SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MICHALA BOBKA,

predstavljeni 22. junija 2016 ( 1 )

Zadeva C‑177/15

Nelsons GmbH

proti

Ayonnax Nutripharm GmbH,

Bachblütentreff Ltd(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (zvezno sodišče, Nemčija))

„Javno zdravje — Zdravstvene trditve na živilih — Pojem ‚pijače, ki vsebujejo več kot 1,2 volumskega odstotka alkohola‘ — Vključitev tekočine v obliki pršila ali kapljic, ki vsebujejo več kot 27 volumskih odstotkov alkohola — Zahteva za predložitev znanstvenih dokazov — Prehodna ureditev za obstoječe blagovne znamke“

I – Uvod

1. Družba Nelsons GmbH (v nadaljevanju: Nelsons ali tožeča stranka) v Nemčiji trži zdravila iz Bachovih cvetov. Med njimi sta izdelka „RESCUE“, ki se prodajata v 10- in 20‑mililitrskih stekleničkah s kapalko in kot pršilo (v nadaljevanju: izdelka RESCUE). Izdelka RESCUE vsebujeta 27 volumskih odstotkov alkohola.

2. Uredba št. 1924/2006 ( 2 ) določa nekatera pravila o prehranskih in zdravstvenih trditvah v zvezi z živili. Med njimi je splošna prepoved zdravstvenih trditev v zvezi s „pijačami“, ki vsebujejo več kot 1,2 volumskega odstotka alkohola.

3. Ali sta izdelka RESCUE družbe Nelsons „pijači“ v smislu Uredbe št. 1924/2006? Če sta, bi bile zaradi visoke vsebnosti alkohola v teh izdelkih načeloma izključene kakršne koli zdravstvene trditve v zvezi z njima. Če nista, s kakšnimi dokazi (če sploh) je treba podkrepiti take zdravstvene trditve? Nazadnje, ali se za izdelka RESCUE lahko uporablja izjema od običajnih pravil na podlagi Uredbe št. 1924/2006, ker se v Nemčiji tržita že zelo dolgo? To so vprašanja, ki jih je nacionalno sodišče postavilo v tej zadevi.

II – Pravni okvir

A – Pravo EU

1. Uredba št. 1924/2006

4. Uredba št. 1924/2006 določa pogoje, pod katerimi se lahko za „živilo“, ( 3 ) ki se prodaja v EU, uporabljajo prehranske in zdravstvene trditve.

5. Uredba št. 1924/2006 določa, da bi morale biti zdravstvene trditve običajno odobrene šele na podlagi znanstvene ocene (uvodna izjava 23).

6. Člen 1(3) Uredbe št. 1924/2006 določa: „Blagovna znamka, trgovsko ime ali domišljijsko ime, ki se uporablja pri označevanju, predstavljanju ali oglaševanju živil in se lahko razlaga kot prehranska ali zdravstvena trditev, se lahko uporablja brez opravljenih postopkov odobritve iz te uredbe le, če se živilom pri tem označevanju, predstavljanju ali oglaševanju dodajo ustrezne prehranske ali zdravstvene trditve, ki so v skladu z določbami te uredbe.“

7. V členu 2(2) Uredbe št. 1924/2006 sta „trditev“ in „zdravstvena trditev“ opredeljeni tako: „1. ‚trditev‘ pomeni vsako sporočilo ali predstavitev, ki ni obvezna v okviru zakonodaje Skupnosti ali nacionalne zakonodaje, vključno s slikovno predstavitvijo, grafično predstavitvijo ali predstavitvijo s simboli v kakršni koli obliki, s katero se navaja, domneva ali namiguje, da ima živilo posebne lastnosti; […] 5. ‚zdravstvena trditev‘ pomeni vsako trditev, ki navaja, domneva ali namiguje, da obstaja povezava med kategorijo živil, živilom ali eno od njegovih sestavin na eni strani in zdravjem na drugi strani“.

8. Člen 4(3) določa: „Pijače, ki vsebujejo več kot 1,2 volumskega odstotka alkohola, ne smejo nositi zdravstvenih trditev.“

9. Uredba št. 1924/2006 ne vsebuje opredelitve pojma „pijača“. Vendar je v uvodni izjavi 13 navedeno, da se „prehranska dopolnila“, kot so opredeljena v Direktivi 2002/46/ES, ( 4 )ne smejo šteti za „pijače“, če so v tekočem stanju in vsebujejo več kot 1,2 volumskega odstotka alkohola.

10. Člen 5(1)(a) določa, da so zdravstvene trditve dovoljene, le če je: „dokazan ugoden hranilni ali fiziološki učinek glede na splošno sprejete znanstvene dokaze v zvezi s prisotnostjo, odsotnostjo ali zmanjšano vsebnostjo hranila ali druge snovi v živilu ali kategoriji živil, na katero se trditve sklicujejo“.

11. Člen 5(1), od (b) do (d), določa tudi, da mora biti zadevno „hranilo ali druga snov“, na katero se trditev nanaša, dejansko vsebovano v živilu v zadostni količini in v takšni obliki, da ga lahko telo uporabi.

12. Člen 6(1) dalje določa: „Prehranske in zdravstvene trditve temeljijo na in so utemeljene s splošno sprejetimi znanstvenimi dokazi.“

13. Člen 10 določa posebne pogoje, ki jih morajo zdravstvene trditve prav tako izpolnjevati: „1. Prepovedane so zdravstvene trditve, ki niso v skladu s splošnimi zahtevami iz poglavja II in s posebnimi zahtevami iz tega poglavja ter niso odobrene v skladu s to uredbo in vključene v sezname dovoljenih trditev iz členov 13 in 14. […] 3. Na splošne, ne posebej opredeljene prednosti, ki jih ima hranilo ali živilo za splošno dobro zdravje ali z zdravjem povezano dobro počutje, se lahko sklicuje le, če se doda posebna zdravstvena trditev, vključena v seznam iz členov 13 ali 14.“

14. Člen 13 določa, da Komisija sprejme sezname dovoljenih zdravstvenih trditev. ( 5 ) Seznam dovoljenih trditev na podlagi člena 13 je bil najprej sprejet kot priloga k Uredbi št. 432/2012 ( 6 ) in je bil nato večkrat dopolnjen.

15. Člen 14 se uporablja za nekatere posebne vrste trditev. ( 7 ) Določa, da se seznam trditev sestavi na podlagi vloge v skladu s postopkom iz členov od 15 do 17 in 19. Seznam dovoljenih trditev na podlagi člena 14 je bil najprej sprejet kot priloga k Uredbi št. 983/2009 ( 8 ) in je bil nato večkrat dopolnjen.

16. Člen 28(2) določa te prehodne ukrepe: „Izdelki z blagovno znamko ali trgovskim imenom, ki so obstajali pred 1. januarjem 2005 in niso v skladu s to uredbo, se smejo še naprej tržiti do 19. januarja 2022, potem pa se zanje uporabljajo določbe te uredbe.“

2. Uredba št. 110/2008 ( 9 )

17. V členu 2(1) Uredbe št. 110/2008 je „žgana pijača“ opredeljena kot „alkoholna pijača“ z določenimi značilnostmi. Člen 9 določa, da morajo biti žgane pijače brez posebnega poimenovanja (kot sta brandy, whisky itd.) označene kot „žgane pijače“.

III – Dejansko stanje, postopek in vprašanja za predhodno odločanje

A – Izdelka RESCUE tožeče stranke

18. Družba Nelsons v Nemčiji v lekarnah prodaja izdelke iz Bachovih cvetov. Med njimi sta izdelka RESCUE, ki sta na voljo v 10- ali 20‑mililitrskih stekleničkah s kapalko ali kot pršilo. Na navedenih izdelkih je oznaka „Spirituose“ („žgana pijača“), vsebujeta pa 27 volumskih odstotkov alkohola. V navodilih za odmerjanje se svetujejo štiri kapljice ali dva odmerka pršila na dan.

19. Družba Nelsons je izdelka RESCUE v Nemčiji prodajala že pred 1. januarjem 2005. ( 10 ) Sestava izdelkov se v navedenem obdobju ni spremenila, prav tako sta se že pred 1. januarjem 2005 prodajala pod blagovno znamko Skupnosti „RESCUE“.

20. Prvotno sta se izdelka RESCUE družbe Nelsons prodajala kot zdravili, blagovna znamka RESCUE pa je bila registrirana za zdravila (ne za živila). Družba Nelsons je leta 2007 znamko „RESCUE“ registrirala tudi kot blagovno znamko Skupnosti za živila. Februarja 2008 je bilo na podlagi postopka, v katerem družba Nelsons ni bila stranka, s sodbo Oberlandesgericht Hamburg (višje deželno sodišče v Hamburgu) ugotovljeno, da podobni izdelki iz Bachovih cvetov, ki so jih prodajali konkurenti družbe Nelsons, niso zdravila, ampak živila. ( 11 ) Družba Nelsons je po odločitvi Oberlandesgericht Hamburg (višje deželno sodišče v Hamburgu) svoja izdelka RESCUE v Nemčiji začela tržiti kot živili.

B – Zadeva, v kateri je bil vložen obravnavani predlog za sprejetje predhodne odločbe

21. Nasprotni stranki v postopku v glavni stvari – družbi Ayonnax Nutripharma GmbH in Bachblütentreff Ltd (v nadaljevanju: nasprotni stranki) – v Nemčiji prodajata svoje izdelke iz Bachovih cvetov, ki konkurirajo izdelkoma RESCUE družbe Nelsons.

22. Nasprotni stranki sta pred nemškimi sodišči vložili tožbo zoper družbo Nelsons. V delu, ki je pomemben za obravnavano zadevo, sta družbo Nelsons obtožili nepoštene konkurence, ki naj bi jo ta v bistvu storila s prodajo alkoholnih pijač, na katerih so zdravstvene trditve. Očitana zdravstvena trditev je beseda „RESCUE“, ki naj bi nakazovala, da izdelka družbe Nelsons uporabnika tako ali drugače „rešujeta“ slabega zdravja.

23. Nasprotni stranki sta v tožbi predlagali, naj se družbi Nelsons s sodno odredbo prepreči prodaja izdelkov pod imenom „RESCUE“.

24. Tožba nasprotnih strank je bila na prvi stopnji v večjem delu zavrnjena. Po pritožbi pa je bilo zahtevku za sodno odredbo ugodeno z obrazložitvijo, da sta izdelka RESCUE „pijači“ v smislu člena 4(3) Uredbe št. 1924/2006. Zato je bilo navajanje zdravstvenih trditev na teh izdelkih prepovedano.

25. Odločitev o sodni odredbi, sprejeta na podlagi pritožbe, se je nato izpodbijala pred Bundesgerichtshof (zvezno sodišče). Bundesgerichtshof (zvezno sodišče) je izhajalo iz predpostavke, da izraz „RESCUE“, ki se je uporabljal za izdelka RESCUE, pomeni zdravstveno trditev. Vendar je dvomilo glede označitve izdelkov RESCUE za „pijači“. Če se navedena izdelka ne bi štela za „pijači“, je imelo Bundesgerichtshof (zvezno sodišče) tudi pomisleke v zvezi s tem, kako bi bilo treba v obravnavani zadevi uporabiti različne zahteve za znanstveno utemeljitev zdravstvenih trditev iz členov 5 in 6 Uredbe št. 1924/2006. Nazadnje, Bundesgerichthof (zvezno sodišče) je dvomilo glede prehodnih določb iz člena 28 Uredbe št. 1924/2006 in njihove uporabe za blagovno znamko, ki je obstajala pred 1. januarjem 2005, vendar se je zadevni izdelek takrat prodajal kot zdravilo.

26. Na podlagi navedenega je nacionalno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali so tekočine, označene kot žgane pijače, z vsebnostjo 27 volumskih odstotkov alkohola, ki se v lekarnah prodajajo v 10- ali 20‑mililitrskih stekleničkah s kapalko in kot pršilo, pijače, ki v smislu člena 4(3) Uredbe (ES) št. 1924/2006 vsebujejo več kot 1,2 volumskega odstotka alkohola, če je v navodilih za odmerjanje na ovojnini navedeno, da je treba: (a) v kozarec vode nakapati štiri kapljice tekočine in to popiti porazdeljeno čez dan ali po potrebi zaužiti štiri nerazredčene kapljice; (b) na jezik dati dva odmerka tekočine, ki se prodaja v obliki pršila? 2. Če je treba na prvo vprašanje (a) in (b) odgovoriti nikalno: ali morajo tudi pri sklicevanju na splošne in ne posebej opredeljene prednosti v smislu člena 10(3) Uredbe (ES) št. 1924/2006 obstajati dokazi v smislu členov 5(1)(a) in 6(1) te uredbe? 3. Ali se določba člena 28(2), prvi del stavka, Uredbe (ES) št. 1924/2006 uporablja, če se zadevni izdelek pod svojim trgovskim imenom pred 1. januarjem 2005 ni tržil kot živilo, ampak kot zdravilo?“

27. Stranke v postopku v glavni stvari ter Grčija in Komisija so predložile pisna stališča. Vse stranke, razen Grčije, so na obravnavi 6. aprila 2016 podale tudi ustna stališča.

IV – Presoja

A – Ali sta izdelka RESCUE „pijači “?

28. Nacionalno sodišče s prvim vprašanjem prosi za pojasnila, ali so izdelki, ki imajo podobne značilnosti kot izdelka RESCUE, v skladu z Uredbo št. 1924/2006 zajeti s pojmom „pijača“.

29. Mislim, da niso.

30. Uredba št. 1924/2006 ne vsebuje pozitivne opredelitve pojma „pijača“. Vendar je v uvodni izjavi 13 navedene uredbe pojasnjeno, da se prehranska dopolnila, ki so v tekočem stanju in vsebujejo več kot 1,2 volumskega odstotka alkohola, ne štejejo za „pijače“. ( 12 )

31. V skladu s sodno prakso Sodišča ( 13 ) je treba opredelitev pomena in obsega pojmov, ki jih pravo Unije ne opredeljuje, ( 14 ) določiti v skladu z njihovim običajnim pomenom v vsakdanjem jeziku, pri čemer je treba upoštevati kontekst, v katerem se uporabljajo, in cilje ureditve, , katere del so.

32. Slovarske opredelitve pojma „pijača“ so običajno zelo široke, saj zajemajo vse, kar bi bilo teoretično mogoče zaužiti in kar s tehničnega vidika ni trdna snov ali plin. ( 15 ) Vendar se „pijača“ jasno tako široko v vsakdanjem jeziku ne uporablja: na primer kis je tekočina, ki se zaužije, vendar je malo verjetno, da se mu bo v pogovornem jeziku reklo „pijača“ ali „napitek“. Podobno se lahko pršilo za grlo na jeziku ali nebu utekočini v kapljice in zaužije, vendar ga tudi v tem primeru v običajnem pogovoru nihče ne bi „popil“.

33. Poleg tega naj bi različni elementi konteksta in namena potrjevali, da beseda „pijača“ v členu 4(3) ne pomeni vseh tekočin, ampak samo tekočine, ki naj bi se zaužile v pomembnih količinah (to je več kot le nekaj kapljic ali par odmerkov pršila).

34. Prvič, prepoved v členu 4(3) Uredbe št. 1924/2006 naj bi varovala pred določenimi negativnimi učinki alkohola na zdravje. ( 16 ) Da pa bi se taki učinki pokazali, je treba alkohol zaužiti v nezanemarljivi količini. Ker gre v obravnavani zadevi za zelo majhne količine zadevne tekočine, to v povezavi z načinom zaužitja (kapljanje v usta, mešanje z drugimi tekočinami ali pršenje) po mojem mnenju na splošno pomeni, da se pomisleki glede zdravja, obravnavani v členu 4(3) Uredbe št. 1924/2006, v zvezi z izdelkoma RESCUE družbe Nelsons običajno ne bi pojavili. ( 17 )

35. Drugič, v uvodni izjavi 13 Uredbe št. 1924/2006 je pojasnjeno, da se prehranska dopolnila v tekočem stanju, ki vsebujejo več kot 1,2 volumskega odstotka alkohola, ne štejejo za „pijače“. V sporočilu, s katerim je Komisija odgovorila na skupno stališče Sveta in se strinjala s pojasnilom iz uvodne izjave 13, je izrecno navedeno, da je razlog za uvodno izjavo 13 ta, da je „količina alkohola, zaužita s takimi živili, zanemarljiva“. ( 18 ) To bi lahko pomenilo, da pomislekov glede zdravja zaradi alkohola, ki so obravnavani v členu 4(3) Uredbe št. 1924/2006, v zvezi s tekočinami, zaužitimi v izjemno majhnih količinah, ni, zato se lahko zdravstvene trditve v takih primerih dopustijo.

36. Tretjič, v Prilogi XIII k Uredbi št. 1169/2011 ( 19 ) (Splošna uredba o označevanju) je navedeno, da so v pijačah dopustne nižje koncentracije vitaminov in mineralov kot v nepijačah. Kot je Komisija poudarila v pisnih stališčih, bi to lahko pomenilo, da se za „pijače“ na splošno pričakuje, da se uživajo v večjih količinah kot druga živila. ( 20 )

37. Iz zgoraj navedenih razlogov menim, da izraz „pijača“ne zajema proizvodov z značilnostmi, ki jih nacionalno sodišče poudarja v svojem vprašanju. Ob upoštevanju namena člena 4(3) Uredbe št. 1924/2006 ter glede na kontekstualno in sistematično razlago je torej treba teleološko zožiti širok slovarski pomen pijače. Izraz bi moral dejansko zajemati samo tekočine z več kot 1,2 volumskega odstotka alkohola, ki imajo lahko ob običajnem in standardnem uživanju negativne učinke na zdravje ljudi.

38. Poudariti je treba, da bi bilo treba – kot izhaja že iz predhodnih trditev – enako odgovoriti tudi na dela (a) in (b) prvega vprašanja nacionalnega sodišča, ki se nanašata na isto tekočino, ki se prodaja v obliki kapljic ali pršila. Kot je namreč razvidno že iz vprašanja nacionalnega sodišča, snov, iz katere je proizvod, ostaja ista (tekočina), spremeni se samo oblika izdaje.

39. Nazadnje se je v zvezi s pomenom „pijače“ več strank sklicevalo na dejstvo, da sta izdelka RESCUE označena kot „žgani pijači“.

40. Mogoče je, da sta bila tako označena zaradi izvajanja Uredbe št. 110/2008 (s katero se zahteva, da so „alkoholne pijače“ označene kot „žgane pijače“).

41. Vendar to mojega sklepa ne spremeni. Tudi če bi se izdelka RESCUE formalno gledano štela za „alkoholni pijači“ v smislu Uredbe št. 110/2008, zato še ne bi samodejno spadala med „pijače“ na podlagi Uredbe št. 1924/2006. Dejansko ni posebnih pravil o uskladitvi ali uporabi skupnih opredelitev med uredbama. ( 21 )

42. Na podlagi tega Sodišču predlagam, naj na prvo vprašanje nacionalnega sodišča odgovori, da tekočine, ki imajo podobne značilnosti kot izdelka v postopku v glavni stvari z vsebnostjo 27 volumskih odstotkov alkohola, ki so označene kot žgane pijače in se v lekarnah prodajajo v 10- ali 20‑mililitrskih stekleničkah s kapalko in kot pršilo ter ki naj bi se glede na priložena navodila uživale v zelo majhnih količinah v obliki kapljic ali odmerkov pršila, niso „pijače“ v smislu člena 4(3) Uredbe (ES) št. 1924/2006.

B – Ali morajo pri sklicevanju na splošne in ne posebej opredeljene prednosti obstajati znanstveni dokazi?

1. Uvod

43. Nacionalno sodišče z drugim vprašanjem sprašuje, ali morajo pri sklicevanju na splošne in ne posebej opredeljene prednosti v smislu člena 10(3) Uredbe (ES) št. 1924/2006 obstajati znanstveni dokazi v smislu členov 5(1)(a) in 6(1) navedene uredbe.

44. Iz razlogov, ki jih navajam v nadaljevanju, menim, da takega sklicevanja ni nujno treba podkrepiti z neposrednimi znanstvenimi dokazi. Vendar morajo biti glede na jasno besedilo člena 10(3) takemu sklicevanju dodane „posebne“ zdravstvene trditve. Zanje morajo obstajati znanstveni dokazi v smislu členov 5(1)(a) in 6(1). Zato morajo biti sklicevanje na splošne in ne posebej opredeljene prednosti vedno podkrepljeno vsaj s posrednimi znanstvenimi dokazi.

2. Obseg člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006

45. Člen 10(3) Uredbe št. 1924/2006 se nanaša na dve vrsti izjav, in sicer (a) „na splošne, ne posebej opredeljene prednosti“, in (b) „posebne zdravstvene trditve“. Pred odgovorom na vprašanje nacionalnega sodišča glede dokaznih zahtev je treba pretehtati pomen in obseg obeh pojmov, ki v Uredbi št. 1924/2006 nista opredeljena.

46. Glede na prilastek „poseben“ je osnovni pomen izraza „posebna zdravstvena trditev“ ožji od pojma „zdravstvena trditev“ (ki je opredeljen v zadevni uredbi). Nanaša se na podrobnejše trditve o učinkih zadevnega izdelka na zdravje ljudi. Drugače povedano, „posebne zdravstvene trditve“ so logična podpomenka „zdravstvenih trditev“.

47. Nasprotno pa gre pri sklicevanju na „splošne, ne posebej opredeljene prednosti“ za bolj nedoločne izjave o pozitivnih učinkih izdelka na „zdravje“ ali „z zdravjem povezano dobro počutje“. Ugotovitev, da gre pri takem sklicevanju „na splošne, ne posebej opredeljene prednosti“ za vrsto „zdravstvenih trditev“, kot so opredeljene v členu 2(2)(5) Uredbe, ni povsem samoumevna.

48. Kljub temu bi bilo mogoče člen 10(3) razumeti tudi tako, da določa pravila v zvezi z „zdravstvenimi trditvami“ in ima enak obseg kot člen 2(2)(5) Uredbe št. 1924/2006. Vendar člen 10(3) – v nasprotju s členom 2(2)(5) – razlikuje med dvema vrstama „zdravstvenih trditev“, in sicer „splošnimi zdravstvenimi trditvami“ (ki so v navedeni uredbi navedene kot „splošne, ne posebej opredeljene prednosti“) in „posebnimi zdravstvenimi trditvami“.

49. Natančen pomen pojmov, uporabljenih v členu 10(3), tako ostaja nejasen. Zato je treba preučiti okvir in namen navedene določbe.

50. Veliko se da izvedeti iz zgodovine nastanka Uredbe št. 1924/2006. Člen 10 prvotnega predloga Komisije ( 22 ) je določal posebne pogoje, pod katerimi bi bile dovoljene zdravstvene trditve. Nasprotno pa je bilo v člen 11 navedenih več zdravstvenih trditev, ki naj bi bile prepovedane. Natančneje, v členu 11(1)(a) je bilo določeno, da „naslednje implicitne zdravstvene trditve niso dopustne: (a) trditve, ki se sklicujejo na splošne, ne posebej opredeljene prednosti hranila ali živila za splošno zdravje, dobro počutje […]“.

51. Evropski parlament je po prvi obravnavi zavrnil tako popolno prepoved iz člena 11(1)(a) in jo črtal. ( 23 ) Svet je to črtanje sprejel v skupnem stališču. ( 24 ) Dodan je bil nov člen 10(3), ki je naveden v končnem besedilu. Svet je v obrazložitvenem memorandumu ( 25 ) navedel, da se strinja s prepovedjo nekaterih trditev, ki jo predlaga Komisija, vendar se je odločil, da bo druge trditve dovolil pod določenimi pogoji, pri čemer se je v zvezi s tem izrecno skliceval na to, kar je zdaj člen 10(3).

52. Komisija je to spremembo sprejela, ( 26 ) po drugi obravnavi pa jo je sprejel tudi Evropski parlament. ( 27 )

53. Menim, da ti vidiki zgodovinske razlage zakonodajnega akta potrjujejo zgoraj opisano razlago. Čeprav to ni izrecno navedeno, se torej člen 10(3) očitno nanaša na zdravstvene trditve v smislu člena 2(2)(5) Uredbe št. 1924/2006. Člen 10(3) bi bilo torej treba razlagati, kot da razlikuje med (a) „splošnimi zdravstvenimi trditvami“ (ki se jim v Uredbi reče sklicevanja na „splošne, ne posebej opredeljene prednosti“) in (b) „posebnimi zdravstvenimi trditvami“.

54. Zdi se, da enako razumevanje potrjuje tudi bolj kontekstualna in sistematična razlaga člena 10(3) – oziroma ji vsaj ne nasprotuje.

55. V zvezi s tem obstaja jasna vzporednica med členoma 10(3) in 1(3) Uredbe. Člen 1(3) določa, da mora biti blagovni znamki, ki se lahko razlaga kot zdravstvena trditev (za katero ni potrebno dovoljenje), dodana ustrezna zdravstvena trditev (ki mora biti v skladu z Uredbo št. 1924/2006).

56. S členoma 10(3) in 1(3) se očitno obravnavajo morebitni pomisleki, da bi bile nekatere vrste zdravstvenih trditev take, da bi se z njimi otežilo popolno skladnost z Uredbo št. 1924/2006, saj bi zagotavljale izvzetje iz (nekaterih) zahtev iz Uredbe. S členoma 10(3) in 1(3) se po mojem mnenju ne opredeljuje nova drugačna vrsta navedb na izdelkih, temveč se priznavata dve posebni vrsti zdravstvenih trditev – splošne in posebne – ki jih je treba obravnavati različno.

57. Člen 10(3) torej razumem tako, da sklicevanje na „splošne, ne posebej opredeljene prednosti“ pomeni „splošne zdravstvene trditve“, ki se razlikujejo od „posebnih zdravstvenih trditev“. V poznejši analizi v zvezi z dokaznimi obveznostmi bom zato raje uporabljal to terminologijo namesto okornejšega sklicevanja na „splošne, ne posebej opredeljene prednosti“.

3. Dokazne obveznosti v zvezi s sklicevanjem na splošne in ne posebej opredeljene prednosti na podlagi člena 10(3)

58. S členom 10(3) Uredbe št. 1924/2006 se zahteva, da se splošnim zdravstvenim trditvam doda posebna zdravstvena trditev, ki je vključena v seznam iz člena 13 ali 14 navedene uredbe.

59. Iz tega jasno sledi, da se za splošne zdravstvene trditve ne zahteva, da so vključene v seznam iz člena 13 ali 14. Vendar to še ne pomeni, da so splošne zdravstvene trditve izvzete iz vseh drugih zahtev iz navedene uredbe (vključno z zahtevami na podlagi člena 5(1)(a) ali člena 6(1)). Pravzaprav obstajajo dobri dokazi o nasprotnem, in to prav na podlagi člena 10.

60. Člen 10(1) Uredbe št. 1924/2006 določa pravilo, da morajo biti zdravstvene trditve v skladu s splošnimi zahtevami iz poglavja II (kar vključuje člena 5 in 6). S členom 10(3) se uvaja izjema od pravila iz člena 10(1), zato ga je treba razlagati ozko. Za razširitev člena 10(3) prek izjeme od zahtev od vključenosti na seznam iz členov 13 in 14 bi bili potrebni tehtni razlogi. ( 28 )

61. Za razumevanje natančnega obsega dokaznih zahtev, naloženih s členoma 5(1)(a) in 6(1), je treba navedeni določbi podrobneje preučiti.

62. Kaj osnovni pomen členov 5(1)(a) in 6(1) pove o njuni uporabi za splošne zdravstvene trditve?

63. Niti člen 5(1)(a) niti člen 6(1) ne razlikujeta izrecno med znanstvenimi dokazi, ki se zahtevajo za splošne zdravstvene trditve na eni strani in posebne zdravstvene trditve na drugi.

64. S členom 5(1)(a) Uredbe št. 1924/2006 se zahtevajo splošno sprejeti znanstveni dokazi o ugodnih učinkih „hranila ali druge snovi […], na katero se trditve sklicujejo“. ( 29 ) Po mojem mnenju je osnovni pomen te besede, da se znanstveni dokazi zahtevajo vsaj za trditve v zvezi s „hranili ali drugimi snovmi“. Vendar ni jasno, ali se taka zahteva uporablja (ali lahko uporablja) popolnoma enako za zdravstvene trditve, ki se splošneje nanašajo na izdelek in jih ni mogoče šteti za posebna „hranila ali druge snovi“.

65. S členom 6(1) Uredbe se splošneje zahteva, da zdravstvene trditve „temeljijo na in so utemeljene“ s splošno sprejetimi znanstvenimi dokazi. Osnovni pomen navedene določbe je, da se uporablja za splošne in posebne zdravstvene trditve. Tako ni povsem jasno, ali je treba zahtevo po dokazih izpolniti popolnoma enako za splošne in za posebne zdravstvene trditve (oziroma ali jo je sploh mogoče).

66. Glede na navedeno na podlagi osnovnega besedila členov 5(1)(a), 6(1) in 10(3) Uredbe št. 1924/2006 ni mogoč zanesljiv sklepati o obsegu dokazne zahteve, ki se uporablja za splošne zdravstvene trditve. Kljub temu menim, da navedene določbe ne vzpostavljajo popolne in splošno veljavne izjeme od obveznosti, da se splošne zdravstvene trditve podkrepijo z neko vrsto znanstvenega dokaza.

67. Pri razjasnitvi tega vprašanja sta v pomoč sistematična in namenska razlaga. Prvič, jasno sporočilo različnih določb Uredbe št. 1924/2006 je, da se lahko z zdravstvenimi trditvami zavaja potrošnike, zato morajo biti znanstveno podprte (glej na primer uvodne izjave 9, 14, 16, 17 in 23). Tudi tu se ne razlikuje med splošnimi in posebnimi zdravstvenimi trditvami. Vendar to načelno izhodišče ne pomeni, da zahteve po znanstvenih dokazih za splošne zdravstvene trditve ni mogoče izpolniti drugače kot za posebne zdravstvene trditve.

68. Drugič, tako predložitveno sodišče kot tudi družba Nelsons in Komisija v pisnih stališčih so navedli, da obstajajo splošne zdravstvene trditve, ki so v praksi presplošne za oceno in jih zato kot takih ni mogoče potrditi z znanstvenimi dokazi. ( 30 ) Posledično bi bilo mogoče trditi, da bi uvedba zahteve po uporabi splošno sprejetih znanstvenih dokazov v zvezi s splošnimi zdravstvenimi trditvami dejansko pomenila prepoved navajanja takih trditev. To bi bilo v nasprotju z izrecno zavrnitvijo popolne prepovedi splošnih zdravstvenih trditev, ki sta jo podala Evropski parlament in Svet (glej točko 51 zgoraj).

69. Kljub temu velja tudi, da je popolna in splošno veljavna izjema od obveznosti zagotovitve znanstvenih dokazov za splošne zdravstvene trditve problematična. Ne samo, da bi bila bi v nasprotju samo z osnovnim pomenom besedila, ampak tudi s ciljem varstva potrošnikov iz Uredbe, natančneje izogibanjem zavajajočim trditvam, med katerimi so trditve brez znanstvene podlage.

70. Glede na navedeno menim, da člena 10(3) preprosto ni mogoče razlagati tako, da določa splošno izjemo od dokaznih zahtev iz členov 5(1)(a) in 6(1) Uredbe.

71. Vendar se strinjam s Komisijo, da ni nujno zagotoviti neposrednih znanstvenih dokazov za splošne zdravstvene trditve. Dopolniti pa jih je treba s posebnimi zdravstvenimi trditvami, ki so podprte s takimi dokazi. Tako je splošna trditev podkrepljena s posrednimi dokazi.

72. Taka razlaga je v skladu s sistematično razlago zadevne uredbe, hkrati pa se z njo upošteva jasen zakonodajni namen, da se ne uveljavi popolna prepoved splošnih zdravstvenih trditev, vendar se še vedno zahteva njihova znanstvena utemeljitev, čeprav posredna.

73. Nazadnje, opozarjam, da se z zgoraj navedeno razlago člena 10(3) zahteva povezava med splošno trditvijo in dodano posebno trditvijo. Natančna narava te povezave ne spada v okvir vprašanj nacionalnega sodišča in je tukaj ne bom podrobneje obravnaval. Vendar mora biti glede na zgoraj navedeno razlogovanje razmerje med splošnimi in posebnimi trditvami tako, da so dokazi, s katerimi je podkrepljena posebna trditev, pomembni za splošno trditev in jo lahko posredno podpirajo. ( 31 )

4. Predlog

74. Na podlagi navedenega predlagam, naj se na drugo vprašanje nacionalnega sodišča odgovori tako, da sklicevanja na splošne in ne posebej opredeljene prednosti v smislu člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006 ni treba podkrepiti z neposrednimi znanstvenimi dokazi v smislu členov 5(1)(a) in 6(1) navedene uredbe. Vendar pa ga je treba podkrepiti s posrednimi dokazi v obliki splošno sprejetih znanstvenih dokazov, s katerimi se podpira posebna trditev, ki mora biti dodana pri sklicevanju na splošne in ne posebej opredeljene prednosti.

75. Kot končno pripombo, čeprav to ni izrecno navedeno v okviru vprašanj nacionalnega sodišča, opozarjam, da iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da bo zahteva, da so splošnim zdravstvenim trditvam dodane posebne zdravstvene trditve, začela veljati šele ob dokončnem sprejetju seznama iz člena 13 ali 14.

76. Tako razumevanje člena 10(3) se mi ne zdi pravilno. Taka časovna omejitev navedene določbe ni določena. Niti je ni mogoče izpeljati iz bolj sistematične ali namenske razlage. Natančneje, člen 28 Uredbe št. 1924/2006 izrecno določa več prehodnih ukrepov. ( 32 ) Med njimi ni odložitve veljavnosti zahtev iz člena 10(3). Splošneje, seznama iz členov 13 in 14 se že po svoji naravi lahko nenehno popravljata in ne bosta nikoli nespremenljiva. ( 33 ) Zato menim, da se zahteve iz člena 10(3) že v celoti uporabljajo.

C – Ali se izjema iz člena 28(2) uporablja, če se je izdelek tržil kot zdravilo?

1. Uvod

77. Nacionalno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se z izjemo iz člena 28(2) zahteva, da se je zadevni izdelek pred 1. januarjem 2005 tržil kot živilo.

78. Uvodoma se mi zdi za to vprašanje koristno opozoriti na nekatere zelo posebne vidike te zadeve.

79. Izdelka RESCUE sta v popolnoma enaki fizični obliki in pod isto blagovno znamko obstajala že pred 1. januarjem 2005. Spremenili so se samo način trženja izdelkov RESCUE in kategorije izdelkov, za katere je blagovna znamka registrirana.

80. Do leta 2007 sta se izdelka RESCUE tržila kot zdravili, blagovna znamka pa je bila (med drugim) registrirana za zdravila. Od leta 2007/2008 se izdelka RESCUE tržita kot živili, blagovna znamka pa je registrirana za živila. Vendar sprememba v pristopu k trženju ni bila posledica enostranske odločitve tožeče stranke. Izhajala je namreč iz sodbe sodišča, to je Oberlandersgericht Hamburg (višje deželno sodišče v Hamburgu), s katero je bilo ugotovljeno, da je bil pristop k trženju, ki ga je pred tem zavzemala tožeča stranka, napačen. Zadevna izdelka se ne bi smela tržiti kot zdravili, temveč bi se morala tržiti kot živili.

81. Ti elementi dejanskega stanja osvetljujejo težavo, na kateri temelji tretje vprašanje nacionalnega sodišča, in sicer: kateri dejavniki iz obdobja pred letom 2005 so pomembni za uporabo izjeme iz člena 28(2) (fizične značilnosti izdelka; pravna opredelitev (ki jo poda prodajalec ali pristojni organi); trženje itd.).

2. Analiza

82. Člen 28(2) se glede na besedilo uporablja za „izdelke“ z blagovno znamko (ali trgovskim imenom), ( 34 ) ki so „obstajali“ pred 1. januarjem 2005 in niso v skladu z Uredbo št. 1924/2006.

83. Iz besedila člena 28(2) ni jasno, kaj natančno je moralo „obstajati“ pred 1. januarjem 2005 (izdelek, zadevna blagovna znamka ali izdelki z zadevno blagovno znamko). Tudi beseda „obstajati“ ni jasna. Zdi se, da ne pomeni nobene posebne oblike trženja izdelka (ali trženja nasploh).

84. Vendar je jasno, da so na podlagi popolnoma jezikovne razlage zdravila, ki so se pred letom 2005 tržila z blagovno znamko, ki je prav tako iz obdobja pred letom 2005, dejansko zajeta s pojmom „izdelki z blagovno znamko ali trgovskim imenom, ki so obstajali pred 1. januarjem 2005“.

85. S členom 28(2) se dalje zahteva, da izdelki z blagovno znamko „niso v skladu s to uredbo“. Glagol „niso“ je v sedanjiku. V besedilnem smislu se torej ne zahteva, da so„izdelki z blagovno znamko“kršili Uredbo 1. januarja 2005, temveč da niso v skladu z njo v trenutku uveljavljanja prehodne izjeme. Tudi na navedeni podlagi se člen 28(2) lahko uporablja v primeru, opisanem v vprašanju nacionalnega sodišča, ki se nanaša na izdelke, ki so se tržili kot zdravila, zdaj pa se tržijo in so pravno opredeljeni kot živila.

86. Nasprotni stranki in Komisija v stališčih menijo, da se člen 28(2) ne more uporabiti. Njihov glavni argument je v bistvu ta, da se člen 28(2) nanaša na živila. Ker so lahko zdravstvene trditve le na živilih, so lahko le živila v neskladju z Uredbo. Člen 28(2) se zato ne more uporabljati za zdravila.

87. Ta argument je problematičen, ker ne rešuje posebne težave v obravnavani zadevi, in sicer, da se je spremenila pravna opredelitev zadevnih izdelkov. Če bi se izdelka RESCUE še naprej tržila in bila pravno opredeljena kot zdravili, se izjema iz člena 28(2) ne bi mogla uporabljati. Vendar v tem primeru celotna Uredba št. 1924/2006 načeloma ne bi bila upoštevna.

88. Iz razlogov, navedenih zgoraj, menim, da je z besedilom člena 28(2) brez dvoma lahko zajet tovrsten (zelo poseben) položaj. Kljub temu se je beseda „izdelki“ v členu 28(2) v sodbi Sodišča Green-Swan, ( 35 ) na katero se sklicujejo vse stranke, obravnavala z drugačnega vidika.

a) Zadeva Green-Swan in pomen „izdelkov“ v skladu s členom 28(2)

89. Sodišče je v sodbi Green-Swan razsodilo, da je treba člen 28(2) Uredbe št. 1924/2006 „razlagati tako, da se nanaša samo na živila z blagovno znamko ali trgovskim imenom, ki ga je treba šteti za prehransko ali zdravstveno trditev v smislu te uredbe in je v tej obliki obstajalo že pred 1. januarjem 2005“. ( 36 )

90. Torej je mogoče sklepati, da je Sodišče v sodbi Green-Swan „izdelke“ v členu 28(2) razlagalo kot „živila“. Nasprotni stranki in Komisija na podlagi navedene sodbe v bistvu trdijo, da izdelka, ki se je prej tržil kot zdravilo, nikdar ni mogoče zajeti z izjemo iz člena 28(2).

91. S tem se ne strinjam. Sklep, da je treba „izdelke“ razumeti kot „živila“, ni tako očiten, in se po mojem mnenju Sodišče v sodbi Green-Swan o njem ni izrecno izreklo.

92. Posamezne navedbe, ki jih je Sodišče podalo v odgovor na predlog za sprejetje predhodne odločbe, je treba razumeti v njihovem kontekstu in jih razlagati glede na dejanski okvir zadeve. Navedba iz sodbe Green-Swan, na katero se sklicujejo nasprotni stranki in Komisija, je samo bežna navedba, oblikovana na poseben način zaradi odgovora na posamezno vprašanje nacionalnega sodišča. Natančno povzema vprašanje nacionalnega sodišča, ki se je namesto na izdelke sklicevalo na živila. Vendar vprašanje, ali bi bilo treba „izdelke“ razumeti kot „živila“, v zadevi Green-Swan ni bilo bistveno in ni bilo podrobno obravnavano.

93. Iz teh razlogov lahko sklicevanje na sodbo Green-Swan v obravnavani zadevi da samo nekaj smernic.

94. Na splošno je osnovni pomen „izdelkov“ jasno drugačen in širši od „živil“. Ob upoštevanju sistematične razlage je izraz „živilo“ v zadevni uredbi uporabljen več kot 70‑krat, med drugim v členu 28. „Izdelki“ se pojavijo dvakrat – v uvodni izjavi 1 in členu 28(2). Tako je mogoče sklepati, da se je zakonodajalec zavedal terminološkega razlikovanja, ki ga je želel uvesti v besedilo določbe in ki se zdi enako v vseh uradnih jezikih. Glede na to bi bila za nadomestitev pojma „izdelki“ s pojmom „živila“ dejansko potrebna podrobnejša in bolj osredotočena pravna utemeljitev.

95. Hkrati pa menim, da tudi če bi se beseda „izdelki“ v členu 28(2) razlagala kot „živila“, to ne izključuje uporabe navedene določbe v primerih, kot je obravnavani.

96. V zvezi s tem poudarjam, da se ta zadeva nanaša na zelo poseben položaj. Zadevna izdelka sta dejansko živili, vendar sta se tržila kot zdravili, dokler nacionalno sodišče s sobno ni pojasnilo njune pravilne pravne opredelitve. To se je zgodilo kmalu po presečnem datumu, to je 1. januarju 2005, ki je naveden v izjemi iz člena 28(2).

97. Te dejanske okoliščine opozarjajo na posebne značilnosti veljavne zakonodajne ureditve. Po pravu Unije ima opredelitev izdelka za zdravilo ali živilo zelo pomembne regulativne posledice. Vendar v praksi meja med zdravili in živili ni nujno vedno jasna in se lahko s časom ali med državami članicami spreminja. ( 37 ) Zato v obravnavani zadevi zgolj ugotovitev, da bi bilo treba v členu 28(2) „izdelke“ razumeti kot „živila“, ne zagotavlja celovite rešitve. Postavlja se vprašanje: v katerem obdobju naj bi izdelki veljali za živila in kdo odloča o tem?

98. Ta uganka se pojavlja samo zaradi zelo posebnih okoliščin. Izdelki lahko prehajajo med pravnima opredelitvama zdravil in živil, vendar bi morala biti to prej izjema kot pravilo. Drugače povedano, vprašanje „ v katerem obdobju naj bi izdelki veljali za živila in kdo odloča o tem“ bi se moralo pojaviti samo v obrobnih zadevah.

99. K temu se bom vrnil pozneje v nadaljevanju. Za konec tega razdelka zadostuje ugotovitev, da tudi če se „izdelki“ razumejo kot „živila“, to ipso facto ne izključuje uporabe člena 28(2) za izdelke, ki so se pred letom 2005 tržili kot zdravila, zdaj pa so opredeljeni in se tržijo kot živila (ter imajo enako fizično obliko z isto blagovno znamko kot prej).

b) Širša kontekstualna, sistematična in namenska razlaga

100. Uvodna izjava 4 Uredbe št. 1924/2006 potrjuje, da se ta uredba uporablja za blagovne znamke, ki jih je mogoče razumeti kot zdravstvene trditve. ( 38 ) Uredba vsebuje še drugi določbi, ki se nanašata na blagovne znamke. Prvič, člen 1(3), s katerim je v bistvu iz zahtev po odobritvi iz te uredbe izvzeta vsaka blagovna znamka, ki jo je mogoče razumeti kot zdravstveno trditev, če ji je dodana ustrezna dovoljena zdravstvena trditev. Drugič, obstaja izjema iz člena 28(2).

101. Člen 1(3) v povezavi s členom 28(2) pojasnjuje, kako je treba Uredbo št. 1924/2006 uporabljati za blagovne znamke. Teh določb ni bilo v prvotnem predlogu uredbe Komisije, v katerem posebna obravnava blagovnih znamk ni bila predvidena. ( 39 ) Evropski parlament je na prvi in drugi obravnavi predlagal, naj se blagovne znamke v celoti črtajo iz zadevne uredbe. Menil je, da bi uporaba te uredbe za blagovne znamke povzročila pravno negotovost in „postavila v slabši položaj imetnike obstoječih blagovnih znamk, ki so deloma močno odvisni od prepoznavnosti blagovne znamke“. ( 40 ) To popolno črtanje je bilo na koncu zavrnjeno, končni rezultat pa je bil kompromis, izražen v členih 1(3) in 28(2).

102. Iz teh preudarkov bi izpeljal naslednje splošne predloge za razlago člena 28(2).

103. Prvič, izrecno se priznava, da se v zvezi z blagovnimi znamkami, ki se lahko razumejo kot zdravstvene trditve, postavljajo posebna vprašanja na podlagi Uredbe št. 1924/2006, tako da se običajna ureditev ne more uporabljati popolnoma enako.

104. Drugič, menim, da zgoraj navedeni preudarki potrjujejo, da se s členom 28(2) zahteva, da sta pred 1. januarjem 2005 obstajala izdelek in blagovna znamka (in ne samo izdelek ali samo blagovna znamka).

105. Iz zakonodajne zgodovine je razvidno, da je namen člena 28(2) zagotoviti določeno prehodno varstvo uveljavljenim blagovnim znamkam. Za podjetja, ki so vlagala v blagovno znamko in se pri prodaji svojih izdelkov zanašajo na skupni učinek naložbe in posledično prepoznavnost blagovne znamke, bi to lahko imelo nesorazmerne posledice, če bi se z zadevno uredbo čez noč prepovedala uporaba zadevne blagovne znamke.

106. To po mojem mnenju jasno kaže, da člena 28(2) ni mogoče razumeti, kot da zagotavlja splošno izjemo za blagovne znamke, ki jih je mogoče razumeti kot zdravstvene trditve in so obstajale pred 1. januarjem 2005, ne glede na to, za katere izdelke se uporabljajo. Namesto tega člen 28(2) zagotavlja varstvo, če je določen izdelek v kombinaciji z zadevno blagovno znamko (v nadaljevanju: kombinacija zadevnega izdelka/blagovne znamke) obstajal pred 1. januarjem 2005. V nasprotnem primeru bi se lahko blagovna znamka, ki je obstajala pred 1. januarjem 2005, po tem datumu uporabila za popolnoma nove izdelke in bila še naprej upravičena do izjeme, čeprav v takem primeru ne bi bilo očitnega nesorazmernega in nepoštenega prikrajšanja.

107. Tak pristop je tudi v skladu s sodbo Green-Swan, v kateri je navedeno, da so morala živila z zadevnimi blagovnimi znamkami „v tej obliki“ obstajati 1. januarja 2005. Iz vprašanja nacionalnega sodišča v zadevi Green-Swan in odgovora Sodišča je razvidno, da se „v tej obliki“ nanaša na živila z zadevnimi blagovnimi znamkami (in ne samo na živilo ( 41 ) ali samo na blagovno znamko).

108. Tretjič, s členom 28(2) se zahteva, da je zadevna kombinacija izdelka/blagovne znamke „obstajala“ pred 1. januarjem 2005. Po mojem mnenju „obstajati“ v tem kontekstu v osnovi pomeni, da je zadevna kombinacija izdelka/blagovne znamke na navedeni datum obstajala v enaki fizični obliki. V kontekstu, sistematiki ali namenu Uredbe št. 1924/2006 ne vidim ničesar, kar bi upravičevalo drugačno razumevanje.

109. Zlasti ne vidim upravičenih razlogov za spremembo načina uporabe člena 28(2) glede na način trženja izdelka v preteklosti ali na podlagi očitno napačne pravne opredelitve prodajalca.

110. Četrtič, člen 28(2) določa pogoj, da zadevna kombinacija izdelka/blagovne znamke „[ni] v skladu“ z navedeno uredbo. Tudi tu je glede na namen navedene določbe cilj preprečiti nesorazmeren vpliv na imetnika blagovne znamke zaradi nenadnega odvzema pravice do uporabe blagovne znamke, ker ta ni v skladu z navedeno uredbo. V obravnavani zadevi gre dejansko za primer domnevne neskladnosti z zadevno uredbo (kot razumem, je to podlaga za zahtevek tožeče stranke). Vprašanje, ali je ta neskladnost posledica spremembe trženja ali pravne opredelitve izdelka, po mojem mnenju ni pomembno. Ne gre za primer, ko se nova kombinacija izdelka/blagovne znamke daje na trg neskladna. Zadevna kombinacija izdelka/blagovne znamke je bila na trgu že več let pred 1. januarjem 2005 v popolnoma enaki fizični obliki. Zdi se mi, da je prehodna izjema iz člena 28(2) namenjena prav tej vrsti izdelkov.

111. Nazadnje, pri splošni razlagi področja uporabe prehodne izjeme iz člena 28(2) je treba poleg dejstva, da je treba izjeme razlagati ozko, upoštevati tudi dejstvo, da so blagovne znamke vrsta lastnine. ( 42 ) Kot je razvidno že iz zakonodajnega postopka, opisanega zgoraj v točki 101, bi se lahko nezagotovitev razumnih prehodnih določb v skrajnem primeru štela za obliko razlastitve.

3. Predlog

112. Na podlagi navedenega predlagam, naj se na tretje vprašanje nacionalnega sodišča odgovori, da se določba iz člena 28(2), prvi del stavka, Uredbe (ES) št. 1924/2006 uporablja, če se zadevni izdelek pod svojim trgovskim imenom pred 1. januarjem 2005 ni tržil kot živilo, ampak kot zdravilo. V takih primerih se s členom 28(2) zahteva, da je zadevni izdelek na navedeni datum obstajal (a) v enaki fizični obliki in (b) z isto blagovno znamko.

V – Predlog

113. Sodišču predlagam, naj na vprašanja, ki mu jih je predložilo Bundesgerichtshof (zvezno sodišče), odgovori: Prvo vprašanje Tekočine, ki imajo podobne značilnosti kot izdelka v postopku v glavni stvari z vsebnostjo 27 volumskih odstotkov alkohola, ki so označene kot žgane pijače in se v lekarnah prodajajo v 10- ali 20‑mililitrskih stekleničkah s kapalko in kot pršilo ter ki naj bi se glede na priložena navodila uživale v zelo majhnih količinah v obliki kapljic ali odmerkov pršila, niso „pijače“ v smislu člena 4(3) Uredbe (ES) št. 1924/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih. Drugo vprašanje Sklicevanja na splošne in ne posebej opredeljene prednosti v smislu člena 10(3) Uredbe št. 1924/2006 ni treba podkrepiti z neposrednimi znanstvenimi dokazi v smislu členov 5(1)(a) in 6(1) te uredbe. Vendar pa jih je treba podkrepiti s posrednimi dokazi v obliki splošno sprejetih znanstvenih dokazov, s katerimi se podpira posebna trditev, ki mora biti dodana pri sklicevanju na splošne in ne posebej opredeljene prednosti. Tretje vprašanje Določba iz člena 28(2), prvi del stavka, Uredbe (ES) št. 1924/2006 se lahko uporablja, če se zadevni izdelek pod svojim trgovskim imenom pred 1. januarjem 2005 ni tržil kot živilo, ampak kot zdravilo. V takih primerih se s členom 28(2) zahteva, da je zadevni izdelek na navedeni datum obstajal (a) v enaki fizični obliki in (b) z isto blagovno znamko.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Uredba (ES) št. 1924/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih (UL 2006, L 404, str. 9).

( 3 ) Kot je opredeljeno v členu 2 Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 463).

( 4 ) Člen 2(a) Direktive 2002/46 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 10. junija 2002 o približevanju zakonodaj držav članic o prehranskih dopolnilih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 490).

( 5 ) Člen 13 se uporablja za zdravstvene trditve, razen za tiste, ki se nanašajo na zmanjšanje tveganja za nastanek bolezni ter na razvoj in zdravje otrok. Te so obravnavane v členu 14.

( 6 ) Uredba Komisije z dne 16. maja 2012 o seznamu dovoljenih zdravstvenih trditev na živilih, razen trditev, ki se nanašajo na zmanjšanje tveganja za nastanek bolezni ter na razvoj in zdravje otrok (UL 2012, L 136, str. 1).

( 7 ) Trditve v zvezi z manjšanjem tveganja za nastanek bolezni ter trditve v zvezi z razvojem in zdravjem otrok.

( 8 ) Uredba Komisije z dne 21. oktobra 2009 o odobritvi in zavrnitvi odobritve nekaterih zdravstvenih trditev na živilih, ki se nanašajo na zmanjšanje tveganja za bolezni ter na razvoj in zdravje otrok (UL 2009, L 277, str. 3).

( 9 ) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb žganih pijač ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1576/89 (UL 2008, L 39, str. 16).

( 10 ) To bi lahko bil pomemben datum glede na člen 28(2) Uredbe št. 1924/2006 (glej točko 16 zgoraj).

( 11 ) Sodba Oberlandesgericht Hamburg (višje deželno sodišče v Hamburgu) z dne 21. februarja 2008 (3 U 235/06).

( 12 ) Po mnenju predložitvenega sodišča izdelki iz Bachovih cvetov niso prehranska dopolnila, kot so opredeljena v členu 2(a) Direktive 2002/46.

( 13 ) Glej na primer sodbo z dne 3. septembra 2014, Deckmyn in Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, točka 19).

( 14 ) Sodbe z dne 3. aprila 2008, Endendijk (C‑187/07, EU:C:2008:197, točka 15), z dne 27. januarja 2000, DIR International Film in drugi/Komisija (C‑164/98 P, EU:C:2000:48, točka 26), in z dne 27. januarja 1988, Danska/Komisija (349/85, EU:C:1988:34, točka 9).

( 15 ) Angleško: „a drink of any type“ (slovar Cambridge); nemško: „zum Trinken zubereitete Flüssigkeit“ (Duden); francosko: „tout liquid qui peut être bu“ (Académie française); češko: „tekutina určená k pití, k ukojení žízně“ (Slovník spisovného jazyka českého).

( 16 ) Glej v zvezi s tem na primer sodbo z dne 6. septembra 2012, Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, točka 48 in naslednje).

( 17 ) To potrjuje tudi dejstvo, da se prodajata v lekarnah.

( 18 ) COM(2006) 2 final.

( 19 ) Uredba (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES in Uredbe Komisije (ES) št. 608/2004 (UL 2011, L 304, str. 18).

( 20 ) Poleg tega Priloga XIII vsebuje izrecno sklicevanje na proizvode, ki niso pijače in se merijo v mililitrih, torej je očitno, da vse tekočine niso „pijače“.

( 21 ) Glej Direktivo 2002/46: Uredba št. 1924/2006 se uporablja „brez poseganja“ v navedeno direktivo (člen 1(5)(d) Uredbe št. 1924/2006); glej zlasti tudi Uredbo št. 178/2002, katere opredelitev pojma „hrana [živilo]“ je povzeta v Uredbi št. 1924/2006 (člen 2(1)(a) Uredbe št. 1924/2006).

( 22 ) Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih, COM(2003) 424 final (UL 2004, C 96, str. 8), sprememba 42.

( 23 ) Poročilo o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih, A6‑0128/2005.

( 24 ) Skupno stališče (ES) 3/2006, ki ga je Svet v zvezi z njim sprejel 8. decembra 2005 (UL 2006, C 80E/43), glej zlasti str. 3 in 7.

( 25 ) Obrazložitveni memorandum Sveta z dne 8. decembra 2005, 2003/0165 (COD), str. 7.

( 26 ) Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, COM(2006) 2 final, str. 4.

( 27 ) Priporočilo za drugo obravnavo o skupnem stališču Sveta glede sprejetja Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih, A6‑0122/2006.

( 28 ) To je še zlasti očitno ob upoštevanju dokaj temeljne narave nekaterih drugih zahtev iz poglavja II, od katerih se zahteva izvzetje (npr. trditve ne smejo biti napačne, dvoumne ali zavajajoče oziroma ne smejo spodbujati pretiranega uživanja živila). Glej člen 3(a) in (c) Uredbe št. 1924/2006.

( 29 ) Moj poudarek. Tako je navedeno tudi v odstavkih (b), (c) in (d) člena 5(1).

( 30 ) Glej tudi Izvedbeni sklep Komisije 2013/63/EU z dne 24. januarja 2013 o sprejetju smernic za izvajanje posebnih pogojev za zdravstvene trditve iz člena 10 Uredbe (ES) št. 1924/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2013, L 22, 25.1.2013, str. 25), str. 28, zadnji odstavek.

( 31 ) Glej tudi Izvedbeni sklep Komisije 2013/63, s katerim se zahteva, da se mora posebna zdravstvena trditev „navezovati“ na splošno trditev; člen 1(3) Uredbe št. 1924/2006, ki je enak členu 10(3) (glej točko 55 zgoraj), določa, da mora biti dovoljeni zdravstveni trditvi dodana „ustrezna“ trditev, ki je del blagovne znamke.

( 32 ) To vključuje člen 28(5), ki določa prehodne ukrepe pred sprejetjem seznama v skladu s členom 13(3).

( 33 ) Glej v zvezi s tem tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Watheleta v zadevi Ehrmann (C‑609/12, EU:C:2013:746, točka 97).

( 34 ) Zaradi preglednosti se v nadaljevanju sklicujem samo na blagovne znamke.

( 35 ) Sodba z dne 18. julija 2014, Green – Swan Pharmaceuticals CR (C‑299/12, EU:C:2013:501).

( 36 ) Točka 37.

( 37 ) Obravnavana zadeva je tak primer. Glej na primer sodbe z dne 21. marca 1991, Delattre (C‑369/88, EU:C:1991:137, točki 27 in 29), z dne 9. junija 2005, HLH Warenvertrieb in Orthica (C‑211/03, C‑299/03 in od C‑316/03 do C‑318/03, EU:C:2005:370, točka 56), in z dne 5. marca 2009, Komisija/Španija (C‑88/07, EU:C:2009:123, točka 69).

( 38 ) Uvodna izjava 4: „Ta uredba bi se morala uporabljati tudi za blagovne znamke in druga trgovska imena, ki se jih lahko razume kot prehranske navedbe ali zdravstvene trditve.“

( 39 ) COM(2003) 424 final (UL 2004, C 96, str. 8).

( 40 ) Poročilo o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih, A6‑0128/2005, sprememba 19.

( 41 ) Nacionalno sodišče je v zadevi Green-Swan v bistvu spraševalo, ali se izjema iz člena 28(2) uporablja za (a) živila v „navedeni obliki“ ali (b) živila z blagovno znamko „v navedeni obliki“.

( 42 ) Člen 17(2) Listine o temeljnih pravicah. Glej na splošno sodbo z dne 16. julija 2015, Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:485, točka 29); glej tudi sodbo velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 11. januarja 2007 v zadevi Anheuser-Busch Inc. proti Portugalski (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901, točke od 66 do 78) (razširitev varstva iz člena 1 Protokola št. 1 tudi na zgolj prijave za registracijo blagovne znamke).