SKLEP 
Vrhovno sodišče Republike Slovenije je v senatu, ki so ga sestavljali vrhovni sodniki  
Anton Frantar kot predsednik ter Jan Zobec, Vladimir Horvat, mag. Rudi Štravs in  
Janez Vlaj kot člani,
v pravdni zadevi tožeče stranke: S. C., …, ki jo zastopa N. C., odvetnica v M., zoper 
toženo stranko: R. O., Republika Avstrija, ki jo zastopa D. p., ...,
zaradi plačila 40.614,00 EUR s pripadki ,
o reviziji tožeče stranke zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru I Cp 900/2016 z dne  
4. 10. 2016, v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Mariboru III P 35/2015 z dne  
17. 12. 2015,
na seji 18. januarja 2018
1II Ips 254/2017

SKLENILO:
I.Revizija se zavrne.
II.Tožeča stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.
III.Tožeča stranka mora toženi stranki povrniti njene stroške revizijskega postopka v  
višini  619,65 EUR v roku 15 dni od vročitve tega sklepa, v primeru zamude z  
zakonskimi  zamudnimi  obrestmi,  ki  tečejo  od  poteka  roka  za  prostovoljno  
izpolnitev obveznosti.
OBRAZLOŽITEV:
Dosedanji potek postopka
1.Tožnica je pri Okrožnem sodišču v Mariboru vložila tožbo, s katero je zahtevala  
plačilo odškodnine zaradi domnevno neprimernega ravnanja avstrijskih policistov  
ob njenem zaslišanju na policijski postaji v Republiki Avstriji.
2.Sodišče prve stopnje je  odločilo, da za odločitev o sporu ni pristojno sodišče  
Republike Slovenije in tožbo zavrglo ter zavrnilo predlog tožnice za povračilo  
pravdnih stroškov.
3.Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožnice in potrdilo sklep sodišča prve  
stopnje ter odločilo, da pravdni stranki sami krijeta svoje pritožbene stroške.
4.Tožnica  je zoper sklep sodišča druge stopnje  vložila  revizijo  zaradi bistvenih 
kršitev  določb  pravdnega  postopka  in  zmotne  uporabe  materialnega  prava.  
Predlaga razveljavitev sklepov sodišč nižjih stopenj in vrnitev zadeve v ponovno  
odločanje sodišču prve stopnje. Priglaša revizijske stroške.
5.Revizija je bila vročena toženki, ki predlaga njeno zavrnitev in priglaša revizijske  
stroške.
Razlogovanje sodišč nižjih stopenj
6.Sodišče prve stopnje je odločitev o lastni nepristojnosti za odločanje utemeljilo na  
(prenovljeni) Uredbi (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne  
12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v  
civilnih in gospodarskih zadevah (OJ L 351, 20. 12. 2012, v nadaljevanju Uredba  
(EU) št. 1215/2012),  v skladu s katero je glede na sedež tožene stranke podana  
pristojnost sodišča v Republiki Avstriji; v Avstriji pa je tudi kraj, kjer je prišlo do  
škodnega dogodka.
2

7.Sodišče druge stopnje je zavzelo stališče, da je (kot je trdila pritožnica) v zadevi  
treba uporabiti  Zakon o mednarodnem zasebnem pravu in postopku (Ur. l. RS,  
št. 56/1999, v nadaljevanju ZMZPP), ne pa Uredbe (EU) št. 1215/2012, saj se  
slednja ne uporablja pri ugotavljanju odgovornosti države za dejanja in opustitev  
pri izvajanju državne oblasti. Vendar pa tudi ob uporabi ZMZPP v obravnavani  
zadevi  ni  podana  pristojnost  slovenskega  sodišča  -  niti  po  kriteriju  stalnega  
prebivališča toženke, niti po kraju nastanka škode ali škodljivih posledic.
Navedbe v revizijskem postopku
8.Revidentka  meni,  da  je  pristojnost  slovenskega  sodišča  podana  na  podlagi  
30. člena ZMZPP, ki določa, da se, če je to za oškodovanca ugodnejše, namesto  
kraja, kjer je bilo dejanje storjeno, lahko uporabi pravo kraja, kjer je nastopila  
posledica,  če  je  povzročitelj  kraj  posledice  mogel  in  moral  predvideti.  
Oškodovanka ima namreč stalno prebivališče v Republiki Sloveniji in tam ji je  
nastala oziroma ji še nastaja škoda (duševne bolečine zaradi škodnega dogodka).
9.Toženka  v  odgovoru  na  revizijo  navaja,  da  je  treba  uporabiti  Uredbo  (EU)  
št.  1215/2012,  v  skladu  z  njenima  členoma  4  in  7  pa  je  podana  pristojnost  
avstrijskega sodišča. Hkrati opozarja na pravilo mednarodnega običajnega prava,  
po katerem države pred tujimi nacionalnimi sodišči uživajo imuniteto za svoja  
oblastna ravnanja (acta iure imperii).
O utemeljenosti revizije
10.Revizija ni utemeljena.
11.Tožnica je zoper Republiko Avstrijo vložila tožbo, s katero je zahtevala plačilo  
odškodnine za škodo, ki ji je bila povzročena s protipravnim ravnanjem avstrijskih  
oblastnih organov na ozemlju Republike Avstrije. Uveljavljala je torej odškodnino  
zaradi  oblastne  protipravnosti  organov  tuje  države,  se  pravi  javnopravno  
odškodninsko obveznost tuje države zaradi njenih oblastnih ravnanj. Ko je tako,  
ima  pritožbeno  sodišče  vsekakor  prav,  da  Uredba  (EU)  št.  1215/2012  v  tem  
primeru ni uporabljiva, saj prvi odstavek 1. člena njeno uporabo izključuje v vseh  
zadevah odgovornosti države za dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti  
(acta iure imperii). Moti pa se  pritožbeno sodišče,  ko  odločitev utemeljuje  z  
določbami ZMZPP. V obravnavanem primeru, ko gre za tožbo zoper tujo državo,  
bi moralo kot iztočnico uporabiti določbo 28. člena Zakona o pravdnem postopku  
(Ur. l. RS, št. 26/1999 s spremembami in dopolnitvami, v nadaljevanju ZPP ), ki 
napotuje na uporabo pravil mednarodnega javnega prava. ZMZPP vsebuje namreč  
pravila o mednarodni pristojnosti, ki se nanašajo na pristojnost našega sodnega  
sistema  v razmerju do sodnih sistemov drugih držav (primerjaj tretji odstavek  
18. člena ZPP), ko gre za zadeve s tujim elementom. Ne posega pa v vprašanje  
3

imunitete tujih oseb, pa naj gre za fizične osebe kot predstavnike tujih držav ali  
funkcionarje tujih državnih organov in člane mednarodnih organizacij ali pa za  
mednarodne organizacije ali tuje države kot pravne osebe in njihovo premoženje.  
Kajti  osebe,  ki  uživajo  imuniteto,  sploh  niso  podvržene  naši  jurisdikciji,  naši  
civilni  sodni  oblasti.  Sodna  imuniteta  ni  predmet  mednarodnega  zasebnega,  
marveč mednarodnega javnega prava.
12.Središčno vprašanje v tej zadevi je zato pravica tožene stranke kot tuje države do  
imunitete pred civilno sodno jurisdikcijo naše države ali krajše - gre za vprašanje  
njene sodne imunitete. Na to vprašanje je že 15. 12. 1998 odgovorila Občna seja  
Vrhovnega sodišča s pravnim mnenjem, ki je, dokler se ne spremeni na novi občni 
seji, obvezno za vse senate Vrhovnega sodišča  (drugi odstavek 110. člena Zakona  
o sodiščih, Ur. l. RS, št. 19/1994 s spremembami in dopolnitvami) . To mnenje se 
glasi: »V odškodninskem sporu zaradi škode, ki je posledica dejanj tuje države ob  
izvrševanju njene oblasti ( acta iure imperii), uživa ta po pravilih mednarodnega  
prava  sodno  imuniteto  pred  našim  sodiščem.«1 Tožena  stranka,  ki  oporeka  
pristojnosti  slovenskega  sodišča,  uživa  torej  imuniteto  v  primeru,  kakršen  je  
konkreten. Gre namreč za zahtevek, ki temelji na trditvah o povzročitvi škode z  
oblastnim ravnanjem organov Republike Avstrije na njenem ozemlju.
13.Ker sta tako sodišči navkljub prezrtju določbe 28. člena ZPP in z njo povezanega  
pravnega mnenja Občne seje Vrhovnega sodišča z dne 15. 12. 1998 v samem  
izreku,  da se tožba  zavrže,  pravilno odločili, je revizijsko  sodišče  na podlagi 
378. člena ZPP v povezavi s četrtim odstavkom 384. člena ZPP revizijo zavrnilo  
kot neutemeljeno (I. točka izreka).
Revizijski stroški
14.V skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP revizijsko sodišče odloči tudi o  
stroških, ki so nastali v revizijskem postopku. Ker tožnica z revizijo ni uspela, v  
skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sama krije svoje revizijske stroške  
(II. točka izreka), medtem ko mora toženki  povrniti njene stroške revizijskega  
postopka (III. točka izreka). Toženka je priglasila 1.227,10 EUR za odgovor na  
revizijo (postavka TP 3c) in 613,55 EUR (enotna postavka), skupaj 1.840,65 EUR.  
Stroški za postopke pred slovenskimi sodišči se odmerijo v skladu s slovenskimi  
predpisi,  pri  čemer  je  v  obravnavani  zadevi  treba  uporabiti  Odvetniško  tarifo  
(Ur. l. RS, št. 2/2015), zato je revizijsko sodišče presojalo, ali priglašeni znesek  
toženki pripada tudi po tej pravni podlagi. Za odgovor na revizijo ji je tako glede  
1Gl. Pravna mnenja II/98, str. 6 – 12. Prim. tudi odločbo Ustavnega sodišča št. Up-13/99 z dne  
8. 3. 2001.
4

na vrednost spornega predmeta priznalo 1.350 točk (odgovor na izredno pravno  
sredstvo po tar. št. 21/3 - 900 točk, zvišano za 50%), kar upoštevaje vrednost točke  
0,459 EUR znaša 619,65 EUR.  Ni pa ji priznalo priglašenega zneska 613,55 EUR, 
saj Odvetniška tarifa „enotne postavke“ ne pozna. 
Ljubljana, 18. januar 2018
Predsednik senata:
Anton Frantar, l.r.
5