Oddelek za civilno sodstvo2000 Mariboru, Sodna ulica 14email: branko.reisman@sodisce.si
III Cp 1836/2009
S K L E P
Višje sodišče v Mariboru je po višjem sodniku svétniku  Branku Reismanu kot sodniku  
posamezniku, v zadevi predlagateljice: A. A., …., ki jo zastopa B. Ž., odvetnik v ..., proti  
nasprotnemu  udeležencu:  B.  B.,  ...,  ki  ga  zastopa  L.  V.,  odvetnik  v  ...,  zaradi  
predodelitve ml. otroka v varstvo in vzgojo materi v postopku zavarovanja z začasno  
odredbo,  o  pritožbi  nasprotnega  udeleženca  proti  sklepu  Okrožnega  sodišča  v  
Mariboru, opr. št. R 411/2008 z dne 29.6.2009, dne 19.10.2009
s k l e n i l o :
I.
Sodišču Evropskih skupnosti se predlaga sprejetje predhodne odločbe z uporabo  
nujnega postopka predhodnega odločanja o razlagi 20. člena Uredbe Sveta (ES)  
št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003. 
II.
Pritožbeni postopek se prekine do odločitve Sodišča Evropskih skupnosti. 
O b r a z l o ž i t e v :
1.
Višje  sodišče  v  Mariboru  kot  predložitveno  sodišče  Sodišču  Evropske  skupnosti  v  
skladu z določbo  drugega odstavka  113.a  člena Zakona  o sodiščih (ZS) predlaga  
sprejetje  predhodne  odločbe  z  uporabo  nujnega  postopka  predhodnega  odločanja  
(234. člen Pogodbe ES in 104.a  člen Poslovnika Sodišča ES) o razlagi 20. člena  
Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 (nadalje Uredba). 
2.
Nujen postopek predhodnega odločanja:
Predlog za uporabo nujnega postopka predhodnega odločanja (člen 23.a Protokola po  
Statutu Sodišča in člen 104.b Poslovnika Sodišča). 
Med pravdnima strankama (zakoncema) v Republiki Italiji teče razvezni postopek, ki ni  
pravnomočno  končan.  Predmet  spora  je  med  drugim  tudi  varstvo  otroka  –  hčere  
pravdnih  strank.  Tekom  razvezne  pravde  je  pristojno  sodišče  v Tivoliju (Republika  
Italija) s sklepom št. 3058/06 z dne 25.7.2007 odločilo, da se hči pravdnih strank C., roj.  
... zaupa v izključno skrb očetu, pri čemer se otrok začasno namesti v zavodu … v  
Rimu.  Navedena  odločitev  italijanskega  sodišča  ima  značaj  zavarovanja  terjatve  
(začasna oziroma predhodna odredba). Navedena odločba italijanskega sodišča je bila  
v  postopku  razglasitve  izvršljivosti  tuje  sodne  odločbe  pred  slovenskim  sodiščem  
razglašena za izvršljivo na območju Republike Slovenije (sklep Okrožnega sodišča v  
Mariboru, opr. št. IV R 23/2007 z dne 22.11.2007 v zvezi s sklepom Vrhovnega sodišča  
RS, opr. št. Cp 17/2008 z dne 2.10.2008). Na podlagi navedene odločbe v Republiki  
Sloveniji pred Okrajnim sodiščem v S. teče izvršilni postopek zaradi izročitve otroka  
očetu  z  namestitvijo  v  navedeni  zavod  v  Republiki  Italiji.  Izvršba  je  odložena  do  
zaključka sodnega postopka, navedenega pod točko 3 tega sklepa. 
3.
Pred pristojnim sodiščem v Republiki Sloveniji je mati otroka dne 28.11.2008 vložila  
predlog za izdajo začasne odredbe (ukrep zavarovanja) in prvostopno sodišče je v  
postopku zavarovanja terjatve s sklepom opr. št. R 411/2008 z dne 9.12.2008 odločilo,  
da se otrok, ki je na podlagi odločbe sodišča v Republiki Italiji dodeljen v izključno skrb  
očetu, predodeli v varstvo in vzgojo materi. Sprejeto odločitev je prvostopno sodišče  
utemeljilo s spremenjenimi okoliščinami in koristmi otroka. Proti navedenemu sklepu je  
oče otroka vložil ugovor in prvostopno sodišče je zavrnilo ugovor dolžnika s sklepom,  
opr. št.  R 411/2008 z dne 29.6.2009.  Prvostopno  sodišče izdajo začasne odredbe  
utemeljuje na podlagi določbe 20. člena Uredba Sveta (ES) št. 2201/2003 v zvezi z  
določbo  13.  člena  Haaške  konvencije  iz leta  1980,  katero  je  ratificirala  Republika  
Slovenija (Ur. l. RS – Mednarodne pogodbe, št.  6-7/1993). Proti navedenemu sklepu je  
vložena pritožba, ki je bila v pristojno odločanje predložena Višjemu sodišču v Mariboru  
dne 22.9.2009. 
4.
Že navedena procesna situacija (izvršljiva sodna odločba o zavarovanju italijanskega  
sodišča o dodelitvi otroka očetu – točka 2 in sodna odločba o zavarovanju slovenskega  
sodišča o predodelitvi otroka materi – točka 3) po mnenju predložitvenega sodišča  
narekuje nujen postopek predhodnega odločanja, ker je podana potreba po nujnem  
ukrepanju sodišča. Zraven tega je odloženo odločanje sodišča v nasprotju s koristmi  
-2-
otroka in bi lahko predstavljalo nepopravljivo poslabšanje razmerja med otrokom in  
očetom. Sicer pa že sama začasnost ukrepa v postopku zavarovanja varstva in vzgoje  
otrok narekuje nujno postopanje sodišča.
5.
Predhodna odločba o razlagi Uredbe:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe o razlagi 20. člena Uredbe.
6.
Dejansko stanje. 
Pravdni stranki sta v Italiji, v Rimu, skupaj živeli 25 let, od tega sta 10 let poročeni.  
Pravdnima strankama se je dne 06.09.1997 rodila hči C.. Med pravdnima strankama v  
Republiki Italiji pred pristojnim sodiščem v Tivoliju teče razvezni postopek, v katerem se  
odloča tudi o varstvu  otroka.  Tekom  razveznega postopka  sta se mati  in hči dne  
25.07.2007 preselili v Slovenijo, v kraj P., kjer živita še sedaj. Mati in hči sta slovenski  
državljanki, oče je Italijan. Iz poročil strokovnih služb v Republiki Sloveniji izhaja, da se  
otrok v okolju, v katerem sedaj živi, zelo dobro počuti in uspeva. Obiskuje Osnovno šolo  
v P.. Je odličnjakinja, druži se z vrstnicami. Pri materi v P. ima primeren in urejen dom.  
C. je večkrat, tudi v sodnem postopku, vodenem v Republiki Sloveniji, izjavila, da želi  
živeti pri mami v Sloveniji in da se v Italijo k očetu ne želi več vrniti. Strah jo je prisilne  
premestitve v Republiko Italijo. 
7.
Pravno relevantna procesna dejstva so navedena pod točko 2 in 3. 
8.
V pravdnem postopku o glavni stvari pred italijanskim sodiščem se oče zavzema za  
dodelitev otroka očetu, mati pa za dodelitev otroka materi. 
9.
Ukrep  zavarovanja,  naveden  pod  točko  3,  je  slovensko  sodišče  izdalo  na  podlagi  
naslednjih predpisov:
nacionalni predpisi: 
prvi  odstavek  411.  člena  Zakona  o  pravdnem  postopku  –  ZPP-D,  ki  določa:  med  
postopkom v zakonskih sporih in sporih iz razmerij med starši in otroki lahko izda  
sodišče  na  predlog  stranke  ali  po  uradni  dolžnosti  začasne  odredbe  o  varstvu  in  
preživljanju skupnih otrok, kot tudi začasne odredbe o odvzemu ali omejitvi pravice do  
stikov oziroma o  načinu izvrševanja stikov; 
-3-
tretji odstavek 411. člena ZPP-D, ki določa: začasne odredbe iz prejšnjih odstavkov se  
izdajajo po določbah zakona, ki ureja zavarovanje;
prvi odstavek 272. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju – ZIZ, ki določa: sodišče izda  
začasno odredbo v zavarovanje nedenarne terjatve, če izkaže upnik za verjetno, da  
terjatev  obstoji  ali  da  mu  bo  terjatev  zoper  dolžnika  nastala.  Upnik  mora  verjetno  
izkazati,  da  je  odredba  potrebna,  da  se  prepreči  uporaba  sile  ali  nastanek  težko  
nadomestljive škode; 
267. člen ZIZ, ki določa: začasno odredbo je mogoče izdati pred uvedbo sodnega  
postopka,  med  postopkom,  kot  tudi  po  koncu  postopka,  vse  dokler  ni  opravljena  
izvršba;
drugi  odstavek  278.  člena  ZIZ,  ki  določa:  sodišče  ustavi  postopek  in  razveljavi  
opravljena dejanja tudi na predlog dolžnika, če so se okoliščine, zaradi katerih je bila  
izdana začasna odredba, pozneje spremenile, tako da odredba ni več potrebna;
tretji odstavek 105. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih – ZZZDR, ki  
določa: če se starša tudi ob pomoči centra za socialno delo ne sporazumeta o varstvu  
in vzgoji otrok, odloči sodišče na zahtevo enega ali obeh staršev, da so vsi otroci v  
varstvu in vzgoji pri enem od njiju ali da so eni otroci pri enem, drugi pri drugem od njiju.  
Sodišče lahko po uradni dolžnosti tudi odloči, da se vsi ali nekateri otroci zaupajo v  
varstvo  in  vzgojo  drugi  osebi.  Preden  sodišče  odloči,  mora  glede  otrokove  koristi  
pridobiti mnenje centra za socialno delo. Sodišče upošteva tudi otrokovo mnenje, če ga  
je otrok izrazil sam ali po osebi, ki ji zaupa in jo je sam izbral in če je sposoben razumeti  
njegov pomen in posledice.
Na  podlagi  citiranih  zakonskih  določb  je  v  sodni  praksi  slovenskih  sodišč  (ob  
spremenjenih  okoliščinah,  upoštevaje  koristi otroka),  z izdajo začasne odredbe  kot  
ukrepa  zavarovanja  dopustna  sprememba  oziroma  razveljavitev  (prenehanje)  
predhodnega  ukrepa zavarovanja glede varstva in vzgoje otrok. 
Pravo skupnosti:
člen 20 Uredbe, ki določa: določbe te uredbe v nujnih primerih sodiščem države članice  
ne preprečujejo sprejetja začasnih ukrepov ali ukrepov zavarovanja glede v tej državi  
nahajajočih se oseb ali premoženja, ki jih predvideva pravo te države članice, tudi v  
primeru, ko je po tej uredbi za odločanje o glavni stvari pristojno sodišče druge države  
članice. Ukrepi iz prvega odstavka se prenehajo uporabljati, ko sodišče v državi članici,  
ki je po vsebini pristojno na podlagi te uredbe, sprejme ukrepe, za katere meni, da so  
primerni;
sodba Sodišča Evropske skupnosti: 
o nekaterih vprašanjih razlage 20. člena Uredbe je Sodišče Evropske skupnosti že  
razsojalo s sodbo št. C-523/07. Navedena sodba je znana predložitvenemu sodišču. 
-4-
10.
Vprašanje predložitvenega sodišča 
g l a s i : 
Ali je sodišče v Republiki Sloveniji (država članica ES) v skladu z določbo 20.  
člena Uredbe pristojno izdati ukrepe zavarovanja v primeru, če je sodišče druge  
države članice, ki je po Uredbi pristojno za odločanje o glavni stvari, že izdalo  
ukrep zavarovanja, ki je razglašen za izvršljiv v Republiki Sloveniji. 
V primeru pritrdilnega odgovora sledi vprašanje, ali lahko slovensko sodišče z  
uporabo nacionalnega prava (uporabo tega uzakonja 20. člen Uredbe) z izdajo  
ukrepa  zavarovanja  po  določbi  20.  člena  Uredbe  spremeni  oziroma  razveljavi  
pravnomočen  in  izvršljiv ukrep  zavarovanja,  izdan  po  sodišču  v drugi  državi  
članici, ki je po Uredbi pristojno za odločanje o glavni stvari. 
11.
Predložitveno sodišče  stališče glede  odgovora na  zastavljeno  vprašanje  ne podaja  
zaradi morebitnega očitka prejudiciranja zadeve po nasprotnem udeležencu. Nasprotni  
udeleženec namreč v pritožbi izpostavlja materialnopravno nepravilno uporabo določbe  
20. člena Uredbe. 
12.
Odločitev o prekinitvi pritožbenega postopka je v skladu s tretjim odstavkom 113.a  
člena ZS. 
Višji sodnik svétnik
Branko Reisman
-5-