Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (drugi senat) 
z dne 13. septembra 2018 * 
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 2005 /29/ES – Nepoštene poslovne prakse – 
Člen 3(4) – Področje uporabe – Členi 5, 8 in 9 – Agresivne poslovne prakse – Priloga I, točka 29 – 
Agresivne poslovne prakse v vseh okoliščinah – Nenaročeno blago ali storitve – Direktiva 
2002 /21/ES – Direktiva 2002 /22/ES – Telekomunikacijske storitve – Prodaja kartic SIM (Subscriber 
Identity Module, modul za identifikacijo naročnika), ki vsebujejo nekatere predhodno nameščene in 
predhodno aktivirane storitve – Neobstoj predhodne obvestitve potrošnikov“ 
V združenih zadevah C-54/17 in C-55/17, 
katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je vložil 
Consiglio di Stato (državni svet, Italija) z odločbama z dne 22. septembra 2016 , ki sta na Sodišče 
prispeli 1. februarja 2017 , v postopkih 
Autorità Garante della Concor renza e del Mer cato 
proti  
Wind T re SpA, nekdanja Wind Telecomunicazioni SpA (C-54/17),  
Vodafone Italia SpA, nekdanja Vodafone Omnitel NV (C-55/17),  
ob udeležbi  
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (C-54/17),  
Altroconsumo,  
Vito Riz zo (C-54/17),  
Telecom Italia SpA,  
SODIŠČE (drugi senat), 
v sestavi M. Ilešič, predsednik senata, A. Rosas, sodnik, C. Toader, A. Prechal, sodnici, in E. Jarašiūnas  
(poročevalec), sodnik,  
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona,  
sodni tajnik: R. Schiano, administrator,  
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 8. marca 2018 ,  
* Jezik postopka: italijanščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :710 1 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili: 
– za Wind Tre SpA G. Roberti, I. Perego in M. Serpone, avvocati, 
– za Vodafone Italia SpA F. Cintioli in V. Minervini, avvocati, 
– za Telecom Italia SpA, M. Siragusa in F. Caronna, avvocati, 
– za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj s F. Meloncellijem in S. Fiorentinom, avvocati dello 
Stato, 
– za Evropsko komisijo A. Cleenewerck de Crayencour, L. Nicolae in L. Malferrari , agenti, 
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 31. maja 2018 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 3(4), členov 8 in 9 ter Priloge I, 
točka 29, k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005 /29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih 
poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremem bi Direktive 
Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002 /65/ES ter 
Uredbe (ES) št. 2006 /2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) 
(UL 2005 , L 149, str. 22), členov 3 in 4 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002 /21/ES z dne 
7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve 
(okvirna direktiva) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 349), kakor je bila 
spremenjena z Direktivo 2009 /140/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 (UL 
2009 , L 337, str. 37, in popravek v UL 2013 , L 241, str. 8) (v nadaljevanju: Okvirna direktiva), ter 
členov 20 in 21 Direktive 2002 /22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 
o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in 
storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, 
zvezek 29, str. 367), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009 /136/ES Evropskega parlamenta in Sveta 
z dne 25. novembra 2009 (UL 2009 , L 337, str. 11) (v nadaljevanju: Direktiva o univerzalnih storitvah). 
2 Ta predloga sta bila vložena v okviru dveh sporov, v zadevi C-54/17 med Autorità Garante della 
Concorrenza e del Mercato (agencija za varstvo konkurence in trga, Italija, v nadaljevanju: AGCM) in 
družbo Wind Tre SpA, nekdanjo Wind Telecomunicazioni SpA, (v nadaljevanju: Wind), v zadevi 
C-55/17 pa med agencijo AGCM in družbo Vodafone Italia SpA, nekdanjo Vodafone Omnitel NV (v 
nadaljevanju: Vodafone), zaradi odločbe agencije AGCM o sankcioniranju teh družb zaradi izvajanja 
nepoštenih poslovnih praks. 
ECLI:EU:C:2018 :710 2 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
Pravni okvir 
Pravo Unije 
Direktiva 2005 /29 
3 V uvodnih izjavah 10, 17 in 18 Direktive 2005 /29 je navedeno: 
„(10) Treba je zagotoviti, da sta ta direktiva in obstoječa zakono daja [Evropske unije] usklajeni, zlasti 
če se v določenih sektorjih uporabljajo podrobne določbe o nepoštenih poslovnih praksah. […] 
Zato se ta direktiva uporablja samo, kolikor ne obstajajo posebne določbe [Unije], ki urejajo 
posebne vidike nepoštenih poslovnih praks, na primer zahteve po informacijah in pravila 
o načinu predstavitve informacij potrošniku. Zagotavlja varstvo potrošnikov, v kolikor ni na 
voljo posebne sektorske zakono daje na ravni [Unije], in prepoveduje trgovcem, da ustvarijo 
lažen vtis o naravi izdelkov. […] Ta direktiva posledično dopolnjuje pravni red [Unije], ki se 
uporablja za poslovne prakse, škodljive ekono mskim interesom potrošnikov. 
[…] 
(17) Zaželeno je, da se za zagotovitev večje pravne varnosti opredelijo poslovne prakse, ki veljajo 
v vseh okoliščinah za nepoštene. Priloga I vsebuje torej izčrpen seznam vseh takšnih praks. To 
so edine poslovne prakse, ki lahko veljajo za nepoštene, ne da bi bila potrebna ocena 
posameznih primerov na podlagi določbiz členov 5 do 9. Seznam se lahko spremeni le 
s pregledom Direktive. 
(18) Pred nepoštenimi poslovnimi praksami je primerno varovati vse potrošnike; […]. V skladu 
značelom sorazmernosti in z namenom omogočiti dejansko uporabo v njej zajetih varovalnih 
ukrepov ta direktiva kot merilo postavlja povprečnega potrošnika, ki je razumno obveščen, 
pozoren in pazljiv in ob upoštevanju družbenih, kulturnih in jezikovnih dejavnikov […]. Test 
povprečnega potrošnika ni statističen test. Nacionalna sodišča in organi se bodo morali pri 
opredelitvi tipične reakcije povprečnega potrošnika v danem primeru zanašati na lastno 
sposobnost za razsojanje, ob upoštevanju sodne prakse Sodišča.“ 
4 Člen 1 te direktive določa, da „[je njen namen] prispevati k pravilnemu delovanju notranjega trga in 
doseči visoko raven varstva potrošnikov s približevanjem zakono v in drugih predpisov držav članic 
o nepoštenih poslovnih praksah, ki škodijo ekono mskim interesom potrošnikov“. 
5 Člen 2 navedene direktive določa: 
„V tej direktivi: 
(a) ‚potrošnik‘ pomeni vsako fizično osebo, ki v s to direktivo zajetih poslovnih praksah deluje za 
namene izven svoje trgovske, poslovne, obrtne dejavnosti ali svobodne poklicne dejavnosti; 
[…] 
(c) ‚izdelek‘ pomeni vsako blago ali storitev […]; 
(d) ‚poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov‘ (v nadaljevanju: tudi ‚poslovne prakse‘) 
pomenijo vsako dejanje, opustitev, ravnanje, razlaga ali tržne komunikacije, vključno 
z oglaševanjem in trženjem, s strani trgovca, neposredno povezano s promocijo, prodajo ali 
dobavo izdelka potrošnikom; 
ECLI:EU:C:2018 :710 3 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
(e) ‚bistveno izkrivljati ekono msko obnašanje potrošnikov‘ pomeni uporabiti poslovno prakso 
z namenom znatno zmanjšati potrošnikovo sposobnost sprejeti odločitev ob poznavanju vseh 
pomem bnih dejstev in tako povzročiti, da potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugačenebi 
sprejel; 
[…] 
(h) ‚poklicna skrbnost‘ pomeni raven strokovnega znanja in skrbi, za katero se razumno pričakuje, da 
jo trgovec upošteva v razmerju do potrošnikov in ki je sorazmerna s pošteno tržno prakso in/ali 
splošnim načelom dobre vere na področju dejavnosti trgovca; 
[…] 
(j) ‚nedopustno vplivanje‘ pomeni izkoriščanje premoči v razmerju do potrošnika z namenom izvajati 
pritisk, tudi brez uporabe ali brez grožnje uporabe sile, in sicer na način, ki bistveno omejuje 
potrošnikovo sposobnost sprejeti odločitev ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev; 
[…]“ 
6 Člen 3 Direktive 2005 /29 določa: 
„1. Ta direktiva se uporablja za nepoštene poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov, kakor je  
določeno v členu 5, pred, med in po poslovni transakciji v zvezi z nekim izdelkom.  
[…]  
4. V primeru nasprotja med določbami te direktive in drugimi pravili [Unije], ki urejajo posebne vidike  
nepoštenih poslovnih praks, prevladajo slednja in se uporabljajo za te posebne vidike.  
[…]“  
7 Člen 5 navedene direktive, naslovljen „Prepoved nepoštenih poslovnih praks“, določa: 
„1. Nepoštene poslovne prakse so prepovedane. 
2. Poslovna praksa je nepoštena, če: 
(a) nasprotuje zahtevam poklicne skrbnosti  
in  
(b) v zvezi z izdelkom bistveno izkrivlja ali bi lahko izkrivljala ekono msko obnašanje povprečnega 
potrošnika, ki ga izdelek doseže ali je nanj usmerjen […]. 
[…] 
4. Zlasti so nepoštene tiste poslovne prakse, ki so: 
(a) zavajajoče, kakor je določeno v členih 6 in 7,  
ali  
(b) agresivne, kakor je določeno v členih 8 in 9. 
ECLI:EU:C:2018 :710 4 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
5. Priloga I vsebuje seznam poslovnih praks, ki se v vseh okoliščinah štejejo za nepoštene. V vseh 
državah članicah se uporablja isti enotni seznam, ki se lahko spremeni samo s pregledom te direktive.“ 
8 Člen 8 navedene direktive, naslovljen „Agresivne poslovne prakse“, določa: 
„Poslovna praksa se šteje za agresivno, če v konkretnem primeru ob upoštevanju vseh značilnosti in 
okoliščin z nadlegovanjem, prisilo, vključno z uporabo sile, ali nedopustnim vplivanjem bistveno 
zmanjša ali bi utegnila bistveno zmanjšati svobodo izbire ali ravnanja povprečnega potrošnika v zvezi 
z izdelkom ter s tem povzroči ali bi utegnila povzročiti, da sprejme odločitev o poslu, ki je drugačene 
bi sprejel.“ 
9V členu 9 te direktive, naslovljenem „Uporaba nadlegovanja, prisile in nedopustnega vplivanja“,je 
seznam elementov, ki jih je treba upoštevati pri „določanju, ali poslovna praksa uporablja 
nadlegovanje, prisilo, vključno z uporabo sile, ali nedopustno vplivanje“. 
10 Priloga I k Direktivi 2005 /29, v kateri so navedene poslovne prakse, ki v vseh okoliščinah veljajo za 
nepoštene, pod naslovom „Agresivne poslovne prakse“ vtočki 29 določa to prakso: 
„Zahtevati takojšnje ali odloženo plačilo za izdelke ali vračilo ali hrambo izdelkov, ki jih je dobavil 
trgovec, vendar jih potrošnik ni naročil, razen če ni izdelek zamenjava, dobavljena v skladu 
s členom 7(3) Direktive 97/7/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 1997 o varstvu 
potrošnikov glede sklepanja pogodb pri prodaji na daljavo (UL, posebna izdaja v slovenščini, 
poglavje 15, zvezek 3, str. 319)] (nenaročeno blago ali storitve).“ 
Okvirna direktiva 
11 V skladu s členom 1(1) Okvirne direktive ta „vzpostavlja usklajeni okvir za zakonsko urejanje 
elektronskih komunikacijskih storitev, elektronskih komunikacijskih omrežij, pripadajočih naprav in 
storitev ter nekaterih vidikov terminalske opreme za poenostavitev dostopa za uporabnike invalide. 
Določa naloge nacionalnih regulativnih organov in tudi vrsto postopkov za zagotovitev usklajene 
uporabe regulativnega okvira v celotni [Uniji].“ 
12 V členu 2(g) Okvirne direktive je pojem „nacionalni regulativni organ“ (v nadaljevanju: NRO) 
opredeljen kot „organ ali organi, ki jih država članica zadolži za opravljanje katerekoli regulativne 
naloge, dodeljene v tej direktivi in v posebnih direktivah“. V skladu s členom 2(l) je ena od posebnih 
direktiv Direktiva o univerzalnih storitvah. 
13 Člen 3 Okvirne direktive ureja razporeditev nalog NRO in pogoje, ki jih morajo države članice 
vzpostaviti za zagotavljanje izvajanja teh nalog. 
14 Člen 8 Okvirne direktive, naslovljen „Politični cilji in regulativna načela“, v odstavku 4(b) določa: 
„[NRO] podpirajo interese državljanov Evropske unije med drugim tako, da: 
[…] 
(b) poskrbijo za visoko raven varstva porabnikov pri njihovem poslovanju z dobavitelji, zlasti 
z zagotovitvijo možnosti preprostih in ne predragih postopkov reševanja sporov, ki jih izvaja 
organ, neodvisen od udeleženih strank.“ 
ECLI:EU:C:2018 :710 5 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
Direktiva o univerzalnih storitvah 
15 Člen 1 Direktive o univerzalnih storitvah določa: 
„1. V okviru [Okvirne direktive] ta direktiva obravnava zagotavljanje elektronskih komunikacijskih 
omrežij in storitev za končne uporabnike. Cilj je v celotni [Uniji] zagotoviti razpoložljivost zelo 
kakovostnih javno dostopnih storitev z učinkovito konkurenco in izbiro ter obravnavati okoliščine, 
v katerih potrebe končnih uporabnikov niso izpolnjene v zadovoljivem merilu na trgu. […] 
2. V tej direktivi so določene pravice končnih uporabnikov in ustrezne obveznosti podjetij pri 
zagotavljanju javno dostopnih elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev. […] 
[…] 
4. Določbe te direktive, ki urejajo pravice končnih uporabnikov, se uporabljajo brez poseganja 
v predpise [Unije] o varstvu potrošnikov […] ter brez poseganja v nacionalne predpise, ki so v skladu 
z zakono dajo [Unije].“ 
16 Člen 20 Direktive o univerzalnih storitvah v odstavku 1 določa, da „[d]ržave članice zagotovijo, da 
imajo potrošniki in drugi končni uporabniki, ki to zahtevajo, pri naročanju na storitve, s katerimi se 
zagotovi priključitev na javno elektronsko komunikacijsko omrežje in/ali javno dostopne elektronske 
komunikacijske storitve, pravico do sklenitve pogodbe s podjetjem ali podjetji, ki takšno priključitev 
in/ali storitve zagotavljajo“. Ta določba poleg tega vsebuje seznam elementov, ki morajo biti določeni 
v tej pogodbi, kot so ponujene storitve in podrobni podatki o cenah in tarifah. 
17 Člen 21 te direktive, naslovljen „Preglednost in objava informacij“, v odstavku 1 določa: 
„Države članice zagotovijo, da lahko njihovi [NRO] naložijo podjetjem, ki zagotavljajo javna elektronska 
komunikacijska omrežja in/ali javno dostopne elektronske komunikacijske storitve, obveznost objave 
preglednih, primerljivih, ustreznih in ažuriranih informacij o veljavnih cenah in tarifah, o vseh 
stroških, povezanih s prekinitvijo pogodbe, ter o standard nih pogojih za dostop do in uporabo storitev, 
ki jih zagotavlja končnim uporabnikom in potrošnikom v skladu s Prilogo II. Take informacije se 
objavijo v jasni, izčrpni in preprosto dostopni obliki. […]“ 
Italijansko pravo 
18 Decreto legislativo no 206 – Codice del consumo, a norma dell’articolo 7 della legge 29 luglio 2003 , 
no 229 (zakonska uredba št. 206 o sprejetju zakonika o varstvu potrošnikov na podlagi člena 7 zakona 
št. 229 z dne 29. julija 2003 ) z dne 6. septembra 2005 (redni dodatek h GURI št. 235 z dne 8. oktobra 
2005 ) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopkih v glavni stvari (v nadaljevanju: zakonik 
o varstvu potrošnikov), vsebuje člen 19 z naslovom „Področje uporabe“, ki določa: 
„1. Ta naslov se uporablja za nepoštene poslovne prakse med podjetji in potrošniki pred poslovno 
transakcijo v zvezi z nekim izdelkom, med njo in po njej […]. 
[…] 
3. V primeru nasprotja določbe iz direktiv ali drugih predpisov [prava Unije] in nacionalnih predpisov 
za prenos, s katerimi so urejeni posebni vidiki nepoštenih poslovnih praks, prevladajo nad določbami iz 
tega poglavja ter se uporabijo za te posebne vidike.“ 
19 Besedilo člena 20 tega zakonika, ki prepoveduje nepoštene poslovne prakse, je v bistvu enako besedilu 
člena 5 Direktive 2005 /29. 
ECLI:EU:C:2018 :710 6 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
20 Člena 24 in 25 ter člen 26(1)(f) navedenega zakonika se nanašajo na agresivne poslovne prakse in 
v bistvu povzemajo besedilo členov 8 in 9 ter Priloge I, točka 29, k tej direktivi. 
21 Člen 27(1a) zakonika o varstvu potrošniku, kot je bil vstavljen s členom 1(6)(a) decreto legislativo no 21 
– Attuazione della direttiva 2011 /83/UE sui diritti dei consumatori, recante modifica delle direttive 
93/13/CEE e 1999 /44/CE e che abroga le direttive 85/577/CEE e 97/7/CE (zakonska uredba št. 21 
o izvajanju Direktive 2011 /83/EU o pravicah potrošnikov, spremem bi direktiv 93/13/EGS in 
1999 /44/ES ter razveljavitvi direktiv 85/577/EGS in 97/7/ES) z dne 21. februarja 2014 (GURI št. 58 
z dne 11. marca 2014 , str. 1), določa: 
„Tudi v sektorjih, reguliranih v skladu s členom 19(3), je za posredovanje zoper ravnanja prodajalcev ali 
ponudnikov, ki pomenijo nepošteno poslovno prakso, brez poseganja v veljavno ureditev izključno 
pristojna [agencija AGCM], ki to pristojnost izvaja na podlagi pooblastil iz tega člena, potem ko 
pridobi mnenje pristojnega regulativnega organa. To pravilo ne posega v pristojnost regulativnih 
organov za izvajanje njihovih pooblastil v primeru kršitev ureditve, ki ne pomenijo nepoštene poslovne 
prakse. Ti organi lahko z mem orandumi o soglasju urejajo vidik uporabe in postopkovni vidik svojega 
medsebojnega sodelovanja v okviru svojih pristojnosti.“ 
22 Decreto legislativo no 259 – Codice delle comunicazioni elettroniche (zakonska uredba št. 259 
o zakoniku o elektronskih komunikacijah) z dne 1. avgusta 2003 (redni dodatek h GURI št. 214 z dne 
15. septembra 2003 , v nadaljevanju: zakonik o elektronskih komunikacijah) vsebuje številne določbe 
o varstvu potrošnikov v posebnem sektorju elektronskih komunikacijah, pri čemer ima regulativna 
pooblastila in pooblastila za sankcioniranje Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (regulativni 
organ za komunikacije, Italija, v nadaljevanju: AGCom), ki je sektorski organ. Natančneje, s členom 70 
tega zakonika je vanj prenesen člen 20 Direktive o univerzalnih storitvah, s členom 71 tega zakonika pa 
člen 21 te direktive. Poleg tega so v zakoniku o elektronskih komunikacijah AGCom zaupane posebne 
naloge urejanja ex ante in nadzora ex post za varstvo potrošnikov v sektorju, pri čemer so mu 
s členom 98 navedenega zakonika podeljene zlasti pristojnosti na področju sankcij. 
Spora o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
23 Agencija AGCM je z odločbama z dne 6. marca 2012 družbi Wind in Vodafone sankcionirala zaradi 
podobnih praks, ki sta jih izvajali, in sicer zaradi prodaje kartic SIM (Subscriber Identity Module, 
modul za identifikacijo naročnika), na katerih so bile predhodno nameščene in predhodno aktivirane 
nekatere funkcije, kot so storitve dostopanja do spleta in telefonske tajnice, katerih stroški uporabe so 
se uporabniku zaračunali, če se te storitve niso izklopile na njegovo izrecno zahtevo, ne da bi ta 
potrošnik bil predhodno obveščen o obstoju navedenih storitev niti o njihovi plačljivosti. 
24 Agencija AGCM je menila, da take prakse, s katerimi sta ti družbi zadevne storitve na teh karticah SIM 
aktivirali samodejno, ne da bi pred tem pridobili soglasje potrošnika, s čimer sta ga izpostavili 
morebitnim dolgovom, za katere ni vedel, spadajo med agresivne poslovne prakse v smislu 
členov 24 in 25 ter člena 26(1)(f) zakonika o varstvu potrošnikov. Zato je družbi Wind naložil globo 
v višini 200.000 EUR, družbi Vodafone pa globo v višini 250.000 EUR. 
25 Ti družbi sta zoper ti odločbi vložili tožbi pri Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno 
upravno sodišče za Lacij, Italija). 
26 To sodišče je s sodbama z dne 18. februarja 2013 tema tožbama ugodilo in sporni odločbi razglasilo za 
nični zaradi nepristojnosti agencije AGCM. Navedeno sodišče je menilo, da glede na načelo 
specialnosti, ki je določeno v členu 19(3) zakonika o varstvu potrošnikov in v členu 3(4) Direktive 
2005 /29, ter ob upoštevanju, da zadevne prakse spadajo v posebno ureditev, ki daje AGCom izključno 
pristojnost glede preiskovanja, prepovedi in sankcioniranja na področju storitev elektronskih 
ECLI:EU:C:2018 :710 7 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
komunikacij, ni mogoče uporabiti splošne ureditve v zvezi z nezakonitimi poslovnimi praksami, 
v obravnavani zadevi členov 24 in 25 ter člena 26(1)(f) zakonika o varstvu potrošnikov, in da zato 
agencija AGCM ni pristojna za sankcioniranje zadevnih praks. 
27 Agencija AGCM je zoper ti sodbi pri Consiglio di Stato (državni svet, Italija), predložitvenem sodišču, 
vložila pritožbo, v kateri je zlasti zatrdila, da bi bilo treba načelo specialnosti razumeti tako, da se 
specialna ureditev lahko uporablja le v primeru razhajanja s splošno ureditvijo ter pod pogojem, da ta 
specialna ureditev zajema specifične vidike nepoštenih poslovnih praks in ureja dejansko stanje, ki je 
primerljivo z dejanskim stanjem, opredeljenim v splošni ureditvi, vendar se v enem elementu, ki ga dela 
posebnega, razlikuje. 
28 Šesti senat Consiglio di Stato (državni svet) je odločil, da občni seji Consiglio di Stato (državni svet) 
predloži predhodna vprašanja, ki se nanašajo v bistvu na razlago člena 27(1a) zakonika o varstvu 
potrošnikov. Želel je izvedeti predvsem, ali je treba to določbo šteti za predpis, ki agenciji AGCM daje 
izključno pristojnost na področju nepoštenih poslovnih praks, tudi če gre za ravnanja, ki jih urejajo 
specifični sektorski predpisi, ki izhajajo iz prava Unije. 
29 Consiglio di Stato (državni svet), ki je zasedal na občni seji, je s sodbama z dne 9. februarja 2016 
v bistvu razglasil, da je za sankcioniranje „agresivne poslovne prakse v vseh okoliščinah“ v skladu 
z merilom specialnosti iz člena 3(4) Direktive 2005 /29 pristojna agencija AGCM, in sicer tudi 
v sektorju elektronskih komunikacij. V zvezi s tem je bilo poudarjeno, da kršitev obveznosti 
obveščanja sicer lahko spada v pristojnost AGCom, vendar v obravnavani zadevi ta kršitev pomeni 
izvajanje agresivne poslovne prakse, ker je njen učinek spremem ba ali celo izključitev svobodne izbire 
potrošnikov glede uporabe in plačila predhodno nameščenih storitev, kar lahko pripelje do ugotovitve, 
da se ta praksa kaže v zahtevanju takojšnjega ali odloženega plačila za izdelke, ki jih potrošnik ni 
naročil. 
30 To sodišče je svoje stališče oprlo tudi na postopek za ugotavljanje kršitev, ki ga je Evropska komisija 
sprožila proti Italijanski republiki. V tem postopku je bilo tej državi članici očitano, da v svojem 
nacionalnem pravu ni pravilno uporabila načela specialnega pravila iz Direktive 2005 /29, ki ureja 
usklajevanje splošne ureditve in specialnih sektorskih ureditev, in natančneje, da te direktive ni prenesla 
v sektor elektronskih komunikacij. 
31 Šesti senat Consiglio di Stato (državni svet) se kljub temu sprašuje o združljivosti člena 27(1a) zakonika 
o varstvu potrošnikov, kot je bil razložen na obči seji Consiglio di Stato (državni svet), s pravom Unije. 
32 Predložitveno sodišče navaja, da je ugotovitev, kateri organ je pristojen za naložitev sankcije, odvisna 
od tega, ali je zadevna ravnanja mogoče opredeliti kot „agresivne poslovne prakse“ ali kot „agresivne 
poslovne prakse v vseh okoliščinah“. V zvezi s tem navaja, da se zadevnima družbama očita to, da 
potrošnikov nista ustrezno obvestili. Ugotovitev obstoja „agresivne poslovne prakse“ ali „agresivne 
poslovne prakse v vseh okoliščinah“ v smislu člena 24 in 25 ter člena 26(1)(f) zakonika o varstvu 
potrošnikov pa temelji na logičnem sklepanju, da je opustitev tega obvestila o predhodni namestitvi 
storitev na kartice SIM lahko bistveno spremenila zavestno in svobodno izbiro ali ravnanje 
povprečnega potrošnika v zvezi s storitvami, povezanimi s karticami SIM, in na dejstvu, da navedena 
opustitev ni bila skladna z ravnjo poklicne skrbnosti, ki jo je mogoče zahtevati od telefonskih 
operaterjev, ob upoštevanju nesorazmerja, značilnega za razmerje med trgovci in potrošniki. 
33 Poleg tega poudarja, da sektorska ureditev, ki je bila uvedena z zakonikom o elektronskih 
komunikacijah, vsebuje številne določbe o varstvu potrošnikov v posebnem sektorju elektronskih 
komunikacij, pri čemer regulativna pooblastila in pooblastila za sankcioniranje podeljuje AGCom in 
določa med drugim sankcijo, če operaterji kršijo nekatere obveznosti obveščanja uporabnikov glede 
opravljanja teh storitev. 
ECLI:EU:C:2018 :710 8 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
34 V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču predložil ta 
vprašanja za predhodno odločanje, ki so v zadevah C-54/17 in C-55/17 enaka: 
„1. Ali člena 8 in 9 Direktive 2005 /29 nasprotujeta razlagi ustreznih nacionalnih predpisov za prenos 
(členov 24 in 25 italijanskega zakonika o potrošnji), v skladu s katero je mogoče ravnanje 
operaterja mobilne telefonije opredeliti kot ‚nedopustno vplivanje‘ in s tem ‚agresivno poslovno 
prakso‘, s katero se lahko ‚znatno‘ omeji svoboda izbire ali ravnanja povprečnega potrošnika, ki ni 
obveščen o tem, da so na kartici SIM prednameščene nekatere telefonske storitve (na primer 
storitev telefonske tajnice ali dostopanja do spleta), zlasti če temu operaterju mobilne telefonije ni 
očitano nobeno dodatno in drugačno dejansko ravnanje? 
2. Ali je mogočetočko 29 Priloge I k Direktivi 2005 /29, [ki je bila v nacionalno pravo prenesena 
s členom 26(1)(f) zakonika o varstvu potrošnikov,] razlagati tako, da gre za ‚nenaročeno blago ali 
storitve‘, če operater mobilne telefonije od svoje stranke plačilo za storitvi telefonske tajnice ali 
dostopanja do spleta zahteva v položaju, za katerega je značilno: 
– operater mobilne telefonije ob sklenitvi pogodbe o storitvah mobilne telefonije potrošnika ni 
ustrezno obvestil o tem, da sta storitvi telefonske tajnice in dostopanja do spleta na kartici SIM 
prednameščeni, tako da ju je potrošnik lahko potencialno uporabljal, ne da bi ju moral posebej 
nastaviti (setting); 
– vendar mora potrošnik za dejansko uporabo navedenih storitev izvesti za to potrebne postopke 
(na primer vtipkati številko telefonske tajnice ali izvesti ukaze, s katerimi se omogoči dostop do 
spleta); 
– operaterja ni mogoče grajati zaradi tehničnih in operativnih postopkov, prek katerih potrošnik 
dejansko uporablja navedeni storitvi, in obveščanja glede teh postopkov ter cene teh storitev, 
ampak se mu očita le to, da ni navedel informacije o tem, da sta storitvi na kartici SIM 
prednameščeni? 
3. Ali namen ‚splošne‘ Direktive 2005 /29/ES kot ‚varnostne mreže‘ za varstvo potrošnikov ter uvodna 
izjava 10 in člen 3(4) navedene direktive nasprotujejo nacionalni ureditvi, v skladu s katero je 
presoja izpolnjevanja posameznih obveznosti, ki so v sektorski Direktivi [o univerzalnih storitvah] 
določene zaradi varstva uporabnikov, vključena v področje uporabe splošne Direktive 2005 /29/ES 
o nepoštenih poslovnih praksah, s čimer je posredovanje organa, pristojnega za pregon kršitev 
sektorske direktive, izključeno v vseh primerih, ki se lahko opredelijo za nepošteno/nezakonito 
poslovno prakso? 
4. Ali je treba načelo specialnosti iz člena 3(4) Direktive 2005 /29 razumeti kot načelo, s katerim so 
urejena razmerja med ureditvami (splošna ureditev in sektorske ureditve) ali razmerja med predpisi 
(splošni in posebni predpisi) ali pa razmerja med organi, pristojnimi za regulacijo zadevnih 
sektorjev in nadzor nad njimi? 
5. Ali je mogoče šteti, da gre za pojem ‚nasprotja‘ iz člena 3(4) Direktive 2005 /29 le v primeru 
popolnega protislovja med določbami zakono daje o nepoštenih poslovnih praksah in drugimi 
predpisi, ki izhajajo iz prava Unije in s katerimi so urejeni posebni sektorski vidiki poslovnih praks, 
ali pa zadostuje, da se ureditev, določena z zadevnimi prepisi, v zvezi s posebnostmi sektorja 
razlikuje od zakono daje o nepoštenih poslovnih praksah, tako da v zvezi z istim dejanskim 
primerom pride do kolizije predpisov (Normenkollision)? 
6. Ali se pojem pravil [Unije] iz člena 3(4) Direktive 2005 /29 nanaša samo na določbe iz evropskih 
uredb in direktiv ter na predpise, na podlagi katerih so bile te neposredno prenesene, ali pa so 
z njim zajeti tudi zakoni in drugi predpisi, s katerimi se izvajajo načela prava [Unije]? 
ECLI:EU:C:2018 :710 9 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
7. Ali načelo specialnosti iz uvodne izjave 10 in člena 3(4) Direktive 2005 /29, člena 20 in 21 Direktive 
[o univerzalnih storitvah] ter člena 3 in 4 [Okvirne direktive] nasprotujejo razlagi ustreznih 
predpisov za prenos v nacionalno pravo, da je treba vsakokrat, ko se v reguliranem sektorju, 
v katerem velja sektorska ureditev o varstvu potrošnikov z dodelitvijo regulativnih pristojnosti in 
pristojnosti za sankcioniranje sektorskem u organu, ravnanje, ki ga je mogoče opredeliti kot 
‚agresivno prakso‘ v smislu členov 8 in 9 Direktive 2005 /29 ali ‚v vseh okoliščinah agresivno 
prakso‘ v smislu Priloge I k Direktivi 2005 /29, uporabiti splošno ureditev o nepoštenih poslovnih 
praksah, in to tudi če obstaja sektorska ureditev, ki je bila sprejeta za varstvo potrošnikov in 
temelji na predpisih prava Unije ter celovito ureja navedene ‚agresivne prakse‘ in ‚v vseh 
okoliščinah agresivne prakse‘ ali pa vsekakor navedene ‚nepoštene prakse‘?“ 
35 S sklepom predsednika Sodišča z dne 23. februarja 2017 sta bili zadevi C-54/17 in C-55/17 združeni za 
pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe. 
Vprašanja za predhodno odločanje 
Prvo in drugo vprašanje 
36 Najprej je treba poudariti, da je iz predložitvene odločbe in iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da 
je šlo pri ravnanju zadevnih telekomunikacijskih operaterjev v postopkih v glavni stvari za prodajo 
kartic SIM, na katerih so bile predhodno nameščene in predhodno aktivirane storitve dostopanja do 
spleta in telefonske tajnice, katerih stroški so se uporabniku zaračunali, če se te storitve niso izklopile 
na njegovo izrecno zahtevo, ne da bi ta operaterja potrošnika predhodno in ustrezno obvestila o tem, 
da so bile te storitve predhodno nameščene in predhodno aktivirane, niti o njihovih stroških. 
37 Iz te odločbe je tudi razvidno, da je zaradi storitve dostopanja do spleta od prve vstavitve teh kartic 
SIM v mobilni telefon ali kateri koli aparat, ki omogoča dostopanje do spleta, lahko prišlo celo do 
vklopa povezav brez vednosti uporabnika, zlasti prek tako imenovanih „always on“ (vedno vklopljenih) 
aplikacij. Poleg tega je iz odločb agencije AGCM, zaradi katerih je prišlo do sporov o glavni stvari, 
razvidno, da je agencija AGCM postopek, v katerem so bile naložene sankcije, ki se izpodbijajo v teh 
sporih, začela prav zaradi pritožb potrošnikov, ki so jim bili zaračunani stroški povezav, ki so bile 
vklopljene brez njihove vednosti in za storitve, ki jih niso naročili. 
38 V teh okoliščinah je treba šteti, da predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem v bistvu 
sprašuje, ali je treba pojem „agresivna poslovna praksa“, ki izhaja iz členov 8 in 9 Direktive 2005 /29, 
oziroma pojem „nenaročeno blago ali storitve“ v smislu Priloge I, točka 29, k tej direktivi razlagati 
tako, da zajema ravnanja, kot so ta v postopkih v glavni stvari, s katerimi telekomunikacijski operater 
prodaja kartice SIM, na katerih so predhodno nameščene in predhodno aktivirane nekatere storitve, 
kot sta dostopanje do spleta in telefonska tajnica, ne da bi potrošnika predhodno in ustrezno obvestil 
o tej predhodni namestitvi in o tem predhodnem aktiviranju niti o stroških teh storitev. 
39 V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da ni sporno, da se spora o glavni stvari nanašata na poslovne 
prakse podjetij v razmerju do potrošnikov v smislu člena 2(d) Direktive 2005 /29, in da so zadevne 
storitve zajete s pojmom „izdelek“, kot je opredeljen v členu 2(c) te direktive. Za odgovor na prvo in 
drugo vprašanje je treba zato ugotoviti, ali so ravnanja, kot so ta v postopkih v glavni stvari, zajeta 
s pojmom „nepoštene poslovne prakse“ v smislu člena 5 Direktive 2005 /29. 
40 Ta člen 5 v odstavku 2 določa merila, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, ali je poslovna praksa 
nepoštena, v odstavku 4 pa pojasnjuje, da so nepoštene zlasti tiste poslovne prakse, ki so „zavajajoče“ 
v smislu členov 6 in 7 te direktive, in tiste, ki so „agresivne“ v smislu členov 8 in 9 navedene direktive. 
V odstavku 5 tega člena je poleg tega določeno, da Priloga I vsebuje seznam poslovnih praks, ki se 
štejejo za nepoštene v vseh okoliščinah. V zvezi s tem je v uvodni izjavi 17 Direktive 2005 /29 izrecno 
ECLI:EU:C:2018 :710 10 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
pojasnjeno, da se prakse, navedene v tej prilogi, štejejo za nepoštene, ne da bi bila potrebna ocena 
posameznih primerov na podlagi določbiz členov od 5 do 9 te direktive (glej v tem smislu tudi sodbo 
z dne 7. septembra 2016 , Deroo-Blanquart, C-310/15, EU:C:2016 :633, točka 29 in navedena sodna 
praksa). 
41 Zato se postavlja vprašanje, ali ravnanja, kot so ta v postopkih v glavni stvari, spadajo med prakse, 
navedene v Prilogi I k navedeni direktivi, natančneje, v točki 29 te priloge. 
42 Priloga I, točka 29, k Direktivi 2005 /29 določa, da v kategorijo agresivnih poslovnih praks, ki se štejejo 
za nepoštene v vseh okoliščinah, spada med drugim „[z]ahtevati takojšnje ali odloženo plačilo za 
izdelke […], ki jih je dobavil trgovec, vendar jih potrošnik ni naročil […] (nenaročeno blago ali 
storitve)“. 
43 „Nenaročeno blago ali storitve“ v smislu te točke 29 so tako med drugim ravnanja, pri katerih trgovec 
od potrošnika zahteva plačilo za izdelek ali storitev, ki sta bila temu potrošniku ponujena, ne da bi ju ta 
naročil. 
44 Ker v obravnavani zadevi ni sporna niti ponudba storitev v postopkih v glavni stvari niti zaračunavanje, 
torej zahteva trgovca za plačilo teh storitev, za odgovor na prvo in drugo vprašanje zadostuje ugotoviti, 
ali je mogoče šteti, da potrošnik zadevnih storitev ni naročil. 
45 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v členu 8 Direktive 2005 /29 pojem „agresivna poslovna praksa“ 
opredeljen med drugim kot dejanje, ki bistveno izkrivlja ali bi lahko izkrivljalo ekono msko obnašanje 
povprečnega potrošnika v zvezi z nekim izdelkom. Iz tega izhaja, da mora naročilo neke storitve 
odražati svobodno izbiro potrošnika. S tem se zlasti zahteva, da je informacija, ki jo trgovec posreduje 
potrošniku, jasna in ustrezna (glej po analogiji sodbo z dne 18. oktobra 2012 , Purely Creative in drugi, 
C-428/11, EU:C:2012 :651, točka 53). 
46 Opozoriti je tudi treba, da so informacije, ki se posredujejo pred sklenitvijo pogodbe in ki se nanašajo 
na pogodbene pogoje ter na posledice navedene sklenitve, za potrošnika bistvenega pomena (sodba 
z dne 7. septembra 2016 , Deroo-Blanquart, C-310/15, EU:C:2016 :633, točka 40 in navedena sodna 
praksa). 
47 Ker je poleg tega cena za potrošnika načeloma odločilen element, kadar mora ta sprejeti odločitev 
o poslu, jo je treba šteti za informacijo, ki je potrebna, da se potrošniku omogoči, da sprejme tako 
odločitev ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev (sodba z dne 26. oktobra 2016 , Canal Digital 
Danmark, C-611/14, EU:C:2016 :800, točka 55). 
48 V obravnavani zadevi je očitno, da so bile storitve iz postopka v glavni stvari predhodno nameščene in 
predhodno aktivirane na karticah SIM, ne da bi bil potrošnik o tem predhodno in ustrezno obveščen, 
in da poleg tega potrošnik ni bil obveščen o stroških, povezanih z morebitno uporabo teh storitev, kar 
pa mora preveriti predložitveno sodišče. Vendar če potrošnik ni bil obveščen niti o stroških zadevnih 
storitev niti o njihovi predhodni namestitvi in o njihovem predhodnem aktiviranju na kartici SIM, ki 
jo je kupil, ni mogoče šteti, da je te storitve svobodno izbral. 
49 Pri tem ni pomem bno, da je bilo za uporabo storitev iz postopka v glavni stvari v nekaterih primerih 
lahko potrebno zavestno ravnanje potrošnika. Če namreč ni ustreznih informacij v zvezi s stroški 
dostopanja do spleta in telefonske tajnice, ni mogoče šteti, da to ravnanje dokazuje obstoj svobodne 
izbire pri dobavi teh storitev. Poleg tega je bila zaradi storitve dostopanja do spleta lahko vklopljena 
spletna povezava brez vednosti potrošnika, kar je povzročilo stroške, ki se jih ta ni zavedal. 
50 Prav tako ni pomem bno, da je imel potrošnik pri zadevnih telekomunikacijskih operaterjih možnost, da 
se odloči za izklop zadevnih storitev na kartici SIM, oziroma da je imel možnost, da prek nastavitev na 
svojem aparatu te storitve izklopi. Prvič, ker ti operaterji potrošniku pred nakupom zadevne kartice 
ECLI:EU:C:2018 :710 11 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
SIM niso posredovali jasne in ustrezne informacije o obstoju teh predhodno nameščenih in predhodno 
aktiviranih storitev ter o njihovih stroških, je vsaj malo verjetno, da je bilo potrošniku dejansko 
omogočeno, da to možnost uveljavlja, vsaj preden so mu bile te storitve zaračunane, kar pa mora 
preveriti predložitveno sodišče. 
51 Drugič, opozoriti je treba, da je pri razlagi določb Direktive 2005 /29 pojem potrošnika odločilnega 
pomena in da ta direktiva v skladu s svojo uvodno izjavo 18 kot merilo postavlja povprečnega 
potrošnika, ki je razumno obveščen, pozoren in pazljiv, ob upoštevanju družbenih, kulturnih in 
jezikovnih dejavnikov (sodba z dne 12. maja 2011 , Ving Sverige, C-122/10, EU:C:2011 :299, točka 22). 
52 Nipaočitno, da bi se povprečni kupec kartice SIM lahko zavedal dejstva, da ob nakupu take kartice ta 
vsekakor vsebuje predhodno nameščene in predhodno aktivirane storitve telefonske tajnice in 
dostopanja do spleta, ki lahko povzročijo dodatne stroške, ali dejstva, da lahko ob vstavitvi te kartice 
v njegov mobilni telefon ali kateri koli drug aparat, ki omogoča dostopanje do spleta, aplikacije ali 
aparat sam brez njegove vednosti vzpostavijo povezavo s spletom, niti ni očitno to, da ima ta kupec 
zadostno tehnično znanje, da bi sam prilagodil nastavitve, potrebne za izklop teh storitev oziroma teh 
samodejnih povezav na svojem aparatu. Kljub temu mora v skladu z navedeno uvodno izjavo 18 
predložitveno sodišče ugotoviti, kakšna je tipična reakcija povprečnega potrošnika v okoliščinah, kot 
so te v postopkih v glavni stvari. 
53 Iz navedenega izhaja, da je treba pojem „nenaročeno blago ali storitve“ v smislu Priloge I, točka 29, 
k Direktivi 2005 /29 razlagati tako, da zajema ravnanja, kot so ta v postopkih v glavni stvari, kar mora 
preveriti predložitveno sodišče. 
54 Razlago, navedeno v prejšnji točki, poleg tega potrjuje cilj, ki mu sledi Direktiva 2005 /29. V skladu 
s členom 1 te direktive je njen cilj namreč med drugim doseči visoko raven varstva potrošnikov. Ta 
cilj, ki je celovito zaščititi potrošnike pred nepoštenimi poslovnimi praksami, temelji na okoliščini, da 
je potrošnik v razmerju do trgovca v podrejenem položaju, zlasti glede stopnje informiranosti (glej 
v tem smislu sodbo z dne 16. aprila 2015 , UPC Magyarország, C-388/13, EU:C:2015 :225, točka 53). 
Na tako tehničnem področju, kot je področje elektronskih komunikacij z mobilno telefonijo, pa ni 
mogoče zanikati, da je med tema strankama veliko neravnovesje v informiranosti in tehničnem znanju. 
55 V teh okoliščinah prakse ni treba preučiti glede na člena 8 in 9 Direktive 2005 /29. 
56 Ob upoštevanju vseh navedenih preudarkov je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba 
pojem „nenaročeno blago ali storitve“ v smislu Priloge I, točka 29, k Direktivi 2005 /29 razlagati tako, da 
zajema ravnanja, kot so ta v postopkih v glavni stvari, s katerimi telekomunikacijski operater prodaja 
kartice SIM, na katerih so predhodno nameščene in predhodno aktivirane nekatere storitve, kot sta 
dostopanje do spleta in telefonska tajnica, ne da bi potrošnika predhodno in ustrezno obvestil o tej 
predhodni namestitvi in o tem predhodnem aktiviranju niti o stroških teh storitev, kar mora preveriti 
predložitveno sodišče. 
Tretje, četrto, peto in šesto vprašanje 
57 Glede na odgovor na prvo in drugo vprašanje je treba šteti, da predložitveno sodišče s tretjim, četrtim, 
petim in šestim vprašanjem, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(4) 
Direktive 2005 /29 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je treba ravnanje, 
ki pomeni nenaročeno blago ali storitve v smislu Priloge I, točka 29, k Direktivi 2005 /29, kot so 
ravnanja v postopkih v glavni stvari, preučiti ob upoštevanju določb te direktive, zaradi česar NRO 
v smislu Okvirne direktive v skladu s to ureditvijo ni pristojen za sankcioniranje takega ravnanja. 
ECLI:EU:C:2018 :710 12 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
58 V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 3(4) Direktive 2005 /29 določa, da v primeru nasprotja med 
določbami te direktive in drugimi pravili Unije, ki urejajo posebne vidike nepoštenih poslovnih praks, 
prevladajo slednja in se uporabljajo za te posebne vidike. Navedena direktiva se zato, kot potrjuje 
njena uvodna izjava 10, uporablja le, če ne obstajajo posebne določbe Unije, ki urejajo posebne vidike 
nepoštenih poslovnih praks (glej zlasti sodbo z dne 16. julija 2015 , Abcur, C-544/13 in C-545/13, 
EU:C:2015 :481, točka 79). 
59 Ta določba se nanaša izrecno na nasprotje med pravili Unije, in ne med nacionalnimi pravili. 
60 Kot je generalni pravobranilec navedel v točkah od 124 do 126 sklepnih predlogov, se pojem 
„nasprotje“ nanaša na razmerje med zadevnimi določbami, pri katerem ne gre zgolj za razhajanje ali 
razlikovanje, temve č tudi za razliko, ki je ni mogoče premostiti s povezovalnim pristopom, s katerim 
bi se lahko omogočil soobstoj dveh položajev, ne da bi ju bilo treba izkriviti. 
61 Zato je nasprotje v smislu člena 3(4) Direktive 2005 /29 lahko podano le, če so z določbami, ki niso iz te 
direktive, pri urejanju posebnih vidikov nepoštenih poslovnih praks trgovcem brez kakršnega koli 
manevrskega prostora naložene obveznosti, ki niso združljive s temi, ki so določene v Direktivi 
2005 /29. 
62 Ob upoštevanju teh preudarkov je treba preveriti, ali pravo Unije na področju elektronskih 
komunikacij, natančneje, Direktiva o univerzalnih storitvah in Okvirna direktiva, o katerih 
predložitveno sodišče sprašuje Sodišče, ureja posebne vidike nepoštenih poslovnih praks, kot so 
nenaročeno blago ali storitve v smislu Priloge I, točka 29, k Direktivi 2005 /29. 
63 V zvezi s tem je treba poudariti, da v skladu s členom 1(1) Direktive o univerzalnih storitvah ta 
v okviru Okvirne direktive obravnava zagotavljanje elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev za 
končne uporabnike. Cilj je v celotni Uniji zagotoviti razpoložljivost zelo kakovostnih javno dostopnih 
storitev z učinkovito konkurenco in izbiro ter obravnavati okoliščine, v katerih potrebe končnih 
uporabnikov niso izpolnjene v zadovoljivem merilu na trgu. V skladu s členom 1(2) Direktive 
o univerzalnih storitvah so v tej direktivi določene pravice končnih uporabnikov in ustrezne 
obveznosti podjetij pri zagotavljanju javno dostopnih elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev. 
64 Sodiščeje že navedlo, da so NRO pri izvajanju svojih nalog v skladu s členom 8(4)(b) Okvirne direktive 
sicer dolžni podpirati interese državljanov Unije z zagotavljanjem visoke ravni varstva potrošnikov, 
vendar Okvirna direktiva in Direktiva o univerzalnih storitvah ne določata popolne harmonizacije vseh 
vidikov varstva potrošnikov (sodba z dne 14. aprila 2016 , Polkomtel, C-397/14, EU:C:2016 :256, 
točka 32 in navedena sodna praksa). 
65 V zvezi s tem varstvom Direktiva o univerzalnih storitvah med drugim v svojem členu 20(1) določa, da 
države članice zagotovijo, da imajo potrošniki in drugi končni uporabniki, ki to zahtevajo, pri naročanju 
na storitve, s katerimi se zagotovi priključitev na javno elektronsko komunikacijsko omrežje in/ali javno 
dostopne elektronske komunikacijske storitve, pravico do sklenitve pogodbe s podjetjem ali podjetji, ki 
takšno priključitev in/ali storitve zagotavljajo. V tej določbi so navedeni elementi, ki morajo biti v jasni, 
razumljivi in lahko dostopni obliki navedeni v pogodbi. 
66 Toda čeprav člen 20(1) Direktive o univerzalnih storitvah na področju elektronskih komunikacij 
izvajalcu storitev nalaga, da v pogodbi navede nekatere podatke, niti ta določba niti katera koli druga 
določba te direktive ne vsebuje pravil, ki bi urejala posebne vidike nepoštenih poslovnih praks, kot so 
nenaročeno blago ali storitve v smislu Priloge I, točka 29, k Direktivi 2005 /29. 
ECLI:EU:C:2018 :710 13 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
67 Poleg tega je treba poudariti, da se v skladu s členom 1(4) Direktive o univerzalnih storitvah določbe te 
direktive, ki urejajo pravice končnih uporabnikov, uporabljajo brez poseganja v predpise Unije 
o varstvu potrošnikov in brez poseganja v nacionalne predpise, ki so v skladu z zakono dajo Unije. Iz 
besedne zveze „brez poseganja v predpise [Unije] o varstvu potrošnikov“ pa je razvidno, da določbe 
Direktive o univerzalnih storitvah ne vplivajo na uporabo Direktive 2005 /29. 
68 Iz tega izhaja, da ni nasprotja med določbami Direktive 2005 /29 in pravili iz Direktive o univerzalnih 
storitvah, kar zadeva pravice končnih uporabnikov. 
69 Zato se upoštevna pravila Direktive 2005 /29 v okoliščinah, kot so te v postopkih v glavni stvari, 
uporabljajo. 
70 Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba na tretje, četrto, peto in šesto vprašanje odgovoriti, da 
je treba člen 3(4) Direktive 2005 /29 razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu 
s katero je treba ravnanje, ki pomeni nenaročeno blago ali storitve v smislu Priloge I, točka 29, 
k Direktivi 2005 /29, kot so ravnanja v postopkih v glavni stvari, preučiti ob upoštevanju določbte 
direktive, zaradi česar NRO v smislu Okvirne direktive v skladu s to ureditvijo ni pristojen za 
sankcioniranje takega ravnanja. 
Sedmo vprašanje 
71 Predložitveno sodišče s sedmim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(4) Direktive 2005 /29, 
člena 20 in 21 Direktive o univerzalnih storitvah ter člena 3 in 4 Okvirne direktive razlagati tako, da 
nasprotujejo nacionalni ureditvi, v skladu s katero je treba – če v reguliranem sektorju obstaja 
sektorska ureditev, ki ureja varstvo potrošnikov, in če v tem sektorju pride do ravnanja, ki je zajeto 
s pojmom „agresivna poslovna praksa“ ali s pojmom „agresivna poslovna praksa v vseh okoliščinah“ 
v smislu Direktive 2005 /29 – to direktivo kljub temu uporabiti, in sicer tudi če ta sektorska ureditev 
to poslovno prakso izčrpno ureja. 
72 Ugotoviti je treba, da sedmo vprašanje temelji na predpostavki, da Direktiva o univerzalnih storitvah in 
Okvirna direktiva izčrpno urejata varstvo potrošnikov na področju elektronskih komunikacij in da se 
med drugim nanašata na ravnanja, ki so zajeta s pojmom „agresivna poslovna praksa“ ali s pojmom 
„agresivna poslovna praksa v vseh okoliščinah“ v smislu Direktive 2005 /29. 
73 Vendar kot je razvidno iz analize tretjega, četrtega, petega in šestega vprašanja, ki je bila opravljena 
vtočkah od 57 do 70 te sodbe, je ta predpostavka napačna. V teh okoliščinah na sedmo vprašanje ni 
treba odgovoriti. 
Stroški 
74 Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred 
predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški 
omenjenih strank, se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo: 
1. Pojem „nenaročeno blago ali storitve“ v smislu Priloge I, točka 2 9, k Direktivi E v ropskega 
parlamenta in Sveta 2 0 0 5 / 2 9 / E S z dne 1 1. maja 2 0 0 5 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij 
v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 8 4 / 4 5 0 / E GS, 
direktiv E v ropskega parlamenta in Sveta 9 7 / 7 / E S, 9 8 / 2 7 / E S in 2 0 0 2 / 6 5 / E S ter Uredbe (ES) 
št. 2 0 0 6 / 2 0 0 4  E v ropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) je 
treba razlagati tako, da zajema ravnanja, kot so ta v postopkih v glavni stvari, s katerimi 
ECLI:EU:C:2018 :710 14 
SODBA Z DNE 13. 9. 2018 – ZDRU ŽENI ZADEVI C-54/17 IN C-55/17  
WIND TRE IN VODAFONE ITALIA  
telekomunikacijski operater prodaja kartice SIM (Subscriber Identity Module, modul za 
identifikacijo naročnika), na katerih so predhodno nameščene in predhodno aktivirane 
nekatere storitve, kot sta dostopanje do spleta in telefonska tajnica, ne da bi potrošnika 
predhodno in ustrezno obvestil o tej predhodni namestitvi in o tem predhodnem aktiviranju 
niti o stroških teh storitev, kar mora preveriti predložitveno sodišče. 
2. Člen 3(4) Direktive 2 0 0 5 / 2 9 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, 
v skladu s katero je treba ravnanje, ki pomeni nenaročeno blago ali storitve v smislu 
Priloge I, točka 2 9, k Direktivi 2 0 0 5 / 2 9 , kot so ravnanja v postopkih v glavni stvari, preučiti 
ob upoštevanju določb te direktive, zaradi česar nacionalni regulativni organ v smislu 
Direktive E v ropskega parlamenta in Sveta 2 0 0 2 / 2 1 / E S z dne 7. mar ca 2 0 0 2 o skupnem 
regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva), 
kakor je bila spremenjena z Direktivo 2 0 0 9 / 1 4 0 / E S E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 
2 5. novembra 2 0 0 9 , v skladu s to ureditvijo ni pristojen za sankcioniranje takega ravnanja. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2018 :710 15