomeni oviro za izpeljavo enega  
od  temeljnih  ciljev  Uredbe,  določilo  o  javnem  redu  pa  se  uporablja  samo  
izjemoma. Z že omenjenim sklepom je Vrhovno sodišče temu sledilo in tudi svoji  
dotedanji praksi, da je pridržek javnega reda treba razlagati restriktivno in ga  
uporabiti kot  ultima ratio.10 S tem, ko je zapisalo, da je nasprotovanje javnemu  
redu podano le, če bi bil rezultat priznanja oziroma tuje sodne odločbe nevzdržen,  
je  sodišče  prve  stopnje  utemeljilo  nevzdržnost  za  javni  red  (zaradi  očitnega  
nasprotovanja temu redu), ne pa (zaradi neuspeha v postopku) za udeleženca, kot  
to očitno meni predlagatelj.
14.Predlagatelj je kršitev javnega reda utemeljeval z razlogi, da mu ni bilo vročeno  
začetno pisanje v postopku in sodna odločba. Utemeljeval ga je torej z razlogi,  
navedenimi v (b) točki prvega odstavka 45. člena Uredbe, zato so tudi razlogi  
odločitve delno identični razlogom, s katerimi je sodišče obrazložilo neobstoj tega  
odklonitvenega razloga. Četudi tožencu sodba v državi izvora ni bila vročena,  
pride do njene vročitve v postopku izvršbe, kot to določa 43. člen Uredbe, za kar  
je bilo ugotovljeno, da je v tem postopku tudi prišlo. Dolžnik je tako najpozneje v  
postopku izvršitve seznanjen s tujo sodno odločbo in lahko v državi izvora še  
6Martina Repas, Vesna Rijavec in drugi, Mednarodno zasebno pravo Evropske unije, Uradni  
list RS, Ljubljana 2018, stran 272.
718. točka obrazložitve sklepa Vrhovnega sodišča Cp 42/2018.
8Primerjaj  19.  in  20.  točko  obrazložitve  sklepa  Vrhovnega  sodišča  in  15.  in  16.  točko  
obrazložitve izpodbijanega sklepa.
9Npr. sodba Diageo Brands BV proti Simiramida-04 EOOD C-681/13 z dne 16. 7. 2015,  
točki 40 in 41; sodba Apostolides proti Orams C-420/07 z dne 28. 4. 2009, točka 55 in tam  
navedena sodna praksa; in druge.
10Npr. Cpg 4/2006 in Cpg 5/2013.
6
vedno uveljavlja pravna sredstva. Še obstoječa pravna sredstva je dolžan izčrpati,  
sicer se ne more sklicevati na obstoj zavrnilnih razlogov po Uredbi. Uredba se tudi  
ne  omejuje  na  vložitev  pravnih  sredstev  pred  začetkom  postopka  izvršitve  v  
zaprošeni državi. Posamezniki morajo uporabiti vsa pravna sredstva, ki so v državi  
izvora na voljo, da se prepreči kršitev javnega reda, razen če posebne okoliščine  
preveč otežujejo ali onemogočajo uporabo pravnih sredstev v tej državi članici.11 
Postopek izvršitve pa bo sodišče v zaprošeni državi prekinilo, če bo dolžnik zoper  
odločbo v državi izvora vložil pravno sredstvo. Predlagatelj torej neutemeljeno  
trdi, da lahko kršitev načela kontradiktornosti v začetni fazi, katerega pogoje za  
odklonitev priznanja ureja Uredba v (b) točki prvega odstavka 45. člena, zaradi  
neizpolnjevanja vseh tam predpisanih pogojev uveljavlja kot odklonitveni razlog  
po (a) točki istega določila.
15.Vrhovno sodišče je tako ugotovilo, da pritožba ni utemeljena, saj niso podani  
razlogi, ki jih navaja, in tudi ne razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti. Zato jo  
je zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi  
s 37. členom ZNP).
16.Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena in prvem  
odstavku 154. člena ZPP. Ker predlagatelj s pritožbo ni uspel, mora nasprotnemu  
udeležencu  povrniti  pritožbene  stroške  (sestava  odgovora  na  pritožbo  200  
odvetniških točk, DDV in materialne stroške).
Ljubljana, 27. februar 2020
Predsednik senata:
mag. Rudi Štravs l.r.
11Sodba Rudolfs Meroni proti Recoletos Limited C-559/14 z dne 25. 5. 2016, točka 48.
7