PRILOGA 11

ZAHTEVE ZA NADOMESTNE ZAVORNE KOLUTE ALI ZAVORNE BOBNE ZA VOZILA KATEGORIJ M IN N

1. PREGLED PREIZKUSA

Preizkusi iz odstavka 5.3 tega pravilnika so v nadaljevanju določeni glede na kategorijo vozila:

Tabela A11/1A

Vozila kategorij M1 in N1

Preizkus na vozilu Nadomestni preizkus na dinamometru Preizkusi učinkovitosti v skladu s Pravilnikom št.13/13-H 2.2.1 tipa 0 z odklopljenim motorjem 3.4.1 tipa 0 (simulacija z odklopljenim motorjem) 2.2.2 tipa 0 z vklopljenim motorjem 3.4.4 simulacija preizkusov zaviranja tipa 0 z vklopljenim motorjem hitrost in obremenitev kot v točki 2.2.2 2.2.3 tipa I 3.4.2 tipa I 2.3 parkirni zavorni sistem (po potrebi) — Primerjalni preizkus z originalnim delom 2.4 preizkušanje dinamičnih tornih lastnosti (primerjalni preizkus izveden na posameznih oseh) 3.5 preizkušanje dinamičnih tornih lastnosti (primerjalni preizkus izveden na posamezni kolesni zavori) Preizkusi neoporečnosti brez preizkusa na vozilu – izvede se preizkus na dinamometru 4.1 zavorni koluti 4.1.1 preizkus termične utrujenosti zavornega koluta 4.1.2 preizkus visoke obremenitve zavornega koluta 4.2 zavorni bobni 4.2.1 preizkus termične utrujenosti zavornega bobna 4.2.2 preizkus visoke obremenitve zavornega bobna





Tabela A11/1B

Vozila kategorij M2, M3, N2 in N3

Preizkus na vozilu Nadomestni preizkus na dinamometru Preizkusi učinkovitosti v skladu s Pravilnikom št. 13 2.2.1 tipa 0 z odklopljenim motorjem 3.4.1 tipa 0 2.2.3 tipa I 3.4.2 tipa I 2.2.4 tipa II 3.4.3 tipa II 2.3 parkirni zavorni sistem (po potrebi) — Primerjalni preizkus z originalnim delom 2.4 preizkušanje dinamičnih tornih lastnosti (primerjalni preizkus izveden na posameznih oseh) 3.5 preizkušanje dinamičnih tornih lastnosti (primerjalni preskus izveden na posamezni kolesni zavori) Preizkusi neoporečnosti brez preizkusa na vozilu – izvede se preizkus na dinamometru 4.1 zavorni koluti 4.1.1 termična utrujenost 4.1.2 preizkus visoke obremenitve 4.2 zavorni bobni 4.2.1 termična utrujenost 4.2.2 preizkus visoke obremenitve

2. PREVERJANJE ZAHTEV GLEDE PREIZKUSA NA VOZILU

2.1 Preizkusno vozilo

Vozilo, ki je predstavnik izbrane preizkusne skupine (glej opredelitev v odstavku 5.3.6 tega pravilnika), za katero se vloži vloga za podelitev homologacije ali poročilo o delih za nadomestni zavorni kolut/boben, mora biti opremljeno s tem nadomestnim zavornim kolutom/bobnom in mora biti skladno z določbami Pravilnika št. 13 oziroma št. 13-H opremljeno s preizkusnimi napravami za preizkušanje zaviranja.

Nadomestni zavorni kolut/boben mora biti nameščen na zadevno os skupaj z ustreznimi zavornimi oblogami, ki so bile homologirane skladno s Pravilnikom št. 13, št. 13-H ali št. 90 in jih je predložil proizvajalec vozila ali osi.

Razen če je sprejet enoten postopek glede poteka zaviranja, se preizkus izvede v skladu z dogovorom s tehnično službo. Vsi navedeni preizkusi se izvajajo na utečenih zavorah.

Enak program „utekanja“ se uporablja za nadomestne in originalne zavorne kolute in bobne.

2.2 Delovni zavorni sistem

2.2.1 Preizkusi zavor tipa 0 z odklopljenim motorjem in obremenjenim vozilom

Ta preizkus se izvede v skladu z odstavkom 1.4.2 Priloge 4 k Pravilniku št. 13 oziroma odstavkom 1.4.2 Priloge 3 k Pravilniku št. 13-H.

2.2.2 Preizkusi zavor tipa 0 z vklopljenim motorjem, z neobremenjenim in obremenjenim vozilom

Ta preizkus se izvede v skladu z odstavkom 1.4.3 Priloge 4 k Pravilniku št. 13 (dodaten preizkus glede obnašanja vozila pri zaviranju pri visoki hitrosti) oziroma odstavkom 1.4.3 Priloge 3 k Pravilniku št. 13-H.

2.2.3 Preizkusi zavor tipa I

Ta preizkus se izvede v skladu z odstavkom 1.5.1 Priloge 4 k Pravilniku št. 13 oziroma odstavkom 1.5.1 Priloge 3 k Pravilniku št. 13-H.

Ob koncu preizkusa zavor tipa I mora biti učinek pri segretih zavorah v skladu z zahtevami iz odstavka 1.5.3 Priloge 4 k Pravilniku št. 13 oziroma odstavka 1.5.2 Priloge 3 k Pravilniku št. 13-H.

2.2.4 Preizkusi zavor tipa II

Ta preizkus se izvede v skladu z odstavkom 1.6 Priloge 4 k Pravilniku št. 13.

2.3 Parkirni zavorni sistem (po potrebi)

2.3.1 Če delovni zavorni sistem in parkirni zavorni sistem uporabljata skupno torno površino koluta ali bobna, poseben preizkus parkirnega zavornega sistema ni potreben. Če je preizkus obremenjenega vozila tipa 0 opravljen zadovoljivo, se šteje, da so zahteve glede parkirnega zavornega sistema izpolnjene.

2.3.2 Statični preizkus na naklonu navzdol vsaj 18 odstotkov z obremenjenim vozilom

2.3.3 Vozilo izpolnjuje vse ustrezne zahteve iz odstavka 2.3 Priloge 4 k Pravilniku št. 13 oziroma odstavka 2.3 Priloge 3 k Pravilniku št. 13-H, ki veljajo za to kategorijo vozil.

2.4 Preizkušanje dinamičnih tornih lastnosti (primerjalni preizkus izveden na posameznih oseh)

Pri tem preizkusu je vozilo obremenjeno, vsa zaviranja pa izvedena na ravni cesti z odklopljenim motorjem.

Delovni zavorni sistem vozila se opremi z napravo, ki zavore na sprednjem kolesu loči od zavor na zadnjem kolesu, tako da je z njimi mogoče vedno upravljati ločeno.

Če se vloži vloga za podelitev homologacije ali poročilo o delu v zvezi z nadomestnim zavornim kolutom/bobnom za zavore na sprednjem kolesu, zavore na zadnjem kolesu med preizkusom ne smejo delovati.

Če se vloži vloga za podelitev homologacije ali poročilo o delu v zvezi z nadomestnim zavornim kolutom/bobnom za zavore na zadnjem kolesu, zavore na sprednjem kolesu med preizkusom ne smejo delovati.

2.4.1 Primerjava učinkovitosti pri hladnih zavorah

Pri hladnih zavorah se učinkovitost nadomestnega zavornega koluta/bobna primerja z originalnimi zavornimi koluti/bobni s primerjavo rezultatov naslednjega preizkusa.

2.4.1.1 Z nadomestnim zavornim kolutom/bobnom se med postopkom vsaj šestkrat zaporedoma pritisne na zavoro s postopnim povečevanjem pritiska na stopalko ali zavornega tlaka do točke, ko blokirajo kolesa, ali do srednjega polnega pojemka 6 m/s2 (M1, M2, N1) oziroma 3,5 m/s2 (M3, N2, N3) ali do največjega pritiska na stopalko ali tlaka v vodu, dovoljenega za to kategorijo vozila, pri čemer je začetna hitrost za preizkušanje zavornih kolutov in bobnov sprednje ali zadnje osi naslednja:

Tabela A11/2.4.1.1

Kategorija vozila Preizkusna hitrost v km/h Sprednja os Zadnja os M1 70 45 M2 50 40 N1 65 50 M3, N2, N3 45 45

Pred vsakim zaviranjem je začetna temperatura zavornega koluta/bobna ≤ 100 °C.

2.4.1.2 Preizkus zavor iz odstavka 2.4.1.1 mora biti izveden tudi z originalnim zavornim kolutom/bobnom.

2.4.1.3 Dinamične torne lastnosti nadomestnega zavornega koluta/bobna se lahko štejejo za podobne dinamičnim tornim lastnostnim originalnega zavornega koluta/bobna, če so vrednosti, predpisane glede srednjega polnega pojemka ob enakih tlakih pri delovanju ali pritiskih na stopalko, v zgornjih dveh tretjinah nastale krivulje v mejah ± 10 odstotkov ali ± 0,4 m/s2 glede na vrednosti, ki se dosežejo z originalnim zavornim kolutom/bobnom.

3. PREIZKUSI NA VZTRAJNOSTNEM DINAMOMETRU

3.1 Oprema dinamometra

Za preizkušanje mora biti dinamometer opremljen z originalno zavorno čeljustjo ali originalno kolesno zavoro zadevnih vozil. Vztrajnostni dinamometer mora biti opremljen z napravo za stalen navor in opremo za zvezno beleženje števila vrtljajev, zavornega tlaka, števila vrtljajev po začetku zaviranja, zavornega navora, zavornega časa in temperature zavornih kolutov/bobnov.

3.2 Preizkusni pogoji

3.2.1 Vztrajnostna masa vztrajnostnega dinamometra

Vztrajnostna masa vztrajnostnega dinamometra mora biti nastavljena čim bolj točno z dopustnim odstopanjem ± 5 odstotkov na teoretično zahtevano vrednost, ki ustreza tistemu delu skupne vztrajnosti vozila, ki ga zavira ustrezno kolo. Formula za izračun je naslednja:

I = m · rdyn 2,

pri čemer je:

I = rotacijska vztrajnost (kgm2); rdyn = dinamični kotalni polmer pnevmatike (m); m = preizkusna masa (del največje mase vozila, ki ga zavira ustrezno kolo), kakor določa ta pravilnik.

3.2.1.1 Dinamični kotalni polmer

Pri izračunu vztrajnostne mase se upošteva dinamični kotalni polmer (rdyn) največje pnevmatike, dovoljene za vozilo (ali os).

3.2.1.2 Preizkusna masa

Preizkusna masa za izračun vztrajnostne mase je:

a) pri preizkušanju zavornih kolutov in bobnov na sprednji osi: mveh = največja dovoljena masa vozila; nfront = število sprednjih osi;

b) pri preizkušanju zavornih kolutov in bobnov na zadnji osi: mveh = največja dovoljena masa vozila; nrear = število zadnjih osi; Tabela A11/3.2.1.2 Kategorija vozila Odstotek mase m, ki ga je treba upoštevati Vrednosti X (sprednja os) Vrednosti Y (zadnja os) M1 77 32 M2 69 44 N1 66 39 M3, N2, N3 55 55

(c) pri preizkušanju zavornih kolutov in bobnov za vozila z več kot dvema osema: m = 0,55 maxle maxle: največja tehnično dovoljena masa na os.

3.2.2 Začetna vrtilna hitrost dinamometra mora ustrezati linearni hitrosti vozila pri 80 km/h (M1, N1) ali 60 km/h (M2, M3, N2, N3) in je odvisna od srednje vrednosti dinamičnih kotalnih polmerov največjih in najmanjših odobrenih pnevmatik.

3.2.3 Hlajenje

Hlajenje se lahko izvede v skladu z odstavkom 3.2.3.1 ali 3.2.3.2.

3.2.3.1 Preizkus se izvaja za celo kolo (platišče in pnevmatika), nameščeno na premični del zavore, kot če bi bilo nameščeno na vozilo (najslabši primer).

Pri preizkusih tipa I in tipa II se lahko med ogrevalnimi krogi uporabi hlajenje z zrakom pri hitrosti in smeri pretoka zraka, ki posnemata dejanske pogoje, hitrost pretoka zraka pa je lahko vAir = 0,33 v,

pri čemer je:

v = preizkusna hitrost vozila ob začetku zaviranja.

V drugih primerih hlajenje z zrakom ni omejeno.

Temperatura hladilnega zraka mora biti enaka temperaturi okolice.

3.2.3.2 Preizkus, izveden brez platišča

Pri preizkusih tipa I in tipa II hlajenje med ogrevalnimi krogi ni dovoljeno.

V drugih primerih hlajenje z zrakom ni omejeno.

3.2.4 Priprava zavore

3.2.4.1 Kolutne zavore

Preizkus se izvede z novim kolutom z novimi sklopi zavornih oblog, ki so bile homologirane v skladu s Pravilnikom št. 13, št. 13-H oziroma št. 90 (v pogojih, kakor so bile nameščene na vozilo, npr. brez zaščitnega maziva).

3.2.4.2 Bobnaste zavore

Preizkus se izvede z novim bobnom z novimi sklopi zavornih oblog, ki so bile homologirane v skladu s Pravilnikom št. 13, št. 13-H oziroma št. 90 (po potrebi brez zaščitnega maziva).

Dovoljena je strojna obdelava oblog, da se doseže dober stik med oblogo in bobnom.

3.3 Nadomestni preizkus učinkovitosti na dinamometru

Tabela A11/3.3

1a. Pri vozilih kategorij M1, M2, N1 Glej postopek utekanja, opisan v odstavku 2.2.2.3 Priloge 3 1b. Pri vozilih kategorij M3, M2, N3 utekanje: 100 (kolut) ali 200 (boben) zaviranj Ti = 150 °C (kolut) ali 100 °C (boben) vi = 60 km/h dm = 1 in 2 m/s2 izmenično 2. Dinamične torne lastnosti, glej odstavek 3.5.1 te priloge 3. Preizkus zavor tipa 0 (simulacija z odklopljenim motorjem), glej odstavek 3.4.1 te priloge 4. Preizkus zavor tipa I, glej odstavek 3.4.2 te priloge 5. Ponovno utekanje: 10 (kolut) ali 20 (boben) zaviranj Ti = 150 °C (kolut) ali 100 °C (boben) vi = 60 km/h dm = 1 in 2 m/s2 izmenično 6. Preizkus zavor tipa 0 (simulacija z odklopljenim motorjem), glej odstavek 3.4.1 te priloge 7. Preizkus zavor tipa 0 (simulacija z vklopljenim motorjem), glej odstavek 3.4.4 te priloge 8. Ponovno utekanje: (enako kot pri točki 5) 9. Dinamične torne lastnosti, glej odstavek 3.5.1 te priloge 10. Preizkus zavor tipa II (po potrebi), glej odstavek 3.4.3 te priloge 11. Ponovno utekanje: (enako kot pri točki 5) Koraki 12 do 19 niso obvezni (če aktivacija ne zadošča) 12. Preizkus zavor tipa 0, glej odstavek 3.4.1 te priloge 13. Preizkus zavor tipa I, glej odstavek 3.4.2 te priloge 14. Ponovno utekanje: (enako kot pri točki 5) 15. Dinamične torne lastnosti, glej odstavek 3.5.1 te priloge 16. Preizkus zavor tipa 0 (simulacija z vklopljenim motorjem), glej odstavek 3.4.4 te priloge 17. Ponovno utekanje: (enako kot pri točki 5) 18. Dinamične torne lastnosti, glej odstavek 3.5.1 te priloge 19. Ponovno utekanje: (enako kot pri točki 5)

3.4 Delovni zavorni sistem

3.4.1 Preizkus zavor tipa 0 (simulacija z odklopljenim motorjem)

Od začetne vrtilne hitrosti, ki je enakovredna 100 km/h (M1/N1) oziroma 60 km/h (M2/M3/N2/N3), in pri temperaturi zavor ≤ 100 °C na začetku vsake uporabe zavore se trikrat pritisne na zavoro pri istem tlaku v sprožilu zavore, tako da se doseže srednji polni pojemek, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), ali srednji zavorni navor na podlagi zavorne razdalje, ki je enakovreden srednjemu polnemu pojemku, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), najmanj 6,43 m/s2 za vozila kategorij M1/N1 oziroma 5 m/s2 za vozila kategorij M2/M3/N2/N3.

V primeru pnevmatskih zavornih sistemov tlak v sprožilu zavore ne sme preseči tlaka, ki ga zavorni sistem tipov vozila stalno zagotavlja (npr. vklopni tlak kompresorja), vhodni navor zavore (C) pa ne sme preseči najvišjega dovoljenega vhodnega navora zavore (Cmax) z uporabo najmanjše zavorne komore tipov vozila.

Povprečje treh rezultatov se šteje za učinkovitost pri zaviranju s hladnimi zavorami.

3.4.1.1 Kotalni upor

Uporabi se kotalni upor, ki ustreza pojemku 0,1 m/s2.

3.4.2 Preizkus zavor tipa I

3.4.2.1 Postopek segrevanja

3.4.2.1.1 Glede na kategorijo vozila se zaporedoma pritisne na zavoro v skladu s pogoji iz naslednje tabele. Vsako zaviranje se izvede tako, da se doseže stalen pojemek, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), ali stalen zavorni navor, ki je enakovreden pojemku, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), 3 m/s2.

Prvo aktiviranje zavore se začne pri temperaturi zavor ≤ 100 °C.

Kategorija vozila v1 [km/h] v2 [km/h] Δt [s] N M1 80 % vmax ≤ 120 km/h 0,5 v1 45 15 M2 80 % vmax ≤ 100 km/h 0,5 v1 55 15 N1 80 % vmax ≤ 120 km/h 0,5 v1 45 15 M3/N2/N3 80 % vmax ≤ 60 km/h 0,5 v1 60 20

pri čemer:

v1 = začetna hitrost ob začetku zaviranja, v2 = hitrost ob koncu zaviranja, vmax = najvišja hitrost vozila, n = število zaviranj, Δt = trajanje zavornega cikla: čas, ki poteče od začetka prvega do začetka drugega zaviranja.

3.4.2.1.2 Pri zavorah, opremljenih z napravami za samodejno nastavljanje zavor, morajo biti zavore pred preizkusom tipa I nastavljene v skladu z naslednjimi postopki, kot je ustrezno:

3.4.2.1.2.1 pri pnevmatskih zavorah morajo biti zavore nastavljene tako, da omogočajo delovanje naprave za samodejno nastavljanje zavor. Zato mora biti gib sprožila nastavljen na:

s0 ≥ 1,1 · sre-adjust

(zgornja mejna vrednost ne sme presegati vrednosti, ki jo priporoča proizvajalec),

pri čemer je:

sre-adjust gib za ponovno nastavitev v skladu s specifikacijo proizvajalca naprave za samodejno nastavljanje zavor, tj. gib, pri katerem se sproži ponovna nastavitev voznega profila zavore s tlakom v sprožilu, ki je enak 15 odstotkom delovnega tlaka zavornega sistema, vendar ne višji od 100 kPa.

Kadar po dogovoru s tehnično službo merjenje giba sprožila ni izvedljivo, se je treba o začetni nastavitvi dogovoriti s tehnično službo.

Glede na zgornji pogoj mora biti zavora aktivirana 50-krat zaporedoma s tlakom v sprožilu, ki je enak 30 % delovnega tlaka zavornega sistema, vendar ne nižji od 200 kPa. Temu sledi enkratno zaviranje s tlakom v sprožilu vsaj 650 kPa.

3.4.2.1.2.2 Pri hidravličnih kolutnih zavorah se zahteve glede nastavljanja ne štejejo za potrebne.

3.4.2.1.2.3 Pri hidravličnih bobnastih zavorah mora nastavitev zavor določiti proizvajalec.

3.4.2.2 Zavorni učinek pri zaviranju s segretimi zavorami

Najpozneje 60 sekund po opravljenem postopku segrevanja se izmeri zavorni učinek pri zaviranju s segretimi zavorami pri hitrosti in tlaku iz preizkusa tipa 0.

Pri vozilih kategorij M1 in N1 srednji polni pojemek, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), ali srednji zavorni navor na podlagi zavorne razdalje, ki je enakovreden srednjemu polnemu pojemku, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), ne sme biti manjši od 75 odstotkov vrednosti, ki se doseže s hladnimi zavorami pri preizkusu tipa 0, ali manjši od 4.8 m/s2.

Pri vozilih kategorij M2, M3, N2 in N3 srednji polni pojemek, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), ali srednji zavorni navor na podlagi zavorne razdalje, ki je enakovreden srednjemu polnemu pojemku, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), ne sme biti manjši od 60 odstotkov vrednosti, ki se doseže s hladnimi zavorami pri preizkusu tipa 0, ali manjši od 4 m/s2.

3.4.2.3 Preizkus prostega teka

Pri zavorah, ki so opremljene z napravami za samodejno nastavljanje zavor, se morajo zavore po opravljenih preizkusih iz točke 3.4.2.2 ohladiti do temperature, ki ustreza temperaturi hladnih zavor (tj. ≤ 100 °C), pri čemer je treba preveriti, ali zavore omogočajo prosti tek z izpolnjevanjem enega od naslednjih pogojev:

(a) kolut ali boben se prosto vrtita (tj. ju je mogoče vrteti ročno);

(b) kadar se kolut ali boben vrtita pri vrtilni hitrosti, enakovredni stalni hitrosti v = 60 km/h, in sproščenih zavorah, asimptotične temperature ne smejo preseči povečanja temperature bobna/koluta za 80 °C.

3.4.3 Preizkus zavor tipa II

3.4.3.1 Postopek segrevanja

3.4.3.1.1 Zavore se segrejejo z začetne temperature ≤ 100 °C, tako da se za 12 minut pri stalni vrtilni hitrosti, enakovredni 30 km/h, obremenijo s stalnim zavornim navorom, ki ustreza pojemku, ki ne vključuje kotalnega upora, 0,15 m/s2.

3.4.3.1.2 Pri zavorah, ki so opremljene z napravami za samodejno nastavljanje zavor, morajo biti zavore pred preizkusom tipa II nastavljene v skladu s postopkom iz odstavka 3.4.2.1.2 te priloge.

3.4.3.2 Zavorni učinek pri zaviranju s segretimi zavorami

Najpozneje 60 sekund po opravljenem postopku segrevanja se izmeri zavorni učinek pri zaviranju s segretimi zavorami pri hitrosti in tlaku v sprožilu zavore iz preizkusa tipa 0.

Pri segretih zavorah srednji polni pojemek, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), ali srednji zavorni navor na podlagi zavorne razdalje, ki je enakovreden srednjemu polnemu pojemku, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), ne sme biti manjši od 3.75 m/s2.

3.4.3.3 Preizkus prostega teka

Glej odstavek 3.4.2.3 te priloge.

3.4.4 Preizkus zavor tipa 0 (simulacija z vklopljenim motorjem)

Namesto preizkusa tipa 0 z vklopljenim motorjem je za namene tega pravilnika sprejemljiva izvedba preizkusa s simuliranjem obremenjenega stanja (glej odstavek 3.2 te priloge).

Kategorija vozila Začetna hitrost – v1 (km/h) M1 80 % vmax ≤ 160 km/h M2 100 km/h M3 90 km/h N1 80 % vmax ≤ 160 km/h N2 100 km/h N3 90 km/h

pri čemer je:

v1 = začetna hitrost ob začetku zaviranja, vmax = najvišja hitrost vozila,

Od začetne vrtilne hitrosti, ki je enakovredna hitrostim vozila iz zgornje tabele, in pri temperaturi zavor ≤ 100 °C na začetku vsake uporabe zavore se trikrat pritisne na zavoro pri istem tlaku v sprožilu zavore, tako da se doseže srednji polni pojemek, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), ali srednji zavorni navor na podlagi zavorne razdalje, ki je enakovreden srednjemu polnemu pojemku, vključno s kotalnim uporom (glej odstavek 3.4.1.1 te priloge), najmanj 5,76 m/s2 za vozila kategorij M1/N1 oziroma 4 m/s2 za vozila kategorij M2/M3/N2/N3.

Povprečje treh rezultatov se šteje za učinkovitost pri zaviranju s hladnimi zavorami.

3.5 Preizkušanje dinamičnih tornih lastnosti (primerjalni preizkus izveden na posamezni kolesni zavori)

Pri hladnih zavorah se učinkovitost nadomestnega zavornega koluta/bobna primerja z originalnimi zavornimi koluti/bobni s primerjavo rezultatov naslednjega preizkusa.

3.5.1 Z nadomestnim zavornim kolutom/bobnom se med postopkom vsaj šestkrat zaporedoma pritisne na zavoro s postopnim povečevanjem pritiska na stopalko ali zavornega tlaka do srednjega polnega pojemka 6 m/s2 (M1, M2, N1) oziroma 5 m/s2 (M3, N2, N3). Pritisk na stopalko ali tlak v vodu ne sme presegati največjega dovoljenega pritiska na stopalko ali tlaka v vodu, ki ga zavorni sistem vozila stalno zagotavlja (npr. vklopni tlak kompresorja). Pred vsakim zaviranjem je začetna temperatura zavornega koluta/bobna ≤ 100 °C.

3.5.2 Preizkus zavor iz odstavka 3.5.1 mora biti izveden tudi z originalnim zavornim kolutom/bobnom.

3.5.3 Dinamične torne lastnosti nadomestnega zavornega koluta/bobna ob koncu postopka (korak 9 ali 18) se lahko štejejo za podobne dinamičnim tornim lastnostnim originalnega zavornega koluta/bobna, če so vrednosti, predpisane glede srednjega polnega pojemka ob enakih tlakih pri delovanju ali pritiskih na stopalko, v zgornjih dveh tretjinah nastale krivulje v mejah ± 8 odstotkov ali ± 0,4 m/s2 glede na vrednosti, ki se dosežejo z originalnim zavornim kolutom/bobnom.

4. PREIZKUSI NEOPOREČNOSTI Z UPORABO VZTRAJNOSTNEGA DINAMOMETRA

Preizkusi se izvedejo v skladu z odstavkom 4.1 (koluti) oziroma 4.2 (bobni).

Zahtevan je en preizkus za vsako preizkusno skupino, razen če nadomestni del pred poškodbo ali okvaro ne doseže zahtevanega števila ciklov (glej odstavek 4.1.1.1.3 oziroma 4.1.1.2.3 te priloge).

Zavora mora biti na dinamometer nameščena v skladu s položajem, v katerem je nameščena na vozilo (ne velja za togo nameščene zavore ali zavore, nameščene s premnikom).

Temperaturo zavornega koluta/zavornega bobna je treba meriti čim bližje torni površini. Meritev temperature je treba zabeležiti, metoda in točka merjenja pa morata biti enaki za vse preizkuse.

Če se med zaviranjem ali med zaviranji v enem zavornem ciklu uporablja zrak za hlajenje, je hitrost dotoka zraka pri zavori omejena na vair = 0,33 v,

pri čemer je:

v = preizkusna hitrost vozila ob začetku zaviranja.

V drugih primerih hlajenje z zrakom ni omejeno.

Temperatura hladilnega zraka mora biti enaka temperaturi okolice.

4.1 Zavorni koluti

4.1.1 Preizkus termične utrujenosti zavornega koluta

Preizkus se izvede z novim kolutom, originalno zavorno čeljustjo zadevnih vozil in z novimi sklopi zavornih oblog zadevnih vozil, ki so bile homologirane v skladu s Pravilnikom št. 13, št. 13-H oziroma št. 90 (v pogojih, kakor so bile nameščene na vozilo, npr. brez zaščitnega maziva).

Po potrebi se lahko obrabljene zavorne obloge med preizkusom zamenjajo.

4.1.1.1 Vozila kategorij M1 in N1

4.1.1.1.1 Preizkusni pogoji (preizkus termične utrujenosti zavornega koluta)

Vztrajnostna masa vztrajnostnega dinamometra se določi v skladu z zahtevami iz odstavkov 3.2.1, 3.2.1.1 in 3.2.1.2 Priloge 11.

Vrtilna hitrost dinamometra mora ustrezati linearni preizkusni hitrosti vozila in je odvisna od srednje vrednosti dinamičnih kotalnih polmerov največjih in najmanjših pnevmatik, odobrenih za to vozilo.

4.1.1.1.2 Preizkusni program (preizkus termične utrujenosti zavornega koluta)

Nove zavorne obloge in novi koluti morajo biti nameščeni na ustrezne zavore in utečeni po postopku iz odstavka 2.2.2.3 Priloge 3. Če so za dokončanje preizkusa potrebne nove zavorne obloge, morajo biti utečene po enakem postopku.

Tabela A11/4.1.1.1.2

Preizkus preizkus termične utrujenosti Kategorije vozil M1/N1 Način zaviranja zaporedna zaviranja Zavorni interval (= ttotal) 70 s Število zaviranj na cikel 2 Zavorni navor, potreben za nastanek pojemka 5,0 m/s2 Skupno število zavornih ciklov 100 ali 150 (glej 4.1.1.1.3) Zaviranje z vmax na 20 km/h Začetna temperatura prvega zaviranja v vsakem ciklu ≤ 100 °C

pri čemer je:

vmax vmax, ki se uporabi pri preizkušanju nadomestnega dela, je tista, ki ustreza vozilu z najvišjim razmerjem med kinetično energijo in maso koluta; tbra dejanski zavorni čas med zaviranjem; tacc najkrajši čas pospeševanja v skladu z močjo pospeševanja zadevnega vozila; trest čas počitka; ttotal zavorni interval (tbra + tacc + trest).

4.1.1.1.3 Rezultat preizkusa (preizkus termične utrujenosti zavornega koluta)

Preizkus se šteje za opravljenega, če je opravljenih 150 ciklov ali več brez poškodb ali okvar.

Če je brez poškodb ali okvar opravljenih manj kot 150 ciklov in več kot 100 ciklov, je treba preizkus ponoviti z novim nadomestnim delom. V takem primeru del opravi preizkus, če je v obeh preizkusih opravljenih več kot 100 ciklov brez poškodb ali okvar.

Če je pred poškodbo ali okvaro opravljenih manj kot 100 ciklov, je treba preizkus opraviti na originalnem delu, nato pa primerjati rezultate. Če se točka poškodbe ali okvare pojavi pri vsaj enakem številu ciklov kot pri številu ciklov originalnega dela – 10 odstotkov, se za preizkus šteje, da je opravljen.

Poškodba v tem primeru pomeni:

(a) radialne razpoke torne površine, ki so daljše od dveh tretjin radialne višine torne površine;

(b) razpoke torne površine, ki segajo do notranjega ali zunanjega premera torne površine;

(c) razpoke, ki segajo skozi katerega od tornih obročev;

(d) vse vrste strukturnih poškodb ali razpok na katerem koli območju zunaj torne površine.

4.1.1.2 Vozila kategorij M2, M3, N2 in N3

4.1.1.2.1 Preizkusni pogoji (preizkus termične utrujenosti zavornega koluta)

4.1.1.2.1.1 Vozila z največjo dovoljeno maso > 7,5 t

Z naslednjim preizkusnim programom se zavorni koluti preizkušajo kot sestavni deli zavornega sistema. Ne posnema dejanskih voznih pogojev, ampak se razume samo kot preizkus sestavnega dela. Parametri, navedeni v tabeli A11/4.1.1.2.1.1, zajemajo zavore, ki se zdaj praviloma uporabljajo pri vozilih z največjo dovoljeno maso > 7,5 t.

Tabela A11/4.1.1.2.1.1

Zunanji premer koluta Preizkusni parameter Preizkusni parameter Primer opreme Preizkusna masa (kg) rdyn [m] „Velikost zavore“/najmanjša možna velikost platišča 320–350 3 100 0,386 17,5″ 351–390 4 500 0,445 19,5″ 391–440 5 300 0,527 22,5″ > 440 (1) (1) (1) —

Vztrajnostna masa vztrajnostnega dinamometra se določi v skladu z zahtevami iz odstavka 3.2.1 Priloge 11 v povezavi s parametri, določenimi v zgornji tabeli (preizkusna masa in rdyn).

Vrtilna hitrost dinamometra mora ustrezati linearni preizkusni hitrosti vozila, ki je odvisna od dinamičnih kotalnih polmerov pnevmatik iz tabele A11/4.1.1.2.1.1.

4.1.1.2.1.2 Vozila z največjo dovoljeno maso > 3,5 t in ≤ 7,5 t

Glede vozil z največjo dovoljeno maso > 3,5 t in ≤ 7,5 t, za katere ne veljajo parametri iz tabele A11/4.1.1.2.1.1, se preizkusni parametri določijo tako, da zajemajo najslabši možni scenarij, ki predstavlja osnovo razpona uporabe nadomestnega zavornega koluta (največja dovoljena masa vozila, največja velikost pnevmatik).

Vztrajnostna masa vztrajnostnega dinamometra se določi v skladu z zahtevami iz odstavkov 3.2.1, 3.2.1.1 in 3.2.1.2 Priloge 11.

Vrtilna hitrost dinamometra mora ustrezati linearni preizkusni hitrosti vozila in je odvisna od srednje vrednosti dinamičnih kotalnih polmerov največjih in najmanjših pnevmatik, odobrenih za to vozilo.

4.1.1.2.2 Preizkusni program (preizkus termične utrujenosti zavornega koluta)

Tabela A11/4.1.1.2.2

Postopek utekanja 100 zaviranj začetna hitrost: 60 km/h končna hitrost: 30 km/h dm izmenično med 1 m/s2 in 2 m/s2 začetna temperatura: ≤ 300 °C (začne se pri sobni temperaturi) 1. Kondicionirano zaviranje 10 zaviranj s 60 na 30 km/h dm izmenično med 1 m/s2 in 2 m/s2 začetna temperatura: ≤ 250 °C 2. Zaviranje pri visoki hitrosti 2 zaviranji s 130 na 80 km/h dm 3 m/s2 začetna temperatura: ≤ 100 °C 3. Kondicionirano zaviranje glej preizkusno fazo 1 4. Zaviranje pri visoki hitrosti glej preizkusno fazo 2 5. Kondicionirano zaviranje glej preizkusno fazo 1 6. Neprekinjeno zaviranje (1) 5 zaviranj pri stalni hitrosti pri: 85 km/h navor pojemka, ki ustreza 0,5 m/s2 čas zaviranja 60 s začetna temperatura: ≤ 80 °C 7. Kondicionirano zaviranje glej preizkusno fazo 1 8. Neprekinjeno zaviranje (2) 5 zaviranj pri stalni hitrosti pri: 85 km/h navor pojemka, ki ustreza 1,0 m/s2 čas zaviranja 40 s začetna temperatura: ≤ 80 °C 9. Ponovitev preizkusnih faz 1 do 8 9- ali 14-krat (kar je primerneje) – glej odstavek 4.1.1.2.3 dm srednji pojemek, povezan z razdaljo.

4.1.1.2.3 Rezultat preizkusa (preizkus termične utrujenosti zavornega koluta)

Preizkus se šteje za opravljenega, če je opravljenih 15 ciklov ali več brez poškodb ali okvar.

Če je brez poškodb ali okvar opravljenih manj kot 15 ciklov in več kot 10 ciklov, je treba preizkus ponoviti z novim nadomestnim delom. V takem primeru del opravi preizkus, če je v obeh preizkusih opravljenih več kot 10 ciklov brez poškodb ali okvar.

Če je pred poškodbo ali okvaro opravljenih manj kot 10 ciklov, je treba preizkus opraviti na originalnem delu, nato pa primerjati rezultate. Če se točka poškodbe ali okvare pojavi pri vsaj enakem številu ciklov kot pri številu ciklov originalnega dela, se za preizkus šteje, da je opravljen.

Poškodba v tem primeru pomeni:

(a) radialne razpoke torne površine, ki so daljše od dveh tretjin radialne višine tornega obroča;

(b) razpoke torne površine, ki segajo do notranjega ali zunanjega premera torne površine;

(c) razpoke, ki segajo skozi katerega od tornih obročev;

(d) vse vrste strukturnih poškodb ali razpok na katerem koli območju zunaj torne površine.

4.1.2 Preizkus visoke obremenitve zavornega koluta

V primeru zamenljivih delov se preizkus visoke obremenitve izvede na novem zavornem kolutu ali na zavornem kolutu, ki se je uporabil za nadomestni preizkus na dinamometru (glej odstavek 3.3 te priloge).

V primeru enakovrednih delov se preizkus visoke obremenitve izvede z novim kolutom, originalno zavorno čeljustjo zadevnih vozil in z novimi sklopi zavornih oblog zadevnih vozil, ki so bile homologirane v skladu s Pravilnikom št. 13, št. 13-H oziroma št. 90 (v pogojih, kakor so bile nameščene na vozilo, npr. brez zaščitnega maziva).

Po potrebi se lahko obrabljene zavorne obloge med preizkusom zamenjajo.

4.1.2.1 Vozila kategorij M1 in N1

4.1.2.1.1 Preizkusni pogoji (preizkus visoke obremenitve zavornega koluta)

Glej odstavek 4.1.1.1.1.

4.1.2.1.2 Preizkusni program (preizkus visoke obremenitve zavornega koluta)

Nove zavorne obloge in novi koluti morajo biti nameščeni na ustrezne zavore in utečeni po postopku iz odstavka 2.2.2.3 Priloge 3. Če so za dokončanje preizkusa potrebne nove zavorne obloge, morajo biti utečene po enakem postopku.

Tabela A11/4.1.2.1.2

Preizkus preizkus visoke obremenitve Kategorije vozil M1/N1 Način zaviranja enkratno zaviranje Število zaviranj 70 Začetna temperatura ob začetku zaviranja ≤ 100 °C Zavorni navor, potreben za nastanek pojemka 10,0 m/s2 s tlakom ≤ 16 000 kPa ali p = 16 000 kPa (< 10,0 m/s2) Zaviranje z vmax na 10 km/h

pri čemer je vmax, ki se uporabi pri preizkušanju nadomestnega dela, tista, ki ustreza vozilu z najvišjim razmerjem med kinetično energijo in maso koluta.

4.1.2.1.3 Rezultat preizkusa (preizkus visoke obremenitve zavornega koluta)

Preizkus se šteje za opravljenega, če je opravljenih 70 zaviranj ali več brez poškodb ali okvar.

Če je pred poškodbo ali okvaro opravljenih manj kot 70 zaviranj, je treba preizkus opraviti na originalnem delu, nato pa primerjati rezultate. Če se točka poškodbe ali okvare pojavi pri vsaj enakem številu ciklov kot pri številu ciklov originalnega dela – 10 odstotkov, se za preizkus šteje, da je opravljen.

Poškodba v tem primeru pomeni:

(a) radialne razpoke torne površine, ki so daljše od dveh tretjin radialne višine torne površine;

(b) razpoke torne površine, ki segajo do notranjega ali zunanjega premera torne površine;

(c) razpoke, ki segajo skozi katerega od tornih obročev;

(d) vse vrste strukturnih poškodb ali razpok na katerem koli območju zunaj torne površine.

4.1.2.2 Vozila kategorij M2, M3, N2 in N3

4.1.2.2.1 Preizkusni pogoji (preizkus visoke obremenitve zavornega koluta)

Glej odstavek 4.1.1.2.1.

4.1.2.2.2 Preizkusni program (preizkus visoke obremenitve zavornega koluta)

Utekanje v skladu s tabelo A11/4.1.1.2.2.

Opravi se 500 zaviranj s hitrosti 50 km/h na 10 km/h z zavornim navorom, ki znaša 90 odstotkov največjega zavornega navora, ki se uporablja za ustrezno zavorno čeljust.

Začetna temperatura: ≤ 200 °C.

4.1.2.2.3 Rezultat preizkusa (preizkus visoke obremenitve zavornega koluta)

Preizkus se šteje za opravljenega, če na zavornem kolutu po 500 zaviranjih ni nobenih razpok. Preizkus se šteje za veljavnega, če se za najmanj 90 odstotkov zaviranj doseže zahtevani največji navor, pod pogojem, da se za ostalih 10 odstotkov uporabi najvišji tlak.

Poškodba v tem primeru pomeni:

(a) radialne razpoke torne površine, ki so daljše od dveh tretjin radialne višine torne površine;

(b) razpoke torne površine, ki segajo do notranjega ali zunanjega premera torne površine;

(c) razpoke, ki segajo skozi katerega od tornih obročev;

(d) vse vrste strukturnih poškodb ali razpok na katerem koli območju zunaj torne površine.

4.2 Zavorni bobni

4.2.1 Preizkus termične utrujenosti zavornega bobna

Preizkus se izvede z novim bobnom z novimi sklopi zavornih oblog, ki so bile homologirane v skladu s Pravilnikom št. 13, št. 13-H oziroma št. 90 (po potrebi brez zaščitnega maziva).

Dovoljena je strojna obdelava oblog, da se doseže dober stik med oblogo in bobnom.

4.2.1.1 Vozila kategorij M1 in N1

4.2.1.1.1 Preizkusni pogoji (preizkus termične utrujenosti zavornega bobna)

Vztrajnostna masa vztrajnostnega dinamometra se določi v skladu z zahtevami iz odstavkov 3.2.1, 3.2.1.1 in 3.2.1.2 Priloge 11.

Vrtilna hitrost dinamometra mora ustrezati linearni preizkusni hitrosti vozila in je odvisna od srednje vrednosti dinamičnih kotalnih polmerov največjih in najmanjših pnevmatik, odobrenih za to vozilo.

4.2.1.1.2 Preizkusni program (preizkus termične utrujenosti zavornega bobna)

Zahteve glede termične utrujenosti za zavorne bobne so zajete v preizkusih visoke obremenitve iz odstavka 4.2.2.1.2.

4.2.1.1.3 Rezultat preizkusa (preizkus termične utrujenosti zavornega bobna)

Glej odstavek 4.2.2.1.3.

4.2.1.2 Vozila kategorij M2, M3, N2 in N3

4.2.1.2.1 Preizkusni pogoji (preizkus termične utrujenosti zavornega bobna)

4.2.1.2.1.1 Vozila z največjo dovoljeno maso > 7,5 t

Z naslednjim preizkusnim programom se zavorni bobni preizkušajo kot sestavni deli zavornega sistema. Ne posnema dejanskih voznih pogojev, ampak se razume samo kot preizkus sestavnega dela. Parametri, navedeni v tabeli A11/4.2.1.2.1.1, zajemajo zavore, ki se zdaj praviloma uporabljajo pri vozilih z največjo dovoljeno maso > 7,5 t.

Tabela A11/4.2.1.2.1.1

Notranji premer bobna [mm] Širina obloge Običajni premer platišča < 130 mm 130–190 mm > 190 mm Preizkusna masa [kg] Polmer pnevmatik [m] Preizkusna masa [kg] Polmer pnevmatik [m] Preizkusna masa [kg] Polmer pnevmatik [m] < 330 2 750 0,402 3 200 0,390 5 500 0,402 17,5″ 330–390 (2) (2) 3 400 0,480 5 500 0,516 19,5″ 391–430 3 400 0,510 4 500 0,527 5 500 0,543 22,5″ > 430 (2) (2) (2) (2) (2) (2) —

Vztrajnostna masa vztrajnostnega dinamometra se določi v skladu z zahtevami iz odstavka 3.2.1 Priloge 11 v povezavi s parametri, določenimi v zgornji tabeli (preizkusna masa in rdyn).

Vrtilna hitrost dinamometra mora ustrezati linearni preizkusni hitrosti vozila, ki je odvisna od dinamičnih kotalnih polmerov pnevmatik iz tabele A11/4.2.1.2.1.1.

4.2.1.2.1.2 Vozila z največjo dovoljeno maso > 3,5 t in ≤ 7,5 t

Glede vozil z največjo dovoljeno maso > 3,5 t in ≤ 7,5 t, za katere ne veljajo parametri iz tabele A11/4.1.1.2.1.1, se preizkusni parametri določijo tako, da zajemajo najslabši možni scenarij, ki predstavlja osnovo razpona uporabe nadomestnega zavornega bobna (največja dovoljena masa vozila, največja velikost pnevmatik).

Vztrajnostna masa vztrajnostnega dinamometra se določi v skladu z zahtevami iz odstavkov 3.2.1, 3.2.1.1 in 3.2.1.2 Priloge 11.

Vrtilna hitrost dinamometra mora ustrezati linearni preizkusni hitrosti vozila in je odvisna od srednje vrednosti dinamičnih kotalnih polmerov največjih in najmanjših pnevmatik, odobrenih za to vozilo.

4.2.1.2.2 Preizkusni program (preizkus termične utrujenosti zavornega bobna)

Tabela A11/4.2.1.2.2

Preizkus Preizkus termične utrujenosti Postopek utekanja 200 zaviranj začetna hitrost: 60 km/h končna hitrost: 5 km/h dm izmenično med 1 m/s2 in 2 m/s2 začetna temperatura: ≤ 200 °C (začne se pri sobni temperaturi) Utekanje se lahko opusti, če vložnik vloge za podelitev homologacije meni, da ni potrebno. Način zaviranja zaporedna zaviranja Število zaviranj 250 ali 300 (kar je primerneje) – glej odstavek 4.2.1.2.3 Opomba: Preizkus se prekine ob pojavu razpoke, ki sega skozi boben. Zavorni navor, potreben za nastanek pojemka 3,0 m/s2 Zaviranje s 130 na 80 km/h Začetna temperatura vsakega zaviranja ≤ 50 °C Hlajenje v skladu z odstavkom 3.2.3 dovoljeno

4.2.1.2.3 Rezultat preizkusa (preizkus termične utrujenosti zavornega bobna)

Preizkus se šteje za opravljenega, če je opravljenih 300 zaviranj ali več brez poškodb ali okvar.

Če je brez poškodb ali okvar opravljenih manj kot 300 in več kot 250 zaviranj, mora tehnična služba preizkus ponoviti na novem nadomestnem delu. V takem primeru del opravi preizkus, če je v obeh preizkusih opravljenih več kot 250 zaviranj brez poškodb ali okvar.

Če je pred poškodbo ali okvaro opravljenih manj kot 250 zaviranj, je treba preizkus opraviti na originalnem delu, nato pa primerjati rezultate – če se točka poškodbe ali okvare pojavi pri vsaj enakem številu zaviranj kot točka poškodbe ali okvare originalnega dela, se za preizkus šteje, da je opravljen.

Poškodba v tem primeru pomeni:

(a) razpoke torne površine, ki so daljše od dveh tretjin osne širine torne površine;

(b) razpoke torne površine, ki segajo do zunanjega osnega roba bobna;

(c) razpoke, ki segajo skozi boben;

(d) vse vrste strukturnih poškodb ali razpok na katerem koli območju zunaj torne površine.

4.2.2 Preizkus visoke obremenitve zavornega bobna

V primeru zamenljivih delov se preizkus visoke obremenitve izvede na novem zavornem bobnu ali na zavornem bobnu, ki se je uporabil za nadomestni preizkus na dinamometru (glej odstavek 3.3 te priloge).

V primeru enakovrednih delov se preizkus visoke obremenitve izvede z novim bobnom, originalno zavoro zadevnih vozil in z novimi sklopi zavornih oblog zadevnih vozil, ki so bile homologirane v skladu s Pravilnikom št. 13, št. 13-H oziroma št. 90 (v pogojih, kakor so bile nameščene na vozilo, npr. brez zaščitnega maziva).

Po potrebi se lahko obrabljene zavorne obloge med preizkusom zamenjajo.

4.2.2.1 Vozila kategorij M1 in N1

4.2.2.1.1 Preizkusni pogoji (preskus visoke obremenitve zavornega bobna)

Glej odstavek 4.2.1.1.1.

4.2.2.1.2 Preizkusni program (preizkus visoke obremenitve zavornega bobna)

Ta preizkus zajema tudi zahteve preizkusa termične utrujenosti (glej odstavek 4.2.1.1.2).

Preizkus se opravi v skladu z naslednjo tabelo:

Tabela A11/4.2.2.1.2

Postopek utekanja Pri v1 = 80 km/h in v2 = 10 km/h ter začetni temperaturi ≤ 100 °C se stokrat zaporedoma pritisne na zavoro. Pojemek prvega zaviranja mora biti stalnih 1,5 m/s2. Od drugega do zadnjega zaviranja tlak ostane stalen in enak povprečju prvega zaviranja. Utekanje je treba nadaljevati, dokler ni dosežen vsaj 80-odstotni stik med oblogo in bobnom. Preizkus preizkus visoke obremenitve zavornega bobna Način zaviranja enkratno zaviranje Število zaviranj 100 Začetna temperatura ob začetku zaviranja ≤ 100 °C Zavorni navor, potreben za nastanek pojemka 10,0 m/s2 s tlakom ≤ 16 000 kPa ali p = 16 000 kPa (< 10,0 m/s2) Zaviranje z vmax na 10 km/h

pri čemer je vmax, ki se uporabi pri preizkušanju nadomestnega dela, tista, ki ustreza vozilu z najvišjim razmerjem med kinetično energijo in maso koluta.

4.2.2.1.3 Rezultat preizkusa (preizkus visoke obremenitve zavornega bobna)

Preizkus se šteje za opravljenega, če je opravljenih 100 zaviranj ali več brez poškodb ali okvar.

Če je pred poškodbo ali okvaro opravljenih manj kot 100 zaviranj, je treba preizkus opraviti na originalnem delu, nato pa primerjati rezultate. Če se točka poškodbe ali okvare pojavi pri vsaj enakem številu ciklov kot pri številu ciklov originalnega dela – 10 odstotkov, se za preizkus šteje, da je opravljen.

Poškodba v tem primeru pomeni:

(a) razpoke torne površine, ki so daljše od dveh tretjin osne širine torne površine;

(b) razpoke torne površine, ki segajo do zunanjega osnega roba bobna;

(c) razpoke, ki segajo skozi boben;

(d) vse vrste strukturnih poškodb ali razpok na katerem koli območju zunaj torne površine.

4.2.2.2 Vozila kategorij M2, M3, N2 in N3

4.2.2.2.1 Preizkusni pogoji (preskus visoke obremenitve zavornega bobna)

Glej odstavek 4.2.1.2.1.

4.2.2.2.2 Preizkusni program (preizkus visoke obremenitve zavornega bobna)

Tabela A11/4.2.2.2.2

Preizkus preizkus visoke obremenitve Postopek utekanja 200 zaviranj začetna hitrost: 60 km/h končna hitrost: 5 km/h dm izmenično med 1 m/s2 in 2 m/s2 začetna temperatura: ≤ 200 °C (začne se pri sobni temperaturi) Utekanje se lahko opusti, če vložnik vloge za podelitev homologacije meni, da ni potrebno. Skupno število zaviranj 150 Začetna temperatura zavornega bobna pri vsakem zaviranju ≤ 100 °C Zaviranje s 60 km/h na ≤ 5 km/h Zavorni navor, potreben za nastanek pojemka 6 m/s2 Hlajenje (tudi z odstopanjem od odstavka 3.2.3 te priloge) dovoljeno

4.2.2.2.3 Rezultat preizkusa (preizkus visoke obremenitve zavornega bobna)

Rezultat preizkusa je pozitiven, če se na zavornem bobnu ne pojavijo razpoke.

Preizkus se šteje za veljavnega, če se za najmanj 90 odstotkov zaviranj doseže zahtevani največji navor, pod pogojem, da se za ostalih 10 odstotkov uporabi najvišji tlak.

Poškodba v tem primeru pomeni:

(a) radialne razpoke torne površine, ki so daljše od dveh tretjin radialne višine torne površine;

(b) razpoke torne površine, ki segajo do notranjega ali zunanjega premera torne površine;

(c) razpoke, ki segajo skozi katerega od tornih obročev;

(d) vse vrste strukturnih poškodb ali razpok na katerem koli območju zunaj torne površine.

(1) Glede preizkusne mase in dinamičnega kotalnega polmera pnevmatike se dogovorita vložnik in tehnična služba.

(2) Glede preizkusne mase in dinamičnega kotalnega polmera pnevmatike se dogovorita vložnik in tehnična služba.