PRILOGA 4A

PRESKUS TIPA I

(Preverjanje emisij izpušnih plinov po hladnem zagonu)

1. UPORABA

Ta priloga nadomešča prejšnjo Prilogo 4 k temu pravilniku.

2. UVOD

V tej prilogi je opisan postopek za preskus tipa I iz odstavka 5.3.1 tega pravilnika. Če je uporabljeno referenčno gorivo UNP ali ZP/biometan, dodatno veljajo določbe iz Priloge 12 k temu pravilniku.

3. PRESKUSNI POGOJI

3.1 Okoljski pogoji

3.1.1 Med preskusom mora biti temperatura v preskusnem prostoru med 293 in 303 K (20 °C in 30 °C). Absolutna vlažnost (H) zraka v preskusnem prostoru ali vsesanega zraka motorja izpolnjuje naslednji pogoj:

5,5 ≤ H ≤ 12,2 (g H2O/kg suhega zraka)

Izmeri se absolutna vlažnost (H).

Izmerijo se naslednje temperature:

zraka iz okolice preskusnega prostora;

temperature sistema za redčenje in vzorčenje, kot je zahtevano za sisteme za merjenje emisij iz dodatkov 2 do 5 k tej prilogi.

Izmeri se atmosferski tlak.

3.2 Preskusno vozilo

3.2.1 Vozilo je predloženo v dobrem mehanskem stanju. Utečeno je z vsaj 3 000 prevoženimi kilometri pred preskusom.

3.2.2 Na izpušni napravi ni nobenih prepustnih točk, ki lahko zmanjšajo količino zbranih plinov, enako količini plinov, ki izhajajo iz motorja.

3.2.3 Tesnjenje sesalnega sistema se lahko preveri za zagotovitev, da mešanje goriva z zrakom ni pod vplivom nehotenega sesanja zraka.

3.2.4 Nastavitve motorja in naprav za upravljanje z vozilom so takšne, kot jih je predpisal proizvajalec. Ta zahteva se uporablja tudi za nastavitve za prosti tek (vrtilna frekvenca in vsebnost ogljikovega monoksida v izpušnih plinih), za napravo za hladni zagon in za sistem za čiščenje izpušnih plinov.

3.2.5 Preskušano vozilo ali drugo enakovredno vozilo se po potrebi opremi z napravo, ki omogoča merjenje karakterističnih parametrov, potrebnih za nastavitev dinamometra z valji v skladu z odstavkom 5 te priloge.

3.2.6 Tehnična služba, ki izvaja preskuse, lahko preveri, ali je delovanje vozila skladno z navedbami proizvajalca, ali se lahko uporablja za običajno vožnjo, zlasti pa, ali je sposobno za zagon v hladnem in segretem stanju.

3.2.7 Svetilke za dnevno vožnjo vozila iz odstavka 2 Pravilnika št. 48 so med preskusnim ciklom vklopljene. Preskušano vozilo mora biti opremljeno s sistemom svetilk za dnevno vožnjo z največjo porabo električne energije med vsemi sistemi svetilk za dnevno vožnjo, ki jih proizvajalec vgrajuje v vozila iz skupine, ki jo predstavlja homologirano vozilo. Proizvajalec mora v zvezi s tem homologacijskim organom predložiti ustrezno tehnično dokumentacijo.

3.3 Preskusno gorivo

3.3.1 Za preskušanje se uporabi ustrezno referenčno gorivo iz Priloge 10 ali Priloge 10a k temu pravilniku.

3.3.2 Vozila, ki za gorivo uporabljajo bencin ali UNP ali ZP/biometan, se preskušajo v skladu s Prilogo 12 k temu pravilniku z ustreznimi referenčnimi gorivi iz Priloge 10 ali Priloge 10a k temu pravilniku.

3.4 Postavitev vozila

3.4.1 Med preskusom vozilo stoji približno vodoravno, da se gorivo normalno porazdeli.

3.4.2 Na vozilo se usmeri tok zraka s spremenljivo hitrostjo. Puhalo se nastavi tako, da je v območju delovanja od 10 km/h do vsaj največje hitrosti preskusnega cikla, ki se uporablja. Linearna hitrost zraka pri izstopu iz puhala je v območju ± 5 km/h glede na hitrost valjev v območju od 10 km/h do 50 km/h. V območju nad 50 km/h je linearna hitrost zraka pri izstopu iz puhala v območju ± 10 km/h glede na hitrost valjev. Pri hitrosti valjev, nižji od 10 km/h, je lahko hitrost zraka enaka 0.

Navedena hitrost zraka se določi kot povprečna vrednost številnih merilnih točk:

(a) pri puhalu s pravokotno izstopno odprtino so točke v središču vsakega pravokotnika, s čimer razdelijo izstopno odprtino puhala na 9 območij (vodoravne in navpične stranice odprtine puhala delijo na 3 enake dele). Sredinsko območje se ne meri (kot je prikazano na spodnji sliki);

(b) pri okrogli izstopni odprtini puhala je odprtina razdeljena na 8 enakih lokov z navpičnimi in vodoravnimi črtami ter črtami pod kotom 45°. Merilne točke ležijo na radialni središčnici vsakega loka (22,5°) na polmeru dveh tretjin (kot je prikazano v spodnjem diagramu).

Te meritve se opravijo tako, da pred ventilatorjem ni nobenega vozila ali druge ovire.

Naprava za merjenje linearne hitrosti zraka je nameščena med 0 in 20 cm od izstopne odprtine.

Izstopna odprtina puhala ima naslednje značilnosti:

(a) površina: najmanj 0,2 m2;

(b) Višina spodnjega roba nad tlemi: približno 0,2 m;

(c) oddaljenost od sprednjega dela vozila: približno 0,3 m.

Na zahtevo proizvajalca je mogoče spremeniti višino in prečni položaj hladilnega ventilatorja, če homologacijski organ meni, da je to primerno.

V zgoraj opisanih primerih se položaj in konfiguracija hladilnega ventilatorja zapišeta v poročilo o homologacijskem preskusu in uporabita pri preskušanju skladnosti proizvodnje (COP) in skladnosti v prometu (ISC).

4. PRESKUSNA OPREMA

4.1 Dinamometer z valji

Zahteve za dinamometer z valji so navedene v Dodatku 1 k tej prilogi.

4.2 Sistem redčenja izpušnih plinov

Zahteve za sistem redčenja izpušnih plinov so navedene v Dodatku 2 k tej prilogi.

4.3 Vzorčenje in analiza plinastih emisij

Zahteve za opremo za vzorčenje in analizo plinastih emisij so navedene v Dodatku 3 k tej prilogi.

4.4 Oprema za merjenje masnih emisij delcev

Zahteve za vzorčenje in merjenje mase delcev so navedene v Dodatku 4 k tej prilogi.

4.5 Oprema za merjenje števila delcev v emisijah

Zahteve za vzorčenje in merjenje števila delcev so navedene v Dodatku 5 k tej prilogi.

4.6 Splošna oprema preskusnega prostora

Naslednje temperature se izmerijo s točnostjo ± 1,5 K:

(a) zrak iz okolice preskusnega prostora;

(b) zrak, vsesan v motor;

(c) temperature sistema za redčenje in vzorčenje, kot je zahtevano za sisteme za merjenje emisij iz dodatkov 2 do 5 k tej prilogi.

Atmosferski tlak se meri s točnostjo ± 0,1 kPa.

Absolutna vlažnost (H) se meri s točnostjo ± 5 %.

5. UGOTAVLJANJE CESTNE OBREMENITVE VOZILA

5.1 Preskusni postopek

Postopek za merjenje cestne obremenitve vozila je opisan v Dodatku 7 k tej prilogi.

Ta postopek ni potreben, če je obremenitev dinamometra z valji nastavljena v skladu z referenčno maso vozila.

6. POSTOPEK PRESKUSA EMISIJ

6.1 Preskusni cikel

Obratovalni cikel, ki ga sestavljata prvi del (mestni cikel) in drugi del (zunajmestni cikel), je prikazan na sliki A4a/1. Med celotnim preskusom se osnovni mestni cikel izvede štirikrat, nato sledi drugi del.

6.1.1 Osnovni mestni cikel

Prvi del preskusnega cikla je sestavljen iz štirih ponovitev osnovnega mestnega cikla, ki je opredeljen v tabeli A4a/1, prikazan na sliki A4a/2 in povzet spodaj.

Razčlenitev po fazah:

Čas (s) % Prosti tek 60 30,8 35,4 Zmanjševanje hitrosti, izklopljena sklopka 9 4,6 Menjava prestave 8 4,1 Pospeševanje 36 18,5 Obdobja enakomerne hitrosti 57 29,2 Zmanjševanje hitrosti 25 12,8 Skupaj 195 100

Razčlenitev po uporabi prestav:

Čas (s) % Prosti tek 60 30,8 35,4 Zmanjševanje hitrosti, izklopljena sklopka 9 4,6 Menjava prestave 8 4,1 Prva prestava 24 12,3 Druga prestava 53 27,2 Tretja prestava 41 21 Skupaj 195 100

Splošne informacije:

Povprečna hitrost med preskusom : 19 km/h Dejanski čas vožnje : 195 s Teoretično prevožena razdalja med ciklom : 1 013 km Enakovredna razdalja za štiri cikle : 4 052 km

6.1.2 Zunajmestni cikel

Drugi del preskusnega cikla je zunajmestni cikel, ki je opredeljen v tabeli A4a/2, prikazan na sliki A4a/3 in povzet spodaj.

Razčlenitev po fazah:

Čas (s) % Prosti tek 20 5,0 Zmanjševanje hitrosti, izklopljena sklopka 20 5,0 Menjava prestave 6 1,5 Pospeševanje 103 25,8 Obdobja enakomerne hitrosti 209 52,2 Zmanjševanje hitrosti 42 10,5 Skupaj 400 100

Razčlenitev po uporabi prestav:

Čas (s) % Prosti tek 20 5,0 Zmanjševanje hitrosti, izklopljena sklopka 20 5,0 Menjava prestave 6 1,5 Prva prestava 5 1,3 Druga prestava 9 2,2 Tretja prestava 8 2 Četrta prestava 99 24,8 Peta prestava 233 58,2 Skupaj 400 100

Splošne informacije:

Povprečna hitrost med preskusom : 62,6 km/h Dejanski čas vožnje : 400 s Teoretično prevožena razdalja med ciklom : 6 955 km Največja hitrost : 120 km/h Največji pospešek : 0,833 m/s2 Največji pojemek : – 1,389 m/s2

6.1.3 Uporaba menjalnika

6.1.3.1 Če je največja hitrost, ki se lahko doseže v prvi prestavi, manjša od 15 km/h, se za mestni cikel (prvi del) uporabljajo druga, tretja in četrta prestava, za zunajmestni cikel (drugi del) pa druga, tretja, četrta in peta prestava. Druga, tretja in četrta prestava se lahko uporabijo tudi za mestni cikel (prvi del), druga, tretja, četrta in peta prestava pa za zunajmestni cikel (drugi del), če je v navodilih proizvajalca priporočen zagon v drugi prestavi na ravni podlagi ali če je prva prestava rezervirana za terensko vožnjo, počasno vožnjo ali vleko.

Vozila, ki ne dosežejo vrednosti pospeška in največje hitrosti, predpisanih za obratovalni cikel, se vozijo s popolnoma pritisnjenim pedalom za plin, dokler ne dosežejo vrednosti območja predpisane vozne krivulje. Odstopanja od obratovalnega cikla se zapišejo v poročilo o preskusu.

Vozila s polavtomatskim menjalnikom se preskušajo ob uporabi prestav, ki se navadno uporabljajo pri vožnji, menjalni vzvodi pa se uporabljajo po navodilih proizvajalca.

6.1.3.2 Vozila s samodejnim menjalnikom se preskušajo z vklopljeno najvišjo prestavo („pogon“). Pedal za plin se uporablja tako, da se ob uporabi prestav v običajnem zaporedju ustvari čim bolj enakomeren pospešek. Poleg tega se točke prestavljanja iz tabel A4a/1 in A4a/2 te priloge ne uporabljajo; pospeševanje se nadaljuje celoten čas, predstavljen s premico, ki povezuje konec vsakega časa prostega teka z začetkom naslednjega časa enakomerne hitrosti. Upoštevajo se dovoljena odstopanja iz odstavkov 6.1.3.4 in 6.1.3.5.

6.1.3.3 Vozila, opremljena s hitro prestavo, ki jo voznik lahko vklopi, se preskušajo z izklopljeno hitro prestavo pri mestnem ciklu (prvi del) in z vklopljeno hitro prestavo pri zunajmestnem ciklu (drugi del).

6.1.3.4 Med pospeševanjem, enakomerno hitrostjo in zmanjševanjem hitrosti z zaviranjem je med navedeno in teoretično hitrostjo dovoljeno odstopanje ± 2 km/h. Če se hitrost vozila zmanjšuje hitreje brez uporabe zavor, veljajo samo določbe iz odstavka 6.4.4.3. Večja odstopanja hitrosti od predpisanih so sprejemljiva pri prehodu iz ene faze v drugo, če nikoli ne trajajo več kot 0,5 s.

6.1.3.5 Dovoljena odstopanja časa so ± 1,0 s. Zgornja odstopanja veljajo enako na začetku in na koncu časa prestavljanja za mestni cikel (prvi del) ter za delovne stopnje št. 3, 5 in 7 pri zunajmestnem ciklu (drugi del). Upoštevati je treba, da dovoljeno odstopanje dveh sekund zajema čas, potreben za menjavo prestave, in če je potrebno, določen čas, da se vzpostavi ponovna skladnost s ciklom.

6.2 Priprava preskusa

6.2.1 Nastavitev obremenitve in vztrajnosti

6.2.1.1 Obremenitev, določena s preskusom vozila na cesti

Dinamometer je nastavljen tako, da skupna vztrajnost vrtečih se mas simulira vztrajnost in druge sile cestne obremenitve, ki delujejo na vozilo, ko se vozi po cesti. Postopki za določanje te obremenitve so opisani v odstavku 5 te priloge.

Dinamometer s stalno krivuljo obremenitve: simulator obremenitve se nastavi tako, da porabi moč, ki se prenaša na pogonska kolesa vozila pri enakomerni hitrosti 80 km/h, in zapiše se moč, ki se porabi pri 50 km/h.

Dinamometer z nastavljivo krivuljo obremenitve: simulator obremenitve se nastavi tako, da porabi moč, ki se prenaša na pogonska kolesa vozila pri enakomernih hitrostih 120, 100, 80, 60 in 40 ter 20 km/h.

6.2.1.2 Obremenitev, določena z referenčno maso vozila

S soglasjem proizvajalca se lahko uporabi naslednja metoda.

Zavora se nastavi tako, da absorbira vlečno silo, ki deluje na pogonska kolesa pri stalni hitrosti 80 km/h, v skladu s tabelo A4a/3.

Če na dinamometru ni ustrezne enakovredne vztrajnosti, se uporabi vrednost, ki je neposredno nad referenčno maso vozila.

Pri vozilih, razen pri osebnih vozilih, katerih referenčna masa presega 1 700 kg, ali pri vozilih s stalnim pogonom na vsa kolesa se vrednosti moči iz tabele A4a/3 pomnožijo s faktorjem 1,3.

6.2.1.3 Uporabljena metoda in dobljene vrednosti (enakovredna vztrajnost – karakteristični parameter nastavitve) se zapišejo v poročilo o preskusu.

6.2.2 Predhodni preskusni cikli

Po potrebi je treba opraviti predhodne preskusne cikle, da se določi najboljši način uporabe pedala za plin in zavore ter ugotovi cikel, približno enak teoretičnemu ciklu, znotraj predpisanih mejnih vrednosti za izvedbo cikla.

6.2.3 Tlak v pnevmatikah

Tlak v pnevmatikah je enak tistemu, ki ga navede proizvajalec, in se uporablja med predhodnim preskusom na cesti za nastavitev zavor. Pri dinamometrih z dvema valjema se tlak v pnevmatikah lahko poveča do 50 % nad proizvajalčevimi priporočenimi nastavitvami. Dejansko uporabljeni tlak se zapiše v poročilo o preskusu.

6.2.4 Merjenje mase delcev ozadja

Količina delcev v zraku za redčenje se lahko določi s prehajanjem filtriranega zraka za redčenje skozi filter trdnih delcev. Vzorec se vzame z iste točke kot vzorec delcev. Ena meritev se lahko opravi pred preskusom ali po njem. Meritve mase delcev se lahko popravijo tako, da se odšteje prispevek ozadja sistema redčenja. Dovoljen prispevek ozadja je ≤ 1 mg/km (ali enakovredna masa na filtru). Če ozadje preseže to raven, se uporabi privzeta številka 1 mg/km (ali enakovredna masa na filtru). Če je rezultat odštevanja prispevka ozadja negativen, se za rezultat mase delcev šteje, da je enak 0.

6.2.5 Merjenje števila delcev ozadja

Odštevanje števila delcev ozadja se lahko določi z vzorčenjem zraka za redčenje od točke za filtri za delce in ogljikovodike do vstopa v sistem za merjenje števila delcev. Popravek ozadja meritev števila delcev ni dovoljen za homologacijo, se pa lahko na zahtevo proizvajalca uporabi za ocenjevanje skladnosti proizvodnje in skladnosti vozil v prometu, če obstaja možnost, da je prispevek tunela znaten.

6.2.6 Izbira filtra za maso delcev

Enojni filter delcev brez sekundarnega filtra se uporabi za mestne in zunajmestne faze kombiniranega cikla.

Dvojni filtri delcev, eden za mestno in eden za zunajmestno fazo, se lahko uporabijo brez sekundarnih filtrov samo, ko se pričakuje, da bo povečanje padca tlaka po filtru za vzorčenje med pričetkom in koncem preskusa emisij preseglo 25 kPa.

6.2.7 Priprava filtra za maso delcev

6.2.7.1 Filtri za vzorčenje mase delcev se v klimatizirani komori kondicionirajo (glede na temperaturo in vlažnost) v odprti posodi, zaščiteni pred prahom, najmanj 2 in največ 80 ur pred preskusom. Po tem kondicioniranju se čisti filtri stehtajo in shranijo do uporabe. Če se v eni uri po odvzemu iz komore za tehtanje filtri ne uporabijo, se ponovno stehtajo.

6.2.7.2 Enourna omejitev se lahko nadomesti z osemurno omejitvijo, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev ali oba:

6.2.7.2.1 kondicioniran filter se vstavi in hrani v zatesnjeni posodi za filter ali

6.2.7.2.2 kondicioniran filter se vstavi v zatesnjeno posodo za filter, ki se takoj vstavi v cev za vzorčenje, v kateri ni pretoka.

6.2.7.3 Sistem za vzorčenje delcev se zažene in pripravi za vzorčenje.

6.2.8 Priprava merjenja števila delcev

6.2.8.1 Sistem redčenja in oprema za merjenje delcev se zaženeta in pripravita za vzorčenje.

6.2.8.2 Pred preskusi je treba ustrezno funkcijo števca delcev in elemente izločevalnika hlapnih delcev sistema za vzorčenje delcev potrditi v skladu z odstavkoma 2.3.1 in 2.3.3 Dodatka 5 k tej prilogi.

Odziv števca delcev se preskusi ob skoraj nični koncentraciji pred vsakim preskusom in dnevno ob visoki koncentraciji delcev z zrakom iz okolice.

Ko je odprtina opremljena z visokoučinkovitim zračnim filtrom za delce (HEPA), se dokaže, da celotni sistem za vzorčenje delcev ne pušča.

6.2.9 Preverjanje analizatorjev plina

Analizatorji emisij se nastavijo na 0 in določi se jim razpon. Vreče za vzorce se izpraznijo.

6.3 Postopek priprave

6.3.1 Za merjenje delcev se za predkondicioniranje vozila uporabi cikel drugega dela, opisan v Dodatku 6.1 k tej prilogi, največ 36 ali najmanj šest ur pred preskusom. Prevozijo se trije zaporedni cikli. Nastavitev dinamometra je navedena kot v odstavku 6.2.1 te priloge.

Na zahtevo proizvajalca se vozila z motorjem s prisilnim vžigom s posrednim vbrizgavanjem lahko predkondicionirajo z enim prvim delom in dvema drugima deloma voznega cikla.

6.3.2 V preskuševalnem laboratoriju, kjer lahko pride do onesnaženja vozila z nizkimi emisijami delcev z ostanki prejšnjega preskusa vozila z visokimi emisijami delcev, se zaradi predkondicioniranja opreme za vzorčenje priporoča, da vozilo z nizkimi emisijami delcev 20 min vozi vozni cikel v ustaljenem stanju s hitrostjo 120 km/h, ki mu sledijo trije zaporedni cikli drugega dela.

Po tem predkondicioniranju in pred preskušanjem se vozila hranijo v prostoru, kjer je temperatura sorazmerno stalna med 293 in 303 K (20 °C in 30 °C). To kondicioniranje se izvaja vsaj šest ur in se nadaljuje, dokler se temperatura motornega olja in morebitnega hladilnega sredstva od temperature v prostoru ne razlikuje za več kot ± 2 K.

Na zahtevo proizvajalca se preskus izvaja najpozneje 30 ur po vožnji vozila pri njegovi običajni temperaturi.

6.3.3 Vozila z motorjem s prisilnim vžigom, ki za gorivo uporabljajo UNP ali ZP/biometan, ali vozila, opremljena tako, da lahko za gorivo uporabljajo ali bencin ali UNP ali ZP/biometan, se med preskusoma s prvim plinastim referenčnim gorivom in drugim plinastim referenčnim gorivom predkondicionirajo za preskus z drugim referenčnim gorivom. To predkondicioniranje z drugim referenčnim gorivom se opravi tako, da se izvede cikel predkondicioniranja, ki ga sestavljata en prvi del (mestni del) in dva druga dela (zunajmestni del) preskusnega cikla, opisanega v odstavku 6.1 te priloge. Na zahtevo proizvajalca in s privolitvijo tehnične službe se to predkondicioniranje lahko razširi. Nastavitev dinamometra je določena v odstavku 6.2 te priloge.

6.4 Preskusni postopek

6.4.1 Zagon motorja

6.4.1.1 Motor se zažene z uporabo naprav, predvidenih v ta namen, po navodilih proizvajalca, navedenih v priročniku za uporabo vozil serijske proizvodnje za voznike.

6.4.1.2 Prvi cikel se začne ob začetku postopka za zagon motorja.

6.4.1.3 Če se kot gorivo uporablja UNP ali ZP/biometan, se dovoli, da se motor zažene z bencinom, nato pa se preklopi na UNP ali ZP/biometan po vnaprej določenem obdobju, ki ga voznik ne more spreminjati. To obdobje ne sme biti daljše od 60 sekund.

6.4.2 Prosti tek

6.4.2.1 Ročni ali polavtomatski menjalnik, glej tabeli A4a/1 in A4a/2 v tej prilogi.

6.4.2.2 Samodejni menjalnik

Med preskusom se po začetni vključitvi ustrezne prestave menjalna ročica ne premika, razen v primeru iz odstavka 6.4.3.3 te priloge ali če je z menjalno ročico mogoče vklopiti hitro prestavo, če obstaja.

6.4.3 Pospeševanje

6.4.3.1 Pospeševanje poteka tako, da je stopnja pospeševanja ves čas preskusa čim bolj enakomerna.

6.4.3.2 Če pospeševanja ni mogoče izvesti v predpisanem času, se potreben dodatni čas, če je to mogoče, odšteje od časa, predvidenega za menjavo prestave, sicer pa od časa enakomerne hitrosti, ki mu sledi.

6.4.3.3 Samodejni menjalniki

Če pospeševanja ni mogoče izvesti v predpisanem času, se prestavna ročica premika skladno z zahtevami za ročne menjalnike.

6.4.4 Zmanjševanje hitrosti

6.4.4.1 Vsa zmanjševanja hitrosti pri osnovnem mestnem ciklu (prvi del) se dosežejo s popolnim umikom noge s pedala za plin, pri čemer ostane sklopka vklopljena. Sklopka se izklopi brez uporabe prestavne ročice pri večji hitrosti od: 10 km/h ali hitrosti, ki ustreza številu vrtljajev motorja v prostem teku.

Vsa zmanjševanja hitrosti pri zunajmestnem ciklu (drugi del) se dosežejo s popolnim umikom noge s pedala za plin, pri čemer ostane sklopka vklopljena. Pri hitrosti 50 km/h se za zadnje znižanje hitrosti sklopka izklopi brez uporabe prestavne ročice.

6.4.4.2 Če je čas zmanjševanja hitrosti daljši od predpisanega za ustrezno fazo, se za ohranjanje predvidenega časovnega poteka preskusa uporabijo zavore vozila.

6.4.4.3 Če je čas zmanjševanja hitrosti krajši od predpisanega za ustrezno fazo, se čas teoretičnega cikla vzpostavi tako, da se čas enakomerne hitrosti ali prostega teka združi z naslednjo delovno stopnjo.

6.4.4.4 Ob koncu nižanja hitrosti (ustavitev vozila na valjih) pri osnovnem mestnem ciklu (prvi del) se menjalnik prestavi v prosti tek in vklopi sklopka.

6.4.5 Enakomerne hitrosti

6.4.5.1 Pri prehodu s pospeševanja na naslednjo enakomerno hitrost se je treba izogibati hitremu zaporednemu pritiskanju na stopalko ali zapiranju lopute v uplinjaču.

6.4.5.2 Obdobja enakomerne hitrosti se dosežejo z držanjem pedala za plin v stalni legi.

6.4.6 Vzorčenje

Vzorčenje se začne (BS) pred začetkom ali ob začetku postopka zagona motorja in se konča ob zaključku zadnjega prostega teka v zunajmestnem ciklu (drugi del, konec vzorčenja (ES)) ali pri preskusu tipa VI ob zaključku zadnjega prostega teka zadnjega osnovnega mestnega cikla (prvi del).

6.4.7 Med preskusom se hitrost zapisuje glede na čas ali se zapiše iz sistema za zbiranje podatkov, da se lahko oceni pravilnost opravljenih ciklov.

6.4.8 Delci se merijo neprekinjeno v sistemu za vzorčenje delcev. Povprečne koncentracije se določijo z integriranjem signalov analizatorja skozi celotni preskusni cikel.

6.5 Postopki po preskusu

6.5.1 Preverjanje analizatorja plina

Preveri se odčitek ničelnega in razponskega plina analizatorjev, uporabljenih za neprekinjeno merjenje. Test se šteje za sprejemljivega, če je razlika med rezultati pred preskusom in po preskusu manj kot 2 % vrednosti razponskega plina.

6.5.2 Tehtanje filtra za delce

Referenčni filtri se stehtajo v 8 urah po tehtanju preskusnih filtrov. Onesnažen preskusni filter delcev se namesti v tehtalno komoro v eni uri po analizi izpušnih plinov. Preskusni filter se kondicionira vsaj 2 uri in največ 80 ur, nato pa stehta.

6.5.3 Analiza vreče

6.5.3.1 Izpušni plini v zbiralni vreči se analizirajo čim prej in v vsakem primeru najpozneje 20 minut po koncu preskusnega cikla.

6.5.3.2 Pred vsako analizo vzorca je treba merilno območje analizatorja, uporabljenega za vsako onesnaževalo, z ustreznim ničelnim plinom nastaviti na ničlo.

6.5.3.3 Analizatorji se nato nastavijo na kalibracijske krivulje z uporabo razponskih plinov, ki imajo nazivne koncentracije od 70 do 100 % celotnega razpona.

6.5.3.4 Nato se znova preverijo ničelne vrednosti na analizatorjih. Če odčitana vrednost za več kot 2 % obsega skale odstopa od razpona iz odstavka 6.5.3.2 te priloge, se za ta analizator postopek ponovi.

6.5.3.5 Nato se vzorci analizirajo.

6.5.3.6 Po analizi se z istimi plini ponovno preverijo ničelne točke in točke za določitev merilnega območja. Če to ponovno preverjanje vrednosti ne odstopa za več kot ± 2 % od tistih iz odstavka 6.5.3.3 te priloge, se analiza šteje za sprejemljivo.

6.5.3.7 Na vseh točkah v tem odstavku so stopnje pretoka in tlaki različnih plinov enaki uporabljenim pri kalibraciji analizatorjev.

6.5.3.8 Veljavna vrednost, ki kaže vsebnost plinov v vsakem od izmerjenih onesnaževal, je tista, ki se na merilni napravi odčita po stabilizaciji. Mase emisij ogljikovodikov pri motorjih s kompresijskim vžigom se izračunajo iz integrirane vrednosti, odčitane na ogrevanem plamensko-ionizacijskem detektorju (HFID), po potrebi popravljene zaradi spreminjanja pretoka, kakor je prikazano v odstavku 6.6.6 te priloge.

6.6 Izračun emisij

6.6.1 Ugotavljanje prostornine

6.6.1.1 Izračun prostornine, kadar se uporablja naprava za spremenljivo redčenje z regulatorjem za zagotavljanje stalnega pretoka z zaslonko ali venturijevo cevjo.

Parametri, ki kažejo volumenski pretok, se stalno zapisujejo in izračuna se skupna prostornina med celotnim trajanjem preskusa.

6.6.1.2 Izračun prostornine pri uporabi volumetrične črpalke

Prostornina razredčenega izpušnega plina, merjenega pri sistemih z volumetrično črpalko, se izračuna z naslednjo formulo:

V = Vo · N

pri čemer je:

V = prostornina razredčenega plina, izražena v litrih, na preskus (pred popravkom), Vo = prostornina plina, ki ga je pri preskusnih pogojih dovedla volumetrična črpalka, v litrih na vrtljaj, N = število vrtljajev na preskus.

6.6.1.3 Popravek prostornine glede na standardne pogoje

Prostornina razredčenih izpušnih plinov se popravi z naslednjo formulo:

(1)

pri čemer je:

(2)

PB = zračni tlak v preskusnem prostoru v kPa, P1 = podtlak na vstopni odprtini volumetrične črpalke v kPa glede na zračni tlak okolice, Tp = povprečna temperatura razredčenih izpušnih plinov na vstopu v volumetrično črpalko med preskusom (K).

6.6.2 Skupna masa emisij plinastih onesnaževal in delcev, ki onesnažujejo

Masa M vsakega onesnaževala, ki se izpušča iz vozila med preskusom, se določi z zmnožkom prostorninske koncentracije in prostornine zadevnega plina ob upoštevanju naslednjih gostot pod zgoraj navedenimi referenčnimi pogoji:

za ogljikov monoksid (CO): d = 1,25 g/l za ogljikovodike: za bencin (E5) (C1H1,89O0,016) d = 0,631 g/1 za bencin (E10) (C1H1, 93O0,033) d = 0.645 g/1 za dizelsko gorivo (B5) (C1Hl,86O0,005) d = 0,622 g/1 za dizelsko gorivo (B7) (C1Hl,86O0,007) d = 0,623 g/1 za UNP (CH2,525) d = 0,649 g/l za ZP/biometan (C1H4) d = 0,714 g/l za etanol (E85) (C1H2,74O0,385) d = 0,932 g/l za etanol (E75) (C1H2,61O0,329) d = 0,886 g/l za dušikove okside (NOx): d = 2,05 g/1

6.6.3 Mase emisij plinastih onesnaževal se izračunajo po naslednji formuli:

(3)

pri čemer je:

Mi = masa emisij onesnaževala i v gramih na kilometer, Vmix = prostornina razredčenega izpušnega plina, izražena v litrih na preskus in popravljena glede na standardne pogoje (273,2 K in 101,33 kPa), Qi = gostota onesnaževala i v gramih na liter pri običajni temperaturi in tlaku (273,2 K in 101,33 kPa), kh = korekcijski faktor za vlažnost, ki se uporablja pri izračunavanju mase emisije dušikovih oksidov. Za HC in CO ni korekcijske vlažnosti, Ci = koncentracija škodljive snovi i v razredčenih izpušnih plinih, izražena v ppm in popravljena za količino onesnaževala i, ki jo vsebuje zrak za redčenje, d = razdalja, ki ustreza obratovalnemu ciklu v kilometrih.

6.6.4 Popravek za koncentracijo zraka za redčenje

Koncentracija onesnaževala v razredčenih izpušnih plinih se popravi s količino onesnaževala v zraku za redčenje, kot sledi:

(4)

pri čemer je:

Ci = koncentracija onesnaževala i v razredčenem izpušnem plinu, izražena v ppm in popravljena s količino i v zraku za redčenje, Ce = koncentracija onesnaževala i v razredčenem izpušnem plinu, izražena v ppm, Cd = izmerjena koncentracija onesnaževala i v zraku, uporabljenem za redčenje, izražena v ppm, DF = faktor redčenja.

Faktor redčenja se izračuna:

Za vsako referenčno gorivo razen vodika:

Za gorivo s sestavo CxHyOz je splošna formula:

Spodaj so navedeni faktorji redčenja za referenčna goriva, ki jih zajema ta pravilnik:

za bencin (E5) (5a) za bencin (E10) (5b) za dizelsko gorivo (B5) (5c) za dizelsko gorivo (B7) (5d) za UNP (5e) za ZP/biometan (5f) za etanol (E85) (5g) za etanol (E75) (5h) za vodik (5i)

V teh enačbah:

CCO2 = koncentracija CO2 v razredčenem izpušnem plinu v vreči za zbiranje vzorcev, izražena v volumskih odstotkih, CHC = koncentracija HC v razredčenem izpušnem plinu v vreči za zbiranje vzorcev, izražena v ppm ekvivalenta ogljika, CCO = koncentracija CO v razredčenem izpušnem plinu v vreči za zbiranje vzorcev, izražena v ppm, CH2O = koncentracija H2O v razredčenem izpušnem plinu v vreči za zbiranje vzorcev, izražena v volumskih odstotkih, CH2O-DA = koncentracija H2O v zraku, uporabljenem za redčenje, izražena v volumskih odstotkih, CH2 = koncentracija vodika v razredčenem izpušnem plinu v vreči za zbiranje vzorcev, izražena v ppm.

Koncentracija nemetanskih ogljikovodikov se izračuna:

CNMHC = CTHC – (Rf CH4 · CCH4)

pri čemer je:

CNMHC = popravljena koncentracija NMHC v razredčenem izpušnem plinu, izražena v ppm ekvivalenta ogljika, CTHC = koncentracija THC v razredčenem izpušnem plinu, izražena v ppm ekvivalenta ogljika in popravljena s količino THC v zraku za redčenje, CCH4 = koncentracija CH4 v razredčenem izpušnem plinu, izražena v ppm ekvivalenta ogljika in popravljena s količino CH4 v zraku za redčenje, Rf CH4 = faktor odzivnosti FID na metan iz odstavka 2.3.3 Dodatka 3 k tej prilogi.

6.6.5 Izračun korekcijskega faktorja NO zaradi vlažnosti

Za odpravljanje vpliva vlažnosti na rezultate dušikovih oksidov se uporabljajo naslednji izračuni:

(6)

pri čemer je:

pri čemer je:

H = absolutna vlažnost, izražena v gramih vode na kilogram suhega zraka, Ra = relativna vlažnost zraka iz okolice, izražena v odstotkih, Pd = tlak nasičene pare pri temperaturi okolice, izražen v kPa, PB = atmosferski tlak v prostoru, izražen v kPa.

6.6.6 Določanje HC pri motorjih s kompresijskim vžigom

Za izračun mase emisij HC iz motorjev s kompresijskim vžigom se povprečna koncentracija HC izračuna:

(7)

pri čemer je:

= integral zapisa ogretega FID med preskusom (t2-t1), Ce = koncentracija HC, merjena v razredčenem izpušnem plinu, izražena v ppm Ci, nadomešča CHC v vseh ustreznih enačbah.

6.6.7 Ugotavljanje delcev

Emisija delcev Mp (g/km) se izračuna z naslednjo enačbo:

kadar so izpušni plini izpuščeni zunaj tunela;

kadar se izpušni plini vrnejo v tunel;

pri čemer je:

Vmix = prostornina razredčenega izpušnega plina (glej odstavek 6.6.1 te priloge) pri standardnih pogojih, Vep = prostornina izpušnega plina, ki se pretaka skozi filter za delce pri standardnih pogojih, Pe = masa delcev, izločena s filtri, d = razdalja, ki ustreza obratovalnemu ciklu v km, Mp = emisija delcev v g/km.

Če je bil uporabljen popravek za količino delcev iz sistema redčenja, se to ugotavlja v skladu z odstavkom 6.2.4 te priloge. V tem primeru se masa delcev (g/km) izračuna:

kadar so izpušni plini izpuščeni zunaj tunela,

kadar se izpušni plini vrnejo v tunel,

pri čemer je:

Vap = prostornina zraka iz tunela, ki se pretaka skozi filter za delce ozadja pri standardnih pogojih, Pa = masa delcev, izločena s filtri ozadja, DF = faktor redčenja, kot je določen v odstavku 6.6.4 te priloge.

Če je rezultat uporabe popravka ozadja negativna masa delcev (v g/km), se za rezultat šteje, da je masa delcev nič g/km.

6.6.8 Določitev števila delcev

Emisije za število delcev se izračunajo po naslednji enačbi:

pri čemer je:

N = število delcev v emisijah, izraženo v delcih na kilometer, V = prostornina razredčenega izpušnega plina, izražena v litrih na preskus in popravljena glede na standardne pogoje (273,2 K in 101,33 kPa), K = kalibracijski koeficient za popravek meritev števca števila delcev na raven referenčnega instrumenta, kadar ta ni že upoštevan v števcu števila delcev. Če je kalibracijski koeficient že upoštevan v števcu števila delcev, se za k v zgornji enačbi uporabi vrednost 1, = popravljena koncentracija delcev iz razredčenega izpušnega plina, izražena kot število povprečja delcev na kubični centimeter iz preskusa emisij, vključno s celotnim trajanjem voznega cikla. Če rezultati srednje prostorninske koncentracije iz števca števila delcev ne nastanejo pri standardnih pogojih (273,2 K in 101,33 kPa), je treba koncentracije popraviti glede na te pogoje , = redukcijski koeficient srednje koncentracije delcev izločevalnika hlapnih delcev, ki je specifičen za nastavitve redčenja, uporabljene pri preskusu, d = razdalja, ki ustreza obratovalnemu ciklu, izražena v kilometrih, = se izračuna z naslednjo enačbo:

pri čemer je:

Ci = ločena meritev koncentracije delcev v razredčenih izpušnih plinih iz števca delcev, izražene kot število delcev na kubični centimeter in popravljene za naključnost, n = skupno število ločenih meritev koncentracije delcev, opravljenih med obratovalnim ciklom, n = se izračuna z naslednjo enačbo: n = T · f

pri čemer je:

T = trajanje obratovalnega cikla, izraženo v sekundah, f = pogostost zajemanja podatkov števca delcev, izražena v Hz.

6.6.9 Dopuščanje masnih emisij iz vozil, opremljenih z napravami za redno regeneracijo

Če je vozilo opremljeno s sistemom z redno regeneracijo iz Priloge 13 k temu pravilniku:

6.6.9.1 Določbe Priloge 13 k temu pravilniku se uporabljajo samo za meritve mase delcev in ne za meritve števila delcev.

6.6.9.2 Pri vzorčenju mase delcev med preskusom, pri katerem se na vozilu opravi načrtovana regeneracija, temperatura na dotoku v filter ne sme preseči 192 °C.

6.6.9.3 Pri vzorčenju mase delcev med preskusom, ko je naprava za regeneracijo pod stabilnimi pogoji obremenitve (tj. se na vozilu ne opravlja regeneracija), se priporoča, da je vozilo opravilo > 1/3 prevoženih kilometrov med načrtovanimi regeneracijami, oziroma, da je naprava za redno regeneracijo prestala enakovredno obremenitev zunaj vozila.

Za namene preskušanja skladnosti proizvodnje lahko proizvajalec zagotovi, da je to vključeno v koeficient naraščanja emisij. V tem primeru se odstavek 8.2.3.2 tega pravilnika nadomesti z odstavkom 6.6.9.3.1 te priloge.

6.6.9.3.1 Če proizvajalec zahteva preskušanje utečenih vozil („x“ km, pri čemer je x ≤ 3 000 km za vozila z motorjem s prisilnim vžigom in x ≤ 15 000 km za vozila z motorjem s kompresijskim vžigom in je vozilo na > 1/3 razdalje med zaporednima regeneracijama), je postopek naslednji:

(a) emisije onesnaževal (tip I) se merijo na prvem preskušanem vozilu pri 0 km in pri „x“ km;

(b) koeficient naraščanja emisij med 0 km in „x“ km se izračuna za vsako onesnaževalo:

ta koeficient je lahko manj kot 1,

(a) druga vozila se ne utekajo, ampak se njihove emisije pri 0 km pomnožijo s koeficientom naraščanja emisij.

V tem primeru se uporabijo naslednje vrednosti:

(a) vrednosti pri „x“ km za prvo vozilo;

(b) vrednosti pri 0 km, pomnožene s koeficientom naraščanja emisij za druga vozila.

Tabela A4a/1

Osnovni mestni obratovalni cikel na dinamometru z valji (prvi del)

Operacija Faza Pospešek (m/s2) Hitrost (km/h) Trajanje posamezne(-ih) Skupni čas (s) Prestava, ki se uporabi pri ročnem menjalniku operacije (-ij) (s) faze(-) (s) 1 Prosti tek 1 0 0 11 11 11 6 s PM + 5 s K1 (1) 2 Pospeševanje 2 1,04 0–15 4 4 15 1 3 Enakomerna hitrost 3 0 15 9 8 23 1 4 Zmanjševanje hitrosti 4 – 0,69 15–10 2 5 25 1 5 Zmanjševanje hitrosti, izklopljena sklopka – 0,92 10–0 3 28 K1 (1) 6 Prosti tek 5 0 0 21 21 49 16 s PM + 5 s K1 (1) 7 Pospeševanje 6 0,83 0–15 5 12 54 1 8 Menjava prestave 15 2 56 9 Pospeševanje 0,94 15–32 5 61 2 10 Enakomerna hitrost 7 0 32 24 24 85 2 11 Zmanjševanje hitrosti 8 – 0,75 32–10 8 11 93 2 12 Zmanjševanje hitrosti, izklopljena sklopka – 0,92 10–0 3 96 K 2 (1) 13 Prosti tek 9 0 0 21 117 16 s PM + 5 s K1 (1) 14 Pospeševanje 10 0,83 0–15 5 26 122 1 15 Menjava prestave 15 2 124 16 Pospeševanje 0,62 15–35 9 133 2 17 Menjava prestave 35 2 135 18 Pospeševanje 0,52 35–50 8 143 3 19 Enakomerna hitrost 11 0 50 12 12 155 3 20 Zmanjševanje hitrosti 12 –0,52 50–35 8 8 163 3 21 Enakomerna hitrost 13 0 35 13 13 176 3 22 Menjava prestave 14 35 2 12 178 23 Zmanjševanje hitrosti – 0,99 35–10 7 185 2 24 Zmanjševanje hitrosti, izklopljena sklopka – 0,92 10–0 3 188 K2 (1) 25 Prosti tek 15 0 0 7 7 195 7 s PM (1)





Tabela A4a/2

Zunajmestni cikel (drugi del) preskusa tipa I

Št. operacije Operacija Faza Pospešek (m/s2) Hitrost (km/h) Trajanje posamezne(-ih) Skupni čas (s) Prestava, ki se uporabi pri ročnem menjalniku operacije (-ij) (s) faze(-) (s) 1 Prosti tek 1 0 0 20 20 20 K1 (2) 2 Pospeševanje 2 0,83 0–15 5 41 25 1 3 Menjava prestave 15 2 27 — 4 Pospeševanje 0,62 15–35 9 36 2 5 Menjava prestave 35 2 38 — 6 Pospeševanje 0,52 35–50 8 46 3 7 Menjava prestave 50 2 48 — 8 Pospeševanje 0,43 50–70 13 61 4 9 Enakomerna hitrost 3 0 70 50 50 111 5 10 Zmanjševanje hitrosti 4 – 0,69 70–50 8 8 119 4 s,5 + 4 s,4 11 Enakomerna hitrost 5 0 50 69 69 188 4 12 Pospeševanje 6 0,43 50–70 13 13 201 4 13 Enakomerna hitrost 7 0 70 50 50 251 5 14 Pospeševanje 8 0,24 70–100 35 35 286 5 15 Enakomerna hitrost (3) 9 0 100 30 30 316 5 (3) 16 Pospeševanje (3) 10 0,28 100–120 20 20 336 5 (3) 17 Enakomerna hitrost (3) 11 0 120 10 20 346 5 (3) 18 Zmanjševanje hitrosti (3) 12 – 0,69 120–80 16 34 362 5 (3) 19 Zmanjševanje hitrosti (3) – 1,04 80–50 8 370 5 (3) 20 Zmanjševanje hitrosti, izklopljena sklopka 1,39 50–0 10 380 K5 (2) 21 Prosti tek 13 0 0 20 20 400 PM (2)





Tabela A4a/3

Zahteve glede simulacije vztrajnosti in obremenitve dinamometra

Referenčna masa vozila RW (kg) Enakovredna vztrajnost Moč in vlečna sila, ki ju absorbira dinamometer pri hitrosti 80 km/h Koeficienti cestne obremenitve kg kW N a (N) b (N/(km/h)2 RW ≤ 480 455 3,8 171 3,8 0,0261 480 < RW ≤ 540 510 4,1 185 4,2 0,0282 540 < RW ≤ 595 570 4,3 194 4,4 0,0296 595 < RW ≤ 650 625 4,5 203 4,6 0,0309 650 < RW ≤ 710 680 4,7 212 4,8 0,0323 710 < RW ≤ 765 740 4,9 221 5,0 0,0337 765 < RW ≤ 850 800 5,1 230 5,2 0,0351 850 < RW ≤ 965 910 5,6 252 5,7 0,0385 965 < RW ≤ 1 080 1 020 6,0 270 6,1 0,0412 1 080 < RW ≤ 1 190 1 130 6,3 284 6,4 0,0433 1 190 < RW ≤ 1 305 1 250 6,7 302 6,8 0,0460 1 305 < RW ≤ 1 420 1 360 7,0 315 7,1 0,0481 1 420 < RW ≤ 1 530 1 470 7,3 329 7,4 0,0502 1 530 < RW ≤ 1 640 1 590 7,5 338 7,6 0,0515 1 640 < RW ≤ 1 760 1 700 7,8 351 7,9 0,0536 1 760 < RW ≤ 1 870 1 810 8,1 365 8,2 0,0557 1 870 < RW ≤ 1 980 1 930 8,4 378 8,5 0,0577 1 980 < RW ≤ 2 100 2 040 8,6 387 8,7 0,0591 2 100 < RW ≤ 2 210 2 150 8,8 396 8,9 0,0605 2 210 < RW ≤ 2 380 2 270 9,0 405 9,1 0,0619 2 380 < RW ≤ 2 610 2 270 9,4 423 9,5 0,0646 2 610 < RW 2 270 9,8 441 9,9 0,0674

Slika A4a/1

Obratovalni cikel preskusa tipa I

osnovni mestni cikel prvi del drugi del čas (s) hitrost ( km/h ) ES : Konec vzorčenja. BS: Začetek vzorčenja, zagon motorja.

Slika A4a/2

Osnovni mestni cikel preskusa tipa I

časi zaporedij LEGENDA sekunde Teoretični graf cikla delni čas faze številke zaporedij KONEC CIKLA: 195 s K = izklopljena sklopka 1 = prva prestava PM = v prostem teku = dovoljena odstopanja hitrosti (± 2 km/h) in časa (± 1,0 s) so za vsako točko geometrijsko združena, kot je prikazano v prilogi = menjava prestave K1 K2 = izklopljena sklopka prva ali druga prestava vklopljena 2 = druga prestava R = prosti tek 3 = tretja prestava

Slika A4a/3

Zunajmestni cikel (drugi del) preskusa tipa I

hitrost (km/h) čas (s) Št. delovanja

(1) PM = menjalnik v prostem teku, vklopljena sklopka. K1, K2 = prva ali druga prestava vklopljena, izklopljena sklopka.

(2) PM = menjalnik v prostem teku, vklopljena sklopka. K1, K5 = prva ali druga prestava vklopljena, izklopljena sklopka.

(3) Dodatne prestave se lahko uporabijo po priporočilih proizvajalca, če ima vozilo menjalnik z več kot petimi prestavami.