SKLEP 
Višje sodišče v Celju je v senatu, ki so ga sestavljale višje sodnice Zdenka Pešec kot  
predsednica ter Irena Leskovšek Jurjec in Tatjana Kamenšek Krajnc kot članici,
v  gospodarskem  sporu  tožeče  stranke:  I.  I.,  ...,  zoper  toženo  stranko:  D.  D.  -  v 
osebnem stečaju, ... , ki ga zastopa Odvetniška družba ... d.o.o. iz Ljubljane, 
zaradi ugotovitve obstoja prerekane izločitvene pravice, 
o pritožbi tožeče stranke  zoper sklep Okrožnega sodišča v Celju I Pg 659/2016 z dne  
14. 2. 2018,
na seji 11. julija 2018
1II Cpg 81/2018

SKLENILO:
Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.
OBRAZLOŽITEV:
1.Sodišče  prve  stopnje  je  z  v  uvodu  navedenim  sklepom  izreklo,  da  sodišče  
Republike  Slovenije  ni  pristojno  za  odločanje  v  tej  pravdni  zadevi  (I.  točka  
izreka). Zavrglo je tožbo z dne 14. 11. 2016 (II. točka izreka). Ugotovilo je, da  
tožeča  stranka  uveljavlja  s  tožbo  ugotovitev  obstoja  izločitvene  pravice  in  
lastninske pravice na ½ celote nepremičnine v Grčiji zaradi sklenjene zakonske  
zveze  s  toženo  stranko.  Zahteva  tudi  izdajo  zemljiškoknjižnega  dovolila.  
Nepremičnina se nahaja v Grčiji, zato gre za spor z mednarodnim elementom.  
Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra  
2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in  
gospodarskih zadevah - prenovitev (v nadaljevanju: Uredba Bruselj I - prenovitev)  
se  uporablja  v  civilnih  in  gospodarskih  zadevah,  razen  med  drugim  za  
premoženjska razmerja iz zakonske zveze in za stečaje (drugi odstavek 1. člena  
Uredbe  Bruselj  I  -  prenovitev).  Za  insolvenčne  postopke  se  na  območju  EU  
uporablja Uredba Sveta (ES) št. 1346/2000 z dne 29. maja 2000 o postopkih v  
primeru insolventnosti (v nadaljevanju: Insolvenčna uredba). Uporaba Insolvenčne  
uredbe je omejena zgolj na določbe, ki urejajo pristojnost za uvedbo postopkov v  
primeru insolventnosti in pristojnost za odločbe, ki se sprejemajo neposredno na  
podlagi insolvenčnih postopkov in so tesno povezane s takimi postopki (uvodna  
izjava 6 Insolvenčne uredbe). Po stališču Sodišča EU le tožbe, ki neposredno  
izhajajo iz postopka insolventnosti in so z njim tesno povezane, ne spadajo na  
področje uporabe Uredbe Bruselj I - prenovitev. Odločilno merilo pri ugotavljanju  
področja, iz katerega izhaja tožba, ni postopek, v okviru katerega je vložena tožba,  
ampak pravna podlaga tožbe. Potrebno je ugotoviti, ali pravica oziroma obveznost,  
ki je podlaga za tožbo, izvira iz splošnih predpisov civilnega in gospodarskega  
prava ali iz posebnih izjem, ki so značilne za insolvenčne postopke. Iz Uredbe  
Bruselj I - prenovitev so izključene le tiste koneksne tožbe (med oziroma v zvezi s  
stečajnim postopkom), vložene po začetku stečaja z zahtevkom, ki zunaj stečaja ne  
bi mogel nastati (npr. na izpodbijanje pravnih dejanj stečajnega dolžnika), ne pa  
tudi primeri uveljavljanja terjatev, ki jih je stečajni upravitelj prerekal. Tožba na  
ugotovitev obstoja prerekane izločitvene pravice v stečaju ni takšne vrste tožba, ki  
ne  bi  mogla  nastati  zunaj  stečajnega  postopka  in  ni  neposredna  posledica  
stečajnega postopka. Nanaša se na ugotovitev obstoja lastninske pravice ½ celote  
nepremičnine v Grčiji. Tožeča stranka zatrjuje, da je s toženo stranko v zakonski  
zvezi  od  leta  2004,  nepremičnina  je  bila  kupljena  leta  2009  s  premoženjem,  
pridobljenim na podlagi skupnega dela, zato ji po njenem pripada nepremičnina do  
½ celote. Tožeča stranka bi lahko vložila takšno tožbo na ugotovitev lastninske  
2
pravice tudi  izven stečajnega postopka, saj gre za samostojno  tožbo, ki  nima  
podlage  v insolvenčnih  predpisih  in  ne zahteva  uvedbe  postopka  te vrste  niti  
posredovanja stečajnega upravitelja. Dejstvo, da je po uvedbi stečajnega postopka  
stečajni upravitelj prerekal izločitveno pravico, ne spremeni narave terjatve, za  
katero se glede pravne podlage predpisi ne spremenijo. Obravnavane tožbe Uredba  
Bruselj I - prenovitev ne izključuje. V 1. točki prvega odstavka 24. člena določa,  
da je v postopkih, predmet katerih so stvarne pravice na nepremičninah, izključno  
pristojno sodišče države članice, v kateri se nahaja nepremičnina, ne glede na  
stalno prebivališče strank. 
2.Zoper  ta  sklep  sodišča  prve  stopnje  vlaga  pritožbo  tožeča  stranka  iz  vseh  
pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku  
(v  nadaljevanju:  ZPP)  v  zvezi  s  prvim odstavkom 366.  člena  ZPP  in  kršitve 
ustavnih pravic. V pritožbi navaja, da obravnavana tožba ni klasični civilnopravni  
zahtevek na ugotovitev obstoja lastninske pravice niti ne gre za lastninsko tožbo  
rei  vindicatio.  Ne  gre  za  samostojno  tožbo,  ki  nima  podlage  v  insolvenčnih  
predpisih.  Tožba  je  nujno  zvezana  s  stečajnim  postopkom  tožene  stranke  in  
pravice,  kot  jo  s  tožbo  uveljavlja  tožeča  stranka,  ni  mogoče  uveljaviti  mimo  
Zakona  o  finančnem  poslovanju,  postopkih  zaradi  insolventnosti  in  prisilnem  
prenehanju (v nadaljevanju: ZFPPIPP). Kolikor tožeča stranka ne bi vložila tožbe  
skladno s pravili ZFPPIPP, bi za vselej izgubila vtoževano pravico, nastopile bi  
ireverzibilne posledice, s tem pa bi bilo poseženo v ustavne pravice. Sodišče ni  
pravilno  upoštevalo,  da  gre  za  tožbo  zaradi  ugotovitve  obstoja  prerekane  
izločitvene pravice, katere uveljavljanje je že pojmovno, hkrati tudi nujno, sicer  
nastopijo  pravne  posledice  po  ZFPPIPP,  povezano  s  stečajnim  postopkom.  
Izločitvena pravica je institut insolvenčnega prava in jo je mogoče uveljavljati  
zgolj v stečajnih postopkih skladno s strogimi postopkovnimi pravili ZFPPIPP, kot  
lex specialis, ki je edini zakon, ki določa institut izločitvene pravice in določa  
način uveljavljanja izločitvene pravice. Sodišče ni uporabilo pravil ZFPPIPP, ki  
določajo pravne posledice za primer, če tožba za ugotovitev obstoja prerekane  
izločitvene pravice ni vložena skladno z ZFPPIPP in v tej posledici (neuporabe  
materialnega  prava/neupoštevanja  insolvenčne  zakonodaje)  ni  moglo  pravilno  
odločiti. Ni upoštevalo, da kolikor upnik ne vloži tožbe na ugotovitev obstoja  
prerekane  izločitvene  pravice  v  enem  mesecu  po  objavi  sklepa  o  preizkusu  
terjatev, izločitvena pravica upnika za vselej preneha (tretji odstavek 310. člena  
ZFPPIPP). Slednje pomeni trajno izgubo pravice izločitvenega upnika, ki je ni  
možno  sanirati  z  nobenim  pravnim  sredstvom  v  Sloveniji,  še  manj  z  
uveljavljanjem  tožbe  pred  grškimi  sodišči.  Sodišče  ni  upoštevalo  načela  
koncentracije,  po  katerem  lahko  upnik  uveljavlja  svoj  zahtevek  za  izpolnitev  
obveznosti, ki je nastala do začetka stečajnega postopka, v razmerju do stečajnega  
tožnika samo v stečajnem postopku proti dolžniku. Jasno je, da je bila tožeča  
stranka glede na ZFPPIPP primorana vložiti tožbo, sicer bi za vselej izgubila  
3
izločitveno pravico (ohranila bi zgolj nadomestno denarno terjatev, ki ni identična  
pravica kot vtoževana izločitvena pravica, saj pomeni izgubo zasebne lastnine,  
zasebna lastnina pa je ustavno pravna kategorija oziroma zagotovljena človekova  
pravica).  Kolikor  tožeča  stranka  ne  bi  pravočasno  vložila  tožbe,  bi  stečajni  
upravitelj  tožene  stranke  prodal  predmet  izločitvene  pravice  v  imenu  tožene  
stranke kot stečajnega dolžnika in bi nepremičnina za vselej prešla ne samo iz  
pravne sfere tožeče stranke, ampak tudi s pravne sfere tožene stranke. Sodišče bi  
moralo  za  pravilno  odločitev  upoštevati  načelo  atrakcije  pristojnosti  oziroma  
skladno z določbami Insolvenčne uredbe s pravilno uporabo ZFPPIPP ugotoviti,  
da tožba neposredno izhaja iz postopka insolventnosti in je z njim tesno zvezana,  
saj je skladno z ZFPPIPP ni mogoče uveljavljati na drug način kot v stečajnem  
postopku na način, kot je storila tožeča stranka.
3.Sodišče prve stopnje je vročilo pritožbo toženi stranki po pooblaščeni odvetniški  
družbi s pozivom, odgovora ni vložila. 
4.Pritožba ni utemeljena.
5.Sodišče prve stopnje je povzelo kakšen tožbeni zahtevek uveljavlja tožeča stranka  
s tožbo zaradi ugotovitve obstoja prerekane izločitvene pravice: 1) ugotovi se, da  
obstoji solastninska pravica in izločitvena pravica tožeče stranke na 1/2 celote  
nepremičnine,  2) tožena stranka je dolžna  izdati zemljiškoknjižno  dovolilo  za  
vknjižbo solastninske pravice do 1/2 celote nepremičnine in 3) tožena stranka je  
dolžna izročiti tožeči stranki v soposest nepremičnino (3. točka obrazložitve; listna  
št. 3 spisa)1. Nadalje je sodišče prve stopnje ugotovilo, da se nepremičnina nahaja  
v Grčiji, zato gre za spor z mednarodnim elementom (4. točka obrazložitve). Teh  
ugotovitev tožena stranka ne izpodbija. Sodišče prve stopnje je pravilno presojalo  
konkurenco določb Uredbe Bruselj I - prenovitev in Insolvenčne uredbe. Po 2.b  
odstavku 1. člena Uredbe Bruselj I - prenovitev se ta ne uporablja za stečaj,  
postopke v zvezi z likvidacijo plačilno nesposobnih podjetij ali drugih pravnih  
oseb, postopke prisilne poravnave in podobne postopke. Za slednje se uporablja  
Insolvenčna uredba. Prav tako se je sodišče prve stopnje pravilno oprlo na več  
judikatov Sodišča EU, ko se je ukvarjalo z razmejitvijo področij uporabe obeh  
uredb. V teh judikatih je razlogovalo, da je bil namen zakonodajalca Unije, da  
ohrani široko opredelitev pojma civilne in gospodarske zadeve iz člena 1 (ena)  
Uredbe  Bruselj  I  in  zato  široko  polje  uporabe  te  uredbe.  Področja  uporabe  
Insolvenčne uredbe pa se v skladu z uvodno izjavo 6 te Uredbe ne sme razlagati  
široko2. Takšno je tudi splošno razlagalno pravilo, da se izjeme razlagajo ozko. Za  
razmejitev  področja  uporabe  med  uredbama  je  Sodišče  EU  uveljavilo  dvojno  
1Vsebino tožbenega zahtevka določa prvi odstavek 310. člena ZFPPIPP v zvezi prvim  
odstavkom 309. člena ZFPPIPP.
2Sodbe Sodišča EU C-641/16 T ünkers France, C-157/13 Nickel & Goeldner Spedition  
GmbH, C-292/08 German Graphics Graphische Maschinen GmbH, C-649/16 Peter Valach.
4
merilo: da so iz področja uporabe Uredbe Bruselj I izključene le tiste tožbe, ki  
izhajajo  neposredno  iz  postopka  v  primeru  insolventnosti  in  so  z  njim  tesno  
povezane. Vprašanje je, ali ima tožba podlago v predpisih v postopkih v primeru  
insolventnosti  in  ali  zahteva  uvedbo  postopka  te  vrste  oziroma  posredovanje  
stečajnega upravitelja3. Zadeve, ki se lahko upoštevajo kot insolvenčne zadeve, za  
katere je pristojno sodišče države, v kateri je bil začet insolvenčni postopek, so:  
(–) spori med upraviteljem in dolžnikom glede tega, ali premoženje pripada masi;  
(–)  spori  glede  izvrševanja  pooblastil  upravitelja,  vključno  z  morebitno  
odgovornostjo; (–) postopki za ugotovitev, izpodbijanje ali povrnitev naklonjene  
ugodnosti, oškodovanja ali drugih dejanj, ki so škodljiva za upnike; (–) spori glede  
upravičenja upravitelja, da prevzame neizpolnjene pogodbe ali odstopi od njih; (–)  
zahtevki,  ki  sodišču  v  insolvenčnem  postopku,  začetem  zoper  pravno  osebo,  
dopuščajo, da odloči v korist upnikov, tako da dolgove pravne osebe (v celoti ali  
delno)  prevzamejo  poslovodje,  in  mu  omogočajo,  da  zoper  slednje  začne  
insolvenčni postopek, ne da bi mu bilo treba preizkušati, ali so ti zmožni izpolniti  
svoje obveznosti; (–) dejanja, ki temeljijo na insolvenčnem pravu in ki so edina  
mogoča,  dokler  je  insolvenčni  postopek  odprt  (to  je  med  insolvenčnim  
postopkom)4.
6.Tožeča stranka neutemeljeno navaja, da je njena tožba nujno povezana s stečajnim  
postopkom in da pravice ni mogoče uveljavljati mimo  določb ZFPPIPP, da je  
uveljavljanje izločitvene pravice pojmovno, hkrati nujno, povezano s stečajnim  
postopkom in da je treba glede na načelo koncentracije po 227. členu ZFPPIPP  
upoštevati, da je bila primorana vložiti tožbo. Njen tožbeni zahtevek na ugotovitev  
solastninske pravice (in izločitvene pravice), izdajo zemljiškoknjižnega dovolila in  
izročitev v soposest na  podlagi  skupnega premoženja  zakoncev, kar  je bistvo  
spora, je nastal, ko so nastala dejstva, na katera opira terjatev, ne z začetkom  
pravdnega  postopka5.  Glede  na  trditve  o  nakupu  nepremičnine  leta  2009,  je  
terjatev tožeče stranke nastala pred začetim osebnim stečajem nad toženo stranko  
in  bi  lahko  tožbo  z  enakim  zahtevkom,  edino  brez  dostavka  na  ugotovitev  
izločitvene  pravice,  vložila  pred  začetim  stečajem  ter  neodvisno  od  dejanj  
stečajnega upravitelja. Samo način uveljavljanja pravice zoper toženo stranko po  
začetem osebnem stečaju je v skladu z načelom koncentracije iz prvega odstavka  
227. člena ZFPPIPP tak, da je tožeča stranka ne more uveljavljati drugače, kot da  
terjatev prijavi in po njenem prerekanju stečajnega upravitelja vloži tožbo6. Res je 
3Poleg navedenih sodb Sodišča EU še C-649/13 Comit é d'enterprise de Nortel Networks SA  
in drugi, C-295/13 H. proti H.K., C-147/12 ÖFAB ÖstergötlandsFastigheter AB, C-213/10  
F-Tex SIA, C-111/08 SCT Industri AB i likvidation, C-339/07 Christopher Seagon.
4M. Đorđević, Uporaba Uredbe Sveta (ES) št. 1346/2000 z dne 29. maja 2000 o insolvenčnih  
postopkih, Podjetje in delo 2006, št. 8, stran 1765 in naslednje.
5Sklep VSL I Cpg 1308/2013 (dokazno breme, ali ga je razveljavilo Vrhovno sodišče RS, kar  
navaja tožeča stranka v pritožbi, je na stranki), ki se sklicuje na sklep Vrhovnega sodišča RS  
III R 26/2006.
6Sklep VSC Cpg 23/2015, v bazi pomotoma pod Cpg 23/ 32015. 
5
sicer, da tretji odstavek 310. člena ZFPPIPP določa za primer, če upnik v enem  
mesecu po objavi sklepa o preizkusu terjatev ne vloži tožbe v skladu s prvim in  
drugim odstavkom tega člena, da njegova izločitvena pravica preneha7. Vendar te 
posledice niso odločilne za presojo razmejitve, ampak možnost vložitve tožbe iz  
iste  pravne  podlage  pred  začetim  stečajem  in  neodvisno  od  njega  ter  dejanj  
stečajnega upravitelja. Poleg tega izgubi izločitveni upnik pravico šele s prodajo  
premoženja (peti odstavek 299. člena ZFPPIPP). Pravico lahko uveljavlja proti  
stečajnemu dolžniku po splošnih procesnopravnih in materialnopravnih predpisih8. 
Glede na to ne držijo očitki o posegu v ustavne pravice tožeče stranke. 
7.Nenazadnje iz literature izhaja, da se izločitveni zahtevki, ki temeljijo na stvarnih  
pravicah, štejejo kot zadeve, za katere so pristojna nacionalna sodišča (zadeve, ki  
se  nanašajo  na  posebna  razmerja  med  dolžnikom  in  upnikom  ali  drugimi  
zainteresiranimi osebami, to je dolžnikovimi dolžniki, pri katerih pa Uredba o  
insolvenčnih  postopkih  ne  vpliva  na  spremembo  pristojnosti)9.  Tudi  iz  sodne 
prakse  izhaja,  da  tožbeni  zahtevek  na  uveljavitev  lastninske  pravice  oziroma  
izločitvene pravice v stečaju, ki vodi k enakim posledicam, ni izključen iz Uredbe  
Bruselj I10. Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da v zadevi ne gre za  
specialno izjemo, po kateri bi se uporabila Insolvenčna uredba, ampak za splošno  
civilno  zadevo, za  katero  se uporablja Uredba Bruselj  I - prenovitev.  Tožeča  
stranka ne izpodbija zaključka sodišča prve stopnje, da 1. točka prvega odstavka  
24. člena Uredbe Bruselj I - prenovitev določa, da je v postopkih, predmet katerih  
so stvarne pravice na nepremičninah, izključno pristojno sodišče države članice, v  
kateri se nahaja nepremičnina, ne glede na stalno prebivališče strank (12. točka  
obrazložitve), v tem primeru v Grčiji, in ni podana jurisdikcija sodišča v Sloveniji.
8.V postopku na prvi stopnji  ni bila storjena nobena od tistih bistvenih kršitev  
določb pravdnega postopka, na obstoj katerih pazi sodišče druge stopnje po uradni  
dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 366. člena  
ZPP). Na podlagi 353. člena ZPP v zvezi z drugo točko 365. člena ZPP je zavrnilo 
pritožbi tožeče stranke kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.
Celje, 11. julij 2018
Predsednica senata:
Zdenka Pešec         
7Vrhovno sodišče RS je vložilo zahtevo za oceno njegove ustavnosti - sklep III Ips 87/2016. 
8Sklep VSL I Cpg 958/2016, ki se sklicuje na pravno mnenje Občne seje Vrhovnega sodišča  
RS z dne 14. 12. 1995.
9M. Đorđević, navedeno delo.
10Že naveden sklep VSL I Cpg 1308/2013, dodatno I Cpg 312/2013.
6