I 
 
(Akti, katerih objava je obvezna) 
 
   
Pravilnik št. 49 Ekonomske komisije Združenih narodov za Evropo 
(UN/ECE) – Enotne določbe o homologaciji motorjev na kompresijski 
vžig in zemeljski plin ter motorjev na prisilni vžig, ki za gorivo 
uporabljajo utekočinjeni naftni plin, in vozil, opremljenih z motorji na 
kompresijski vžig in zemeljski plin ter motorji na prisilni vžig, ki za 
gorivo uporabljajo utekočinjeni naftni plin, glede na emisije 
onesnaževal iz motorja 
  
Revizija 3
 
 
ki vključuje:  
spremembe 01 – datum veljavnosti: 14. maj 1990 
spremembe 02 – datum veljavnosti: 30. december 1992 Popravek 1 sprememb 02 ob upoštevanju notifikacije pri depozitarju      C.N.232.1992.TREATIES–32 z dne 11. septembra 1992 Popravek 2 sprememb 02 ob upoštevanju notifikacije pri depozitarju      C.N.353.1995.TREATIES–72 z dne 13. novembra 1995 Popravek 1 revizije 2 (napake – le angleščina) Dodatek 1 k spremembam 02 – datum veljavnosti: 18. maj 1996 Dodatek 2 k spremembam 02 – datum veljavnosti: 28. avgust 1996 Popravek 1 Dodatka 1 k spremembam 02 ob upoštevanju notifikacije pri depozitarju      C.N.426.1997.TREATIES–96 z dne 21. novembra 1997 Popravek 2 Dodatka 1 k spremembam 02 ob upoštevanju notifikacije pri depozitarju      C.N.272.1999.TREATIES–2 z dne 12. aprila 1999 Popravek 1 Dodatka 2 k spremembam 02 ob upoštevanju notifikacije pri depozitarju      C.N.271.1999.TREATIES–1 z dne 12. aprila 1999 spremembe 03 – datum veljavnosti: 27. december 2001 spremembe 04 – datum veljavnosti: 31. januar 2003
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/1
1. PODROČJE UPORABE 
 
Ta pravilnik velja za emisije plinastih in trdnih onesnaževal iz motorjev na kompresijski vžig in zemeljski plin ter motorjev na prisilni vžig, ki za gorivo uporabljajo utekočinjeni naftni plin, ki se uporabljajo v pogonskih motornih vozilih, ki so načrtovani za hitrosti nad 25 km/h, kategorij 1
/2/M1 s skupno maso nad 3,5 tone, 
M 2, M 3, N 1, N 2 in N 3. 
 2. OPREDELITVE POJMOV IN OKRAJŠAVE  
V tem pravilniku: 
 2.1. „preskusni cikel“ pomeni zaporedje preskusnih točk, od katerih ima vsaka opredeljeno 
število vrtljajev in navor ter jim mora motor slediti v ustaljenem stanju (preskus ESC) ali v prehodnih pogojih delovanja (preskus ETC, ELR); 
 2.2. „homologacija motorja (družine motorjev)“ pomeni homologacijo tipa motorja 
(družine motorjev) glede na raven emisije plinastih in trdnih onesnaževal; 
 2.3. „dizelski motor“ pomeni motor, ki deluje po načelu kompresijskega vžiga; 
 „plinski motor“ pomeni motor, ki za gorivo uporablja zemeljski ali utekočinjeni naftni plin; 
 2.4. „tip motorja“ pomeni kategorijo motorjev, ki se bistveno ne razlikujejo v značilnostih 
motorja, opredeljenih v Prilogi 1 k temu pravilniku; 
 2.5. „družina motorjev“ pomeni proizvajalčevo razvrstitev motorjev v skupine, ki imajo po 
konstrukciji, kot je opredeljena v Dodatku 2 Priloge 1 k temu pravilniku, podobne značilnosti emisij izpušnih plinov; vsi člani družine morajo ustrezati veljavnim mejnim vrednostim emisij; 
 2.6. „osnovni motor“ pomeni motor, izbran v družini motorjev tako, da bodo njegove 
emisijske značilnosti reprezentativne za to družino motorjev; 
 2.7. „plinasta onesnaževala“ pomeni ogljikov monoksid, ogljikovodike (predpostavlja se 
razmerje CH1,85 za dizel, CH2,525 za utekočinjeni naftni plin in predvidena molekula CH3O0,5 za dizelske motorje, ki za gorivo uporabljajo etanol), nemetanske ogljikovodike (predpostavlja se razmerje CH1,85 za dizelsko gorivo, CH2,525 za utekočinjeni naftni plin in CH2,93 za zemeljski plin), metan (predpostavlja se razmerje 
                    
 
1 / V skladu s Prilogo 7 h Konsolidirani resoluciji o proizvodnji vozil (R.E.3), 
(TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2). 
2 / Motorji, ki jih uporabljajo pogonska vozila kategorij N1, N2 in M2, homologirana v skladu s tem 
pravilnikom, kadar so takšna vozila homologirana v skladu s Pravilnikom št. 83. L 375/2 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
CH4 za zemeljski plin) in dušikove okside, ki so izraženi z ekvivalentom dušikovega 
dioksida (NO2);  
 
„trdna onesnaževala“ pomeni vsako snov, ki se nabere na posebnem filtru, ko se 
izpušni plini razredčijo s čistim filtriranim zrakom, tako da temperatura ne preseže 325 K (52 °C); 
 2.8. „saje“ pomeni delce, ki so v obliki suspenzije razporejeni v toku izpušnih plinov iz 
dizelskega motorja in ki absorbirajo, odbijajo ali lomijo svetlobo; 
 2.9. „izhodna moč“ pomeni moč v ES kW, izmerjeno na preskusni napravi na koncu 
ročične gredi, ali enakovredno moč, izmerjeno v skladu z metodo za merjenje moči iz Pravilnika št. 24; 
 
2.10. „največja deklarirana moč (P
max)“ pomeni največjo moč v ES kW (izhodno moč), 
kakor jo je proizvajalec navedel v vlogi za podelitev homologacije; 
 2.11. „odstotek obremenitve“ pomeni delež največjega razpoložljivega navora pri 
določenem številu vrtljajev motorja; 
 2.12 „preskus ESC“ pomeni preskusni cikel, ki ga sestavlja 13 faz delovanja v ustaljenem stanju, izvedenih v skladu z odstavkom 5.2. tega pravilnika; 
 2.13 „preskus ELR“
 pomeni preskusni cikel, ki ga sestavlja zaporedje korakov obremenitve 
pri konstantnem številu vrtljajev motorja, izvedenih v skladu z odstavkom 5.2. tega pravilnika; 
 2.14 „preskus ETC“
 pomeni preskusni cikel, ki ga sestavlja 1 800 prehodnih faz delovanja 
od sekunde do sekunde, izvedenih v skladu z odstavkom 5.2. tega pravilnika; 
 2.15 „območje števila vrtljajev obratovanja motorja“
 pomeni območje števila vrtljajev 
motorja, ki se najpogosteje uporablja med obratovanjem motorja na terenu ter ki leži med nizkim in visokim številom vrtljajev iz Priloge 4 k temu pravilniku; 
 2.16 „nizko števila vrtljajev (n
lo)“ pomeni najnižje število vrtljajev motorja, pri kateri 
doseže 50 % največje deklarirane moči; 
 2.17 „visoko število vrtljajev (n
hi)“ pomeni najvišje število vrtljajev motorja, pri kateri 
doseže 70 % največje deklarirane moči; 
 2.18 „število vrtljajev motorja A, B in C“
 pomeni število vrtljajev motorja za preskus v 
območju števila vrtljajev obratovanja motorja, ki se morajo uporabljati za preskusa ESC in ELR iz Dodatka 1 Priloge 4 k temu pravilniku; 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/3
2.19 „upravljano območje“  pomeni območje med številom vrtljajev motorja A in C ter pri 
25- do 100-odstotni obremenitvi; 
 
2.20 „referenčno število vrtljajev  (n ref)“ pomeni 100-odstotno vrednost števila vrtljajev, ki 
se mora uporabiti za denormalizacijo vrednosti relativnega števila vrtljajev preskusa ETC iz Dodatka 2 Priloge 4 k temu pravilniku; 
 
2.21 „merilnik motnosti“
 pomeni instrument za merjenje motnosti zaradi delcev po načelu 
slabljenja svetlobe; 
 2.22 „območje zemeljskega plina“
 pomeni eno od območij, H ali L, iz evropskega 
standarda EN 437 iz novembra 1993; 
 
2.23 „samoprilagodljivost“  pomeni vsako napravo motorja, ki omogoča ohranjanje 
konstantnega razmerja zrak/gorivo; 
 
2.24 „ponovna kalibracija“  pomeni fino nastavitev motorja na zemeljski plin, da se 
zagotovi enaka zmogljivost (moč, poraba goriva) v različnem območju zemeljskega plina; 
 
2.25. „Wobbejev indeks (spodnji Wl ali zgornji Wu)“
 pomeni razmerje med ustrezno 
kalorično vrednostjo plina na enoto prostornine in kvadratnim korenom njegove relativne gostote pod enakimi referenčnimi pogoji; 
  
2.26. „faktor λ-premika (S
λ)“ pomeni izraz, ki opisuje potrebno prožnost sistema 
upravljanja motorja glede spremembe razmerja presežnega zraka λ, če motor za gorivo uporablja plinasto spojino, ki se razlikuje od čistega metana (za izračun S
λ glej 
Prilogo 8); 
 
2.27. „EEV“  pomeni do okolja bolj prijazno vozilo, ki je tip vozila, ki ga poganja motor, ki 
ustreza dopustnim mejnim vrednostim emisij iz vrstice C tabel v odstavku 5.2.1. tega pravilnika; 
 
2.28. „odklopna naprava“
 pomeni napravo, ki meri, zaznava ali se odziva na obratovalne 
spremenljivke (npr. hitrost vozila, število vrtljajev motorja, uporabljena prestava, temperatura, tlak v polnilnem zbiralniku ali kateri koli drug parameter) za vključitev, prilagajanje, zakasnitev ali izključitev delovanja katerega koli sestavnega dela ali sistema za uravnavanje emisij, tako da se učinkovitost sistema za uravnavanje emisij v običajnih pogojih uporabe vozila zmanjša, razen če je uporaba takšne naprave v veliki meri vključena v veljavne preskusne postopke certificiranja emisij; 
 plin zrak plin H W ρ ρ / × =L 375/4 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
2.29. „pomožna krmilna naprava“  pomeni sistem, funkcijo ali strategijo nadzora, 
priključeno na motor ali vozilo, ki se uporablja za zaščito motorja in/ali njegove 
pomožne opreme pred delovnimi pogoji, ki bi lahko povzročili poškodbe ali okvare, ali se uporablja za lažji zagon motorja. Pomožna krmilna naprava je lahko tudi strategija ali ukrep, za katerega se zadovoljivo dokaže, da ni odklopna naprava; 
 
2.30. „iracionalna strategija za uravnavanje emisij
“ pomeni katero koli strategijo ali ukrep, 
ki pri obratovanju vozila v običajnih pogojih uporabe zmanjša učinkovitost sistema za uravnavanje emisij pod pričakovano raven na uporabljanih postopkih preskusa emisij. 
 
 
Slika 1 : Posebne opredelitve preskusnih ciklov 
  
2.31. Simboli in okrajšave  2.31.1.  Simboli preskusnih parametrov 
 
Simbol
 Enota  Izraz  
A P m² površina preseka izokinetične sonde za vzorčenje  
A T m² površina preseka izpušne cevi  
CE E  - učinkovitost etana  
CE M - učinkovitost metana  
C1 - ogljikovodik, ekvivalenten ogljiku 1  
conc ppm / vol% spodnji indeks, ki označuje koncentracijo  
D 0 m³/s odsek na osi za kalibracijsko funkcijo PDP črpalke  
DF - faktor redčenja  
D - konstanta Besselove funkcije  
E - konstanta Besselove funkcije  
E Z g/kWh interpolirana emisija NO x kontrolne točke  
f a - laboratorijski atmosferski faktor  
f c s-1 mejna frekvenca Besselovega filtra  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/5
Simbol  Enota  Izraz  
F FH  - specifični faktor goriva za preračun vlažne 
koncentracije za suho koncentracijo  
F S  - stehiometrični faktor  
G AIRW
 kg/h masni pretok vlažnega polnilnega zraka  
G AIRD
 kg/h masni pretok suhega polnilnega zraka  
G DILW
 kg/h masni pretok vlažnega zraka za redčenje  
G EDFW
 kg/h ekvivalent masnega pretoka razredčenih vlažnih 
izpušnih plinov  
G EXHW
 kg/h masni pretok vlažnih izpušnih plinov  
G FUEL
 kg/h masni pretok goriva  
G TOTW
 kg/h masni pretok vlažnih razredčenih izpušnih plinov  
H MJ/m³ kalorična vrednost  
H REF  g/kg referenčna vrednost absolutne vlage (10,71 g/kg)  
H a g/kg absolutna vlaga polnilnega zraka  
H d g/kg absolutna vlaga zraka za redčenje  
HTCRA
Tmol/mol razmerje vodik : ogljik  
I - spodnji indeks, ki označuje posamezno fazo  
K - Besselova konstanta  
K m-1 absorpcijski koeficient svetlobe  
K H,D - korekcijski faktor zaradi vlažnosti NO x za dizelske 
motorje 
K H,G - korekcijski faktor zaradi vlažnosti NO x za plinske 
motorje 
K V  kalibracijska funkcija CFV  
K W,a - korekcijski faktor polnilnega zraka iz suhega v 
vlažnega 
K W,d - korekcijski faktor zraka za redčenje iz suhega v 
vlažnega 
K W,e - korekcijski faktor razredčenih izpušnih plinov iz 
suhih v vlažne  
K W,r - korekcijski faktor nerazredčenih izpušnih plinov iz 
suhih v vlažne  
L % odstotek navora glede na največji navor pri 
preskusnem motorju  
L a m dejanska dolžina optične poti  
M  naklon kalibracijske funkcije PDP  
Mass g/h or g spodnji indeks, ki označuje masni pretok (razmerje)  
M DIL kg masa vzorca zraka za redčenje, ki gre skozi filtre za L 375/6 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Simbol  Enota  Izraz  
vzorčenje delcev  
M d mg masa vzorca zbranih delcev zraka za redčenje  
M f mg masa vzorca zbranih delcev  
M f,p mg masa vzorca delcev, zbranih na primarnem filtru  
M f,b mg masa vzorca delcev, zbranih na sekundarnem filtru  
M SAM kg masa vzorca razredčenih izpušnih plinov, ki gre skozi 
filtre za vzorčenje delcev  
M SEC kg masa sekundarnega zraka za redčenje  
M TOTW  kg skupna masa CVS v ciklu na vlažni osnovi  
M TOTW,i  kg trenutna masa CVS na vlažni osnovi  
N % motnost  
N P - skupno število vrtljajev PDP v ciklu  
N P,i - število vrtljajev PDP v časovnem intervalu  
N min-1 števila vrtljajev motorja  
n P s-1 števila vrtljajev PDP  
n hi min-1 visoko število vrtljajev motorja  
n lo min-1 nizko število vrtljajev motorja  
n ref min-1 referenčno število vrtljajev motorja za preskus ETC  
p a kPa tlak nasičene pare polnilnega zraka motorja  
p A kPa absolutni tlak  
p B kPa skupni atmosferski tlak  
p d kPa tlak nasičene pare zraka za redčenje  
p s kPa suh atmosferski tlak  
p 1 kPa podtlak pri vstopu v črpalko  
P(a) kW moč, ki jo absorbira dodatna oprema, ki se namesti za 
preskus  
P(b) kW moč, ki jo absorbira dodatna oprema, ki se odstrani 
za preskus 
P(n) kW nekorigirana izhodna moč  
P(m) kW moč, izmerjena na preskusni napravi  
Ω - Besselova konstanta  
Q s m³/s stopnja prostorninskega pretoka v sistemu CVS  
q - razmerje redčenja  
r - razmerje presekov izokinetične sonde in izpušne cevi
R a % relativna vlaga polnilnega zraka  
R d % relativna vlaga zraka za redčenje  
R f - faktor odzivnosti analizatorja s plamensko ionizacijo 
za merjenje ogljikovodikov  
ρ kg/m³ gostota  
S kW nastavitev dinamometra  
S i m-1 trenutna stopnja dimljenja  
S λ - faktor λ-premika 
T K absolutna temperatura  
T a K absolutna temperatura polnilnega zraka  
t s čas merjenja  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/7
Simbol  Enota  Izraz  
t e s električni odzivni čas  
t f s odzivni čas filtra za Besselovo funkcijo  
t p s fizični odzivni čas  
∆t s časovni interval med zaporednimi podatki o 
dimljenju (= 1/frekvenca vzorčenja)  
∆t i s časovni interval za trenutni pretok skozi sistem CFV  
τ % prepustnost svetlobe v dimu  
V 0 m³/rev stopnja prostorninskega pretoka v sistemu PDP pri 
dejanskih pogojih  
W - Wobbejev indeks  
W act kWh dejansko delo cikla ETC  
W ref kWh referenčno delo cikla ETC  
WF - vplivni faktor  
WF E - efektivni vplivni faktor  
X 0 m³/rev kalibracijska funkcija prostorninskega pretoka v 
sistemu PDP  
Y i m-1 1 s izračunane povprečne vrednosti dimljenja po 
Besselu 
 
 L 375/8 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
2.31.2. Simboli kemičnih sestavin 
 
CH 4 metan 
C 2H 6 
C 2H 5OH etan etanol 
C
3H 8 propan 
CO ogljikov monoksid DOP dioktilftalat CO
2 ogljikov dioksid 
HC ogljikovodiki NMHC nemetanski ogljikovodiki NOx dušikovi oksidi NO dušikov oksid NO
2 dušikov dioksid 
PT delci 
 2.31.3. Okrajšave  
CFV venturijeva cev s kritičnim pretokom  
CLD kemiluminiscenčni detektor  
ELR Evropski preskus odzivnosti na obremenitev  
ESC Evropski cikel ustaljenega stanja  
ETC Evropski cikel prehodnega stanja  
FID plamensko-ionizacijski detektor  
GC plinski kromatograf  
HCLD ogrevani kemiluminiscenčni detektor  
HFID ogrevani plamensko-ionizacijski detektor  
LPG utekočinjeni naftni plin  
NDIR analizator CO in CO
2 po nedisperzni infrardeči 
spektroskopski metodi  
NG zemeljski plin  
NMC izločevalnik nemetanov  
 
 
3. Vloga za podelitev homologacije motorja kot samostojne tehnične enote  
 3.1.1 Vlogo za podelitev homologacije tipa motorja glede na raven emisije plinastih in trdnih 
onesnaževal predloži proizvajalec motorja ali njegov ustrezno pooblaščen zastopnik. 
 3.1.2. Vlogi se priložijo potrebni dokumenti v treh izvodih. Vključuje vsaj bistvene 
značilnosti motorja iz Priloge 1 k temu pravilniku. 
 3.1.3. Motor, katerega značilnosti ustrezajo „tipu motorja“ iz Priloge 1, se predloži tehnični 
službi, ki izvaja homologacijske preskuse, iz odstavka 5. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/9
3.2. Vloga za podelitev homologacije za tip vozila glede na njegov motor  
 
3.2.1. Vlogo za podelitev homologacije tipa vozila glede na emisijo plinastih in trdnih 
onesnaževal iz njegovega motorja predloži proizvajalec vozila ali njegov ustrezno pooblaščen zastopnik. 
 3.2.2. Vlogi se priložijo potrebni dokumenti v treh izvodih. Vključuje vsaj:  3.2.2.1. bistvene značilnosti motorja iz Priloge 1;  3.2.2.2. opis sestavnih delov, povezanih z motorjem, iz Priloge 1;  3.2.2.3. kopijo obrazca za sporočilo o homologaciji tipa (Priloga 2A) za vgrajen tip motorja.  3.3. Vloga za podelitev homologacije za tip vozila s homologiranim motorjem
 
 3.3.1. Vlogo za podelitev homologacije vozila glede na emisijo plinastih in trdnih onesnaževal 
iz njegovega homologiranega dizelskega motorja ali družine motorjev in glede na raven plinastih onesnaževal iz njegovega homologiranega plinskega motorja ali družine motorjev mora predložiti proizvajalec vozila ali njegov ustrezno pooblaščen zastopnik. 
 3.3.2. Vlogi je treba priložiti potrebne dokumente v treh izvodih in naslednje podatke:  3.3.2.1. opis tipa vozila in delov vozila, ki so povezani z motorjem, s podatki iz Priloge 1, kjer 
je primerno, ter kopijo obrazca sporočila o homologaciji (Priloga 2a) motorja ali družine motorjev, če je primerno, kot samostojne tehnične enote, ki je vgrajena v tip vozila. 
 4. HOMOLOGACIJA  4.1. Homologacija univerzalnega goriva
 
  Homologacija univerzalnega goriva se podeli pod naslednjimi pogoji:  4.1.1. V primeru dizelskega goriva: če v skladu z odstavkom 3.1., 3.2. ali 3.3. tega pravilnika 
motor ali vozilo izpolnjuje zahteve iz odstavkov 5., 6. in 7. spodaj o referenčnem gorivu iz Priloge 5 k temu pravilniku, je treba homologacijo takšnega tipa motorja ali vozila podeliti. 
 4.1.2. Pri zemeljskem plinu mora osnovni motor izkazovati sposobnost prilagoditve na vsako 
sestavo goriva, ki se lahko pojavi na trgu. Pri zemeljskem plinu sta običajni dve vrsti goriva, visokokalorično gorivo (plin H) in nizkokalorično gorivo (plin L), vendar imata zelo širok razpon; znatno se razlikujeta v energijski vsebnosti, izraženi z Wobbejevim 
indeksom, in v faktorju λ-premika (S
λ). Formuli za izračun Wobbejevega indeksa in S λ 
sta podani v odstavkih 2.25 in 2.26. Zemeljski plini s faktorjem λ-premika med 0,89 in 
1,08 (0,89 ≤ S λ ≤ 1,08) spadajo v območje H, medtem ko zemeljski plini s faktorjem λ-
premika med 1,08 in 1,19 (1,08 ≤ S λ ≤ 1,19) spadajo v območje L. Zelo veliko L 375/10 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
spreminjanje S λ se kaže v sestavi referenčnih goriv. 
 
 Osnovni motor mora zahteve tega pravilnika o referenčnih goriv GR (gorivo 1) in G25 
(gorivo 2) iz Priloge 6 izpolnjevati brez kakršnega koli prilagajanja gorivu med obema preskusoma. Po menjavi goriva se vseeno dovoli cikel ETC prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem je treba osnovni motor uteči po postopku iz odstavka 3. Dodatka 2 Priloge 4. 
 4.1.2.1. Na zahtevo proizvajalca se motor lahko preskusi na tretjem gorivu (gorivo 3), če faktor 
λ-premika (S
λ) leži med 0,89 (spodnje območje GR) in 1,19 (zgornje območje G25), na 
primer, če je gorivo 3 tržno gorivo. Rezultati tega preskusa se lahko uporabijo kot podlaga za ovrednotenje skladnosti proizvodnje. 
 4.1.3. Motor, ki za gorivo uporablja zemeljski plin in je samoprilagodljiv visokokaloričnim 
(plin H) in nizkokaloričnim plinom (plin L) ter z uporabo stikala preklaplja med območjem H in območjem L, je treba pri vsakem položaju stikala preskusiti na obe bistveni referenčni gorivi, kot je za vsako območje posebej določeno v Prilogi 6. Gorivi sta GR (gorivo 1) in G23 (gorivo 3) za območje visokokaloričnih plinov (H) ter G23 (gorivo 2) in G23 (gorivo 3) za območje nizkokaloričnih plinov (L). Osnovni motor mora zahteve tega pravilnika izpolnjevati v obeh položajih stikala, brez prilagajanja gorivu med obema preskusoma pri posameznem položaju stikala. Po menjavi goriva se vseeno dovoli cikel ETC prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem je treba osnovni motor uteči po postopku iz odstavka 3. Dodatka 2 Priloge 4. 
 4.1.3.1. Na zahtevo proizvajalca se motor lahko preskusi na tretjem gorivu namesto na G23 
(gorivo 3), če faktor λ-premika (S
λ) leži med 0,89 (tj. spodnje območje GR) in 1,19 (tj. 
zgornje območje G25), na primer, če je gorivo 3 tržno gorivo. Rezultati tega preskusa se lahko uporabijo kot podlaga za ovrednotenje skladnosti proizvodnje. 
 4.1.4. Pri motorjih na zemeljski plin se razmerje med rezultati emisij „r“ za vsako 
onesnaževalo določi: 
      ali 
  in 
 
 
4.1.5. Pri utekočinjenem naftnem plinu mora osnovni motor izkazovati sposobnost 
prilagoditve vsaki sestavi goriva, ki se lahko pojavi na trgu. Pri utekočinjenem naftnem plinu so različice v sestavi C
3/C 4. Te razlike se kažejo v referenčnih gorivih. Osnovni 12
gorivu čnem referen na emisij rezultatgorivu čnem referen na emisij rezultatr =
32
gorivu čnem referen na emisij rezultatgorivu čnem referen na emisij rezultatra =
31
gorivu čnem referen na emisij rezultatgorivu čnem referen na emisij rezultatrb =27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/11
motor mora izpolnjevati emisijske zahteve za referenčni gorivi A in B iz Priloge 7, brez 
kakršnega koli prilagajanja gorivu med obema preskusoma. Po menjavi goriva se vseeno dovoli cikel ETC prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem je treba osnovni motor uteči po postopku iz odstavka 3. Dodatka 2 Priloge 4. 
 4.1.5.1. Razmerje med rezultati emisij „r“ je treba za vsako onesnaževalo določiti: 
 
 4.2. Podelitev homologacije, omejene na vrsto goriva
 
  Homologacija, omejena na vrsto goriva, se podeli pod naslednjimi pogoji:  4.2.1.  Homologacija emisij izpušnih plinov iz motorja na zemeljski plin, ki je izveden za delovanje na visokokalorične pline (plin H) ali na nizkokalorične pline (plin L). 
  Osnovni motor je treba preskusiti na bistveno referenčno gorivo, kot je za ustrezno 
območje, določeno v Prilogi 6. Gorivi sta GR (gorivo 1) in G23 (gorivo 3) za območje visokokaloričnih plinov (H) ter G25 (gorivo 2) in G23 (gorivo 3) za območje nizkokaloričnih plinov (L). Osnovni motor mora izpolnjevati zahteve tega pravilnika brez kakršnega koli prilagajanja gorivu med obema preskusoma. Po menjavi goriva se vseeno dovoli cikel ETC prilagoditvenega teka brez merjenja. Pred preskušanjem je treba osnovni motor uteči po postopku iz odstavka 3. Dodatka 2 Priloge 4. 
 4.2.1.1. Na zahtevo proizvajalca se motor lahko preskusi na tretjem gorivu namesto na G23 
(gorivo 3), če je faktor λ-premika (S
λ) med 0,89 (tj. spodnje območje GR) in 1,19 (tj. 
zgornje območje G25), na primer, če je gorivo 3 tržno gorivo. Rezultati tega preskusa se lahko uporabijo kot podlaga za ovrednotenje skladnosti proizvodnje. 
 4.2.1.2. Razmerje med rezultati emisij „r“ je treba za vsako onesnaževalo določiti: 
 
  ali 
 
   in  "A gorivu čnem referen na emisij rezultatB gorivu čnem referen na emisij rezultatr =
12
gorivu čnem referen na emisij rezultatgorivu čnem referen na emisij rezultatr =
32
gorivu čnem referen na emisij rezultatgorivu čnem referen na emisij rezultatra =L 375/12 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
   4.2.1.3. Ob dobavi kupcu mora imeti motor oznako (glej odstavek 4.11.), kjer je navedeno, za 
katero območje plinov je motor homologiran. 
 4.2.2. Homologacija emisij izpušnih plinov iz motorja na zemeljski plin ali utekočinjeni 
naftni plin, ki je izdelan za delovanje na določeno sestavo goriva. 
 4.2.2.1. Pri zemeljskem plinu mora osnovni motor izpolnjevati zahteve glede emisij pri 
referenčnih gorivih GR in G25, pri utekočinjenem naftnem plinu pa pri referenčnih gorivih A in B iz Priloge 7. 
  Med preskusoma je dovoljeno fino uravnavanje sistema za dovajanje goriva. 
Tako fino uravnavanje sestavlja ponovna kalibracija podatkovne baze dovajanja goriva, ne da bi se pri tem kakor koli spreminjala osnovna strategija krmiljenja ali osnovna zgradba podatkovne baze. Po potrebi se dovoli zamenjava delov, ki so neposredno povezani s količino pretoka goriva (npr. vbrizgalnih šob). 
 4.2.2.2. Na zahtevo proizvajalca se lahko motor preskusi na referenčnih gorivih GR in G23 ali 
na G25 in G23, vendar v tem primeru homologacija velja le za visokokalorične pline (plin H) ali nizkokalorične pline (plin L). 
 4.2.2.3. Ob dobavi naročniku mora biti motor opremljen z oznako (glej odstavek 4.11.), kjer je 
navedeno, za katero območje plinov je motor kalibriran.31
gorivu čnem referen na emisij rezultatgorivu čnem referen na emisij rezultatrb =27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/13
HOMOLOGACIJA MOTORJEV NA ZEMELJSKI PLIN 
 
 Odstavek 4.1.  
Podelitev 
homologacije na 
podlagi 
univerzalnega 
goriva  Število 
preskusov  Izračun „r“  Odstavek 4.2.  
Podelitev homologacije, omejene na 
vrsto goriva  Število preskusov  Izračun „r“  
Glej 
odstavek 4.1.2. 
M otorji na 
zemeljski plin, 
prilagodljivi na 
vsako sestavo 
goriva  GR (1) in G25 (2) 
na zahtevo 
proizvajalca se motor 
lahko preskuša na 
dodatnem tržnem 
gorivu (3), 
če je S λ  = 0,89 – 1,19 2 
 
(največ 3)  (GR) 1 orivo g(G25) 2 orivo gr = 
in, če je testirano z 
dodatnim gorivom  
 
gorivo)  (tržno 3 gorivo(G25) 2 gorivora = 
in 
) gorivo tržno ali (G23 3 orivo g(GR) 1 orivo grb =
    
Glej 
odstavek 4.1.3. 
Motor na 
zemeljski plin, 
ki je 
samoprilagodlji
v s stikalom  GR (1) in G23 (3) za 
H 
in  
G25 (2) in G23 (3) za 
L 
na zahtevo 
proizvajalca se motor 
lahko preskuša na 
dodatnem tržnem 
gorivu (3) namesto 
G23, če je S λ  = 0,89 – 
1,19  2 za 
območje H in 
2 za območje L 
pri zadevnem 
položaju stikala 
 
4 ) gorivo tržno li a (G23 3 orivo g(GR) 1 orivo grb =
 
in 
) gorivo tržno li a (G23 3 orivo g(G25) 2 orivo gra =
    
Glej 
odstavek 4.2.1. 
Motor na 
zemeljski plin, 
ki je predviden 
za delovanje na 
plinskem 
območju H ali 
L     
GR (1) in G23 (3) za H 
ali  
G25 (2) in G23 (3) za L 
na zahtevo proizvajalca se motor lahko 
preskuša na dodatnem tržnem 
gorivu (3) namesto G23, če je S λ  = 0,89 
– 1,19  2 za območje H 
ali 
2 za območje L 
 
2 ) gorivo tržno li a (G23 3 orivo g(GR) 1 orivo grb =  
za območje H 
ali 
 
) gorivo tržno li a (G23 3 orivo g(G25) 2 orivo gra =  
 
za območje L L 375/14 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Glej 
odstavek 4.2.2. 
Motor na 
zemeljski plin, 
ki je predviden 
za delovanje 
pri eni posebni 
sestavi goriva 
    GR (1) in G25 (2), 
fino uravnavanje med preskusi je 
dovoljeno 
 
na zahtevo proizvajalca se motor lahko 
preskuša na 
GR (1) in G23 (3) za H 
ali 
G25 (2) in G23 (3) za L  2 
ali 
2 za območje H 
ali 
2 za območje L 
 
2  
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/15
HOMOLOGACIJA MOTORJEV NA UTEKOČINJENI NAFTNI PLIN 
 
 Odstavek 4.1.  
Podelitev homologacije 
na podlagi 
univerzalnega goriva  Število 
preskusov Izračun „r“  Odstavek 4.2.  
Podelitev homologacije, 
omejene na vrsto goriva  Število 
preskusovIzračun „r“  
 
Glej 
odstavek 4.1.5. 
Motorji na 
utekočinjeni naftni 
plin, prilagodljivi 
na vsako sestavo 
goriva 
 gorivo A in gorivo B 2 A orivo gB orivo gr =     
 
Glej 
odstavek 4.2.2. 
Motor na 
utekočinjeni naftni 
plin, ki je 
predviden za 
delovanje pri eni 
posebni sestavi 
goriva 
    
gorivo A in gorivo B, 
fino uravnavanje med preskusi 
je dovoljeno 
 2  
 
" 
 
 
 
 L 375/16 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
4.3. Homologacija emisij izpušnih plinov člana družine motorjev  
 
4.3.1. Razen primera iz odstavka 4.3.2. se homologacija osnovnega motorja brez dodatnega 
preskušanja razširi na celotno družino, za vse sestave goriva določene vrste, za katero je osnovni motor homologiran (v primeru motorjev iz odstavka 4.2.2.) ali za isto vrsto goriv (v primeru motorjev iz odstavka 4.1. ali 4.2.), za katero je osnovni motor homologiran. 
 4.3.2. Sekundarni preskusni motor   V primeru vloge za homologacijo motorja ali vozila glede na njegov motor, ko motor 
pripada družini motorjev, lahko homologacijski organ, ki ugotovi, da predložena vloga glede na izbrani osnovni motor ne predstavlja celotne družine motorjev iz Dodatka 1 k pravilniku, izbere ter preskusi nadomesten in po potrebi dodaten referenčni preskusni motor. 
 4.4. Številka homologacije se določi za vsak homologiran tip. Prvi dve števki (zdaj 04 v 
skladu s spremembami 04) navajata vrsto sprememb, vključno z zadnjimi večjimi tehničnimi spremembami Pravilnika ob izdaji homologacije. Ista pogodbenica ne dodeli iste številke drugemu tipu motorja ali vozila. 
 4.5. Obvestilo o podelitvi, razširitvi ali zavrnitvi homologacije ali o dokončnem prenehanju 
proizvodnje tipa motorja ali vozila v skladu s tem pravilnikom se predloži pogodbenicam Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, v obliki, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 2A ali 2B, kjer je primerno, k temu pravilniku. Vrednosti, izmerjene med preskusom tipa, se prav tako navedejo. 
 4.6. Na vsakem motorju, ki je v skladu s tipom motorja, homologiranim po tem pravilniku, 
ali na vsakem vozilu, ki je v skladu s tipom vozila, homologiranim po tem pravilniku, je na vidnem in zlahka dostopnem mestu, nameščena mednarodna homologacijska oznaka, sestavljena iz: 
 4.6.1. kroga, ki obkroža črko „E“, sledi ji številčna oznaka države, ki je podelila 
homologacijo 3
/; 
                     
3 / 1 za Nemčijo, 2 za Francijo, 3 za Italijo, 4 za Nizozemsko, 5 za Švedsko, 6 za Belgijo, 7 za Madžarsko, 8 za 
Češko, 9 za Španijo, 10 za Srbijo in Črno goro, 11 za Združeno kraljestvo, 12 za Avstrijo, 13 za Luksemburg, 14 za 
Švico, 15 (prosto), 16 za Norveško, 17 za Finsko, 18 za Dansko, 19 za Romunijo, 20 za Poljsko, 21 za Portugalsko, 22 
za Rusko federacijo, 23 za Grčijo, 24 za Irsko, 25 za Hrvaško, 26 za Slovenijo, 27 za Slovaško, 28 za B e l o r u s i j o ,  2 9  z a  
Estonijo, 30 (prosto), 31 za Bosno in Hercegovino, 32 za Latvijo, 33 (prosto), 3 4  z a  B o l g a r i j o ,  3 5  ( p r o s t o ) ,  3 6  z a  L i t v o ,  
37 za Turčijo, 38 (prosto), 39 za Azerbajdžan, 40 za Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo, 41 (prosto),  4 2  
za Evropsko skupnost (homologacije podelijo države članice z uporabo svojih oznak ECE), 43 za Japonsko, 44 
(prosto), 45 za Avstralijo, 46 za Ukrajino, 47 za Južno Afriko in 48 za Novo Zelandijo, 49 za Ciper, 50 za M a l t o  i n  5 1  
za Republiko Korejo.  Naslednje številčne oznake se za druge države določijo v kronološkem zaporedju, po katerem 
r a t i f i c i r a j o  a l i  p r i s t o p i j o  k  S p o r a z u m u  o  s p r e j e t j u  e n o t nih tehničnih predpisov za kolesna vozila, opremo in dele, ki se 
lahko vgradijo v kolesna vozila in/ali uporabijo na njih, in pogojih za vzajemno priznavanje homologacij, ki so 
podeljene na podlagi teh predpisov, generalni sekretar Združenih n a r o d o v  p a  t a k o  d o l o č e n e  š t e v i l č n e  o z n a k e  s p o r o č i  
pogodbenicam Sporazuma.  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/17
 
4.6.2. številke tega pravilnika, ki ji sledi črka „R“, pomišljaj in številka homologacije na desni 
strani kroga iz odstavka 4.4.1. 
 4.6.3. Vseeno mora homologacijska oznaka vsebovati dodaten znak za črko „R“, katere 
namen je razlikovati med mejnimi vrednostmi emisij, za katere je bila podeljena homologacija. Pri homologacijah, ki so izdane za navedbo skladnosti z mejnimi vrednostmi iz vrstice A ustrezne tabele/ustreznih tabel v odstavku 5.2.1., črki „R“ sledi rimska številka „I“. Pri homologacijah, ki so izdane za navedbo skladnosti z mejnimi vrednostmi iz vrstice B1 ustrezne tabele/ustreznih tabel v odstavku 5.2.1., črki „R“ sledi rimska številka „II“. Pri homologacijah, ki so izdane za navedbo skladnosti z mejnimi vrednostmi iz vrstice B2 ustrezne tabele/ustreznih tabel v odstavku 5.2.1., črki „R“ sledi rimska številka „III“. Pri homologacijah, ki so izdane za navedbo skladnosti z mejnimi vrednostmi iz vrstice C ustrezne tabele/ustreznih tabel v odstavku 5.2.1., črki „R“ sledi rimska številka „IV“.  
 4.6.3.1. Pri motorjih na zemeljski plin mora homologacijska oznaka za nacionalnim simbolom 
vsebovati pripono, katere namen je razlikovati, za katero vrsto plinov je bila homologacija podeljena. Oznaka je: 
 4.6.3.1.1. H za motor, ki je homologiran in kalibriran za pline iz območja H;  4.6.3.1.2. L za motor, ki je homologiran in kalibriran za pline iz območja L;  4.6.3.1.3. HL za motor, ki je homologiran in kalibriran za pline iz območij H in L;  4.6.3.1.4. Ht za motor, ki je homologiran in kalibriran za posebno sestavo plina iz območja H in 
ga je mogoče s fino nastavitvijo dovajanja goriva motorju nastaviti na drug poseben plin iz območja H; 
 4.6.3.1.5. Lt za motor, ki je homologiran in kalibriran za posebno sestavo plina iz območja L in 
ga je mogoče s fino nastavitvijo dovajanja goriva motorju nastaviti na drug poseben plin iz območja L; 
 4.6.3.1.6. HLt za motor, ki je homologiran in kalibriran za posebno sestavo plina v območju H ali 
v območju L in ga je mogoče s fino nastavitvijo dovajanja goriva motorju nastaviti na drug poseben plin iz območja H ali L. 
 4.7. Če je vozilo v skladu s homologiranim tipom po enem ali več drugih pravilnikih, ki so 
priloženi Sporazumu, v državi, ki je homologacijo podelila v skladu s tem pravilnikom, ni treba ponoviti simbola iz odstavka 4.6.1. V takem primeru se v vzdolžnih stolpcih na desni strani simbola iz odstavka 4.6.1. vstavijo številka pravilnika in homologacije ter dodatni simboli vseh pravilnikov, v skladu s katerimi je bila na podlagi tega pravilnika podeljena homologacija. 
 L 375/18 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
4.8. Homologacijska oznaka se namesti v bližino napisne tablice, ki jo je namestil 
proizvajalec, ali nanjo. 
 
4.9. Priloga 3 k temu pravilniku daje primere namestitev homologacijskih oznak.  4.10. Na motorju, homologiranem kot samostojna tehnična enota, morata biti poleg 
homologirane oznake tudi: 
 4.10.1. blagovna ali tovarniška znamka proizvajalca motorja;  4.10.2. trgovska oznaka proizvajalca.  4.11. Oznake   Pri motorjih, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjeni naftni plin in je 
njihova homologacija omejena na vrsto goriva, se uporabljajo naslednje oznake: 
 4.11.1. Vsebina   Podane morajo biti naslednje informacije:   V primeru odstavka 4.2.1.3. na oznaki piše: „LE ZA UPORABO Z ZEMELJSKIM 
PLINOM IZ OBMOČJA H“. Po potrebi se „H“ zamenja z „L“. 
  V primeru odstavka 4.2.2.3. na oznaki piše „LE ZA UPORABO Z ZEMELJSKIM 
PLINOM S SPECIFIKACIJO ...“ ali „LE ZA UPORABO Z UTEKOČINJENIM NAFTNIM PLINOM S SPECIFIKACIJO ...“, kakor je ustrezno. Vse informacije v ustrezni tabeli/ustreznih tabelah v Prilogah 6 in 7 so podane s posameznimi sestavinami in omejitvami, ki jih določi proizvajalec motorja. 
  Črke in številke morajo biti velike najmanj 4 mm.   Opomba:   Če zaradi pomanjkanja prostora tako označevanje ni mogoče, se lahko uporabi 
poenostavljena koda. V takem primeru morajo biti vsaki osebi, ki polni rezervoar za gorivo ali vzdržuje ali popravlja motor in njegovo dodatno opremo, ter tudi zadevnim pristojnim organom na voljo lahko dostopne razlage, ki vsebujejo vse zgoraj omenjene informacije. Mesto in vsebina teh razlag se določita z dogovorom med proizvajalcem in homologacijskim organom. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/19
4.11.2. Lastnosti 
  Oznake morajo imeti enako življenjsko dobo kot motor. Biti morajo jasno čitljive, črke 
in številke pa neizbrisne. Razen tega morajo biti oznake pritrjene tako, da bo pritrditev vzdržala vso življenjsko dobo motorja in oznak ni mogoče odstraniti, ne da bi jih uničili ali poškodovali. 
 4.11.3. Namestitev   Oznake je treba varno namestiti na del motorja, ki je potreben za običajno delovanje 
motorja in ga običajno ni treba zamenjati med življenjsko dobo motorja. Razen tega morajo biti oznake na takšnem mestu, da so povprečnemu človeku jasno vidne, ko je motor opremljen z vso dodatno opremo, potrebno za njegovo delovanje. 
 4.12. V primeru vloge za podelitev homologacije tipa za tip vozila glede na njegov motor 
mora biti oznaka iz odstavka 4.1.1. prav tako v bližini odprtine za polnjenje goriva. 
 4.13. V primeru vloge za podelitev homologacije tipa za tip vozila s homologiranim 
motorjem mora biti oznaka iz odstavka 4.1.1. prav tako v bližini odprtine za polnjenje goriva. 
 5. SPECIFIKACIJE IN PRESKUSI  5.1. Splošno
 
 5.1.1. Naprava za uravnavanje emisij  5.1.1.1. Sestavni deli, ki lahko vplivajo na emisije plinastih in trdnih onesnaževal iz dizelskih 
motorjev ter emisije plinastih onesnaževal iz plinskih motorjev, so oblikovani, izdelani in vgrajeni tako, da motor pri običajni uporabi ustreza določbam iz tega pravilnika. 
 5.1.2. Delovanje naprave za uravnavanje emisij  5.1.2.1. Prepovedana je uporaba odklopne naprave in/ali iracionalne strategije za uravnavanje 
emisij. 
 5.1.2.2. Dodatna naprava za uravnavanje se lahko vgradi v motor ali na vozilo, če naprava:  5.1.2.2.1. nikakor ne deluje pod pogoji iz odstavka 5.1.2.4. ali 
 
5.1.2.2.2. je pod pogoji iz odstavka 5.1.2.4. vključena le začasno za namene zaščite motorja proti 
poškodbam, zaščite naprave za upravljanje zraka, uravnavanje dimljenja, hladni zagon ali ogrevanje ali 
 5.1.2.2.3. se vključi le s signali opreme na vozilu za namene varnost obratovanja in strategij za 
zasilno delovanje. L 375/20 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
5.1.2.3. Dovoli se naprava, funkcija, sistem ali ukrep za krmiljenje motorja, ki deluje v pogojih 
iz odstavka 5.1.2.4. in povzroča uporabo drugačne ali spremenjene strategije krmiljenja motorja v primerjavi s tisto, ki se običajno uporablja med veljavnimi cikli preskusa emisij, če se pri izpolnjevanju zahtev iz odstavkov 5.1.3. in/ali 5.1.4. v celoti izkaže, da ukrep ne zmanjšuje učinkovitosti sistema za uravnavanje emisij. V vseh drugih primerih se take naprave obravnavajo kot odklopne naprave. 
 5.1.2.4. Za namene odstavka 5.1.2.2. so opredeljeni naslednji pogoji uporabe v pogojih 
ustaljenega stanja in prehodnih pogojih: 
 
(i) nadmorska višina, ki ne presega 1 000 metrov (ali atmosferski tlak ni nižji 
od 90 kPa), 
 (ii) temperatura okolja v območju 283 do 303 K (10 do 30 °C),  (iii) temperatura hladilne tekočine v območju 343 do 368 K (70 do 95 °C). 
 5.1.3. Posebne zahteve za elektronske sisteme za uravnavanje emisij  5.1.3.1. Zahteve v zvezi z dokumentacijo   Proizvajalec predloži dokumentacijo, iz katere je razvidna osnovna zasnova sistema in 
način uravnavanja izhodnih spremenljivk, če je uravnavanje neposredno ali posredno. 
  Dokumentacija se predloži v dveh delih:  
(a) formalna dokumentacija, ki se predloži tehnični službi ob predložitvi vloge 
za podelitev homologacije, vključuje popoln opis sistema. Ta dokumentacija 
je lahko jedrnata, če so iz nje razvidne vse izhodne veličine, ki jih dovoljuje matrika, sestavljena iz razpona krmiljenja posamičnih vhodnih veličin enote. Te informacije se priložijo dokumentaciji iz odstavka 3. tega pravilnika. 
 (b) dodatno gradivo, ki prikazuje parametre, ki se spreminjajo s katero koli 
pomožno krmilno napravo, in mejne pogoje, v katerih naprava obratuje. Dodatno gradivo vsebuje opis logike sistema za upravljanje z gorivom, strategije krmiljenja in točke preklopa v vseh načinih delovanja. 
  
Dodatno gradivo vsebuje tudi razlago upravičenosti uporabe morebitne pomožne krmilne naprave ter vključuje dodatno gradivo in preskusne podatke, ki prikazujejo učinek na emisije izpušnega plina, ki ga ima pomožna krmilna naprava, vgrajena na motorju ali na vozilu. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/21
 Ta dodatni material ostane strogo zaupen in ga obdrži proizvajalec, vendar 
ga je treba predložiti na vpogled za pregled ob homologaciji tipa ali kadar 
koli med veljavnostjo homologacije tipa. 
 5.1.4. Za preverjanje, ali je treba neko strategijo ali ukrep obravnavati kot odklopno napravo 
ali iracionalno strategijo za uravnavanje emisij v skladu z opredelitvami pojmov iz odstavkov 2.28. in 2.30., lahko homologacijski organ in/ali tehnična služba dodatno zahteva preskus za ugotavljanje NO
x z uporabo ETC, ki se lahko izvede skupaj s 
preskusom homologacije tipa ali postopki za preverjanje skladnosti proizvodnje. 
5.1.4.1. Kot druga možnost za zahteve Dodatka 4 Priloge 4 k temu pravilniku med 
preskusom ETC za ugotavljanje emisij NO x se te emisije lahko vzorčijo iz 
nerazredčenih izpušnih plinov in ob upoštevanju tehničnih določb ISO FDIS 16183 z dne 15. septembra 2001. 
 5.1.4.2. Pri preverjanju, ali je treba strategijo ali ukrep obravnavati kot odklopno napravo ali 
iracionalno strategijo za uravnavanje emisij glede na opredelitve pojmov iz odstavkov 2.28. in 2.30., je sprejemljiv dodatni presežek za 10 % glede na ustrezno mejno vrednost NO
x. 
 5.2. Za homologacijo v skladu z vrstico A tabel v odstavku 5.2.1. je treba emisije določiti 
na podlagi preskusov ESC in ELR pri običajnih dizelskih motorjih, vključno z motorji, opremljenimi z elektronsko opremo za vbrizgavanje goriva, vračanjem izpušnih plinov v valj (EGR) in/ali oksidacijskimi katalizatorji. Dizelske motorje, ki so opremljeni s sodobnimi sistemi za naknadno obdelavo (čiščenje) izpušnih plinov, ki vključujejo katalizatorje NOx in/ali filtre za delce, je treba dodatno preskusiti s preskusom ETC.  
  Za homologacijsko preskušanje v skladu z vrstico B1 ali B2 ali C tabel v 
odstavku 5.2.1. je treba emisije določiti na podlagi preskusov ESC, ELR in ETC. 
  Za plinske motorje je treba plinaste emisije določiti na podlagi preskusa ETC.   Preskusna postopka ESC in ELR sta opisana v Dodatku 1 Priloge 4, preskusni postopek 
ETC pa v Dodatkih 2 in 3 Priloge 4. 
  Emisije plinastih in trdnih onesnaževal iz motorja, ki je predložen v preskušanje, če je 
primerno, je treba izmeriti z metodami iz Priloge 4. Dodatek 4 Priloge 4 opisuje priporočene analizne sisteme za plinasta in trdna onesnaževala ter priporočene sisteme za vzorčenje delcev. Tehnična služba lahko homologira tudi druge sisteme ali analizatorje, če ugotovi, da v ustreznem preskusnem ciklu dajejo enakovredne rezultate. Za posamezen laboratorij je ekvivalentnost določena kot rezultati preskusa, ki ustrezajo ±5-odstotkom rezultatov preskusa enega od referenčnih sistemov, opisanih v tem pravilniku. Za emisije delcev se kot referenčni sistem priznava le sistem redčenja s celotnim tokom. Za vključitev novega sistema v Pravilnik mora ugotavljanje enakovrednosti temeljiti na izračunu ponovljivosti in obnovljivosti v medlaboratorijskem preskusu iz ISO 5725. 
 L 375/22 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
5.2.1. Mejne vrednosti 
  Posebna masa ogljikovega monoksida, vseh ogljikovodikov, dušikovih oksidov in 
delcev, določena na podlagi preskusa ESC, ter motnosti dima, določena na podlagi preskusa ELR, ne sme presegati vrednosti iz tabele 1. 
  Za dizelske motorje, ki se dodatno preskušajo s preskusom ETC, in posebno za plinske 
motorje, posebne mase ogljikovega monoksida, nemetanskih ogljikovodikov, metana (po potrebi), dušikovih oksidov in delcev (po potrebi) ne smejo presegati vrednosti iz tabele 2. 
  Tabela 1
 Mejne vrednosti – preskusa ESC in ELR 
 
  
Vrstica 
 Masa 
ogljikovega 
monoksida 
(CO) 
g/kWh  
Masa 
ogljikovodikov
(HC) 
g/kWh Masa 
dušikovih 
oksidov 
(NOx) 
g/kWh  
Masa 
delcev 
(PT) 
g/kWh   
Dim 
 
m
–1 
A (2000) 2,1 0,66 5,0 0,10 
   0,13(a) 0,8 
B1 (2005) 1,5 0,46 3,5 0,02 0,5 
B2 (2008) 1,5 0,46 2,0 0,02 0,5 
C (EEV) 1,5 0,25 2,0 0,02 0,15 
 
(a) Pri motorjih z gibno prostornino, manjšo od 0,75 dm3 na valj, in nazivnim številom 
vrtljajev, večjim od 3 000 min–1. 
  Tabela 2
 Mejne vrednosti – preskus ETC(b) 
 
  
Vrstica 
 Masa 
ogljikovega 
monoksida 
(CO) 
g/kWh Masa 
nemetanskih 
ogljikovodikov 
(NMHC) 
g/kWh Masa 
metana 
 
(CH
4)(c) 
g/kWh Masa 
dušikovih 
oksidov 
(NOx) 
g/kWh Masa 
delcev 
 
(PT)(d) 
g/kWh 
A (2000) 5,45 0,78 1,6 5,0 0,16 
  0,21(a) 
B1 (2005) 4,0 0,55 1,1 3,5 0,03 
B2 (2008) 4,0 0,55 1,1 2,0 0,03 
C (EEV) 3,0 0,40 0,65 2,0 0,02 
 
(a) Pri motorjih z gibno prostornino, manjšo od 0,75 dm3 na valj, in nazivnim številom 
vrtljajev, večjim od 3 000 min–1. 
 
(b) Pogoji za preverjanje sprejemljivosti preskusov ETC (glej odstavek 3.9. Dodatka 2 
Priloge 4) pri merjenju emisij motorjev, ki za gorivo uporabljajo plin, glede na mejne 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/23
vrednosti iz vrstice A, se ponovno pregledajo in po potrebi spremenijo v skladu s 
Konsolidirano resolucijo R.E.3. 
 
(c) Le za motorje na zemeljski plin. 
 
(d) Ne velja za plinske motorje na stopnji A ter stopnjah B1 in B2. 
 5.2.2. Merjenje ogljikovodikov pri dizelskih in plinskih motorjih  
 5.2.2.1. Proizvajalec lahko s preskusom ETC namesto merjenja mase nemetanskih 
ogljikovodikov izbere merjenje skupne mase ogljikovodikov (THC). V tem primeru je meja za skupno maso ogljikovodikov enaka, kot jo za maso nemetanskih ogljikovodikov prikazuje tabela 2. 
 5.2.3.  Posebne zahteve pri dizelskih motorjih 
 5.2.3.1. Posebna masa dušikovih oksidov, izmerjena v naključnih kontrolnih točkah v 
kontrolnem območju preskusa ESC, ne sme za več kot 10 odstotkov presegati vrednosti, interpoliranih iz sosednjih faz preskusa (glej odstavka 4.6.2. in 4.6.3. Dodatka 1 Priloge 4).  
  5.2.3.2. Stopnja dimljenja pri naključnem preskusnem številu vrtljajev pri ELR ne sme 
presegati največje stopnje dimljenja dveh sosednjih preskusnih števil vrtljajev za več kot 20 odstotkov, ali za več kot 5 odstotkov mejne vrednosti, kar je več. 
 6. VGRADNJA MOTORJA V VOZILO  6.1. Vgradnja motorja v vozilo ustreza naslednjim značilnostim v zvezi s homologacijo 
motorja: 
 6.1.1. Podtlak v sesalni cevi ne sme biti višji od podtlaka, ki je za motor homologiranega tipa 
določen v Prilogi 2A. 
 6.1.2. Protitlak v izpušnem sistemu ne sme biti višji od protitlaka, ki je za motor 
homologiranega tipa določen v Prilogi 2A. 
 6.1.3. Moč, ki jo absorbira dodatna oprema in je potrebna za delovanje motorja, ne sme 
presegati moči, ki je za motor homologiranega tipa določena v Prilogi 2A. 
 L 375/24 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
7. DRUŽINA MOTORJEV 
 7.1. Parametri, ki opredeljujejo družino motorjev
 
   Družina motorjev, kot jo določi proizvajalec motorjev, je lahko opredeljena z 
osnovnimi značilnostmi, ki morajo biti skupne vsem motorjem v družini. V nekaterih primerih je mogoče medsebojno učinkovanje parametrov. Zaradi zagotovitve, da bodo v določeno družino motorjev vključeni le motorji s podobnimi značilnostmi emisije izpušnih plinov, je treba upoštevati tudi te vplive. 
  Šteje se, da motorji pripadajo isti družini motorjev, če so jim skupne spodaj naštete 
osnovne značilnosti: 
 7.1.1. način delovanja:   – dvotaktni,  – štiritaktni;  7.1.2. hladilno sredstvo:   – zrak,  – voda,  – olje;  7.1.3. pri plinskih motorjih in motorjih z naknadno obdelavo izpušnih plinov   – število valjev,   (za druge dizelske motorje, ki imajo manj valjev kot osnovni motor, se lahko šteje, da 
spadajo v isto družino motorjev, če sistem za dovajanje goriva meri gorivo za vsak valj posebej); 
 7.1.4. gibna prostornina posameznega valja:   – motorji morajo biti v razponu 15 %;  7.1.5. način polnjenja z zrakom:   – naravno polnjenje,  – tlačno polnjenje,  – tlačno polnjenje s hladilnikom polnilnega (stisnjenega) zraka;  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/25
7.1.6. tip/konstrukcija zgorevalne komore: 
   – predkomora,  – vrtinčna komora,  – neposredno vbrizgavanje;  7.1.7. ventili in odprtine – konfiguracija, velikost in število:   – glava valja,  – stena valja,  – okrov ročične gredi;  7.1.8. sistem za vbrizgavanje goriva (dizelski motorji):   – vbrizgavanje prek skupnega voda,  – vrstna tlačilka,  – razdelilna tlačilka za gorivo,  – enojni element,  – sistem tlačilka-šoba;   7.1.9. sistem za dovajanje goriva (plinski motorji):   – mešalna enota.  – uvajanje/vbrizgavanje plina (enotočkovno, večtočkovno).  – vbrizgavanje tekočine (enotočkovno, večtočkovno);  7.1.10. sistem vžiga (plinski motorji)    7.1.11. razne značilnosti:   – vračanje izpušnih plinov v valj,  – vbrizgavanje vode/emulzije,  – vpihavanje sekundarnega zraka,  – sistem za hlajenje polnilnega/stisnjenega zraka;  7.1.12. naknadna obdelava izpušnih plinov:   – tristezni katalizator,  – oksidacijski katalizator,  – redukcijski katalizator,  – toplotni reaktor,  – lovilnik delcev.  L 375/26 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
7.2. Izbira osnovnega motorja 
 7.2.1. Dizelski motorji   Za izbor osnovnega motorja iz družine je treba kot primarni kriterij uporabiti največjo 
dobavo goriva na gib pri navedenem številu vrtljajev pri največjem deklariranem navoru. Če ta primarni kriterij izpolnjujeta dva ali več motorjev, je treba osnovni motor izbrati z uporabo sekundarnega kriterija, to je največja dobava goriva na gib pri nazivnem številu vrtljajev. V določenih okoliščinah lahko homologacijski organ odloči, da je raven najslabše emisije najbolje določiti s preskušanjem še enega motorja. Tako lahko homologacijski organ izbere dodaten motor za preskus na podlagi značilnosti, ki kažejo, da bi ta motor lahko imel med motorji v tej družini najvišjo raven emisije. 
   Če imajo motorji znotraj družine še druge spremenljive značilnosti, za katere bi lahko 
šteli, da vplivajo na emisije izpušnih plinov, je treba pri izbiri osnovnega motorja tudi te značilnosti prepoznati in upoštevati. 
  7.2.2. Plinski motorji   Primarni kriterij za izbor osnovnega motorja iz družine mora biti največja gibna 
prostornina. Če ta primarni kriterij izpolnjujeta dva ali več motorjev, je treba osnovni motor izbrati z uporabo sekundarnih kriterijev, in sicer v naslednjem vrstnem redu: 
  – največja dobava goriva na gib pri številu vrtljajev pri nazivni moči;  – največji predvžig;  – najnižji delež vračanja izpušnih plinov v valj;  – brez zračne črpalke ali s črpalko z najmanjšim dejanskim zračnim pretokom.   V določenih okoliščinah lahko homologacijski organ zaključi, da je mogoče raven 
najslabše emisije najbolje določiti s preskušanjem še enega motorja. Tako lahko homologacijski organ izbere dodaten motor za preskus na podlagi značilnosti, ki kažejo, da bi ta motor lahko imel med motorji v tej družini najvišjo raven emisije. 
 8. SKLADNOST PROIZVODNJE  
Skladnost proizvodnih postopkov je v skladu z Dodatkom 2 k Sporazumu (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) v naslednjih zahtevah:  
8.1. Vsak motor ali vsako vozilo, ki ima v skladu s tem pravilnikom nameščeno 
homologacijsko oznako, je proizvedeno tako, da je glede na opis iz homologacijskega certifikata in njegovih prilogah v skladu s homologiranim tipom. 
 8.2. V splošnem se skladnost proizvodnje glede na omejevanje emisij preverja na podlagi 
opisa iz sporočila in njegovih prilog. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/27
8.3. Če se merijo emisije onesnaževal in je bila homologacija motorja enkrat ali večkrat 
razširjena, se preskusi opravijo na motorju/motorjih, opisanem/opisanih v opisni 
dokumentaciji za ustrezno razširitev. 
  8.3.1. Skladnost motorja, predloženega v preskus onesnaževanja:    Ko proizvajalec motor predloži pristojnim organom, na izbranih motorjih ne sme 
napraviti nobenih prilagoditev več. 
  8.3.1.1. Iz serije se naključno izberejo trije motorji. Na motorjih, na katerih se opravita le 
preskusa ESC in ELR ali le preskus ETC za homologacijo v skladu z vrstico A v tabelah v odstavku 5.2.1., se opravijo ustrezni preskusi za preverjanje skladnosti proizvodnje. Če se pristojni organ strinja, se na vseh ostalih motorjih, homologiranih v skladu z vrstico A, B1, B2 ali C tabel iz odstavka 5.2.1., za preverjanje skladnosti proizvodnje opravijo preskusi s cikli ESC in ELR ter s ciklom ETC. Mejne vrednosti so podane v odstavku 5.2.1. Pravilnika. 
 8.3.1.2. Preskusi se izvedejo v skladu z Dodatkom 1 k temu pravilniku, kadar je pristojni organ 
zadovoljen s standardnim odstopanjem pri proizvodnji, ki ga navede proizvajalec. 
  Preskusi se izvedejo v skladu z Dodatkom 2 k temu pravilniku, kadar pristojni organ ni 
zadovoljen s standardnim odstopanjem pri proizvodnji, ki ga navede proizvajalec.  
  Na zahtevo proizvajalca se lahko preskusi opravijo v skladu z Dodatkom 3 k temu 
pravilniku. 
 8.3.1.3. Na podlagi preskusov naključno izbranih motorjev se šteje, da je proizvodna serija 
skladna, če je po preskusnih kriterijih iz ustreznega dodatka sprejeta odločitev, da so emisije vseh onesnaževal ustrezne (serija sprejeta), ter da ni skladna, če je za eno onesnaževalo sprejeta odločitev, da emisije niso ustrezne (serija zavrnjena). 
   Če je za eno onesnaževalo sprejeta odločitev o ustreznosti emisij, te odločitve ni 
mogoče spremeniti z nikakršnimi dodatnimi preskusi, ki se opravijo za odločanje o emisijah drugih onesnaževal. 
  Če odločitev o ustreznosti emisij vseh onesnaževal ni bila sprejeta in za eno 
onesnaževalo ni bila sprejeta odločitev o neustreznosti emisij, se preskus ponovi na drugem motorju (glej sliko 2). 
  Če odločitev sploh ni bila sprejeta, se lahko proizvajalec kadar koli odloči, da ustavi 
preskušanje. V takem primeru se evidentira odločitev o zavrnitvi.  
  L 375/28 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
8.3.2. Preskusi se izvajajo na novih motorjih. Motorji na plinasto gorivo se morajo uteči po 
postopku iz odstavka 3. Dodatka 2 Priloge 4. 
 
8.3.2.1. Na zahtevo proizvajalca se lahko preskusi vseeno izvajajo tudi na utečenih dizelskih ali 
plinskih motorjih, ki so se utekali daljše obdobje, kot je določeno v odstavku 8.4.2.2., vendar največ do 100 ur. V tem primeru postopek utekanja motorja opravi proizvajalec, ki se mora obvezati, da na teh motorjih ne bo napravil nobenih prilagoditev. 
  8.3.2.2. Če želi proizvajalec v skladu z odstavkom 8.4.2.2.1. izvesti postopek utekanja, ga lahko 
opravi: 
 
– na vseh preskušanih motorjih 
  ali   – na prvem preskušenem motorju, pri katerem se koeficient naraščanja emisij določi:  
– emisije onesnaževal se na prvem preskušenem motorju izmerijo pri nič in pri „x“ 
urah, 
 
 – za vsako onesnaževalo se izračuna koeficient naraščanja emisij od nič do „x“ ur: 
  
 Koeficient je lahko manjši od ena.   Naslednji preskusni motorji se ne utekajo, ampak se njihove emisije pri nič urah 
popravijo s koeficientom naraščanja emisij. 
  V tem primeru se upoštevajo naslednje vrednosti:   – za prvi motor vrednosti pri „x“ urah,  – za ostale motorje vrednosti pri nič urah, pomnožene s koeficientom naraščanja emisij.  8.3.2.3 Pri dizelskih motorjih in motorjih, ki za gorivo uporabljajo utekočinjeni naftni plin, se 
lahko za vse te preskuse uporablja komercialno gorivo. Na zahtevo proizvajalca se vseeno lahko uporabijo referenčna goriva iz Priloge 5 ali 7. To pomeni, da se preskusi iz odstavka 4. tega pravilnika pri vsakem plinskem motorju opravljajo najmanj z dvema referenčnima gorivoma. 
 8.3.2.4. Pri motorjih na zemeljski plin se lahko za vse te preskuse uporablja komercialno gorivo, 
in sicer: 
  
 (i) za motorje, označene s H, komercialno gorivo v območju H (0,89 ≤ S
λ ≤ 1,00); 
 ur  ni č  emisijeur „x“ emisije27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/29
 (ii) za motorje, označene z L, komercialno gorivo v območju L (1,00 ≤ S λ ≤ 1,19); 
 
 (iii) za motorje, označene s HL, komercialno gorivo v skrajnem območju 8-faktorja 
premika (0,89 ≤ S λ ≤ 1,19). 
  Na zahtevo proizvajalca se vseeno lahko uporabijo referenčna goriva iz Priloge 6. To 
pomeni preskuse iz odstavka 4. tega pravilnika. 
 8.3.2.5. V primeru spora, ki bi nastal zaradi neustreznosti motorjev na plinasto gorivo, ki 
uporabljajo komercialno gorivo, je treba preskuse izvesti z referenčnim gorivom, na katero je bil preskušen osnovni motor, ali z možnim dodatnim gorivom 3 iz odstavkov 4.1.3.1. in 4.2.1.1., na katero je bil lahko preskušen osnovni motor. Rezultat je potem treba pretvoriti z izračunom z uporabo ustreznega faktorja/ustreznih faktorjev „r“, „ra“ ali „rb“ iz odstavkov 4.1.3.2., 4.1.5.1. in 4.2.1.2. Če so vrednosti r, ra ali rb manjše od 1, korekcija ni potrebna. Izmerjeni in izračunani rezultati morajo pokazati, da motor izpolnjuje mejne vrednosti z vsemi ustreznimi gorivi (gorivi 1, 2 in, če je ustrezno, gorivo 3 pri motorjih na zemeljski plin ter gorivi A in B pri motorjih na utekočinjeni naftni plin). 
 8.3.2.6. Preskuse skladnosti proizvodnje motorja na plinasto gorivo, ki je predviden za 
delovanje na gorivo s posebno sestavo, je treba izvesti na gorivu, za katero je bil motor kalibriran. 
 L 375/30 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
                                  
      NE  
 
 
               
    
          
 
       
 
 
           
Slika 2:
 Shematski prikaz preskušanja skladnosti proizvodnje 
 
 Preskus s tremi motorji 
Vnos statističnih rezultatov preskusa v 
računalnik 
Ali v skladu z ustreznim dodatkom statistični 
rezultati preskusa ustrezajo merilom za 
zavrnitev serije vsaj enega onesnaževala? Serija zavrnjena 
Ali v skladu z ustreznim dodatkom statistični 
rezultati preskusa ustrezajo merilom za sprejetje 
serije vsaj enega onesnaževala? 
Sprejeta je odločitev o sprejetju enega ali več 
onesnaževal 
Ali odločitev o sprejetju velja za vsa 
onesnaževala?Serija sprejeta 
Preskus dodatnega motorja DA
DA
DANE 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/31
9. KAZNI ZA NESKLADNOST PROIZVODNJE 
 9.1. Homologacija, podeljena v zvezi s tipom motorja ali vozila v skladu s tem pravilnikom, 
se lahko prekliče, če niso izpolnjene zahteve iz odstavka 8.1. ali če motor/motorji ali vozilo/vozila uspešno ne prestane/prestanejo preskusov iz odstavka 8.3. 
 9.2. Če pogodbenica Sporazuma iz leta 1958, ki uporablja ta pravilnik, prekliče 
homologacijo, ki jo je prej podelila, o tem takoj obvesti druge pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, s sporočilom v obliki, ki v skladu z vzorcem iz Priloge 2A ali 2B k temu pravilniku. 
 10. SPREMEMBA IN RAZŠIRITEV HOMOLOGACIJE HOMOLOGIRANEGA TIPA  10.1. Vsaka sprememba homologiranega tipa se sporoči upravnemu organu, ki je tip 
homologiral. Organ lahko potem: 
 10.1.1. meni, da spremembe verjetno ne bodo povzročile znatnega škodljivega učinka in da 
spremenjen tip v vsakem primeru še vedno izpolnjuje zahtevo; ali 
 10.1.2. od tehnične službe, ki izvaja preskuse, zahteva nadaljnje poročilo o preskusu.  10.2. Potrditev ali zavrnitev homologacije, ki opredeljuje spremembe, se po postopku iz 
odstavka 4.5. sporoči pogodbenicam Sporazuma, ki uporabljajo ta pravilnik. 
 10.3. Pristojni organ, ki izda razširitev homologacije, dodeli serijsko številko te razširitve in 
o tem obvesti druge pogodbenice Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, s sporočilom v obliki, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 2A ali 2B k temu pravilniku. 
 11. DOKONČNO PRENEHANJE PROIZVODNJE  
Če imetnik homologacije povsem preneha proizvajati tip, homologiran v skladu s tem pravilnikom, o tem obvesti organ, ki je podelil homologacijo. Ko ta organ prejme ustrezno sporočilo, o tem obvesti druge pogodbenice Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, s sporočilom v obliki, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 2A ali 2B k temu pravilniku. 
 12. PREHODNE DOLOČBE  12.1. Splošno
 
 12.1.1. Od uradnega datuma veljavnosti sprememb 04 nobena pogodbenica, ki uporablja ta 
pravilnik, ne sme zavrniti podelitve homologacije ECE v skladu s tem pravilnikom, kot je bil spremenjen s spremembami 04. 
 L 375/32 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
12.1.2. Od uradnega datuma veljavnosti sprememb 04 mora pogodbenica, ki uporablja ta 
pravilnik, podeliti homologacije ECE, le če motor izpolnjuje zahteve tega pravilnika, 
kot je bil spremenjen s spremembami 04. 
  Motor mora biti podvržen ustreznim preskusom iz odstavka 5.2. tega pravilnika in 
mora v skladu z odstavki 12.2.1., 12.2.2. in 12.2.3. spodaj zadostiti ustreznim mejnim vrednostim emisij iz odstavka 5.2.1. tega pravilnika. 
 12.2. Homologacije novega tipa
 
 12.2.1. Ob upoštevanju določb iz odstavka 12.4.1. morajo pogodbenice, ki uporabljajo ta 
pravilnik, od datuma veljavnosti sprememb 04 tega pravilnika podeljevati homologacijo ECE motorja le, če izpolnjuje ustrezne mejne vrednosti emisij iz vrstice A, B1, B2 ali C tabel iz odstavka 5.2.1. tega pravilnika. 
 12.2.2. Ob upoštevanju določb iz odstavka 12.4.1. morajo pogodbenice, ki uporabljajo ta 
pravilnik, od 1. oktobra 2005 podeljevati homologacijo ECE motorja le, če izpolnjuje ustrezne mejne vrednosti emisij iz vrstice B1, B2 ali C tabel iz odstavka 5.2.1. tega pravilnika. 
 12.2.3. Ob upoštevanju določb iz odstavka 12.4.1. morajo pogodbenice, ki uporabljajo ta 
pravilnik, od 1. oktobra 2008 podeljevati homologacijo ECE motorja le, če izpolnjuje ustrezne mejne vrednosti emisij iz vrstice B2 ali C tabel iz odstavka 5.2.1. tega pravilnika. 
 12.3. Omejitev veljavnosti homologacij starega tipa
 
 12.3.1. Razen določb iz odstavkov 12.3.2. in 12.3.3. morajo od uradnega datuma veljavnosti 
sprememb 04 homologacije tipa, podeljene v skladu s tem pravilnikom, ki je bil spremenjen s spremembami 03, prenehati veljati, razen če pogodbenica, ki je podelila homologacijo, obvesti drugo pogodbenico, ki uporablja ta pravilnik, da homologiran tip motorja izpolnjuje zahteve tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 04, v skladu z odstavkom 12.2.1. zgoraj. 
 12.3.2. Razširitev homologacije tipa  12.3.2.1. Odstavka 12.3.2.2. in 12.3.2.3. spodaj se uporabljata le pri novih motorjih na 
kompresijski vžig in novih vozilih, opremljenih z motorji na kompresijski vžig, ki so bili homologirani v skladu z zahtevami iz vrstice A tabel v odstavku 5.2.1. tega pravilnika. 
 12.3.2.2. Kot druga možnost za odstavka 5.1.3. in 5.1.4. lahko proizvajalec tehnični službi 
predloži rezultate preskusa za ugotavljanje NO
x z uporabo ETC na motorju, ki je v 
skladu z značilnostmi osnovnega motorja iz Priloge 1 in ob upoštevanju določb iz odstavkov 5.1.4.1. in 5.1.4.2. Proizvajalec predloži tudi pisno izjavo, da motor ne uporablja nikakršne odklopne naprave ali iracionalne strategije za uravnavanje emisij iz 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/33
odstavka 2. tega pravilnika. 
 
12.3.2.3. Proizvajalec prav tako predloži pisno izjavo, da rezultati preskusa za ugotavljanje NO X 
in izjava za osnovni motor iz odstavka 5.1.4. veljajo tudi za vse tipe motorjev iz družine motorjev iz Priloge 1. 
 12.3.3. Plinski motorji   Od 1. oktobra 2003 morajo homologacije tipa plinskih motorjev tega pravilnika, ki je 
bil spremenjen s spremembami 03, prenehati veljati, razen če pogodbenica, ki je podelila homologacijo, obvesti drugo pogodbenico, ki uporablja ta pravilnik, da homologiran tip motorja izpolnjuje zahteve tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 04, v skladu z odstavkom 12.2.1. zgoraj. 
 12.3.4. Od 1. oktobra 2006 morajo homologacije tipa plinskih motorjev tega pravilnika, ki je 
bil spremenjen s spremembami 04, prenehati veljati, razen če pogodbenica, ki je podelila homologacijo, obvesti drugo pogodbenico, ki uporablja ta pravilnik, da homologiran tip motorja izpolnjuje zahteve tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 04, v skladu z odstavkom 12.2.2. zgoraj. 
 12.3.5. Od 1. oktobra 2009 morajo homologacije tipa plinskih motorjev tega pravilnika, ki je 
bil spremenjen s spremembami 04, prenehati veljati, razen če pogodbenica, ki je podelila homologacijo, obvesti drugo pogodbenico, ki uporablja ta pravilnik, da homologiran tip motorja izpolnjuje zahteve tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 04, v skladu z odstavkom 12.2.3. zgoraj. 
 12.4. Nadomestni deli za vozila v uporabi
 
 12.4.1. Pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, lahko nadaljujejo podeljevanje homologacije 
tistih motorjev, ki so v skladu z zahtevami tega pravilnika, kot je bil spremenjen s prejšnjimi spremembami, ali na kateri koli ravni tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 04, če je motor namenjen zamenjavi za vozilo v uporabi in za katerega je na dan začetka delovanja tega vozila veljal prejšnji standard. 
 13. IMENA IN NASLOVI TEHNIČNIH SLUŽB, KI IZVAJAJO HOMOLOGACIJSKE 
PRESKUSE, TER UPRAVNIH ORGANOV 
 
Pogodbenice Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, sekretariatu Združenih narodov sporočijo imena in naslove tehničnih služb, ki izvajajo homologacijske preskuse, ter upravnih organov, ki podelijo homologacijo in se jim pošljejo certifikati, izdani v drugih državah, ki potrjujejo podelitev, razširitev, zavrnitev ali preklic homologacije. 
  
 L 375/34 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Dodatek 1  
 
POSTOPEK ZA PRESKUŠANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE, ČE JE STANDARDNO 
ODSTOPANJE ZADOVOLJIVO 
 
 
1. Ta dodatek opisuje postopek preverjanja skladnosti proizvodnje v zvezi z emisijami 
onesnaževal, če je standardno odstopanje proizvodnje proizvajalca zadovoljivo. 
 2. Pri najmanjši velikosti vzorca treh motorjev je postopek vzorčenja nastavljen tako, da 
je verjetnost, da bo serija uspešno opravila preskus pri 40 % motorjev neustrezne kakovosti, 0,95 (tveganje proizvajalca = 5 %) in verjetnost, da bo serija sprejeta pri 65 % motorjev neustrezne kakovosti, 0,10 (tveganje potrošnika = 10 %).  
 3. Za vsako onesnaževalo se uporablja naslednji postopek iz odstavka 5.2.1. Pravilnika 
(glej sliko 2): 
  Naj bo:  
 L = naravni logaritem mejne vrednosti onesnaževala; 
 
 x
i = naravni logaritem meritve za i-ti motor iz vzorca; 
 
 s = ocena standardnega odstopanja pri proizvodnji (ko se določi naravni 
logaritem meritve); 
 
 n = tekoča številka vzorca. 
 4. Za vsak vzorec se izračuna vsota standardnih odstopanj od dovoljene meje po naslednji 
formuli: 
  5. Potem:  
– če je statistični rezultat preskusa večji od vrednosti za odločitev o sprejetju za dano 
velikost vzorca iz tabele 3, se za tako onesnaževalo sprejme odločitev o sprejetju; 
 
– če je statistični rezultat preskusa manjši od vrednosti za odločitev o zavrnitvi za dano 
velikost vzorca iz tabele 3, se za tako onesnaževalo sprejme odločitev o zavrnitvi; 
 
– v drugih primerih se v skladu z odstavkom 8.3.1. Pravilnika preskusi dodaten motor 
in se računski postopek uporabi na vzorcu, povečanem za eno enoto. ) x (Ls1n
1 ii ∑
=−27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/35
Tabela 3:  Vrednosti za odločitev o sprejetju in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 1 
 
Najmanjša velikost vzorca: 3 
 
 
Skupno število 
preskušenih motorjev 
(velikost vzorca)  Vrednost za odločitev 
o sprejetju 
A n Vrednost za odločitev 
o zavrnitvi 
B n 
3 3 327 –4 724 
4 3 261 –4 790 
5 3 195 –4 856 
6 3 129 –4 922 
7 3 063 –4 988 
8 2 997 –5 054 
9 2 931 –5 120 
10 2 865 –5 185 
11 2 799 –5 251 
12 2 733 –5 317 
13 2 667 –5 383 
14 2 601 –5 449 
15 2 535 –5 515 
16 2 469 –5 581 
17 2 403 –5 647 
18 2 337 –5 713 
19 2 271 –5 779 
20 2 205 –5 845 
21 2 139 –5 911 
22 2 073 –5 977 
23 2 007 –6 043 
24 1 941 –6 109 
25 1 875 –6 175 
26 1 809 –6 241 
27 1 743 –6 307 
28 1 677 –6 373 
29 1 611 –6 439 
30 1 545 –6 505 
31 1 479 –6 571 
32 –2 112 –2 112 
 
__________ L 375/36 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Dodatek 2  
 
POSTOPEK ZA PRESKUŠANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE, ČE STANDARDNO 
ODSTOPANJE NI ZADOVOLJIVO ALI ČE PODATEK NI NA VOLJO 
 
 
1. Ta dodatek opisuje postopek, ki se uporablja za preverjanje skladnosti proizvodnje 
glede emisij onesnaževal, če standardno odstopanje proizvodnje proizvajalca ni zadovoljivo ali podatek ni na voljo. 
 2. Pri najmanjši velikosti vzorca treh motorjev je postopek vzorčenja zastavljen tako, da 
je verjetnost uspešno opravljenega preskusa serije, kadar je 40 % motorjev neustrezne kakovosti, 0,95 (tveganje proizvajalca = 5 %), verjetnost, da bo serija sprejeta, kadar je 65 % motorjev neustrezne kakovosti, pa 0,10 (tveganje potrošnika = 10 %).  
 3. Šteje se, da imajo vrednosti onesnaževal iz odstavka 5.2.1 tega pravilnika normalno 
logaritemsko porazdelitev in da jih je treba pretvoriti z izračunom njihovega naravnega logaritma. 
 Vzemimo, da m
0 in m označujeta najmanjšo in največjo velikost vzorca (m 0 = 3 in m = 
32) in da n označuje tekočo številko vzorca. 
 4. Če so naravni logaritmi vrednosti, izmerjenih v seriji x
1, x 2, ..., x i, in če je L naravni 
logaritem mejne vrednosti snovi, ki onesnažuje, potem velja: 
 
d i = x i – L 
 in  
 
 
5. Tabela 4 prikazuje vrednosti, pri katerih se glede na tekočo številko vzorca sprejme 
odločitev o sprejetju (A
n) ali zavrnitvi (B n). Statistični rezultat preskusa je razmerje 
med dn/Vn, in se uporabi za ugotavljanje, ali se serija sprejme ali zavrne: 
 
 Za m 0 ≤ n ≤ m: 
  – serija se sprejme, če je   – serija se zavrne, če je 
n n n A /V d ≤
n n n B /V d ≥∑
==n
1 ii n dn1d
2
nn
1 ii2
n ) d (dn1V − =∑
=27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/37
 
 – če je, se opravi še ena meritev.   6. Opombe:   Za izračun zaporednih vrednosti statistike preskusa se uporabijo naslednje rekurzivne 
formule: 
 
 
 
 
 n n n n B /V d A ≥ ≤
n 1 n n dn1dn11 d + ⎟⎠⎞⎜⎝⎛− =−
( )2
n n 2
1 n2
n1 nd dVn11 V−−+ ⎟⎠⎞⎜⎝⎛− =−
0) V  ; d d  2,3,...; (n1 1 1 = = =L 375/38 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Tabela 4:  Vrednosti za odločitev o sprejetju in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 2 
 
Najmanjša velikost vzorca: 3 
 
Skupno število 
preskušenih motorjev 
(velikost vzorca)  Vrednost za odločitev 
o sprejetju 
A n Vrednost za odločitev 
o zavrnitvi 
B n 
3 –0,80381 16,64743 
4 –0,76339 7,68627 
5 –0,72982 4,67136 
6 –0,69962 3,25573 
7 –0,67129 2,45431 
8 –0,64406 1,94369 
9 –0,61750 1,59105 
10 –0,59135 1,33295 
11 –0,56542 1,13566 
12 –0,53960 0,97970 
13 –0,51379 0,85307 
14 –0,48791 0,74801 
15 –0,46191 0,65928 
16 –0,43573 0,58321 
17 –0,40933 0,51718 
18 –0,38266 0,45922 
19 –0,35570 0,40788 
20 –0,32840 0,36203 
21 –0,30072 0,32078 
22 –0,27263 0,28343 
23 –0,24410 0,24943 
24 –0,21509 0,21831 
25 –0,18557 0,18970 
26 –0,15550 0,16328 
27 –0,12483 0,13880 
28 –0,09354 0,11603 
29 –0,06159 0,09480 
30 –0,02892 0,07493 
31 –0,00449 0,05629 
32 0,03876 0,03876 
 
__________ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/39
Dodatek 3  
 
POSTOPEK ZA PRESKUŠANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE NA ZAHTEVO 
PROIZVAJALCA 
 
 1. Ta dodatek opisuje postopek, ki se uporablja za preverjanje skladnosti proizvodnje 
glede na emisije onesnaževal na zahtevo proizvajalca. 
 2. Pri najmanjši velikosti vzorca treh motorjev je postopek vzorčenja zastavljen tako, da je 
verjetnost uspešno opravljenega preskusa serije, kadar je 30 % motorjev neustrezne kakovosti, 0,90 (tveganje proizvajalca = 10 %), verjetnost, da bo serija sprejeta, kadar je 65 % motorjev neustrezne kakovosti, pa 0,10 (tveganje potrošnika = 10 %). 
 3. Za vsako onesnaževalo iz odstavka 5.2.1. tega pravilnika se uporablja naslednji 
postopek (glej sliko 2): 
  Velja:   L = mejna vrednost za onesnaževalo,   x
i = vrednost meritve za i-ti motor iz vzorca, 
  n = številka trenutnega vzorca.  4. Za vzorec se izračuna statistika preskusa, ki opredeli število neskladnih motorjev, t.j. x
i 
≥ L: 
 5. Potem velja:  
– če je statistični rezultat preskusa manjši ali enak vrednosti za odločitev o sprejetju za 
dano velikost vzorca iz tabele 5, se za tako onesnaževalo sprejme odločitev o sprejetju; 
 
– če je statistični rezultat preskusa večji ali enak vrednosti za odločitev o zavrnitvi za 
dano velikost vzorca iz tabele 5, se za tako onesnaževalo sprejme odločitev o zavrnitvi; 
 
– sicer se preskusi dodaten motor v skladu z odstavkom 8.3.1. Pravilnika in postopek 
izračuna se uporabi za vzorec, povečan za še eno enoto. 
  V tabeli 5 so vrednosti za odločitev o sprejetju in zavrnitvi izračunane po mednarodnem 
standardu ISO 8422:1991. 
 L 375/40 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Tabela 5:  Vrednosti za odločitev o sprejetju in zavrnitvi v načrtu vzorčenja iz Dodatka 3 
 
Najmanjša velikost vzorca: 3 
 
 
Skupno število 
preskušenih motorjev 
(velikost vzorca)  
Vrednost za odločitev o 
sprejetju  
Vrednost za odločitev o 
zavrnitvi 
3 – 3 
4 0 4 
5 0 4 
6 1 5 
7 1 5 
8 2 6 
9 2 6 
10 3 7 
11 3 7 
12 4 8 
13 4 8 
14 5 9 
15 5 9 
16 6 10 
17 6 10 
18 7 11 
19 8 9 
  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/41
Priloga 1  
 
BISTVENE ZNAČILNOSTI (OSNOVNEGA) MOTORJA IN PODATKI O POTEKU 
PRESKUSA(1) 
 
1. OPIS MOTORJA 
 1.1.  Proizvajalec: ............................................................................................................ ..... 
1.2.  Proizvajalčeva oznaka motorja:.................................................................................... 1.3.  Način delovanja: štiritaktni/dvotaktni 
(2) 
1.4.  Število in razporeditev valjev:...................................................................................... 1.4.1.  Premer valja: ......................................................................................................... .mm 
1.4.2.  Gib:................................................................................................................... ......mm 
1.4.3.  Zaporedje vžigov:...................................................................................................... ... 
1.5.  Delovna prostornina motorja: ................................................................................cm³ 1.6.  Kompresijsko razmerje 
(3):............................................................................................ 
1.7.  Risba/risbe zgorevalne komore in čela bata: ............................................................... 1.8.  Najmanjši premer sesalnega in izstopnega kanala: ...............................................cm² 1.9.  Število vrtljajev v prostem teku: ........................................................................min
–1 
1.10.  Največja izhodna moč: kW pri ...........................................................................min–1 
1.11.  Največje dovoljeno število vrtljajev motorja: .....................................................min–1 
1.12.  Največji neto navor: Nm pri ...............................................................................min–1 
1.13.   Sistem zgorevanja: kompresijski vžig/prisilni vžig (2) 
1.14.   Gorivo: dizel/LPG/NG-H/NG-L/NG-HL/etanol (1) 
1.15.   Hladilni sistem 
1.15.1.  Tekočinsko hlajenje 1.15.1.1. Značilnosti tekočine: ............................................................................................... .... 
1.15.1.2. Vodna črpalka/vodne črpalke: da/ne 
(2) 
1.15.1.3. Značilnosti ali znamka/znamke in tip/tipi (če je ustrezno): ......................................... 1.15.1.4. Stopnja/stopnje prenosa pogona (če je ustrezno): ....................................................... 1.15.2.  Zračno hlajenje 1.15.2.1. Puhalo: da/ne 
(2) 
1.15.2.2. Značilnosti ali znamka/znamke in tip/tipi (če je ustrezno): ......................................... 1.15.2.3. Stopnja/stopnje prenosa pogona (če je ustrezno): ........................................................ 1.16.  Temperatura, ki jo dopušča proizvajalec  
1.16.1.  Tekočinsko hlajenje: najvišja temperatura pri izhodu:..............................................K 1.16.2.  Zračno hlajenje: ............ referenčna točka: ......................
 
 Najvišja temperatura na referenčni točki: .................................................................K 1.16.3.1.1. Najvišja temperatura zraka na izhodu iz hladilnika polnilnega zraka (če je ustrezno):
............................................................................................................................... ....K 
1.16.4. Najvišja temperatura izpušnih plinov v točki izpušne/izpušnih cevi .............. ki je/so L 375/42 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
najbližja/najbližje zunanji prirobnici/zunanjim prirobnicam izpušnega 
kolektorja/izpušnih kolektorjev....................................................................................
.......................................................................................... ali turbopuhala/turbopuhal:............................................................................................................................... ....K 
1.16.5.  Temperatura goriva: najnižja ..............K, najvišja ................K 
  za dizelske motorje na vstopu v tlačilko za vbrizgavanje goriva, za motorje na 
plinasto gorivo na končni stopnji krmilnika tlaka. 
1.16.6.  Tlak goriva: najnižji ..............kPa, najvišji ...............kPa   na končni stopnji krmilnika tlaka le motorji, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin. 1.16.7.  Temperatura maziva: najnižja ..............K, najvišja ................K 1.17  Tlačni polnilnik:  da/ne 
(2) 
1.17.1.  Znamka:............................................................................................................... ......... 
1.17.2.  Tip: .................................................................................................................. ............. 
1.17.3.  Opis sistema:  (npr. najvišji polnilni tlak, krmilni obtočni kanal, če je ustrezno): .............................. 1.17.4.  Hladilnik polnilnega zraka: da/ne 
(2) 
1.18.   Sesalni sistem 
  Največji dopustni podtlak v sesalni cevi pri nazivnem številu vrtljajev motorja in pri 
100-odstotni obremenitvi, kot je opredeljeno v pogojih obratovanja v Pravilniku št. 
24........................................................................................................................... kPa 
1.19.   Izpušni sistem 
  Največji dopustni protitlak v izpušni cevi pri nazivnem številu vrtljajev motorja in 
pri 100-odstotni obremenitvi, kakor je opredeljeno v pogojih obratovanja 
 v Pravilniku št. 24...................................................................................................kPa 
  Prostornina izpušnega sistema: ............................................................................ dm³  2.  UKREPI PROTI ONESNAŽEVANJU ZRAKA  2.1. Naprava za recikliranje plinov iz okrova ročične gredi (opis in risbe): ....................... 
................................................................... 
2.2.  Dodatne naprave proti onesnaževanju (če obstajajo in če niso opisane drugje) 2.2.1.  Katalitični pretvornik izpušnih plinov: da/ne
(2) 
2.2.1.1. Znamka/znamke: ........................................................................................................ .. 
2.2.1.2. Tip/tipi:............................................................................................................. ............ 
2.2.1.3. Število katalitičnih pretvornikov in elementov: 2.2.1.4. Mere, oblika in prostornina katalitičnega pretvornika/katalitičnih pretvornikov:........ 2.2.1.5. Način katalitičnega delovanja: ..................................................................................... 2.2.1.6. Skupna količina plemenitih kovin:............................................................................... 2.2.1.7. Relativna koncentracija: .............................................................................................. . 
2.2.1.8. Substrat (zgradba in material): ..................................................................................... 2.2.1.9. Gostota celic:........................................................................................................ ........ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/43
2.2.1.10. Tip okrova katalitičnega pretvornika/katalitičnih pretvornikov:.................................. 
2.2.1.11. Mesto vgradnje katalitičnega pretvornika/katalitičnih pretvornikov (mesto in 
referenčna razdalja na izpušni liniji): .......................................................................... 
  ............................................................................................................................. ......... 
2.2.2.  Lambda sonda: da/ne(2) 
2.2.2.1. Znamka/znamke: ........................................................................................................ .. 
2.2.2.2. Tip: .................................................................................................................. ............. 
2.2.2.3. Mesto vgradnje:....................................................................................................... ..... 
2.2.3.  Vpihavanje zraka: da/ne (2) 
2.2.3.1. Tip (pulziranje zraka, zračna črpalka itd.): .................................................................. 2.2.4.  EGR: da/ne
(2) 
2.2.4.1. Značilnosti (stopnja pretoka itd.): ................................................................................ 2.2.5.  Filter za delce: da/ne
(2) 
2.2.5.1. Mere, oblika in prostornina filtra za delce: .................................................................. 2.2.5.2. Tip in konstrukcija filtra za delce:................................................................................ 2.2.5.3. Mesto vgradnje (referenčna razdalja na izpušni liniji):................................................ 2.2.5.4. Metoda ali sistem regeneracije, opis in/ali risba: ......................................................... 2.2.6 . Drugi sistemi: da/ne
(2) 
2.2.6.1. Opis in delovanje:.................................................................................................... ..... 
 3.  NAPAJANJE Z GORIVOM  3.1.  Dizelski motorji 
3.1.1.  Napajalna črpalka za gorivo  Tlak
(3): ..............kPa ali karakteristika(2):...................................................................... 
3.1.2.  Sistem vbrizgavanja 3.1.2.1. Tlačilka 3.1.2.1.1.  Znamka/znamke: ..................................................................................................... ..... 
3.1.2.1.2. Tip/tipi:........................................................................................................... .............. 
3.1.2.1.3. Količina vbrizga: ......mm³
(3) na gib pri številu vrtljajev motorja........min–1 pri 
največji količini vbrizga ali karakteristika(2)(3): ................... 
  ............................................................................................................................. ......... 
 Navedite uporabljeno metodo: na motorju/na preskusni napravi (2) 
 Če ima motor samodejno krmiljenje vbrizgane količine goriva v odvisnosti od tlaka, 
navedite značilno količino vbrizga in tlak glede na število vrtljajev motorja.  
3.1.2.1.4. Predvbrizg 3.1.2.1.4.1. Krivulja predvbrizga
(3): ................................................................................................ 
3.1.2.1.4.2. Statično krmiljenje vbrizga(3): ..................................................................................... 
3.1.2.2. Visokotlačne cevi 3.1.2.2.1. Dolžina: ............................................................................................................ ......mm 
3.1.2.2.2. Notranji premer: .................................................................................................... .mm L 375/44 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
3.1.2.3. Vbrizgalna šoba/vbrizgalne šobe 
3.1.2.3.1. Znamka/znamke: ...................................................................................................... .... 
3.1.2.3.2. Tip/tipi:........................................................................................................... .............. 
3.1.2.3.3. „Tlak odpiranja“:.................................................................................................kP a(3) 
  ali karakteristika odpiranja(2) (3): ................................................................................... 
3.1.2.4. Regulator 3.1.2.4.1. Znamka/znamke: ...................................................................................................... .... 
3.1.2.4.2. Tip/tipi:........................................................................................................... .............. 
3.1.2.4.3. Število vrtljajev, pri kateri se pri polni obremenitvi začne zapiranje dovoda goriva: 
.............................................................................................................................mi n
–1 
3.1.2.4.4. Največje število vrtljajev brez obremenitve: ......................................................min–1 
3.1.2.4.5. Število vrtljajev v prostem teku: ........................................................................min–1 
3.1.3. Sistem za zagon hladnega motorja 3.1.3.1. Znamka/znamke: ....................................................................................................... .. 
3.1.3.2. Tip/tipi:............................................................................................................. ............ 
3.1.3.3. Opis: ................................................................................................................. ............ 
3.1.3.4. Pomožna naprava za pomoč pri zagonu:...................................................................... 3.1.3.4.1. Znamka:............................................................................................................. ........... 
3.1.3.4.2. Tip: ................................................................................................................ ............... 
3.2. Motorji na plinasto gorivo
(6) 
3.2.1.  Gorivo: Zemeljski plin/LPG (2) 
3.2.2. Krmilnik/krmilniki tlaka ali uparjalnik/krmilnik/krmilniki tlaka (3) 
3.2.2.1. Znamka/znamke: ........................................................................................................ .. 
3.2.2.2. Tip/tipi:............................................................................................................. ............ 
3.2.2.3. Število stopenj zmanjševanja tlaka: ............................................................................. 3.2.2.4. Tlak v končni fazi: najmanj ..............kPa, največ ...............kPa 3.2.2.5. Število glavnih nastavitvenih točk: ............................................................................. 3.2.2.6. Število nastavitvenih točk v prostem teku: .................................................................. 3.2.2.7. Številka homologacije v skladu s Pravilnikom št.: ...................................................... 3.2.3. Sistem za dovajanje goriva: mešalna enota/vbrizgavanje plina/vbrizgavanje 
tekočine/neposredno vbrizgavanje
(2) 
3.2.3.1. Uravnavanje moči zmesi: ............................................................................................ 3.2.3.2. Opis sistema in/ali shema in risbe: .............................................................................. 3.2.3.3. Številka homologacije v skladu s Pravilnikom št. 3.2.4. Mešalna enota 3.2.4.1. Število: ............................................................................................................. ........... 
3.2.4.2. Znamka/znamke: ........................................................................................................ .. 
3.2.4.3. Tip/tipi:............................................................................................................. ............ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/45
3.2.4.4. Mesto vgradnje:....................................................................................................... ..... 
3.2.4.5. Možnosti nastavitve: .................................................................................................. .. 
3.2.4.6. Številka homologacije v skladu s Pravilnikom št. 
3.2.5. Vbrizgavanje v sesalni zbiralnik 3.2.5.1. Vbrizgavanje: enotočkovno/večtočkovno
(2) 
3.2.5.2. Vbrizgavanje: neprekinjeno/simultano 
zaporedno(2) 
3.2.5.3. Oprema za vbrizgavanje 3.2.5.3.1. Znamka/znamke: ..................................................................................................... .... 
3.2.5.3.2. Tip/tipi: .......................................................................................................... .............. 
3.2.5.3.3. Možnosti nastavitve: ................................................................................................ .... 
3.2.5.3.4. Številka homologacije v skladu s Pravilnikom št. 3.2.5.4. Napajalna črpalka (če je ustrezno): .............................................................................. 3.2.5.4.1. Znamka/znamke: ..................................................................................................... .... 
3.2.5.4.2. Tip/tipi: .......................................................................................................... .............. 
3.2.5.4.3. Številka homologacije v skladu s Pravilnikom št. 3.2.5.5. Vbrizgalna šoba/vbrizgalne šobe: ................................................................................ 3.2.5.5.1. Znamka/znamke: ..................................................................................................... .... 
3.2.5.5.2. Tip/tipi:........................................................................................................... .............. 
3.2.5.5.3. Številka homologacije v skladu s Pravilnikom št. 3.2.6.  Neposredno vbrizgavanje 3.2.6.1. Tlačilka za vbrizgavanje/krmilnik tlaka
(2) 
3.2.6.1.1. Znamka/znamke: ...................................................................................................... .... 
3.2.6.1.2. Tip/tipi:........................................................................................................... .............. 
3.2.6.1.3. Krmiljenje začetka vbrizgavanja: ................................................................................ 3.2.6.1.4. Številka homologacije v skladu s Pravilnikom št. 3.2.6.2. Vbrizgalna šoba/vbrizgalne šobe 3.2.6.2.1. Znamka/znamke: ..................................................................................................... .... 
3.2.6.2.2. Tip/tipi: .......................................................................................................... .............. 
3.2.6.2.3. Tlak odpiranja ali karakteristika vbrizga
(3): ................................................................. 
3.2.6.2.4. Številka homologacije v skladu s Pravilnikom št. 3.2.7. Elektronska krmilna enota (ECU) 3.2.7.1. Znamka/znamke: ....................................................................................................... .. 
3.2.7.2. Tip/tipi: ............................................................................................................ ............ 
3.2.7.3. Možnosti nastavitve: .................................................................................................. .. 
3.2.8. Oprema, značilna za motorje na zemeljski plin 3.2.8.1. Različica 1 (le v primeru homologacije motorja za več specifičnih sestav goriva) L 375/46 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
3.2.8.1.1. Sestava goriva: 
   
metan (CH4): osnova:....% mol najmanj.....% 
mol največ.....% mol 
etan (C2H6): osnova:....% mol najmanj.....% 
mol največ.....% mol 
propan (C3H8): osnova:....% mol najmanj.....% 
mol največ.....% mol 
butan (C4H10): osnova:....% mol najmanj.....% 
mol največ.....% mol 
C5/C5+: osnova:....% mol najmanj.....% 
mol največ.....% mol 
kisik (O2):  osnova:....% mol najmanj.....% mol inertni plin (N2, He itd.): osnova:....% mol najmanj.....% 
mol največ.....% mol 
 3.2.8.1.2. Vbrizgalna šoba/vbrizgalne šobe 3.2.8.1.2.1. Znamka/znamke:  3.2.8.1.2.2. Tip/tipi:  3.2.8.1.3. Drugo (če je ustrezno) 3.2.8.2. Različica 2 (le v primeru homologacij za več specifičnih sestav goriva)  4. KRMILNI ČASI VENTILOV  4.1. Največji gib ventilov ter koti odpiranja in zapiranja glede na mrtve lege batov ali 
enakovredni podatki: 
4.2. Referenčna območja in/ali območja nastavitev
(2): ................................... 
 5. SISTEM VŽIGA (LE MOTORJI NA PRISILNI VŽIG)  5.1. Vrsta sistema vžiga: 
skupna tuljava in vžigalne svečke/posamezna tuljava in vžigalne svečke/tuljava na vžigalni 
svečki/drugo (navedite)
(2) 
5.2. Enota za krmiljenje vžiga 
5.2.1. Znamka/znamke: .............................................................. 5.2.2. Tip/tipi: .............................................................. 5.3. Krivulja predvžiga/diagram predvžiga
(2)(3): ..................................................................... 
5.4. Krmiljenje vžiga(3): ..... stopinj pred zgornjo mrtvo točko pri številu vrtljajev ................ 
min–1 in pri absolutnem tlaku zraka v sesalnem zbiralniku (MAP) ....................... kPa 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/47
5.5. Vžigalne svečke 
5.5.1. Znamka/znamke: .............................................................. 
5.5.2. Tip/tipi: ............................................................................. 5.5.3. Nastavitev razdalje med elektrodama: ....................... mm 5.6. Vžigalna tuljava/vžigalne tuljave 
5.6.1. Znamka/znamke: ........................................................... 5.6.2. Tip/tipi: ........................................................................  6. OPREMA, KI JO POGANJA MOTOR    Motor je treba predložiti v preskušanje z dodatno opremo, potrebno za njegovo delovanje 
(npr. ventilator, vodna črpalka itd.), kot je opredeljeno v pogojih obratovanja v Pravilniku 
št. 24.  
  
6.1. Dodatna oprema, ki se namesti za preskus 
   Če dodatne opreme ni mogoče ali ni primerno namestiti na preskusno napravo, je treba 
moč, ki jo absorbira ta oprema, ugotoviti in odšteti od izmerjene moči motorja v celotnem 
območju delovanja preskusnega cikla/preskusnih ciklov. 
 
6.2. Dodatna oprema, ki se odstrani za preskus 
   Dodatno opremo, ki je potrebna le za delovanje vozila (npr. kompresor za zrak, 
klimatizacijski sistem itd.), je treba za preskus odstraniti. Če dodatne opreme ni mogoče 
odstraniti, se lahko moč, ki jo ta oprema absorbira, ugotovi in prišteje izmerjeni moči motorja v celotnem območju delovanja preskusnega cikla/preskusnih ciklov. 
 
7. DODATNE INFORMACIJE O POGOJIH PRESKUSA  7.1. Uporabljeno mazivo 
7.1.1. Znamka: ................................................................. 7.1.2. Tip: .................................................................  (Navedite odstotek olja v mešanici, če sta mazivo in gorivo zmešana): 
..................................................... 
7.2. Oprema, ki jo poganja motor (če je ustrezno): 
 Izhodna moč, ki jo absorbira dodatna oprema, se ugotavlja le:  – če dodatna oprema, potrebna za delovanje motorja, ni nameščena na motor in/ali  – če je na motor nameščena dodatna oprema, ki ni potrebna za delovanje motorja.  7.2.1. Seznam in način identifikacije: ..................................  L 375/48 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
7.2.2. Odjem moči (kW) pri različnem številu vrtljajev motorja: 
 
Oprema  Odjem moči (kW) pri različnem številu vrtljajev motorja  
 Prosti tek  Nizko 
število 
vrtljajev  Visoko 
število 
vrtljajev  Število 
vrtljajev A(7) Število 
vrtljajev 
B(7) Število 
vrtljajev 
C(7) Referenčno 
število 
vrtljajev(8)  
P(a) 
Dodatna oprema, 
potrebna za delovanje motorja 
(se odšteje od izmerjene 
moči motorja) 
glej točko 6.1.         
P(b) 
Dodatna oprema, ki ni 
potrebna za delovanje motorja 
(se prišteje izmerjeni 
moči motorja) 
glej točko 6.2.         
 
8. ZMOGLJIVOST MOTORJA  8.1. Število vrtljajev motorja
(9) 
  Nizko število vrtljajev (n
lo): ..................................................min–1 
 Visoko število vrtljajev (n hi): ................................................min–1 
  za cikle ESC in ELR  Prosti tek: ......................................................................min
–1 
 Število vrtljajev A: .........................................................min–1 
 Število vrtljajev B: .........................................................min–1 
 Število vrtljajev C .........................................................min–1 
 za cikel ETC  Referenčno število vrtljajev: ...............................................min
–1 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/49
8.2. Moč motorja (izmerjena v skladu z določbami iz Pravilnika št. 24) v kW 
 
   Število vrtljajev motorja 
 
 prosti 
tek število 
vrtljajev število 
vrtljajev 
B (7) število 
vrtljajev 
C (7) referenčno 
število 
vrtljajev (8) 
P(m) 
Moč, izmerjena na 
preskusni napravi.       
P(a) 
Moč, ki jo absorbira dodatna oprema, nameščena za preskus (točka 6.1.) 
- če je nameščena - če ni nameščena        
0      
0      
0      
0      
0 
P(b) 
Moč, ki jo absorbira 
dodatna oprema, odstranjena za preskus (točka 6.2.) 
- če je nameščena - če ni nameščena      
 
0     
 
0     
 
0     
 
0     
 
0 
P(n) 
Izhodna moč motorja  = P(m) – P(a) + P(b)      
  8.3. Nastavitve dinamometra (kW) 
  Nastavitve dinamometra za preskusa ESC in ELR ter za referenčni cikel preskusa ETC 
morajo temeljiti na izhodni moči motorja P(n) iz odstavka 8.2. Priporoča se namestitev 
motorja na preskusno napravo v neto stanju. V tem primeru sta P(m) in P(n) identični. Če delovanje motorja v neto stanju ni mogoče ali ni primerno, je treba nastavitve dinamometra popraviti na neto stanje z uporabo zgornje formule. 
 L 375/50 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
8.3.1. Preskusa ESC in ELR 
  Nastavitve dinamometra je treba izračunati po formuli v odstavku 1.2. Dodatka 1 
Priloge 4. 
 
Odstotek 
obremenitve  Število vrtljajev motorja  
 Prosti tek  Število 
vrtljajev A Število 
vrtljajev B Število 
vrtljajev C 
10  --    
25   --    
50   --    
75  --    
100     
 8.3.2. Preskus ETC   Če se motor ne preskusi v neto stanju, mora proizvajalec za celotno območje delovanja 
cikla predložiti korekcijsko formulo, ki jo odobri tehnična služba, za pretvorbo izhodne 
moči oziroma neto dela cikla, ki se ugotovi glede na odstavek 2 Dodatka 2 Priloge 4. 
      Opombe:
 
 
(1) Za nekonvencionalne motorje in sisteme proizvajalci predložijo ustrezne podatke iz tega 
dokumenta. 
 
(2) Neustrezno črtati. 
 
(3) Navedite dovoljeno odstopanje. 
 (6)
 Za drugačne sisteme navedite ekvivalentne informacije (za odstavek 3.2.). 
 (7)
 Preskus ESC. 
 (8)
 Le preskus ETC. 
 (9)
 Navedite dovoljeno odstopanje; biti mora znotraj ± 3 % navedene vrednosti proizvajalca. 
____________ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/51
Priloga 1 – Dodatek 1  
 
ZNAČILNOSTI DELOV VOZILA, KI SO POVEZANI Z MOTORJEM 
 
 
1. Podtlak v sesalni cevi pri nazivnem številu vrtljajev motorja in pri 100-odstotni 
obremenitvi: ............................................kPa 
 2. Protitlak v izpušnem sistemu pri nazivnem številu vrtljajev motorja in pri 100-odstotni 
obremenitvi: ............................................kPa 
 3. Prostornina izpušnega sistema: ........................................cm³  4. Moč, ki jo absorbira dodatna oprema, potrebna za delovanje motorja, kot je opredeljeno v 
pogojih obratovanja v Pravilniku št. 24 
 
Oprema Odjem moči (kW) pri različnih številih vrtljajev motorja 
 Prosti 
tek Nizka 
vrtilna 
frekvenca Visoka 
vrtilna 
frekvencaVrtilna 
frekvenca
A(1)  Vrtilna 
frekvenca
B(1) Vrtilna 
frekvenca 
C(1) Referenčno 
število 
vrtljajev (2)  
P(a) 
Dodatna oprema, potrebna za delovanje motorja (se odšteje od izmerjene moči motorja) glej točko 6.1. Priloge 1.        
 
(1) Preskus ESC 
(2) Le preskus ETC. 
__________  L 375/52 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Priloga 1 – Dodatek 2  
 
BISTVENE ZNAČILNOSTI DRUŽINE MOTORJEV 
 
 
1. SKUPNI PARAMETRI  1.1. Način delovanja: .....................................................  1.2. Hladilno sredstvo: ...................................................  1.3. Število valjev
(1)......................................................... 
 1.4. Gibna prostornina posameznega valja: .....................................  1.5. Način polnjenja z zrakom: .............................................  1.6. Tip/konstrukcija izgorevalne komore: .......................................  1.7. Ventili in odprtine – konfiguracija, velikost in število: ...................  ....................................................................... 1.8. Sistem za dovajanje goriva: ..........................................................  1.9. Sistem vžiga (plinski motorji): ........................................  1.10. Razne značilnosti:   – sistem za hlajenje polnilnega (stisnjenega) zraka
(1): ........................................... 
 – vračanje izpušnih plinov v valj(1): ....................................... 
 – vbrizgavanje/emulzija vode(1): ........................................ 
 – vpihavanje zraka(1)..................................................... 
 1.11. Naknadna obdelava izpušnih plinov
(1): ..................................................................... 
  Dokaz o enakem (ali najnižjem za osnovni motor) razmerju:  zmogljivost sistema/dobava goriva na gib, v skladu s številko diagrama/številkami 
diagramov: .................................................. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/53
2. SEZNAM DRUŽINE MOTORJEV 
 2.1. Ime družine dizelskih motorjev: .......................................  2.1.1. Specifikacije motorjev v tej družini:      
     Osnovni motor
Tip motorja       
Število valjev       
Nazivno število vrtljajev (min–
1)      
Dobava goriva na gib (mm³)       
Nazivna izhodna moč (kW)       
Število vrtljajev pri največjem 
navoru (min–1)      
Dobava goriva na gib (mm³)       
Največji navor (Nm)       
Nizko število vrtljajev v 
prostem teku (min–
1)      
Gibna prostornina valjev (v % 
od osnovnega motorja)     100 
 L 375/54 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
2.2. Ime družine plinskih motorjev: ........................................... 
 2.2.1 Specifikacije motorjev v tej družini:  
     Osnovni motor
Tip motorja       
Število valjev       
Nazivno število vrtljajev (min–
1)      
Dobava goriva na gib (mm³)       
Nazivna izhodna moč (kW)       
Število vrtljajev pri največjem navoru (min
–1)      
Dobava goriva na gib (mm³)       
Največji navor (Nm)       
Nizko število vrtljajev v prostem teku (min
–1)      
Gibna prostornina valjev (v % od osnovnega motorja)      100 
Časovna nastavitev vžiga       
Pretok EGR       
Zračna črpalka da/ne       
Dejanski pretok zračne črpalke       
 
(1) Če se ne uporablja, označi „N/U“ 
 
__________ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/55
Priloga 1 – Dodatek 3  
 
BISTVENE ZNAČILNOSTI TIPA MOTORJA ZNOTRAJ DRUŽINE(1) 
 
1. OPIS MOTORJA 
 1.1. Proizvajalec: ................................................... 1.2. Proizvajalčeva oznaka motorja: ..................................... 1.3. Način delovanja: štiritaktni/dvotaktni
(2) 
1.4. Število in razporeditev valjev: ............................ 1.4.1. Premer valja: .........................................................mm 1.4.2. Gib: .......................................................mm 1.4.3. Zaporedje vžigov: ................................................... 1.5. Delovna prostornina motorja: .............................................cm³ 1.6. Kompresijsko razmerje
(3): ................................ 
1.7. Risba/risbe izgorevalne komore in čela bata: .............. 
................................................................. 
1.8. Najmanjši presek sesalnega in izstopnega kanala: 
..............................................................cm² 
1.9. Število vrtljajev v prostem teku: ...............................................min–1 
1.10. Največja izhodna moč: ..................kW pri ..................min–1 
1.11. Največje dovoljeno število vrtljajev motorja: .............................min–1 
1.12. Največji neto navor: .................Nm pri ..................min–1 
1.13.  Sistem zgorevanja: kompresijski vžig/prisilni vžig(2) 
1.14. Gorivo: Dizel/LPG/NG-H/NG-L/NG-HL/etanol(1) 
1.15. Hladilni sistem 1.15.1. Tekočinsko hlajenje 1.15.1.1. Vrsta tekočine ............................................... 1.15.1.2. Vodna črpalka/vodne črpalke: da/ne
(2) 
1.15.1.3. Značilnosti ali znamka/znamke in tip/tipi (če je ustrezno): .........  ................................................................. 1.15.1.4. Stopnja/stopnje prenosa pogona (če je ustrezno): ................................. 1.15.2. Zračno hlajenje 1.15.2.1. Puhalo: da/ne
(2) 
1.15.2.2. Značilnosti ali znamka/znamke in tip/tipi (če je ustrezno): .........  ................................................................. 1.15.2.3. Stopnja/stopnje prenosa pogona (če je ustrezno): ................................. 1.16.  Temperatura, ki jo dopušča proizvajalec 
1.16.1. Tekočinsko hlajenje: najvišja temperatura pri izhodu: .................K 1.16.2. Zračno hlajenje: referenčna točka: ...............................  Najvišja temperatura pri referenčni točki: ....................K L 375/56 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
1.16.3. Najvišja temperatura zraka na izhodu iz hladilnika polnilnega zraka (če je 
ustrezno): ...................................K 
1.16.4. Najvišja temperatura izpušnih plinov v točki izpušne/izpušnih cevi, ki je 
najbližja/so najbližje zunanji prirobnici/zunanjim prirobnicam izpušnega 
kolektorja/izpušnih kolektorjev ali turbopuhala/turbopuhal: ...............................................K 
1.16.5. Temperatura goriva: najnižja ..............K, najvišja ................K 
 za dizelske motorje na vstopu v tlačilko za vbrizgavanje goriva, za plinske motorje, 
ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin, na končni stopnji krmilnika tlaka 
1.16.6. Tlak goriva: najmanj ..............kPa, največ ...............kPa  na končni stopnji krmilnika tlaka le motorji, ki za gorivo uporabljajo NG 1.16.7. Temperatura maziva: najnižja ..............K, najvišja ................K 1.17. Tlačni polnilnik:  da/ne
(2) 
1.17.1. Znamka: ........................................................... 1.17.2. Tip: ........................................................... 1.17.3. Opis sistema (npr. največji polnilni tlak, krmilni obtočni kanal, če je ustrezno): 
.................................. 
1.17.4. Hladilnik polnilnega zraka: da/ne
(2) 
1.18.  Sesalni sistem 
 Največji dopustni podtlak v sesalni cevi pri nazivnem številu vrtljajev motorja in 
pri 100-odstotni obremenitvi, kakor je opredeljeno v pogojih obratovanja v 
Pravilniku št. 24: .............................kPa 
1.19.  Izpušni sistem 
 Največji dopustni protitlak v izpušni cevi pri nazivnem številu vrtljajev motorja in 
pri 100-odstotni obremenitvi, kakor je opredeljeno v pogojih obratovanja v Pravilniku št. 24: .............................kPa 
 Prostornina izpušnega sistema: .......................................cm³ 
 2. UKREPI PROTI ONESNAŽEVANJU ZRAKA  2.1. Naprava za recikliranje plinov iz okrova ročične gredi (opis in risbe): 
................................................................. 
2.2. Dodatne naprave proti onesnaževanju (če obstajajo in če niso opisane drugje) 2.2.1. Katalitični pretvornik izpušnih plinov: da/ne
(2) 
2.2.1.1. Število katalitičnih pretvornikov in elementov: .................... 2.2.1.2. Mere, oblika in prostornina katalitičnega pretvornika/katalitičnih pretvornikov: .....  ................................................................. 2.2.1.3. Vrsta katalitičnega delovanja: ....................................... 2.2.1.4. Skupna količina plemenitih kovin: ................................ 2.2.1.5. Relativna koncentracija: ......................................... 2.2.1.6. Substrat (zgradba in material): ............................. 2.2.1.7. Gostota celic: ................................................... 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/57
2.2.1.8. Tip okrova katalitičnega pretvornika/katalitičnih pretvornikov: .................. 
2.2.1.9. Mesto vgradnje katalitičnega pretvornika/katalitičnih pretvornikov (mesto in 
referenčna razdalja na izpušni liniji): .................................. ................................................................. 
2.2.2. Lambda sonda: da/ne
(2) 
2.2.2.1. Tip: ........................................................... 2.2.3. Vpihavanje zraka: da/ne
(2) 
2.2.3.1. Tip (pulziranje zraka, zračna črpalka itd.): ............................... 2.2.4. EGR: da/ne
(2) 
2.2.4.1. Značilnosti (stopnja pretoka itd.): ............................... 2.2.5. Filter za delce: da/ne
(2) 
2.2.5.1. Mere, oblika in prostornina filtra za delce: .........  ................................................................. 2.2.5.2. Tip in konstrukcija filtra za delce: ........................ 2.2.5.3. Mesto vgradnje (referenčna razdalja na izpušni liniji): .............. 2.2.5.4. Način ali sistem regeneracije, opis in/ali risba: ...  ................................................................. 2.2.6. Drugi sistemi: da/ne
(2) 
2.2.6.1. Opis in delovanje: ......................................  3. DOVAJANJE GORIVA  3.1. Dizelski motorji 
3.1.1. Črpalka za gorivo  Tlak
(3): ..............kPa ali karakteristika(2): .... 
 ................................................................. 3.1.2. Sistem vbrizgavanja 3.1.2.1. Tlačilka 3.1.2.1.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.1.2.1.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.1.2.1.3. Količina vbrizga: ......mm³ 
(3) na gib pri številu vrtljajev motorja........min–1 pri 
največji količini vbrizga ali karakteristika(2) (3): ............. 
 .................................................................  Navedite uporabljeno metodo: na motorju/na preskusni napravi
(2) 
 Če ima motor samodejno krmiljenje vbrizgane količine goriva v odvisnosti od 
tlaka, navedite značilno količino vbrizga in tlak glede na število vrtljajev motorja. 
3.1.2.1.4. Predvbrizg 3.1.2.1.4.1. Krivulja predvbrizga
(3): ..................................... 
3.1.2.1.4.2. Statično krmiljenje vbrizga(3): ..................................... 
3.1.2.2. Visokotlačne cevi 3.1.2.2.1. Dolžina: .......................................................mm L 375/58 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
3.1.2.2.2. Notranji premer: ............................................mm 
3.1.2.3. Vbrizgalna šoba/vbrizgalne šobe 3.1.2.3.1. Znamka/znamke: .......................................................  3.1.2.3.2. Tip/tipi: .......................................................  3.1.2.3.3. „Tlak odpiranja“: ........................................kPa
(3) 
 ali karakteristika odpiranja(2) (3): ................................. 
3.1.2.4. Regulator 3.1.2.4.1. Znamka/znamke: .......................................................  3.1.2.4.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.1.2.4.3. Število vrtljajev, pri kateri se pri polni obremenitvi začne zapiranje dovoda goriva: 
..............min
–1 
3.1.2.4.4. Največje število vrtljajev brez obremenitve: ......................................min–1 
3.1.2.4.5. Število vrtljajev v prostem teku: ...............................................min–1 
3.1.3. Sistem za zagon hladnega motorja 3.1.3.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.1.3.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.1.3.3. Opis: .................................................... 3.1.3.4. Pomožna naprava za pomoč pri zagonu: ......................................... 3.1.3.4.1. Znamka: ........................................................... 3.1.3.4.2. Tip: ........................................................... 3.2. Motorji na plinasto gorivo
 
3.2.1. Gorivo: zemeljski plin/LPG(2) 
3.2.2. Krmilnik/krmilniki tlaka ali uparjalnik/krmilnik/krmilniki tlaka(2) 
3.2.2.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.2.2.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.2.2.3. Število stopenj zmanjševanja tlaka: ............................ 3.2.2.4. Tlak v končni fazi: najmanj ..............kPa, največ ...............kPa 3.2.2.5. Število glavnih nastavitvenih točk: ............................... 3.2.2.6. Število nastavitvenih točk v prostem teku: ............................... 3.2.2.7. Številka homologacije: ................................................ 3.2.3. Sistem za dovajanje goriva: mešalna enota/vbrizgavanje plina/vbrizgavanje 
tekočine/neposredno vbrizgavanje
(2) 
3.2.3.1. Uravnavanje moči zmesi: .................................... 3.2.3.2. Opis sistema in/ali shema in risbe: ................. 
................................................................. 
3.2.3.3. Številka homologacije: ................................................ 3.2.4. Mešalna enota 3.2.4.1. Število: ......................................................... 3.2.4.2. Znamka/znamke: ........................................................ 3.2.4.3. Tip/tipi: ........................................................ 3.2.4.4. Mesto vgradnje: ....................................................... 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/59
3.2.4.5. Možnosti nastavitve: ....................................... 
3.2.4.6. Številka homologacije: ................................................ 3.2.5. Vbrizgavanje v sesalni zbiralnik 3.2.5.1. Vbrizgavanje: enotočkovno/večtočkovno
(2) 
3.2.5.2. Vbrizgavanje: neprekinjeno/simultano/zaporedno(2) 
3.2.5.3. Oprema za vbrizgavanje 3.2.5.3.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.2.5.3.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.2.5.3.3. Možnosti nastavitve: ....................................... 3.2.5.3.4. Številka homologacije: ................................................ 3.2.5.4. Napajalna črpalka (če je ustrezno): .................................... 3.2.5.4.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.2.5.4.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.2.5.4.3. Številka homologacije: ................................................ 3.2.5.5. Vbrizgalna šoba/vbrizgalne šobe:..................................................... 3.2.5.5.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.2.5.5.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.2.5.5.3. Številka homologacije: ................................................ 3.2.6. Neposredno vbrizgavanje 3.2.6.1. Tlačilka za vbrizgavanje/krmilnik tlaka
(2) 
3.2.6.1.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.2.6.1.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.2.6.1.3. Krmiljenje vbrizgavanja: ............................................... 3.2.6.1.4. Številka homologacije: ................................................ 3.2.6.2. Vbrizgalna šoba/vbrizgalne šobe 3.2.6.2.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.2.6.2.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.2.6.2.3. Tlak odpiranja ali karakteristika
(3): .................. 
................................................................. 
3.2.6.2.4. Številka homologacije: ................................................ 3.2.7. Elektronska krmilna enota (ECU) 3.2.7.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.2.7.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.2.7.3. Možnosti nastavitve: ....................................... 3.2.8. Oprema, značilna za motorje na zemeljski plin (NG) 3.2.8.1. Različica 1 (le v primeru homologacije motorja za več specifičnih sestav goriva) L 375/60 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
3.2.8.1.1. Sestava goriva: 
 
metan (CH 4 ):  osnova:....% mol  najmanj.....% mol  največ.....% mol  
etan (C 2 H 6 ):  osnova:....% mol  najmanj.....% mol  največ.....% mol  
propan (C 3 H 8 ):  osnova:....% mol  najmanj.....% mol  največ.....% mol  
butan (C 4 H 10 ):  osnova:....% mol  najmanj.....% mol  največ.....% mol  
C5/C5+:  osnova:....% mol  najmanj.....% mol  največ.....% mol  
kisik (O 2 ):  osnova:....% mol  najmanj.....% mol  največ.....% mol  
inertni plin (N 2 , He itd.):  osnova:....% mol  najmanj.....% mol  največ.....% mol  
 3.2.8.1.2. Vbrizgalna šoba/vbrizgalne šobe 3.2.8.1.2.1. Znamka/znamke: ........................................................ 3.2.8.1.2.2. Tip/tipi: ........................................................ 3.2.8.1.3. Drugo (če je ustrezno) 3.2.8.2. Različica 2 (le v primeru homologacij za več specifičnih sestav goriva)  4. KRMILNI ČASI VENTILOV  4.1. Največji gib ventilov ter koti odpiranja in zapiranja glede na mrtve lege batov ali 
enakovredni podatki: .................... ................................................................. 
4.2. Referenčna območja in/ali območja nastavitev
(2): ............................ 
 ................................................................. 5. SISTEM VŽIGA (LE MOTORJI NA PRISILNI VŽIG)  5.1. Vrsta sistema vžiga: skupna tuljava in vžigalne svečke/posamezna tuljava in 
vžigalne svečke/tuljava na vžigalni svečki/drugo (navesti)
(2) 
5.2. Enota za krmiljenje vžiga 5.2.1. Znamka/znamke: ........................................................ 5.2.2. Tip/tipi: ........................................................ 5.2. Krivulja predvžiga/diagram predvžiga
(2)(3): ...................... 
 ................................................................. 5.4. Krmiljenje vžiga
(3): ...............stopinj pred zgornjo mrtvo točko pri številu vrtljajev 
................ min–1 in pri absolutnem tlaku zraka v sesalnem zbiralniku (MAP) 
....................... kPa 
5.5. Vžigalne svečke 
5.5.1. Znamka/znamke: ........................................................ 5.5.2. Tip/tipi: ........................................................ 5.5.3. Nastavitev razdalje med elektrodama: ..................................................mm 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/61
5.6. Vžigalna tuljava/vžigalne tuljave 
5.6.1. Znamka/znamke: ........................................................ 
5.6.2. Tip/tipi: ........................................................ 
 
                                  Opombe
 
 
(1) Predložiti za vsak motor iz družine. 
 (2)
 Neustrezno črtati. 
 (3)
 Navedite dovoljeno odstopanje. 
__________ L 375/62 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
  Priloga 2A  
 
 SPOROČILO   (največji format: A4 (210 x 297 mm))  
Izdal: Ime homologacijskega organa: 
....................... ....................... ....................... 
     o 2
/:  PODELJENI HOMOLOGACIJI 
RAZŠIRJENI HOMOLOGACIJI ZAVRNJENI HOMOLOGACIJI PREKLICANI HOMOLOGACIJI DOKONČNEM PRENEHANJU PROIZVODNJE 
 tipa motorja na kompresijski vžig ali zemeljski plin ali tipa motorja na prisilni vžig, ki za gorivo uporablja utekočinjeni naftni plin, 2
/kot samostojne tehnične enote glede na emisijo onesnaževal v 
skladu s Pravilnikom št. 49.  Št. homologacije ...     Št. razširitve ...  
1. Tovarniška ali blagovna znamka motorja: .......................................................................  
 2. Tip motorja:................................................................................................................ ......  
 3. Vrsta vžiga: kompresijski vžig/prisilni vžig 2
/ 
 3.1. Vrsta goriva:............................................................................................................. ........  
 4. Ime in naslov proizvajalca: ..............................................................................................   5. Po potrebi ime in naslov zastopnika proizvajalca:  
............................................................................................................................... ...........  
 6. Največji dopustni podtlak v sesalni cevi:................................................................... kPa 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/63
 
7. Največji dopustni protitlak:........................................................................................ kPa  8. Največja dopustna moč, ki jo absorbira oprema, ki jo poganja motor:  
vmesna: .................kW; nazivna: .............................................................................. kW 
 9. Omejitve uporabe (če so): ................................................................................................   10. Ravni emisij motorja/osnovnega motorja 
 
10.1. Preskus ESC (če je ustrezno): 
CO:......................g/kWh THC: ...................g/kWh NO
x: ....................g/kWh 
PT:.......................g/kWh 
 
10.2. Preskus ELR (če je ustrezno): 
 Stopnja dimljenja: ..................m–1 
 
10.3. Preskus ETC (če je ustrezno): 
CO:......................g/kWh THC: ...................g/kWh NMHC: ...............g/kWh CH
4:.....................g/kWh 
NO x: ....................g/kWh 
PT:.......................g/kWh 
 11. Motor, predložen za preskušanje dne:..............................................................................   12. Tehnična služba, ki izvaja homologacijske preskuse:  
............................................................................................................................... ...........  
 13. Datum poročila o preskusu, ki ga je izdala ta služba: ......................................................   L 375/64 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
14. Številka poročila o preskusu, ki ga je izdala ta služba:....................................................  
 15. Mesto homologacijske oznake na motorju:......................................................................   16. Kraj:...................................................................................................................... ............  
 17. Datum: .................................................................................................................... .........  
 18. Podpis: ................................................................................................................... ..........  
 19. Temu sporočilu so priloženi naslednji dokumenti z zgoraj navedeno številko 
homologacije: 
 
Priložen je izvod Priloge 1 k temu pravilniku, izpolnjen in opremljen z navedenimi 
risbami in diagrami. 
                                                      
1
/ Številčna oznaka države, ki je podelila/razširila/zavrnila/preklicala 
homologacijo (glej določbe o homologaciji v Pravilniku). 
 
2/ Neustrezno črtati. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/65
 Priloga 2B  
 
 SPOROČILO   (največji format: A4 (210 x 297 mm))  
Izdal: Ime homologacijskega organa: 
....................... ....................... ....................... 
     o 2
/:  PODELJENI HOMOLOGACIJI 
  RAZŠIRJENI HOMOLOGACIJI   ZAVRNJENI HOMOLOGACIJI   PREKLICANI HOMOLOGACIJI   DOKONČNEM PRENEHANJU PROIZVODNJE  tipa vozila glede na emisije okolju škodljivih snovi iz motorja v skladu s Pravilnikom št. 49.  Št. homologacije ...     Št. razširitve ...   
1. Tovarniška ali blagovna znamka motorja:...........................................................................  
 2. Tip vozila:................................................................................................................. ...........  
 3. Ime in naslov proizvajalca: ................................................................................................. . 
 4. Po potrebi ime in naslov zastopnika proizvajalca:...............................................................  
............................................................................................................................... ..............  
 5. Največji dopustni podtlak v sesalni cevi:....................................................................... kPa  6. Največji dopustni protitlak: .......................................................................................... kPa  7. Največja dopustna moč, ki jo absorbira oprema, ki jo poganja motor:  L 375/66 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
vmesna: . . . . . . . . . . kW; nazivna:................................................................................ kW 
 
8. Znamka in tip motorja:...................................................................................................... ...  
 9. Ravni emisij motorja/osnovnega motorja 
 
9.1. Preskus ESC (če je ustrezno): 
CO:......................g/kWh THC: ...................g/kWh NO
x: ....................g/kWh 
PT:.......................g/kWh 
 
9.2. Preskus ELR (če je ustrezno): 
Stopnja dimljenja: ..................m–1 
 
9.3. Preskus ETC (če je ustrezno): 
CO:......................g/kWh THC: ...................g/kWh NMHC: ...............g/kWh CH
4:.....................g/kWh 
NO x: ....................g/kWh 
PT:.......................g/kWh 
 10. Motor, predložen za preskušanje dne: .................................................................................   11. Tehnična služba, ki izvaja homologacijske preskuse: .........................................................  
............................................................................................................................... ..............  
 12. Datum poročila o preskusu, ki ga je izdala ta služba:..........................................................    13. Številka poročila o preskusu, ki ga je izdala ta služba:........................................................   14. Mesto homologacijske oznake na vozilu/motorju 2
/: ..........................................................  
 15. Kraj: ...................................................................................................................... ...............  
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/67
16. Datum: ..................................................................................................................... ............  
 
17. Podpis: .................................................................................................................... .............  
 18. Temu sporočilu so priloženi naslednji dokumenti z zgoraj navedeno številko 
homologacije: 
 
Priložen je izvod Priloge 1 k temu pravilniku, izpolnjen in opremljen z navedenimi 
risbami in diagrami. 
                                                             
1
/ Številčna oznaka države, ki je podelila/razširila/zavrnila/preklicala homologacijo (glej 
določbe o homologaciji v Pravilniku). 
 
2/ Neustrezno črtati. L 375/68 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Priloga 3  
 
NAMESTITEV HOMOLOGACIJSKIH OZNAK 
(Glej odstavek 4.6. tega pravilnika) 
 
I. HOMOLOGACIJA „I“ (Vrstica A).  (Glej odstavek 4.6.3. tega pravilnika)   
Vzorec A
 
 Motorji, homologirani v skladu z omejitvami emisij iz vrstice A, na dizel ali utekočinjeni 
naftni plin. 
 
   
 
Vzorec B
 
 
 Motorji, homologirani v skladu z omejitvami emisij iz vrstice A, na zemeljski plin. Pri pona za 
nacionalnim simbolom navaja kvalifikacijo goriva, določeno v skladu z odstavkom 4.6.3.1. tega pravilnika.  
 
 
  
 Zgornje homologacijske oznake, nameščene na motor/vozilo, pomenijo, da je bil zadevni tip 
motorja/vozila homologiran v Združenem kraljestvu (E11) v skladu s Pravilnikom št. 49 in pod številko homologacije 042439. Ta homologacija pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami Pravilnika št. 49 z vključenimi spremembami 04 in ustreza zadevnim omejitvam iz odstavka 5.2.1. tega pravilnika.  
 a  = najmanj 8 mm  HL ta
3
aa 
2 E   11 49 RI - 042439  a
349 RI - 042439  
 aa 
2 E   11 a
3
a  = najmanj 8 m m27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/69
II. HOMOLOGACIJA „II“ (Vrstica B1). 
 (Glej odstavek 4.6.3. tega pravilnika)  
Vzorec C
 
  Motorji, homologirani v skladu z omejitvami emisij iz vrstice B1, na dizel ali utekočinjeni 
naftni plin. 
 
 
 
 
Vzorec D  
 
 Motorji, homologirani v skladu z omejitvami emisij iz vrstice B1, na zemeljski plin. Pripona 
za nacionalnim simbolom navaja kvalifikacijo goriva, določeno v skladu z odstavkom 4.6.3.1. tega pravilnika.  
 
 
  
 
Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na motor/vozilo, pomeni, da je bil zadevni tip 
motorja/vozila homologiran v Združenem kraljestvu (E11) v skladu s Pravilnikom št. 49 in pod številko homologacije 042439. Ta homologacija pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami Pravilnika št. 49 z vključenimi spremembami 04 in ustreza zadevnim omejitvam iz odstavka 5.2.1. tega pravilnika. 
 
III. HOMOLOGACIJA „III“ (Vrstica B2).  (Glej odstavek 4.6.3. tega pravilnika) 
Vzorec E
 
  Motorji, homologirani v skladu z omejitvami emisij iz vrstice B2, na dizel ali utekočinjeni 
naftni plin. 
     aa 
2 E   11 49 RII - 042439  a
3
a  = najmanj 8 mm  
 = najmanj 8 mm  HL ta
3
aa 
2 E   11 49 RI - 042439  a
3
a a 
2 E  11 49 RIII - 042439  a
3
a  = najmanj  8 mm  L 375/70 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Vzorec F  
 
 Motorji, homologirani v skladu z omejitvami emisij iz vrstice B2, na zemeljski plin. Pripona 
za nacionalnim simbolom navaja kvalifikacijo goriva, določeno v skladu z odstavkom 4.6.3.1. tega pravilnika. 
 
 
       
 
Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na motor/vozilo, pomeni, da je bil zadevni tip 
motorja/vozila homologiran v Združenem kraljestvu (E11) v skladu s Pravilnikom št. 49 in pod številko homologacije 042439. Ta homologacija pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami Pravilnika št. 49 z vključenimi spremembami 04 in ustreza zadevnim omejitvam iz odstavka 5.2.1. tega pravilnika. 
 IV. HOMOLOGACIJA „IV“ (Vrstica C).  (Glej odstavek 4.6.3. tega pravilnika) 
Vzorec G
 
  Motorji, homologirani v skladu z omejitvami emisij iz vrstice C, na dizel ali utekočinjeni 
naftni plin. 
 
 
 
  
Vzorec H
 
 
 Motorji, homologirani v skladu z omejitvami emisij iz vrstice C, na zemeljski plin. Pri pona za 
nacionalnim simbolom navaja kvalifikacijo goriva, določeno v skladu z odstavkom 4.6.3.1. 
tega pravilnika.  
 
      
 
Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na motor/vozilo, pomeni, da je bil zadevni tip 
motorja/vozila homologiran v Združenem kraljestvu (E11) v skladu s Pravilnikom št. 49 in pod številko homologacije 042439. Ta homologacija pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami Pravilnika št. 49 z vključenimi spremembami 04 in ustreza zadevnim omejitvam iz odstavka 5.2.1. tega pravilnika. L ta
3
aa 
2 E   11 49 RIII - 042439  a
3
a  = najmanj 8 mm  
aa 
2 E   11 49 RIV - 042439  a
3
a  = najmanj 8 mm  
HL ta
3
aa 
2 E   11 49 RIV - 042439  a
3
a  = najmanj 8 mm  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/71
 
V. MOTOR/VOZILO, HOMOLOGIRANO V SKLADU Z ENIM ALI VEČ PRAVILNIKI  (Glej odstavek 4.7. tega pravilnika)  
Vzorec I
 
 
 
 
    Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na motor/vozilo, pomeni, da je bil zadevni tip 
motorja/vozila homologiran v Združenem kraljestvu (E11) v skladu s Pravilnikom št. 49 (raven emisij IV) in Pravilnikom št. 24 1
/. Prvi dve števki številke homologacije pomenita, da 
je v času zadevne podelitve Pravilnik št. 49 vključeval spremembe 04, Pravilnik št. 24 pa spremembe 03. 
                         _____________  1
/ Druga številka Pravilnika je navedena le kot primer.  
 
_________ 49 IV HL  
24 03 1628  04 2439  a 
2 a E   11 a 
3 a 
2 
a 
2  a 
3 
a 
3 L 375/72 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Priloga 4  
 
PRESKUSNI POSTOPEK 
 
1. UVOD 
 1.1. Ta priloga opisuje metode ugotavljanja emisij plinastih sestavin, delcev in dima iz 
motorjev, ki se preskušajo. Opisani so trije preskusni cikli, ki se morajo uporabiti glede na določbe Pravilnika iz odstavka 6.2.: 
 1.1.1. ESC, ki ga sestavlja cikel 13 ustaljenih preskusnih faz,  1.1.2. ELR, sestavljen iz faz prehodnih stopenj obremenitve pri različnih številih vrtljajev 
motorja, ki so sestavni del enega preskusnega postopka in se izvajajo zaporedno, 
 1.1.3. ETC, sestavljen iz sekundnega zaporedja prehodnih stanj.   1.2. Preskus je treba izvesti na motorju, ki je pritrjen na preskusno napravo in priključen na 
dinamometer. 
 1.3. Princip merjenja
 
  Emisije iz izpuha motorja, ki se merijo, vključujejo plinaste sestavine (ogljikov 
monoksid, skupne ogljikovodike za dizelske motorje le pri preskusu ESC, nemetanske ogljikovodike za dizelske in plinske motorje le pri preskusu ETC, metan za plinske motorje le pri preskusu ETC ter dušikove okside), delce (le pri dizelskih motorjih, plinskih motorjih na stopnji C) in dim (dizelski motorji le pri preskusu ELR). Razen tega se ogljikov dioksid pogosto uporablja kot sledilni plin za ugotavljanje razmerja redčenja v sistemih redčenja z delnim in celotnim pretokom. V skladu z dobro inženirsko prakso je priporočljivo splošno merjenje ogljikovega dioksida, ker je to odličen način za odkrivanje težav pri merjenju med potekom preskusa. 
 1.3.1.  Preskus ESC 
  Na motorju, ki se pred preskusom ogreje na delovno temperaturo, se morajo v 
predpisanem zaporedju z odvzemanjem vzorca nerazredčenih izpušnih plinov neprekinjeno meriti količine emisij zgornjih izpušnih plinov. Preskusni cikel obsega več različnih faz števila vrtljajev in moči v značilnem delovnem območju dizelskih motorjev. V vsaki fazi se morajo izmeriti koncentracija vsakega plinastega onesnaževala, pretok izpušnih plinov in izstopna moč, izmerjene vrednosti pa se ovrednotijo (utežijo). Vzorec delcev je treba razredčiti s kondicioniranim okoliškim zrakom. Za celoten preskusni postopek je treba vzeti en sam vzorec in zbrati na ustreznih filtrih. Za vsako onesnaževalo je treba izračunati emisijo v gramih na kilovatno uro (kWh), kot je opisano v Dodatku 1 te priloge. Razen tega je treba v 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/73
upravljanem območju na treh preskusnih točkah, ki jih izbere tehnična služba1 /, 
izmeriti NO x, izmerjene vrednosti pa se primerjajo z vrednostmi, izračunanimi iz tistih 
faz preskusnega cikla, ki zajemajo izbrane preskusne točke. S kontrolnim preverjanjem 
NO x se zagotovi učinkovitost uravnavanja emisij motorja v njegovem značilnem 
delovnem območju. 
 1.3.2.  Preskus ELR 
   Med predpisanim preskusom odzivnosti na obremenitev ja treba z merilnikom motnosti 
meriti dimljenje ogretega motorja. Preskus je sestavljen iz obremenjevanja motorja pri konstantnem številu vrtljajev od 10- do 100-odstotne obremenitve pri treh različnih številih vrtljajev. Dodatno je treba izvesti še četrto stopnjo obremenitve, ki jo izbere tehnična služba
1, dobljeno vrednost pa primerjati z vrednostmi prejšnjih stopenj 
obremenitve. Največjo vrednost dimljenja je treba ugotoviti z uporabo algoritma za določitev povprečja, kot je opisano v Dodatku 1 te priloge.  
 1.3.3.  Preskus ETC 
  Med predpisanim prehodnim ciklom motorja, ogretega na delovno temperaturo, ki 
temelji na cestnih voznih vzorcih za težke motorje, vgrajene v tovornjake in avtobuse, je treba po redčenju izpušnih plinov s kondicioniranim okoliškim zrakom meriti zgoraj navedena onesnaževala. Z uporabo povratnih signalov dinamometra o navoru in številu vrtljajev se mora integrirati moč glede na čas cikla, rezultat pa je delo, ki ga opravi motor v tem ciklu. Koncentracijo NO
x in HC za cikel je treba ugotoviti z integriranjem 
signala analizatorja. Koncentracije CO, CO 2 in NMHC se lahko ugotovijo z 
integriranjem signala analizatorja ali z vzorčenjem v vreče. Za delce je treba na ustreznih filtrih zbrati sorazmeren vzorec. Treba je ugotoviti stopnjo pretoka razredčenih izpušnih plinov v ciklu za izračun masnih emisijskih vrednosti onesnaževal. Masne emisijske vrednosti je treba povezati z delom motorja za izračun emisij v gramih na kilovatno uro (kWh) za vsako onesnaževalo, kot je opisano v Dodatku 2 te priloge. 
 2. PRESKUSNI POGOJI  2.1. Preskusni pogoji za motorje
 
 2.1.1. Treba je izmeriti absolutno temperaturo (T
a) zraka motorja pri vstopu v motor, izraženo 
v kelvinih, in suh atmosferski tlak (p s), izražen v kPa, ter določiti parameter F, v skladu 
z naslednjimi določbami: 
 
                     
1 / Preskusne točke je treba izbrati z uporabo odobrenih statističnih metod za naključno izbiranje.  L 375/74 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 (a) za dizelske motorje: 
   Naravno polnjeni motorji in mehansko tlačno polnjeni motorji:  
7 , 0
29899⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛∗⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛=a
sT
pF  
 
 Tlačno polnjeni motorji s turbopuhalom na izpušne pline, s hlajenjem polnilnega 
zraka ali brez njega: 
 
5 , 1 7 , 0
29899⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛∗⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛=a
sT
pF  
 
 (b) za plinske motorje:   
6 , 0 2 , 1
29899⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛∗⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛=a
sT
pF  
 
2.1.2.  Veljavnost preskusa 
  Za priznanje veljavnosti preskusa je parameter F:  
0,96 ≤ F ≤ 1,06 
 2.2. Motorji s hlajenjem polnilnega (stisnjenega) zraka
 
  Temperaturo polnilnega zraka je treba zabeležiti ter mora biti pri številu vrtljajev ob 
največji deklarirani moči in polni obremenitvi v območju ±5 K od najvišje temperature polnilnega zraka, opredeljene v odstavku 1.16.3. Dodatka 1 Priloge 1. Temperatura hladilnega sredstva mora biti najmanj 293 K (20 °C).  
  Če se uporabi sistem, ki je del preskuševališča, ali zunanje puhalo, mora biti 
temperatura polnilnega zraka pri številu vrtljajev ob največji deklarirani moči in polni obremenitvi v območju ±5 K od najvišje temperature polnilnega zraka, opredeljene v odstavku 1.16.3. Dodatka 1 Priloge 1. Nastavitev hladilnika polnilnega zraka mora izpolnjevati zgornje pogoje med celotnim preskusnim ciklom. 
 2.3. Sesalni sistem
 
  Uporabiti se mora sesalni sistem za dovajanje zraka v motor, katerega sesalni upor je v 
območju ±100 Pa zgornje meje pri delovanju motorja pri številu vrtljajev pri največji deklarirani moči in polni obremenitvi.  
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/75
2.4. Izpušni sistem motorja  
 
 Uporabiti se mora izpušni sistem, katerega protitlak je v območju ±1 000 Pa zgornje 
meje za motor, ki deluje pri številu vrtljajev pri največji deklarirani moči in pri polni obremenitvi ter ima prostornino v območju ±40 % tiste, ki jo navede proizvajalec. Lahko se uporabi sistem, ki je del preskuševališča, če predstavlja dejanske obratovalne pogoje motorja. Izpušni sistem mora biti v skladu z zahtevami za vzorčenje izpušnih plinov, določenimi v odstavku 3.4. Dodatka 4 Priloge 4 in v odstavkih 2.2.1., EP ter 2.3.1., EP Dodatka 7 Priloge 4. 
  Če je motor opremljen z napravo za naknadno obdelavo izpušnih plinov, mora imeti 
izpušna cev enak premer, kot se dejansko uporablja na motorju, še najmanj 4 premere cevi v smeri proti toku do začetka razširjenega dela, ki vsebuje napravo za naknadno obdelavo. Razdalja od prirobnice izpušnega kolektorja ali izstopa iz turbopuhala do naprave za naknadno obdelavo izpušnih plinov mora biti enaka kot pri konfiguraciji vozila ali v okviru proizvajalčevih specifikacij glede razdalje. Protitlak v izpušnem sistemu ali njegova omejitev mora slediti istim merilom kot zgoraj in je lahko nastavljiv z ventilom. Posoda za naknadno obdelavo se lahko med navideznimi preskusi in med določanjem karakterističnega diagrama motorja odstrani in zamenja z enakovredno posodo s katalitično neaktivno podlago. 
 2.5. Hladilni sistem
 
  Treba je uporabiti hladilni sistem z zadostno zmogljivostjo, da ohranja motor na 
običajni delovni temperaturi, ki jo predpiše proizvajalec.  
 2.6 Mazalno olje
 
  Specifikacije o uporabljenem mazalnem olju je treba zabeležiti in predstaviti skupaj z 
rezultati preskusa, kot je opredeljeno v odstavku 7.1. Dodatka 1 Priloge 1. 
 2.7. Gorivo
 
  Treba je uporabiti referenčno gorivo, opredeljeno v Prilogi 5, 6 ali 7.   Temperaturo goriva in merilno točko mora opredeliti proizvajalec v mejah iz 
odstavka 1.16.5. Dodatka 1 Priloge 1. Temperatura goriva ne sme biti nižja od 306 K (33 °C). Če temperatura ni opredeljena, mora biti ob vstopu v napajanje z gorivom 311 K ± 5 K (38 °C ± 5 °C). 
  Za motorje, ki za gorivo uporabljajo zemeljski plin ali utekočinjeni naftni plin, morata 
biti temperatura goriva in merilna točka v mejah, navedenih v odstavku 1.16.5. Dodatka 1 Priloge 1 ali v odstavku 1.16.5. Dodatka 3 Priloge 1, če motor ni osnovni motor. 
 L 375/76 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
2.8. Preskušanje sistemov za naknadno obdelavo izpušnih plinov  
 
 Če je motor opremljen s sistemom za naknadno obdelavo izpušnih plinov, morajo biti 
emisije, izmerjene v preskusnem ciklu/preskusnih ciklih, reprezentativne za emisije med uporabo. Če tega ni mogoče doseči z enim samim preskusnim ciklom (npr. za filtre za delce s periodično regeneracijo), je treba izvesti več preskusnih ciklov, izračunati povprečno vrednost rezultatov in/ali rezultate ovrednotiti (utežiti). O točnem postopku se morata dogovoriti proizvajalec motorja in tehnična služba na podlagi dobre inženirske presoje. 
__________ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/77
Priloga 4 – Dodatek 1  
 
PRESKUSNA CIKLA ESC IN ELR 
 
1. NASTAVITVE MOTORJA IN DINAMOMETRA 
 1.1. Določanje števila vrtljajev motorja A, B in C
 
  Proizvajalec mora deklarirati število vrtljajev motorja A, B in C v skladu z naslednjimi 
določbami: 
  Veliko število vrtljajev n
hi se mora določiti z izračunom 70 % največje deklarirane 
izhodne moči P(n), kakor je opredeljeno v odstavku 8.2. Dodatka 1 Priloge 1. Največje število vrtljajev motorja za to vrednost izhodne moči je na krivulji moči označena z n
hi.  
  Majhno število vrtljajev n
lo se mora določiti z izračunom 50 % največje deklarirane 
izhodne moči P(n), kakor je opredeljeno v odstavku 8.2. Dodatka 1 Priloge 1. Najmanjše število vrtljajev motorja za to vrednost izhodne moči je na krivulji moči označena z n
lo. 
  Število vrtljajev motorja A, B in C je treba izračunati takole:  
število vrtljajev A = n
lo + 25 % (n hi – n lo), 
število vrtljajev B = n lo + 50 % (n hi – n lo), 
število vrtljajev C = n lo + 75 % (n hi – n lo). 
 
 Število vrtljajev A, B in C se lahko preveri po kateri koli od naslednjih metod:  
(a) Za točno opredelitev n
hi in n lo se morajo med homologacijo moči motorja 
izmeriti dodatne preskusne točke glede na Pravilnik št. 24. Največja moč, n hi 
in n lo se morajo razbrati s krivulje moči, število vrtljajev motorja A, B in C pa 
se mora izračunati glede na zgornje določbe. 
 
(b) Karakteristični diagram motorja se mora izrisati po krivulji pri polni 
obremenitvi, od največjega števila vrtljajev brez obremenitve do števila vrtljajev v prostem teku, z uporabo najmanj 5 merilnih točk v presledkih 1 000 min
–1 ter merilnih točk v območju ±50 min–1 pri največji deklarirani 
moči. Največja moč, n hi in n lo se morajo razbrati s te krivulje karakterističnega 
diagrama, število vrtljajev motorja A, B in C pa se mora izračunati glede na zgornje določbe.  
  Če so izmerjena števila vrtljajev motorja A, B in C v mejah ±3 % števila vrtljajev 
motorja, kot jih je deklariral proizvajalec, se morajo za preskus emisij uporabiti deklarirana števila vrtljajev. Če je za katero koli število vrtljajev prekoračeno dovoljeno odstopanje, se morajo za preskus emisij uporabiti izmerjena števila vrtljajev.  
 L 375/78 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
1.2. Določanje nastavitev dinamometra  
 
 S preskusi se mora določiti krivulja navora pri polni obremenitvi, na podlagi katere se 
izračunajo vrednosti navora za navedene faze preskušanja pri dejanskih pogojih, kakor je opredeljeno v odstavku 8.2. Dodatka 1 Priloge 1. Če je ustrezno, se mora pri tem upoštevati moč, ki jo absorbira oprema, ki jo poganja motor. Nastavitev dinamometra za posamezno fazo preskušanja, razen v prostem teku, se mora izračunati po naslednji formuli: 
100L)n(Ps ∗ =  
 če je preskus opravljen v neto pogojih 
  
 če preskus ni opravljen v neto pogojih   če je:   s = nastavitev dinamometra, v kW,   P(n) = izhodna moč motorja, kakor je opredeljena v odstavku 8.2.  
  Dodatka 1 Priloge 1, v kW,  
  L = odstotek obremenitve, kakor je opredeljeno v odstavku 2.7.1., 
v %, 
  P(a) = moč, ki jo absorbira dodatna oprema, ki se namesti, kakor je    opredeljeno v odstavku 6.1. Dodatka 1 Priloge 1,   P(b) = moč, ki jo absorbira dodatna oprema, ki se odstrani, kakor je    opredeljeno v odstavku 6.2. Dodatka 1 Priloge 1.  2. POTEK PRESKUSA ESC   Na zahtevo proizvajalca se lahko pred ciklom merjenja izvede navidezni preskus za 
kondicioniranje motorja in izpušnega sistema. 
 2.1. Priprava filtrov za vzorčenje
 
  Najmanj eno uro pred preskusom se mora vsak filter (par filtrov) položiti v zaprto, 
vendar nezatesnjeno petrijevko in postaviti v tehtalno komoro, da se stabilizira. Po končanem času stabilizacije je treba vsak filter (par filtrov) stehtati in zabeležiti taro težo. Filter (par filtrov) se mora potem shraniti v zaprto petrijevko ali v zatesnjeno posodo za filtre, dokler ni potreben za preskušanje. Če se filter (par filtrov) ne uporabi v osmih urah po odstranitvi iz tehtalne komore, ga je treba pred uporabo znova ))b(P)a(P(100L)n(Ps − + ∗ =27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/79
kondicionirati in stehtati. 
 
2.2. Namestitev merilne opreme  
  Merila in sonde za odvzem vzorcev je treba namestiti v skladu z zahtevami. Kadar se 
za redčenje izpušnih plinov uporablja sistem redčenja s celotnim tokom, je treba na sistem priključiti zadnji (izstopni) del izpušne cevi. 
 2.3. Zagon sistema redčenja in motorja
 
  Sistem redčenja in motor je treba zagnati in ogrevati, dokler niso vse temperature in 
tlaki stabilizirani pri največji moči glede na priporočilo proizvajalca in dobro inženirsko prakso. 
 2.4. Zagon 
sistema za vzorčenje delcev  
  Sistem za vzorčenje delcev je treba zagnati in mora potekati na obvodu. Količina 
delcev v zraku za redčenje se lahko opredeli s pošiljanjem zraka za redčenje skozi filtre za delce. Če se uporablja filtriran zrak za redčenje, se lahko opravi ena meritev pred preskusom ali po njem. Če zrak za redčenje ni filtriran, se lahko opravita meritvi na začetku in na koncu cikla ter izračuna povprečje vrednosti.  
 2.5. Nastavitev razmerja
 redčenja 
  Zrak za redčenje je treba nastaviti tako, da temperatura razredčenih izpušnih plinov, 
izmerjena tik pred primarnim filtrom, v nobeni fazi ne sme presegati 325 K (52 °C). Razmerje redčenja (q) ne sme biti manjše od 4. 
   Pri sistemih, ki za nadzor razmerja redčenja uporabljajo merjenje koncentracije CO
2 ali 
NO x, je treba vsebnost CO 2 ali NO x v zraku za redčenje izmeriti na začetku in na koncu 
vsakega preskusa. Meritve koncentracije ozadja CO 2 ali NO x v zraku za redčenje pred 
preskusom in po njem morajo biti v medsebojnem odnosu 100 ppm ali 5 ppm. 
 2.6. Preverjanje analizatorjev
 
  Analizatorje emisij je treba nastaviti na ničlo in kalibrirati.  2.7. Preskusni cikel
 
 2.7.1. Pri preskusu motorja na dinamometru je treba upoštevati naslednji delovni cikel, ki ga 
sestavlja 13 faz: L 375/80 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 
Faza št. Število 
vrtljajev 
motorja Odstotek 
obremenitve  Utežni faktor  Trajanje faze  
1 prosti tek - 0.15 4 minute  
2 A 100 0.08 2 minuti  
3 B 50 0.10 2 minuti  
4 B 75 0.10 2 minuti  
5 A 50 0.05 2 minuti  
6 A 75 0.05 2 minuti  
7 A 25 0.05 2 minuti  
8 B 100 0.09 2 minuti  
9 B 25 0.10 2 minuti  
10 C 100 0.08 2 minuti  
11 C 25 0.05 2 minuti  
12 C 75 0.05 2 minuti  
13 C 50 0.05 2 minuti  
  2.7.2.  Zaporedje preskusov 
  Sprožiti je treba zaporedje preskusov. Preskus je treba izvesti po vrstnem redu številk 
faz iz odstavka 2.7.1. 
  V vsaki fazi motor deluje predpisani čas, s tem da se celotna sprememba števila 
vrtljajev motorja in obremenitve izvede v prvih 20 sekundah. Predpisano število vrtljajev je treba vzdrževati v območju ±50 min
–1, predpisani navor pa v območju ±2 % 
največjega navora pri preskusnem številu vrtljajev.  
  Na zahtevo proizvajalca se lahko zaporedje preskusov ponovi tolikokrat, kot je 
potrebno, da se nabere večja masa delcev na filtru. Proizvajalec mora predložiti podroben opis postopkov ovrednotenja podatkov in izračunavanja. Plinaste emisije je treba ugotavljati le v prvem ciklu. 
 2.7.3.  Odziv analizatorja 
  Izstopne podatke iz analizatorjev je treba zapisati na tračnem zapisovalniku ali pa 
izmeriti z enakovrednim sistemom za zbiranje podatkov, pri čemer izpušni plini med preskusnim ciklom stalno tečejo skozi analizatorje.  
 2.7.4.  Vzorčenje delcev 
  Za celotni postopek preskušanja je treba uporabiti en par filtrov (primarni in dodatni 
filter, glej Dodatek 4 Priloge 4). Pri jemanju vzorca, sorazmernega masnemu pretoku 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/81
izpušnih plinov v posamezni fazi cikla, je treba upoštevati utežne (vplivne) faktorje za 
posamezno fazo, ki so opredeljeni v postopku preskusnega cikla. To se lahko doseže z ustreznim prilagajanjem pretoka vzorca, časa vzorčenja in/ali razmerja redčenja, tako da je izpolnjeno merilo za učinkovite utežne faktorje iz odstavka 5.6. 
  Čas vzorčenja v posamezni fazi mora biti najmanj 4 sekunde na utežni faktor 0,01. 
Vzorčenje se mora izvajati čim bolj na koncu vsake faze. Vzorčenje delcev se ne sme končati prej kot 5 sekund pred koncem posamezne faze. 
 2.7.5.  Stanja motorja 
  Za vsako fazo je treba zapisati število vrtljajev in obremenitev motorja, temperaturo in 
podtlak polnilnega zraka, temperaturo in protitlak izpušnih plinov, pretok goriva in pretok zraka ali izpušnih plinov, temperaturo polnilnega zraka, temperaturo goriva in vlažnost, s tem da morajo biti med vzorčenjem delcev, vsekakor pa zadnjo minuto v vsaki fazi, izpolnjene zahteve glede števila vrtljajev in obremenitve (glej odstavek 2.7.2.). 
   Zapisati je treba tudi vse morebitne dodatne podatke, potrebne za izračun (glej 
odstavka 4. in 5.). 
 2.7.6. Preverjanje NO
x v upravljanem območju 
  Preverjanje NO
x v upravljanem območju je treba izvesti neposredno po koncu faze 13. 
Pred začetkom meritev je treba motor za tri minute kondicionirati v fazi 13. Meritve je treba v upravljanem območju opraviti na različnih mestih, ki jih izbere tehnična služba1
/. Posamezna meritev mora trajati 2 minuti.  
   Postopek merjenja je enak merjenju NO
x v 13-faznem ciklu, izvajati pa se mora v 
skladu z odstavkoma 2.7.3., 2.7.5. in odstavkom 4.1. tega dodatka ter odstavkom 3. Dodatka 4 Priloge 4. 
   Izračun je treba izvesti v skladu z odstavkom 4.  2.7.7. Ponovno preverjanje analizatorjev   Po preskusu emisij je treba za ponovno preverjanje uporabiti ničelni plin in enak 
kalibrirni plin. Velja, da je preskus sprejemljiv, če je razlika med rezultati predhodnega in naknadnega preskusa manj kot 2 % vrednosti kalibrirnega plina. 
 
                    
 
1 /  Preskusne točke je treba izbrati z uporabo odobrenih statističnih metod za naključno izbiranje.  L 375/82 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
3. POTEK PRESKUSA ELR 
 3.1. Namestitev merilne opreme
 
  Merilnik motnosti in sonde za vzorčenje, če je ustrezno, je treba namestiti za izpušnim 
glušnikom ali za napravo za naknadno obdelavo izpušnih plinov, če je nameščena, glede na splošne postopke za namestitev, ki jih navede proizvajalec instrumenta. Poleg tega je treba, kjer je ustrezno, upoštevati zahteve iz odstavka 10 standarda ISO IDS 11614. 
   Pred kakršno koli kontrolo ničle in obsega skale je treba merilnik motnosti ogreti in 
stabilizirati glede na priporočila proizvajalca instrumenta. Če je merilnik motnosti opremljen s sistemom za splakovanje z zrakom, ki preprečuje saje na optiki merilnega instrumenta, mora biti tudi ta sistem vključen in nastavljen glede na priporočila proizvajalca. 
 3.2. Preverjanje merilnika motnosti
 
  Opraviti je treba preglede ničle in obsega skale v načinu prikazovanja motnosti, ker ima 
skala motnosti dve jasno opredeljivi kalibracijski točki, in sicer motnost 0 % in motnost 100 %. Ko se merilnik vrne v stanje za preskušanje v načinu prikazovanja absorpcijskega koeficienta, se koeficient absorpcije svetlobe potem pravilno izračuna na podlagi izmerjene motnosti in L
A, kot jo navede proizvajalec merilnika motnosti. 
  Brez blokade svetlobnega žarka merilnika motnosti je treba prikaz naravnati na motnost 
0,0 % ± 1,0 %. S preprečitvijo svetlobi, da doseže sprejemnik, je treba prikaz naravnati na motnost 100,0 % ± 1,0 %. 
 3.3. Preskusni cikel
 
 3.3.1.  Kondicioniranje motorja 
  Motor in sistem je treba ogrevati pri največji moči, da se parametri motorja stabilizirajo 
glede na priporočilo proizvajalca. Faza predkondicioniranja mora tudi preprečiti, da bi obloge v izpušnem sistemu, ki so ostale tam od prejšnjega preskusa, vplivale na dejansko meritev. 
 Ko je motor stabiliziran, je treba v času 20 ± 2 s po fazi predkondicioniranja zagnati 
cikel. Na zahtevo proizvajalca se za dodatno kondicioniranje lahko izvede navidezni preskus pred ciklom merjenja. 
 3.3.2.  Zaporedje preskusov 
  Preskus sestavlja zaporedje treh faz obremenitve pri vsaki od treh skupin števila 
vrtljajev, A (cikel 1), B (cikel 2) in C (cikel 3), ki se opredelijo v skladu z odstavkom 1.1. Priloge 4, temu pa sledi cikel 4 pri številu vrtljajev v upravljanem 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/83
območju in obremenitvi med 10 % in 100 %, ki jih izbere tehnična služba1 /. Pri 
delovanju dinamometra na preskušanem motorju je treba upoštevati zaporedje na 
sliki 3. 
 
 
 
Slika 3 : Zaporedje preskusa ELR 
 
(a) Motor mora 20 ± 2 s delovati pri številu vrtljajev A in 10-odstotni obremenitvi. 
Predpisano število vrtljajev je treba vzdrževati v območju ±20 min–1, predpisani 
navor pa v območju ±2 % največjega navora pri preskusnem številu vrtljajev. 
 
(b) Na koncu prejšnjega segmenta je treba ročico za upravljanje števila vrtljajev hitro 
prestaviti v široko odprt položaj in jo v njem obdržati 10 ± 1 s. Za ohranjanje števila vrtljajev motorja v območju ±150 min
–1 prve 3 s in v območju ±20 min–1 v 
preostalem času segmenta je treba motor ustrezno obremeniti z dinamometrom. 
 
(c) Zaporedje, opisano v (a) in (b), je treba ponoviti dvakrat. 
 
(d) Na koncu tretje faze obremenitve je treba motor za 20 ± 2 s naravnati na število 
vrtljajev B in 10-odstotno obremenitev. 
 
(e) Med delovanjem motorja pri vrtljajih B je treba izvesti zaporedje (a) do (c). 
 
(f) Na koncu tretje faze obremenitve je treba motor za 20 ± 2 s naravnati na število 
vrtljajev C in 10-odstotno obremenitev. 
  
(g) Med delovanjem motorja pri vrtljajih C je treba izvesti zaporedje (a) do (c). 
  
(h) Na koncu tretje faze obremenitve je treba motor za 20 ± 2 s naravnati na izbrano 
število vrtljajev in katero koli obremenitev, večjo od 10 odstotkov. 
                     
1 /  Preskusne točke je treba izbrati z uporabo odobrenih statističnih metod za naključno izbiranje.  L 375/84 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
  
(i) Med delovanjem motorja pri izbranem številu vrtljajev je treba izvesti zaporedje 
(a) do (c). 
 
3.4. Validacija cikla  
 
 Relativna standardna odstopanja srednjih stopenj dimljenja pri vsakem preskusnem 
številu vrtljajev (SV A, SV B, SV C, izračunano v skladu z odstavkom 6.3.3. tega dodatka 
iz treh zaporednih faz obremenitve  pri vsakem preskusnem številu vrtljajev) morajo biti 
manjša od 15 % od srednje vrednosti ali 10 % od mejne vrednosti iz tabele 1 v Pravilniku, in sicer od vrednosti, ki je večja. Če je razlika večja, je treba zaporedje ponavljati, dokler meril validacije ne izpolnjujejo 3 zaporedne faze obremenitve. 
 3.5. Ponovno preverjanje merilnika motnosti
 
  Premik ničlišča merilnika motnosti po preskusu ne sme presegati ±5,0 % mejne 
vrednosti iz tabele 1 v Pravilniku. 
  4. IZRAČUN PLINASTIH EMISIJ  4.1. Ovrednotenje podatkov
 
  Plinaste emisije je treba ovrednotiti tako, da se izračuna povprečje zapisov na traku 
zadnjih 30 sekund vsake faze, iz povprečnih zapisov na traku in ustreznih podatkov kalibracije pa je treba ugotoviti povprečne koncentracije (conc) HC, CO in NO
x med 
posamezno fazo. Uporabi se lahko tudi drugačna vrsta zapisa, če zagotavlja enakovredno pridobivanje podatkov. 
   Pri preverjanju NO
x v upravljanem območju veljajo zgornje zahteve le za NO x. 
   Pretok izpušnih plinov G
EXHW  ali pretok razredčenih plinov G TOTW , če se izbere za 
uporabo, je treba ugotoviti v skladu z odstavkom 2.3. Dodatka 4 Priloge 4. 
 4.2. Korekcija iz suhega v vlažno stanje
 
  Če koncentracija ni že izmerjena na vlažni osnovi, jo je treba pretvoriti na vlažno 
osnovo po naslednjih formulah. 
   
koncentracija vlažna = Kw * koncentracija suha 
   Za nerazredčene izpušne pline:  
2 W
AIRDFUEL
FH r , W KGGF 1 K −⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛∗ − =  
 in 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/85
⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛+=
AIRWFUELFH
GGF
1969 , 1 
 
 Za razredčene izpušne pline:  
12
1 , ,200) %(1W e W Kvlažna CO HTCRATK − ⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛ ∗− =  
 
 ali 
⎟⎟⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜⎜⎜
⎝⎛
∗+−
=
200) %(11 (
2) 1
2 , ,suha CO HTCRATK
KW
e W  
 
 
 
Za zrak za redčenje:   Za polnilni zrak:  
(če se razlikuje od zraka za 
redčenje) 
K W,d = 1 – K W1  K W,a = 1 – K W2 
K W1 = ) 608 , 1 ( 1000608 , 1
dd
HH
∗ +∗  K W2 = ) 608 , 1 ( 1000608 , 1
aa
HH
∗ +∗ 
210220 , 6
−∗ ∗ −∗ ∗=
d d Bd d
dR p pp RH   
210220 , 6
−∗ ∗ −∗ ∗=
a a Ba a
aR p pp RH  
    če je:     H
a, H d = g vode na kg suhega zraka, 
  R d, R a = relativna vlaga zraka za redčenje ali polnilnega zraka, v %, 
  p d, p a = tlak nasičene pare zraka za redčenje ali polnilnega zraka, v kPa, 
  p B   = skupni zračni tlak, v kPa. 
 4.3. Korekcija No
x na vlažnost in temperaturo  
  Ker je emisija
 NO x odvisna od pogojev okoliškega zraka, je treba koncentracijo NO x 
korigirati na temperaturo in vlažnost okoliškega zraka s faktorji, podanimi v naslednjih formulah: 
 
) 298 ( ) 71 , 10 ( 11
,− ∗ + − ∗ +=
a aD HT B H AK  
 L 375/86 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 če je: 
   A = 0,309 G
FUEL/G AIRD – 0,0266,  
  A = –0,209 G FUEL/G AIRD + 0,00954,  
  T a =  temperatura zraka v K, 
  H a =  vlaga polnilnega zraka, v g vode na kg suhega zraka, če je: 
 
210220 , 6
−∗ ∗ −∗ ∗=
a a Ba a
aR p pp RH  
   R
a = relativna vlaga polnilnega zraka, v %, 
  ρ a = tlak nasičene pare polnilnega zraka, v kPa, 
  ρ B = skupni zračni tlak, v kPa. 
 4.4. Izračun masnih pretokov emisij
 
  Masne pretoke emisij (g/h) za posamezno fazo je treba ob predpostavki, da je gostota 
izpušnih plinov 1,293 kg/m³ pri 273 K (0 °C) in 101,3 kPa, izračunati takole: 
  (1)  NO
x mass = 0,001587 * NO x conc * K H,D * G EXHW,  
  (2)  CO
mass = 0,000966 * CO conc * G EXHW,  
  (3)  HC
mass = 0,000479 * HC conc * G EXHW.  
  če so NO
x conc, CO conc, HC conc 1/povprečne koncentracije (ppm) v nerazredčenih 
izpušnih plinih, kakor je opredeljeno v odstavku 4.1. 
  Če se, po izbiri, plinaste emisije ugotavljajo s sistemom redčenja s celotnim tokom, je 
treba uporabiti naslednje formule: 
   (1)  NO
x mass = 0,001587 * NO x conc * K H,D * G TOTW,  
  (2)  CO
mass = 0,000966 * CO conc * G TOTW,  
  (3)  HC
mass = 0,000479 * HC conc * G TOTW,  
  če so NO
x conc, CO conc, HC conc 1/povprečne koncentracije, korigirane glede na ozadje 
(ppm) v razredčenih izpušnih plinih posamezne faze, kakor je opredeljeno v odstavku 4.3.1.1. Dodatka 2 Priloge 4. 
 4.5. Izračun specifičnih emisij
 
  Emisije (g/kWh) je treba za vse posamične sestavine izračunati takole: 
                    
 
1 /  Na podlagi ekvivalentne vrednosti C1.  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/87
∑ ∗∑ ∗=
i ii mass , x
xWF ) n ( PWF NONO  
 
∑ ∗∑ ∗=
i ii mass
WF ) n ( PWF COCO  
 
∑ ∗∑ ∗=
i ii mass
WF ) n ( PWF HCHC  
 
 Vplivni (utežni) faktorji (WF), uporabljeni v zgornjem izračunu, so iz odstavka 2.7.1.  4.6. Izračun vrednosti upravljanega območja
 
  Za vse tri kontrolne točke, izbrane glede na odstavek 2.7.6., je treba emisijo NO
x 
izmeriti in izračunati glede na odstavek 4.6.1. ter tudi ugotoviti z interpolacijo iz tistih faz preskusnega cikla, ki so najbliže ustrezni kontrolni točki iz odstavka 4.6.2. Izmerjene vrednosti se potem primerjajo z interpoliranimi vrednostmi iz odstavka 4.6.3. 
 4.6.1.  Izračun specifične emisije 
  Emisijo NO
x je treba za vsako posamezno kontrolno točko (Z) izračunati takole: 
     NO
x mass,Z  = 0,001587 * NO x conc,Z  * K H,D * G EXHW  
    NO
x,Z = NO x mass,Z /P(n) Z  
 4.6.2.  Ugotavljanje vrednosti emisije iz preskusnega cikla 
  Emisijo NO
x je treba za vsako kontrolno točko interpolirati iz vseh štirih najbližjih faz 
preskusnega cikla, ki obdajajo izbrano kontrolno točko Z, kot je prikazano na sliki 4. Za te faze (R, S, T, U) se uporabijo naslednje opredelitve: 
    število vrtljajev (R) = število vrtljajev (T) = n
RT, 
  število vrtljajev (S) = število vrtljajev (U) = n SU, 
  odstotek obremenitve (R) = odstotek obremenitve (S),   odstotek obremenitve (T) = odstotek obremenitve (U).   Emisijo NO
x izbrane kontrolne točke (Z) je treba izračunati takole: 
  
E Z = E RS + (E TU – E RS) · (M Z – M RS)/(M TU – M RS) 
   in:   
E
TU = E T + (E U – E T) · (n Z – n RT)/(n SU – n RT) 
E RS = E R + (E S – E R) · (n Z – n RT)/(n SU – n RT) 
M TU = M T + (M U – M T) · (n Z – n RT)/(n SU – n RT) L 375/88 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
M RS = M R + (M S – M R) · (n Z – n RT)/(n SU – n RT) 
  
 če je:   
E
R, E S, E T, E U = specifična emisija NO x v fazah, ki obdajajo določeno kontrolno 
točko, izračunana v skladu z odstavkom 4.6.1., 
 
M R, M S, M T, M U = navor motorja v fazah, ki obdajajo določeno kontrolno točko. 
 
 
 
Slika 4 : Interpolacija kontrolne točke NO x 
 4.6.3.  Primerjava emisijskih vrednosti NO
x 
  Izmerjena specifična emisija NO
x kontrolne točke Z (NO x,Z) se primerja z interpolirano 
vrednostjo (E Z) takole: 
  
NO x,diff = 100 * (NO x,z – E z)/E z 
 5. IZRAČUN EMISIJE DELCEV  5.1. Ovrednotenje podatkov
 
  Za ovrednotenje delcev je treba za vsako fazo zapisati skupno maso pretečenega vzorca 
(M
SAM,i) skozi filtre. 
  Filtre je treba vrniti v tehtalno komoro in kondicionirati najmanj eno uro, vendar ne več 
kot 80 ur, in jih potem stehtati. Zapisati je treba bruto težo filtrov, taro težo (glej 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/89
odstavek 1. tega dodatka) pa odšteti. Masa delcev M f je vsota mas delcev, zbranih na 
primarnih in dodatnih filtrih. 
 
 Če je treba uporabiti korekcijo glede na ozadje, je treba zabeležiti maso zraka za 
redčenje (M DIL) skozi filtre in maso delcev (M d). Če se izvede več meritev, je treba za 
vsako meritev izračunati količnik M d/M DIL in povprečje vrednosti. 
 5.2. Sistem redčenja z delnim tokom
 
  Končne rezultate emisij delcev za poročilo o preskusu je treba ugotoviti na naslednji 
način. Glede na to, da je mogoče uporabiti različne vrste krmiljenja stopnje redčenja, se uporabljajo različne metode za izračun G
EDFW. Vsi izračuni morajo temeljiti na 
povprečnih vrednostih posameznih faz med vzorčenjem. 
 5.2.1.  Izokinetični sistemi 
 
G
EDFW,i  = G EXHW,i  * q I 
 
( )
() r Gr G Gq
i , EXHWi , EXHW i , DILW
i∗∗ +=  
  če r ustreza razmerju med presekoma izokinetične sonde in izpušne cevi:  
rA
Ap
r=  
 
 
5.2.2. Sistemi z merjenjem koncentracije CO 2 ali NO x 
 
i i , EXHW i , EDFW q * G G =  
 
qconc conc
conc conciEi A i
DA=−
−,,
,, 11 
 
 če je: 
  concE = vlažna koncentracija sledilnega plina v nerazredčenih izpušnih plinih,  concD = vlažna koncentracija sledilnega plina v razredčenih izpušnih plinih,  concA = vlažna koncentracija sledilnega plina v zraku za redčenje.   Koncentracije, izmerjene na suhi osnovi, je treba pretvoriti na vlažno osnovo glede na 
odstavek 4.2. tega dodatka. 
 L 375/90 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
5.2.3. Sistemi z merjenjem CO 2 in metoda ravnotežja ogljika1 / 
 
i A i Di FUEL
i EDFWCO COGG
, 2 , 2,
,5 , 206
−−=  
 če je: 
  CO
2D = koncentracija CO 2 v razredčenih izpušnih plinih, 
 CO 2A = koncentracija CO 2 v zraku za redčenje 
 (koncentracija v prostorninskih % na vlažni osnovi).    Ta enačba temelji na domnevnem ravnotežju ogljika (atomi ogljika, ki se dovajajo v 
motor, izhajajo kot CO
2) in se določi v naslednjih dveh korakih: 
 
i i , EXHW i , EDFW q * G G =  
 
) ( *5 , 206
, 2 , 2 ,,
i A i D i EXWi FUEL
iCO CO GGq−∗=  
  in   5.2.4. Sistemi z merjenjem pretoka 
 
i i , EXHW i , EDFW q * G G =  
 
) G G (Gq
i , DILW i , TOTWi , TOTW
i−=  
 5.3. Sistem redčenja s celotnim tokom
 
  Končne rezultate emisij delcev za poročilo o preskusu je treba ugotoviti na naslednji 
način. Vsi izračuni morajo temeljiti na povprečnih vrednostih posameznih faz med vzorčenjem. 
 
G
EDFW,i  = G TOTW,i  
 5.4. Izračun stopnje masnega pretoka delcev
 
  Stopnjo masnega pretoka delcev je treba izračunati takole:  
PTM
MG
massf
SAMEDFW=∗1000 
 
 
                     
1 /  Vrednost velja le za referenčno gorivo iz Pravilnika.  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/91
 če se vrednosti: 
 
GG W FED FW EDFW i
iin
i =
==
∑ ,*
1 
 
MMSAM SAM i
iin
=
==
∑ ,
1 
 
  i = 1, ... n   v preskusnem ciklu določijo s seštevanjem povprečnih vrednosti v posameznih fazah med vzorčenjem. 
  Stopnja masnega pretoka delcev se glede na ozadje lahko korigira takole:  
PTM
MM
MD FWFG
massf
SAMd
DIL i inin
EDFW=− ∗−⎛
⎝⎜⎞
⎠⎟∗⎛
⎝⎜⎞
⎠⎟⎛
⎝⎜⎜⎞
⎠⎟⎟⎡
⎣⎢
⎢⎤
⎦⎥
⎥∗
==
∑11
10001  
 
 
 Če se izvede več meritev, je treba (M d/M DIL) nadomestiti z (M d/M DIL). 
 
 DF i = 13,4/(conc CO 2 + (conc CO + conc HC) * 10–4)) za posamezne faze 
 ali    DF
i = 13,4/concCO 2  za posamezne faze. 
  5.5. Izračun specifične emisije
 
  Emisijo delcev je treba izračunati takole: 
 
PTPT
Pn W Fmass
ii=
∗∑() 
 
5.6. Efektivni vplivni (utežni) faktor  
  Efektivni vplivni (utežni) faktor WF
E,i je treba za vsako  fazo izračunati takole: 
 
WFMG
MGEiSAM i EDFW
SAM EDFW i,,
,=∗
∗ 
 
 
 Vrednost efektivnega vplivnega (utežnega)  faktorja mora biti v območju ±0,003 L 375/92 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
(±0,005 za prosti tek) vplivnih (utežnih) faktorjev iz odstavka 2.7.1. 
 
6. IZRAČUN VREDNOSTI DIMLJENJA  6.1. Besselov algoritem
 
  Za izračun 1 s (enosekundnih) povprečnih vrednosti trenutnih odčitkov dimljenja, ki se 
pretvorijo v skladu z odstavkom 6.3.1., je treba uporabiti Besselov algoritem. Algoritem posnema nizkopretočni filter drugega razreda in zahteva uporabo iterativnih izračunov za določanje koeficientov. Ti koeficienti so odvisni od odzivnega časa sistema merjenja motnosti in frekvence vzorčenja. Zato je treba odstavek 6.1.1. ponoviti vsakokrat, ko se spremeni odzivni čas sistema in/ali frekvenca vzorčenja. 
 6.1.1. Izračun odzivnega časa filtra in Besselovih konstant   Potrebni odzivni čas filtra za Besselovo funkcijo (t
F) je funkcija fizičnega in 
električnega odzivnega časa sistema za merjenje motnosti, kot je opredeljeno v odstavku 5.2.4. Dodatka 4 Priloge 4, in se mora izračunati z naslednjo enačbo: 
 
tt tfp e=−+122()  
 
 če je:   tp = fizični odzivni čas, v s,  te = električni odzivni čas, v s.     Izračuni za oceno mejne frekvence filtra (fc) temeljijo na stopničastem vhodnem 
signalu od 0 do 1 v času ≤ 0,01 s (glej Prilogo 8). Odzivni čas je opredeljen kot čas, ki preteče od takrat, ko Besselov izhod doseže 10 % (t
10), do takrat, ko doseže 90 % (t 90) 
te stopničaste funkcije. To je treba doseči s ponavljanjem f c, dokler ni t 90 – t 10 ≈ t f. Prva 
ponovitev za f c je podana z naslednjo formulo: 
  
f c = π/(10 * t F) 
   Besselovi konstanti E in K je treba izračunati z naslednjima enačbama:  
EDD=
+∗ ∗ + ∗1
132ΩΩ 
 
K = 2 * E * (D * Ω2 – 1) – 1 
   če je:   D = 0,618034,   ∆t = 1/frekvenca vzorčenja,  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/93
 Ω = 1/[tan(π * ∆t * fc )].  
 6.1.2. Izračun Besselovega algoritma   Z uporabo vrednosti E in K je treba izračunati enosekundni povprečni Besselov odziv 
na trenutno stopnjo dimljenja Si takole: 
   Yi = Yi-1 + E * (Si + 2 * Si-1 + Si-2 – 4 * Yi-2) + K * (Yi-1 – Yi-2)    če je:   Si-2 = Si-1 = 0,  Si = 1,  Yi-2 = Yi-1 = 0.   Časa t
10 in t 90 se morata interpolirati. Časovna razlika med t 90 in t 10 opredeli odzivni čas 
t F za vrednost f c. Če ta odzivni čas ni dovolj blizu predpisanemu odzivnemu času, je 
treba ponovitve nadaljevati, dokler dejanski odzivni čas ni v območju 1 % predpisanega odzivnega časa, takole: 
  
F F 10 90 t 01 , 0 t ) t t ( ∗ ≤ − −  
 6.2 Ovrednotenje podatkov   Vzorčenje za merjenje stopnje dimljenja je treba izvajati s frekvenco najmanj 20 Hz.  6.3 Določanje dimljenja  6.3.1 Pretvorba podatkov   Ker je osnovna merska enota vseh merilnikov motnosti presevnost, je treba vrednosti 
stopnje dimljenja pretvoriti iz presevnosti (τ) v koeficient absorpcije svetlobe (k) takole: 
 
⎟⎠⎞⎜⎝⎛− ∗ − =100N1 lnL1k
A 
  
 in:   N = 100 – τ   če je:    k = koeficient absorpcije svetlobe, v m
-1, 
 LA = dejanska dolžina optične poti, ki jo navede proizvajalec 
instrumenta,   v m, 
 N = motnost, v  %, L 375/94 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 τ = presevnost, v %. 
   Pretvorbo je treba opraviti pred kakršno koli nadaljnjo obdelavo podatkov.   6.3.2 Izračun povprečne vrednosti dimljenja po Besselu   Prava mejna frekvenca filtra f
c je tista, ki povzroči predpisani odzivni čas filtra t f. Ko se 
ta frekvenca določi z iterativnim procesom iz odstavka 6.1.1., je treba izračunati ustrezni konstanti Besselovega algoritma E in K. Besselov algoritem je treba potem uporabiti za določanje krivulje trenutnega dimljenja (vrednost k), kot je opisano v odstavku 6.1.2.: 
   Yi = Yi-1 + E * (Si + 2 * Si-1 + Si-2 – 4 * Yi-2) + K * (Yi-1 – Yi-2)    Besselov algoritem je po naravi povraten (rekurziven). Tako za začetek potrebuje nekaj 
vhodnih vrednosti Si-1 in Si-2 ter začetnih izstopnih vrednosti Yi-1 in Yi-2. Za te vrednosti se lahko predpostavi, da so 0. 
  Za vsako obremenitev pri vseh treh številih vrtljajev A, B in C se za vsako krivuljo 
dimljenja iz posameznih vrednosti Yi izbere največja enosekundna vrednost Ymax. 
 6.3.3 Končni rezultat   Srednje vrednosti dimljenja (SV) iz vsakega cikla (preskusnega števila vrtljajev) je 
treba izračunati takole: 
   za preskusno število vrtljajev A:      SV
A =         (Y max1,A  + Y max2,A  + Y max3,A )/3, 
   za preskusno število vrtljajev B:      SVB=         (Y
max1,B  + Y max2,B  + Y max3,B )/3, 
   za preskusno število vrtljajev C:      SVC=         (Y
max1,C  + Y max2,C  + Y max3,C )/3, 
   če je:   
Y
max1, Y max2, Y max3 = najvišja povprečna enosekundna vrednost dimljenja po Besselu za 
vsako od treh stopenj obremenitev. 
   Končno vrednost je treba izračunati takole:    SV  = (0,43 * SV
A) + (0,56 * SV B) + (0,01 * SV C) 
 
__________ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/95
Priloga 4 – Dodatek 2  
 
PRESKUSNI CIKEL ETC 
 
1. POSTOPEK DOLOČANJA KARAKTERISTIČNEGA DIAGRAMA MOTORJA  1.1. Določanje karakterističnega diagrama območja števila vrtljajev
 
  Za generiranje ETC na preskusni napravi je treba motorju pred preskusnim ciklom 
določiti karakteristično krivuljo števila vrtljajev: navor. Najmanjše in največje število vrtljajev za določanje karakterističnega diagrama sta opredeljena takole: 
   najmanjše število vrtljajev za določitev karakterističnega diagrama = število 
vrtljajev v prostem teku, 
 
 največje število vrtljajev za določitev karakterističnega diagrama = n
hi * 1,02 
ali, če je nižje, število vrtljajev, pri kateri navor pri polni obremenitvi pade na nič. 
 
1.2. Določanje karakterističnega diagrama moči motorja
 
  Motor je treba ogrevati pri največji moči, da se parametri motorja stabilizirajo glede na 
priporočilo proizvajalca in dobro inženirsko prakso. Ko je motor stabiliziran, je treba karakteristični diagram določiti takole: 
  Motor je treba razbremeniti in mora obratovati v prostem teku.    Motor mora obratovati pri nastavitvi tlačilke za vbrizgavanje goriva na polno 
obremenitev in pri najmanjšem številu vrtljajev za določanje karakterističnega diagrama. 
 Število vrtljajev motorja se mora s povprečno hitrostjo  8 ± 1 min
–1/s povečevati od 
najmanjšega do največjega števila vrtljajev za določitev karakterističnega diagrama. Točke števila vrtljajev motorja in navora je treba beležiti s frekvenco vzorčenja najmanj ene točke na sekundo. 
 1.3. Določanje krivulje karakterističnega diagrama
 
  Vse zabeležene podatkovne točke iz odstavka 1.2. je treba povezati z uporabo linearne 
interpolacije med točkami. Nastala krivulja navora je krivulja karakterističnega diagrama in jo je treba uporabiti za pretvorbo normiranih vrednosti navora motornega cikla v dejanske vrednosti navora preskusnega cikla, kakor je opisano v odstavku 2. 
 1.4. Nadomestno določanje karakterističnega diagrama
 
  Če proizvajalec meni, da zgornje tehnike določanja karakterističnega diagrama niso 
varne ali da za določen motor niso reprezentativne, se lahko uporabijo nadomestne L 375/96 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
tehnike določanja karakterističnega diagrama. Te nadomestne tehnike morajo ustrezati 
namenu navedenih postopkov določanja karakterističnega diagrama za ugotavljanje največjega razpoložljivega navora pri vsakem številu vrtljajev motorja, doseženi med preskusnimi cikli. Odstopanja od tehnik določanja karakterističnega diagrama iz varnostnih razlogov ali zaradi reprezentativnosti, navedene v tem odstavku, mora odobriti tehnična služba skupaj z utemeljitvijo njihove uporabe. V nobenem primeru pa se zvezno padajoče spreminjanje števila vrtljajev motorja ne sme uporabiti za motorje z regulatorjem ali tlačno polnjene motorje s turbopuhalom na izpušne pline. 
 1.5. Ponovljeni preskusi
 
  Motorju ni treba določati karakterističnega diagrama pred vsakim preskusnim ciklom. 
Motorju je treba ponovno določiti karakteristični diagram pred preskusnim ciklom: 
 
– če je, po oceni inženirjev, od zadnjega določanja karakterističnega diagrama preteklo 
nerazumno veliko časa 
   ali   
– če so bile na motorju izvedene fizične spremembe ali ponovne kalibracije, ki bi 
lahko vplivale na zmogljivost motorja. 
  2. DOLOČANJE REFERENČNEGA PRESKUSNEGA CIKLA   Preskusni cikel prehodnega stanja je opisan v Dodatku 3 te priloge. Normirane vrednosti 
za navor in število vrtljajev je treba na naslednji način spremeniti v dejanske vrednosti, rezultat pa je referenčni cikel. 
 2.1. Dejansko število vrtljajev
 
  Število vrtljajev je treba destandardizirati z naslednjo enačbo:    Dejansko število vrtljajev = % število vrtljajev (referenčno št. vrt. – št. vrt. v prostem 
teku) + št. vrt. v prostem teku 
  100 
   Referenčno število vrtljajev (n
ref) ustreza 100-odstotnim vrednostim števila vrtljajev v 
časovnem poteku delovanja dinamometra za motor iz Dodatka 3. Opredeli se takole (glej sliko 1 v Pravilniku): 
  
n
ref = n lo + 95 % * (n hi – n lo) 
   če sta n
hi in n lo določeni glede na odstavek 2. Pravilnika ali opredeljeni glede na 
odstavek 1.1. Dodatka 1 Priloge 4. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/97
 
2.2. Dejanski navor  
  Navor je standardiziran na največji navor pri ustreznem številu vrtljajev. Vrednosti 
navora referenčnega cikla je treba destandardizirati z uporabo krivulje karakterističnega diagrama, določene glede na oddelek 1.3., takole: 
  
 
  za ustrezno dejansko število vrtljajev iz odstavka 2.1.    Negativne vrednosti navora točk delovanja motorja („m“) morajo prevzeti, pri določanju 
referenčnega cikla, destandardizirane vrednosti, ki se določijo na enega od naslednjih načinov: 
  
– negativnih 40 % razpoložljivega pozitivnega navora na ustrezni točki števila 
vrtljajev, 
 
– določanje karakterističnega diagrama negativnega navora, potrebnega za večanje 
števila vrtljajev za določanje karakterističnega diagrama motorja od najnižjega do najvišjega, 
 
– določanje negativnega navora, potrebnega za poganjanje motorja v prostem teku in 
pri referenčnem številu vrtljajev, ter linearna interpolacija med tema točkama.  
 2.3. Primer postopka destandardizacije   Kot primer je treba destandardizirati naslednje preskusne točke:    % števila vrtljajev = 43,  % navora = 82.      Pri naslednjih vrednostih:    referenčno število vrtljajev = 2 200 min
–1 
 št. vrt. v prostem teku =  600 min–1  
  je rezultat  
 dejansko število vrtljajev =
 1min 1288 600100) 600 2200 ( 43−= +− ∗ 
   dejanski navor =
 Nm 574100700 82=∗ 
  100* % navor čji najve navoranavor Dejanski =L 375/98 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 pri čemer je največji navor, razviden s krivulje karakterističnega diagrama pri 
1 288 min–1, 700 Nm. 
  
3. POTEK PRESKUSA ZA DOLOČANJE EMISIJ   Na zahtevo proizvajalca se lahko pred ciklom merjenja izvede navidezni preskus za 
kondicioniranje motorja in izpušnega sistema. 
   Motorje na zemeljski plin in utekočinjeni naftni plin je treba uteči z uporabo preskusa 
ETC. Motor mora teči najmanj dva cikla ETC in dokler izmerjena emisija CO v enem ciklu ETC ne preseže emisije CO, izmerjene v predhodnem ciklu ETC, za največ 10 %. 
 3.1. Priprava filtrov za vzorčenje (če je ustrezno)
 
  Najmanj eno uro pred preskusom je treba vsak filter (par filtrov) položiti v zaprto, 
vendar nezatesnjeno petrijevko in postaviti v tehtalno komoro, da se stabilizira. Po končanem času stabilizacije je treba vsak filter (par filtrov) stehtati in zabeležiti taro težo. Filter (par filtrov) je treba potem shraniti v zaprto petrijevko ali v zatesnjeno posodo za filtre, dokler ni potreben za preskušanje. Če se filter (par filtrov) ne uporabi v osmih urah po odstranitvi iz tehtalne komore, ga je treba pred uporabo znova kondicionirati in stehtati. 
 3.2. Namestitev merilne opreme
 
  Merila in sonde za odvzem vzorcev je treba namestiti v skladu z zahtevami. Na sistem 
redčenja s celim tokom je treba priključiti zadnji (izstopni) del izpušne cevi. 
 3.3. Zagon sistema redčenja in motorja
 
  Sistem redčenja in motor je treba zagnati in ogrevati, dokler niso vse temperature in 
tlaki stabilizirani pri največji moči glede na priporočilo proizvajalca in dobro inženirsko prakso. 
 3.4. Zagon sistema za vzorčenje delcev (če je ustrezno)
 
  Sistem za vzorčenje delcev je treba zagnati in mora potekati na obvodu. Količina delcev 
v zraku za redčenje se lahko opredeli s pošiljanjem zraka za redčenje skozi filtre za delce. Če se uporablja filtriran zrak za redčenje, se lahko opravi ena meritev pred preskusom ali po njem. Če zrak za redčenje ni filtriran, se lahko opravita meritvi na začetku in na koncu cikla ter izračuna povprečje vrednosti.  
 3.5. Nastavitev sistema redčenja s celotnim tokom
 
  Celotni tok razredčenih izpušnih plinov je treba nastaviti za preprečevanje 
kondenziranja vode v sistemu in doseganje največje temperature 325 K (52 °C) ali manj na dotoku v filter (glej odstavek 2.3.1. Dodatka 6 Priloge 4, DT). 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/99
 
3.6. Preverjanje analizatorjev  
  Analizatorje emisij je treba nastaviti na ničlo in kalibrirati. Če se uporabljajo vreče za 
vzorce, jih je treba izprazniti. 
 3.7. Postopek zagona motorja
 
  Stabilizirani motor je treba zagnati glede na priporočilo proizvajalca za postopek zagona 
v navodilih lastniku, in sicer z uporabo serijskega zaganjalnika ali dinamometra. Po izbiri se preskus lahko začne neposredno iz faze prekondicioniranja brez zaustavitve motorja, ko je motor dosegel število vrtljajev prostega teka. 
 3.8. Preskusni cikel
 
 3.8.1. Zaporedje preskusov   Zaporedje preskusov je treba začeti, če je motor dosegel število vrtljajev prostega teka. 
Preskus je treba izvesti glede na referenčni cikel iz odstavka 2. tega dodatka. Predvidene vodilne vrednosti za število vrtljajev motorja in navor je treba določiti pri frekvenci 5 Hz (priporočljivo 10 Hz) ali več. Izmerjene podatke o številu vrtljajev motorja in navoru je treba med preskusnim ciklom beležiti najmanj enkrat vsako sekundo, signali pa se lahko elektronsko filtrirajo. 
 3.8.2. Odziv analizatorja   Ob zagonu motorja ali zaporedja preskusov, če se cikel začne neposredno iz 
predkondicioniranja, je treba hkrati zagnati merilno opremo: 
  
– začetek zbiranja ali analiziranja zraka za redčenje; 
– začetek zbiranja ali analiziranja razredčenih izpušnih plinov; 
– začetek merjenja količine razredčenih izpušnih plinov (sistem CVS) ter predpisanih 
temperatur in tlakov; 
– začetek zapisovanja izmerjenih podatkov o številu vrtljajev in navoru dinamometra. 
   V tunelu za redčenje je treba neprekinjeno meriti HC in NO
x s frekvenco 2 Hz. 
Povprečne koncentracije je treba določiti z integracijo signalov analizatorja preko celotnega preskusnega cikla. Odzivni čas sistema ne sme biti daljši od 20 s in ga je treba po potrebi uskladiti z nihanjem pretoka v sistemu CVS in z odstopanjem časa vzorčenja ali preskusnega cikla. CO, CO
2, NMHC in CH 4 je treba določiti z integracijo ali analizo 
koncentracij, ki so se med ciklom nabrale v vreči za vzorce. Koncentracije plinastih onesnaževal v zraku za redčenje je treba določiti z integracijo ali zbiranjem v vrečo za ozadje. Vse druge vrednosti je treba zabeležiti na podlagi najmanj ene meritve na sekundo (1 Hz). 
 L 375/100 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
3.8.3. Vzorčenje delcev (če je ustrezno) 
  Če se cikel začne neposredno iz predkondicioniranja, je treba ob zagonu motorja ali 
zaporedja preskusov sistem za vzorčenje delcev preklopiti z obvoda na zbiranje delcev.  
    Če se ne uporablja kompenzacija pretoka, je treba črpalko/črpalke za vzorčenje 
naravnati tako, da je pretok skozi sondo za vzorčenje delcev ali cev za prenos vzorca stalno v območju ±5 % nastavljene stopnje pretoka. Če se uporablja kompenzacija pretoka (tj. sorazmerno krmiljenje pretoka vzorcev), je treba dokazati, da se razmerje med pretokom v glavnem tunelu in pretokom vzorca delcev ne spreminja za več kot ±5 % nastavljene vrednosti (razen v prvih 10 sekundah vzorčenja). 
   
Opomba
: Pri delovanju z dvojnim redčenjem je pretok vzorcev dejanska razlika med 
stopnjo pretoka skozi filtre za vzorčenje in stopnjo pretoka sekundarnega zraka za redčenje. 
    Na vstopu v plinomer/plinomere ali v instrumente za merjenje pretoka je treba beležiti 
povprečno temperaturo in tlak. Če nastavljene stopnje pretoka zaradi prevelike obremenitve filtra z delci ni mogoče ohranjati skozi celoten cikel (v območju ±5 %), je treba preskus razveljaviti. Preskus je treba ponoviti z manjšo stopnjo pretoka in/ali večjim premerom filtra. 
 3.8.4. Nenamerna zaustavitev (zadušitev) motorja   Če se motor sam zaustavi kadar koli med preskusnim ciklom, ga je treba 
predkondicionirati in ponovno zagnati, preskus pa ponoviti. Če na kateri koli predpisani preskusni opremi med preskusnim ciklom nastane okvara, je treba preskus razveljaviti. 
 3.8.5. Postopki po preskusu   Na koncu preskusa je treba ustaviti merjenje prostornine razredčenih izpušnih plinov, 
dotok plinov v zbiralne vreče in črpalko za vzorčenje delcev. Pri sistemu integracijskega analizatorja je treba vzorčenje nadaljevati, dokler ne potečejo odzivni časi sistema. 
   Če se uporabljajo zbiralne vreče, je treba njihove koncentracije čim prej analizirati, 
najpozneje v 20 minutah po koncu preskusnega cikla. 
   Po preskusu emisij je treba za ponovno preverjanje analizatorjev uporabiti ničelni plin 
in isti kalibrirni plin. Velja, da je preskus sprejemljiv, če je razlika med rezultati predhodnega in naknadnega preskusa manj kot 2 % vrednosti kalibrirnega plina. 
   Le pri dizelskih motorjih je treba filtre za delce vrniti v tehtalno komoro najpozneje eno 
uro po koncu preskusa in jih kondicionirati v zaprti, a nezatesnjeni petrijevki najmanj eno uro, vendar ne več kot 80 ur pred tehtanjem. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/101
3.9. Preverjanje poteka preskusa  
 
3.9.1. Zamik podatkov   Za čim večje zmanjšanje učinka popačenja zaradi zakasnitve med izmerjenimi in 
referenčnimi vrednostmi cikla se lahko celotno zaporedje izmerjenih signalov o številu vrtljajev in navoru motorja časovno premakne naprej ali nazaj glede na referenčno zaporedje števila vrtljajev in navora. Če so izmerjeni signali zamaknjeni, je treba za enak obseg v isto smer zamakniti tudi število vrtljajev in navor. 
 3.9.2. Izračun dela v ciklu   Dejansko delo cikla W
act (v kWh) je treba izračunati z uporabo posameznih parov 
zapisanih povratnih informacij motorja o številu vrtljajev in navoru. To je treba narediti ob vsakokratnem zamiku izmerjenih podatkov, če je izbrana ta možnost. Dejansko delo cikla W
act se uporabi za primerjavo z referenčnim delom cikla W ref in za izračun emisij, 
specifičnih za zavoro (glej odstavka 4.4. in 5.2.). Isto metodologijo je treba uporabiti za integracijo referenčne in dejanske moči motorja. Za določanje vrednosti med sosednjimi referenčnimi ali sosednjimi izmerjenimi vrednostmi je treba uporabiti linearno interpolacijo. 
   Pri integraciji referenčnega in dejanskega dela cikla je treba vse negativne vrednosti 
navora nastaviti na nič in vključiti. Če se integracija izvaja pri frekvenci, ki je nižja od 5 Hz, in če se, v danem časovnem segmentu, vrednost navora spremeni iz pozitivne v negativno ali iz negativne v pozitivno, je treba izračunati negativni delež in nastaviti na nič. Pozitivni delež je treba vključiti v integrirano vrednost. 
  W
act mora biti med –15 % in +5 % W ref. 
 3.9.3. Validacijska statistika preskusnega cikla   Za število vrtljajev, navor in moč je treba opraviti linearno regresijo izmerjenih 
vrednosti glede na referenčne vrednosti. To je treba narediti ob vsakokratnem zamiku izmerjenih podatkov, če je izbrana ta možnost. Uporabiti je treba metodo najmanjših kvadratov, pri čemer ima najustreznejša enačba naslednjo obliko: 
      
y = mx + b 
 če je:   
 y  = izmerjena (dejanska) vrednost števila vrtljajev (v min
–1), navora (v Nm) 
 ali moči (v kW), 
 m  = naklon regresijske krivulje,  x  = referenčna vrednost števila vrtljajev (v min
–1), navora (v Nm) ali moči (v kW), 
 b  = odsek regresijske krivulje na osi y.  L 375/102 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 Za vsako regresijsko krivuljo je treba izračunati standardni pogrešek (Standard Error – 
SE) ocene y na x in koeficient določanja (r²). 
  
 Priporočljivo je, da se ta analiza opravi pri 1 Hz. Vse negativne referenčne vrednosti 
navora in pripadajoče izmerjene vrednosti je treba iz izračuna vrednosti navora in statistike validacije moči izbrisati. Za veljavnost preskusa morajo biti izpolnjena merila iz tabele 6. 
   27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/103
Tabela 6 : Dovoljena odstopanja regresijske krivulje 
 
 Število vrtljajev Navor Moč 
Standardni pogrešek ocene (SE) 
Y na X največ 100 min–1največ 13 % (15 %) največjega navora motorja iz karakterističnega diagrama moči  največ 8 % (15 %) največje moči motorja iz karakterističnega diagrama moči  
Naklon regresijske krivulje, m  0,95 do 1,03  0,83–1,03 0,89–1,03 
(0,83–1,03)  
Koeficient določanja, r²  najmanj 0,9700 (najmanj 0,9500)najmanj 0,8800 (najmanj 0,7500)  najmanj 0,9100 (najmanj 0,7500)  
Odsek regresijske krivulje na osi y, b ±50 min
–1 ±20 Nm ali ±2 % (±20 Nm ali ±3 %) največjega navora, kar je več ±4 kW ali ±2 % (±4 kW ali ±3 %) največje moči, kar je več 
  Številke v oklepajih se lahko uporabijo za homologacijsko preskušanje plinskih 
motorjev do 1. oktobra 2005. 
  Tabela 7
: Dopustno brisanje točk iz regresijskih analiz 
 
Pogoji Točke, ki se brišejo  
Polna obremenitev in izmerjeni podatki o navoru ≠ referenčni navor  navor in/ali moč  
Brez obremenitve, brez točke prostega teka in izmerjeni podatki o navoru > referenčni navor  navor in/ali moč  
Brez obremenitve/zaprta dušilna loputa, točka in št. vrt. prostega teka > referenčno št. vrt. prostega teka  število vrtljajev in/ali moč 
  4. IZRAČUN PLINASTIH EMISIJ  4.1. Določanje pretoka razredčenih izpušnih plinov
 
  Skupni pretok razredčenih izpušnih plinov v ciklu (v kg/preskus) je treba izračunati iz 
merilnih vrednosti skozi ves cikel in ustreznih kalibracijskih podatkov naprave za merjenje pretoka (V
0 za PDP ali K V za CFV, kakor je določeno v odstavku 2. Dodatka 5 
Priloge 4). Naslednje formule je treba uporabiti, če se temperatura razredčenih izpušnih plinov z izmenjevalnikom toplote ohranja konstantna skozi ves cikel (±6 K za PDP-CVS, ±11 K za CFV-CVS, glej odstavek 2.3. Dodatka 6 Priloge 4).   
   Za sistem PDP-CVS:    M
TOTW  =  1,293 * V 0 * N P * (p B – p 1) * 273/(101,3 * T) 
    če je: L 375/104 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
  
 M TOTW  = masa razredčenih izpušnih plinov na vlažni osnovi preko celotnega cikla, v 
kg, 
 V 0 = prostornina plina, načrpanega na en obrat v preskusnih pogojih, 
v m³/rev, 
 N P = skupno število obratov črpalke na preskus, 
 p B = atmosferski tlak v preskusni napravi, v kPa, 
 p 1 = podtlak pri vstopu v črpalko, v kPa, 
 T = povprečna temperatura razredčenih izpušnih plinov pri vstopu v črpalko prek 
celotnega cikla, v K. 
   Za sistem CFV-CVS:   
M
TOTW  = 1,293 * t *  K v * p A/T0,5 
   če je:     M
TOTW  = masa razredčenih izpušnih plinov na vlažni osnovi preko celotnega cikla, v 
kg, 
 t = čas cikla, v s, 
 K V = kalibracijski koeficient venturijeve cevi s kritičnim pretokom 
v standardnih pogojih, 
 p A = absolutni tlak pri vstopu v venturijevo cev, v kPa, 
 T = absolutna temperatura pri vstopu v venturijevo cev, v K.    Če se uporabi sistem s kompenzacijo pretoka (tj. brez izmenjevalnika toplote), je treba 
trenutne masne emisije računati in integrirati prek celotnega cikla. V tem primeru je treba trenutno maso razredčenih izpušnih plinov izračunati takole: 
   Za sistem PDP-CVS:   
M
TOTW,i  = 1,293 * V 0 * N P,i * (p B – p 1) * 273/(101,3 ≅ T) 
    če je:    M
TOTW,i  = trenutna masa razredčenih izpušnih plinov na vlažni osnovi, v kg, 
 N P,i = skupno število obratov črpalke na časovni interval. 
   Za sistem CFV-CVS:    M
TOTW,i  = 1,293 * ∆t i * K V * p A/T0,5  
  
 če je: 
  
 M TOTW,i  = trenutna masa razredčenih izpušnih plinov na vlažni osnovi, v kg, 
 ∆ti = časovni interval, v s. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/105
  
 Če skupna masa vzorca delcev (MSAM) in plinastih onesnaževal presega 0,5 % 
skupnega pretoka CVS (MTOTW), je treba pretok CVS korigirati za MSAM ali pa je treba tok vzorca delcev vrniti na CVS pred napravo za merjenje pretoka (PDP ali CFV). 
   4.2. Korekcija NO
x zaradi vlažnosti  
  Ker je emisija NO
x odvisna od pogojev okoliškega zraka, je treba koncentracijo NO x 
korigirati glede na temperaturo in vlažnost okoliškega zraka s faktorji, podanimi v naslednjih formulah. 
  (a) za dizelske motorje: 
) 71 , 10 ( 0182 , 0 11
,− ∗ −=
aD HHK  
  (b) za plinske motorje: 
) 71 , 10 ( 0329 , 0 11
,− ∗ −=
aG HHK  
    če je:    H
a = vlaga polnilnega zraka, količina vode na kg suhega zraka, 
  pri čemer je: 
210220 , 6
−∗ ∗ −∗ ∗=
a a Ba a
aR p pp RH  
  R
a  = relativna vlaga polnilnega zraka, v %, 
 p a  = tlak nasičene pare polnilnega zraka, v kPa, 
 p B  = skupni zračni tlak, v kPa. 
  4.3. Izračun masnega pretoka emisije
 
 4.3.1. Sistemi s konstantnim masnim pretokom   Pri sistemih z izmenjevalnikom toplote je treba maso onesnaževal (v g/preskus) določiti z 
naslednjimi enačbami: 
   
(1) NO
x mass = 0,001587 · NOx conc · K H,D · M TOTW   (dizelski motorji), 
   (2) NO
x mass = 0,001587 · NOx conc · K H,G · M TOTW   (plinski motorji), 
  (3) CO mass = 0,000966 · CO conc   M
TOTW,  L 375/106 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
  
 (4) HC mass = 0,000479 · HC conc · M TOTW ',  (dizelski motorji) 
   (5) HC mass = 0,000502 · HC conc · M
TOTW '  (motorji, ki za gorivo 
uporabljajo utekočinjeni naftni plin), 
  (6) HC mass = 0,000552 · HC conc · M
TOTW '  (motorji, ki za gorivo 
uporabljajo zemeljski plin), 
  (7) NMHC mass = 0,000479 · NMHC conc · M
TOTW '  (dizelski motorji), 
   (8) NMHC mass = 0,000502 · NMHC conc · M
TOTW '  (motorji, ki za gorivo 
uporabljajo utekočinjeni naftni plin), 
  (9) NMHC mass = 0,000516 * NMHC conc * M
TOTW '  (motorji, ki za gorivo 
uporabljajo zemeljski plin), 
   (10) CH
4 mass = 0,000552 * CH 4 conc * M TOTW    (motorji, ki za gorivo 
uporabljajo zemeljski plin), 
 
če je: 
  NO
x conc, CO conc, HC conc, 4 /NMHC conc, CH 4 conc = povprečne, glede na ozadje 
korigirane koncentracije prek celotnega cikla od merjenja z integracijo (obvezno za NO
x in HC) ali vrečo, v ppm, 
 
 M TOTW  = skupna masa razredčenih izpušnih plinov prek celotnega cikla, kakor je 
opredeljeno v odstavku 4.1., v kg, 
 
K H,D =  korekcijski faktor zaradi vlažnosti za dizelske motorje, kakor je opredeljeno v 
odstavku 4.2., na podlagi povprečne vlage polnilnega zraka v ciklu, 
  K
H,G =  korekcijski faktor zaradi vlažnosti za plinske motorje, kakor je opredeljeno v 
odstavku 4.2., na podlagi povprečne vlage polnilnega zraka v ciklu. 
  Koncentracije, izmerjene na suhi osnovi, je treba pretvoriti na vlažno osnovo glede na 
odstavek 4.2. Dodatka 1 Priloge 4. 
 
Določanje NMHC
conc in CH 4 conc je odvisno od uporabljene metode (glej odstavek 3.3.4. 
Dodatka 4 Priloge 4). Obe koncentraciji je treba določiti takole, pri čemer se za določanje NMHC
conc od koncentracije HC odšteje CH 4: 
   (a) metoda GC 
                    
 
4 / Na podlagi ekvivalentne vrednosti C1.  
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/107
 
NMHC conc = HC conc – CH 4 conc, 
 
CH 4 conc = kot je bil izmerjen, 
 
 (b) metoda NMC  
M EM
concCE- CECutter) HC(w/-) CE-(1 Cutter) HC(w/oNMHC⋅=  
    
()
M EE
conc 4,CE- CECE-1 Cutter) HC(w/o- Cutter) HC(w/CH⋅=  
  če je:    HC(w/Cutter) = koncentracija HC, če vzorčni plin teče skozi NMC,  
HC(w/o Cutter) = koncentracija HC, če vzorčni plin teče mimo NMC, 
 
CE
M = učinkovitost na metan, določena skladno z odstavkom 1.8.4.1. 
Dodatka 5 Priloge 4, 
 
CE E = učinkovitost na etan, določena skladno z odstavkom 1.8.4.2. 
Dodatka 5 Priloge 4. 
 4.3.1.1. Določanje koncentracije, korigirane glede na ozadje (okolico)    Neto koncentracije plinastih onesnaževal je treba dobiti tako, da od izmerjenih koncentracij 
odštejemo povprečno koncentracijo onesnaževal v zraku za redčenje . Povprečne vrednosti 
koncentracij ozadja lahko določimo z metodo vreč za vzorce ali z neprekinjenim merjenjem 
z integracijo. Uporabiti je treba naslednjo formulo. 
 
conc = conc
e – conc d · (1 – (1/DF))  
   če je:    conc = koncentracija ustreznega onesnaževala v razredčenih izpušnih plinih, korigirana 
z množino ustreznega onesnaževala, ki jo vsebuje zrak za redčenje, v ppm, 
  conc
e = koncentracija ustreznega onesnaževala, izmerjena v razredčenih izpušnih plinih, 
v ppm, 
  conc
d = koncentracija ustreznega onesnaževala, izmerjena v zraku za redčenje, v ppm, 
 L 375/108 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 DF = faktor redčenja. 
 
 Faktor redčenja se izračuna takole: 
 
-4
conce conce conce 2,S
10) CO (HC COFDF
⋅ + +=  
  če je:    CO
2,conce  = koncentracija CO 2 v razredčenih izpušnih plinih, v % vol, 
  HC
conce  = koncentracija HC v razredčenih izpušnih plinih, v ppm C1, 
  CO
conce  = koncentracija CO v razredčenih izpušnih plinih, v ppm, 
   F
S = stehiometrični faktor. 
  Koncentracije, izmerjene na suhi osnovi, je treba pretvoriti na vlažno osnovo glede na 
odstavek 4.2. Dodatka 1 Priloge 4. 
   Stehiometrični faktor je treba izračunati takole: 
⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛+ ⋅ + +⋅ =
4yx 3,762yxx100 Fs 
 če je: 
   x, y   = sestava goriva C
xH y. 
   Če sestava goriva ni znana, se lahko kot druga možnost uporabijo naslednji stehiometrični 
faktorji: 
   F
S (dizel) = 13,4, 
 F S (LPG) = 11,6, 
 F S (NG) =  9,5. 
 4.3.2. Sistemi s kompenzacijo pretoka   Pri sistemih, ki nimajo izmenjevalnika toplote, je treba maso onesnaževal (v g/preskus) 
določiti z izračunom trenutnih masnih emisij in integracijo trenutnih vrednosti prek celotnega cikla. Prav tako je treba korekcijo glede na ozadje uporabiti neposredno za vrednost trenutne koncentracije. Uporabiti je treba naslednje formule: 
   
(1) NO
x mass = 
() () () ∑
=× × − × × − × × ×n
1 iD H, concd TOTW D H, i conce, i TOTW, K 0,001587 1/DF 1 NOx M K 0,001587 NOx M  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/109
(dizelski motorji), 
(2) NO x mass = 
() () () ∑
=× × − × × − × × ×n
1 iG H, concd TOTW G H, i conce, i TOTW, K 0,001587 1/DF 1 NOx M K 0,001587 NOx M  
(plinski motorji), 
(3) CO mass = () () () ∑
=× − × × − × ×n
1 iconcd TOTW i conce, i TOTW, 0,000966 1/DF 1 CO M 0,000966 CO M  
(4) HC mass = () () () ∑
=× − × × − × ×n
1 iconcd TOTW i conce, i TOTW, 0,000479 1/DF 1 HC M 0,000479 HC M  
(dizelski motorji), 
(5) HC mass = () () () ∑
=× − × × − × ×n
1 iconcd TOTW i conce, i TOTW, 0,000502 1/DF 1 HC M 0,000502 HC M  
(motorji na 
utekočinjeni naftni plin), 
(6) HC mass = () () () ∑
=× − × × − × ×n
1 iconcd TOTW i conce, i TOTW, 0,000552 1/DF 1 HC M 0,000552 HC M  
(motorji na zemeljski 
plin), 
 
(7) NMHC mass = 
() () () ∑
=× − × × − × ×n
1 iconcd TOTW i conce, i TOTW, 0,000479 1/DF 1 NMHC M 0,000479 NMHC M  
(dizelski motorji), 
(8) NMHC mass = 
() () () ∑
=× − × × − × ×n
1 iconcd TOTW i conce, i TOTW, 0,000502 1/DF 1 NMHC M 0,000502 NMHC M  
(motorji na 
utekočinjeni naftni plin), 
(9) NMHC mass = 
() () () ∑
=× − × × − × ×n
1 iconcd TOTW i conce, i TOTW, 0,000516 1/DF 1 NMHC M 0,000516 NMHC M  
(motorji na zemeljski 
plin), (10) CH
4 mass = 
() () () ∑
=× − × − × ×n
1 iconcd  4 TOTW i conce,  4 i TOTW, 0,000552 1/DF 1 * CH M 0,000552 CH M  
(MOTORJI NA ZEMELJSKI PLIN), 
  če je:   conc
e = koncentracija ustreznega onesnaževala, izmerjena v razredčenih izpušnih 
plinih, v ppm, 
 L 375/110 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 conc d = koncentracija ustreznega onesnaževala, izmerjena v zraku za redčenje, v 
ppm, 
 
 M TOTW,i  = trenutna masa razredčenih izpušnih plinov (glej odstavek 4.1.), v kg, 
  M
TOTW  = skupna masa razredčenih izpušnih plinov prek celotnega cikla (glej 
odstavek 4.1.), v kg, 
  K
H,D = korekcijski faktor zaradi vlažnosti za dizelske motorje, kakor je opredeljeno 
v odstavku 4.2., na podlagi povprečne vlage polnilnega zraka v ciklu, 
  K
H,G = korekcijski faktor zaradi vlažnosti za plinske motorje, kakor je opredeljeno v 
odstavku 4.2., na podlagi povprečne vlage polnilnega zraka v ciklu, 
  DF = faktor redčenja iz odstavka 4.3.1.1.  4.4. Izračun specifičnih emisij   Emisije (g/kWh) je treba za vse posamične sestavine izračunati glede na zahteve iz 
odstavkov 5.2.1. in 5.2.2. za ustrezne tehnologije motorjev, takole: 
 
 
act mass x /W NOx NO =  (za dizelske in plinske motorje), 
 act mass/W COCO=  (za dizelske in plinske motorje), 
 act mass/W HCHC=  (za dizelske in plinske motorje), 
 act mass/W NMHC NMHC =  (za dizelske in plinske motorje), 
 act 4mass 4 /W CH CH =  (za dizelske in plinske motorje na zemeljski plin), 
 
 če je:    W
act  = dejansko delo cikla, kakor je opredeljeno v odstavku 3.9.2., v kWh. 
 5. IZRAČUN EMISIJE DELCEV (ČE JE USTREZNO)  5.1. Izračun masnega pretoka
 
  Masni pretok delcev (v g/preskus) je treba izračunati takole:   
PT
mass  = 1000M
MMTOTW
SAMf∗  
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/111
 če je: 
  M
f = masa delcev, vzorčenih prek celotnega cikla, v mg, 
  M
TOTW  = skupna masa razredčenih izpušnih plinov prek celotnega cikla, kakor je 
opredeljeno v odstavku 4.1., v kg, 
  M
SAM = masa razredčenih izpušnih plinov, odvzetih iz tunela za 
   zbiranje delcev, v kg,    in   M
f = M f,p + M f,b, če sta stehtani ločeno, v mg, 
  M
f,p = masa delcev, zbranih na primarnem filtru, v mg, 
  M
f,b = masa delcev, zbranih na sekundarnem filtru, v mg. 
  Če se uporablja sistem dvojnega redčenja, je treba maso sekundarnega zraka za redčenje 
odšteti od skupne mase dvojno razredčenih izpušnih plinov, vzorčenih skozi filtre za delce. 
 
M
SAM = M TOT – M SEC 
    
če je: 
  M
TOT = masa dvojno razredčenih izpušnih plinov skozi filter za delce, v kg, 
  M
SEC = masa sekundarnega zraka za redčenje, v kg. 
  Če je raven delcev v zraku za redčenje določena glede na odstavek 3.4., se lahko masa 
delcev korigira glede na ozadje. V tem primeru je treba masni pretok delcev (v g/preskus) izračunati takole: 
  
PT
mass = 1000M
DF11MM
MMTOTW
DILd
SAMf∗⎥
⎦⎤
⎢
⎣⎡
⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛
⎟⎠⎞⎜⎝⎛− ∗ −  
 
 če je:   M
f, M SAM, M TOTW  = glej zgoraj, 
 M DIL  = masa primarnega zraka za redčenje, vzorčenega z napravo za 
    vzorčenje delcev v ozadju, v kg,  
 M d    = masa zbranih delcev iz ozadja primarnega zraka za redčenje, v 
mg, L 375/112 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 DF   = faktor redčenja iz odstavka 4.3.1.1. 
 5.2. Izračun specifične emisije
 
  Emisije delcev (v g/kWh) je treba izračunati takole:   
act mass W/ PT PT=  
 
 če je:    W
act = dejansko delo cikla, kakor je opredeljeno v odstavku 3.9.2., v kWh. 
  
___________ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/113
Priloga 4 – Dodatek 3  
ČASOVNI POTEK ETC PRESKUSA MOTORJA NA DINAMOMETRU 
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
1 0 0 52 0 0 103 0 0
2 0 0 53 0 0 104 0 0
3 0 0 54 0 0 105 0 0
4 0 0 55 0 0 106 0 0
5 0 0 56 0 0 107 0 0
6 0 0 57 0 0 108 11,6 14,8
7 0 0 58 0 0 109 0 0
8 0 0 59 0 0 110 27,2 74,8
9 0 0 60 0 0 111 17 76,9
10 0 0 61 0 0 112 36 78
11 0 0 62 25,5 11,1 113 59,7 86
12 0 0 63 28,5 20,9 114 80,8 17,9
13 0 0 64 32 73,9 115 49,7 0
14 0 0 65 4 82,3 116 65,6 86
15 0 0 66 34,5 80,4 117 78,6 72,2
16 0,1 1,5 67 64,1 86 118 64,9 „m“
17 23,1 21,5 68 58 0 119 44,3 „m“
18 12,6 28,5 69 50,3 83,4 120 51,4 83,4
19 21,8 71 70 66,4 99,1 121 58,1 97
20 19,7 76,8 71 81,4 99,6 122 69,3 99,3
21 54,6 80,9 72 88,7 73,4 123 72 20,8
22 71,3 4,9 73 52,5 0 124 72,1 „m“
23 55,9 18,1 74 46,4 58,5 125 65,3 „m“
24 72 85,4 75 48,6 90,9 126 64 „m“
25 86,7 61,8 76 55,2 99,4 127 59,7 „m“
26 51,7 0 77 62,3 99 128 52,8 „m“
27 53,4 48,9 78 68,4 91,5 129 45,9 „m“
28 34,2 87,6 79 74,5 73,7 130 38,7 „m“
29 45,5 92,7 80 38 0 131 32,4 „m“
30 54,6 99,5 81 41,8 89,6 132 27 „m“
31 64,5 96,8 82 47,1 99,2 133 21,7 „m“
32 71,7 85,4 83 52,5 99,8 134 19,1 0,4
33 79,4 54,8 84 56,9 80,8 135 34,7 14
34 89,7 99,4 85 58,3 11,8 136 16,4 48,6
35 57,4 0 86 56,2 „m“ 137 0 11,2
36 59,7 30,6 87 52 „m“ 138 1,2 2,1
37 90,1 „m“ 88 43,3 „m“ 139 30,1 19,3
38 82,9 „m“ 89 36,1 „m“ 140 30 73,9
39 51,3 „m“ 90 27,6 „m“ 141 54,4 74,4
40 28,5 „m“ 91 21,1 „m“ 142 77,2 55,6
41 29,3 „m“ 92 8 0 143 58,1 0
42 26,7 „m“ 93 0 0 144 45 82,1
43 20,4 „m“ 94 0 0 145 68,7 98,1
44 14,1 0 95 0 0 146 85,7 67,2
45 6,5 0 96 0 0 147 60,2 0
46 0 0 97 0 0 148 59,4 98
47 0 0 98 0 0 149 72,7 99,6
48 0 0 99 0 0 150 79,9 45
49 0 0 100 0 0 151 44,3 0
50 0 0 101 0 0 152 41,5 84,4
51 0 0 102 0 0 153 56,2 98,2L 375/114 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
154 65,7 99,1 205 0 0 256 51,7 17
155 74,4 84,7 206 0 0 257 56,2 78,7
156 54,4 0 207 0 0 258 59,5 94,7
157 47,9 89,7 208 0 0 259 65,5 99,1
158 54,5 99,5 209 0 0 260 71,2 99,5
159 62,7 96,8 210 0 0 261 76,6 99,9
160 62,3 0 211 0 0 262 79 0
161 46,2 54,2 212 0 0 263 52,9 97,5
162 44,3 83,2 213 0 0 264 53,1 99,7
163 48,2 13,3 214 0 0 265 59 99,1
164 51 „m“ 215 0 0 266 62,2 99
165 50 „m“ 216 0 0 267 65 99,1
166 49,2 „m“ 217 0 0 268 69 83,1
167 49,3 „m“ 218 0 0 269 69,9 28,4
168 49,9 „m“ 219 0 0 270 70,6 12,5
169 51,6 „m“ 220 0 0 271 68,9 8,4
170 49,7 „m“ 221 0 0 272 69,8 9,1
171 48,5 „m“ 222 0 0 273 69,6 7
172 50,3 72,5 223 0 0 274 65,7 „m“
173 51,1 84,5 224 0 0 275 67,1 „m“
174 54,6 64,8 225 21,2 62,7 276 66,7 „m“
175 56,6 76,5 226 30,8 75,1 277 65,6 „m“
176 58 „m“ 227 5,9 82,7 278 64,5 „m“
177 53,6 „m“ 228 34,6 80,3 279 62,9 „m“
178 40,8 „m“ 229 59,9 87 280 59,3 „m“
179 32,9 „m“ 230 84,3 86,2 281 54,1 „m“
180 26,3 „m“ 231 68,7 „m“ 282 51,3 „m“
181 20,9 „m“ 232 43,6 „m“ 283 47,9 „m“
182 10 0 233 41,5 85,4 284 43,6 „m“
183 0 0 234 49,9 94,3 285 39,4 „m“
184 0 0 235 60,8 99 286 34,7 „m“
185 0 0 236 70,2 99,4 287 29,8 „m“
186 0 0 237 81,1 92,4 288 20,9 73,4
187 0 0 238 49,2 0 289 36,9 „m“
188 0 0 239 56 86,2 290 35,5 „m“
189 0 0 240 56,2 99,3 291 20,9 „m“
190 0 0 241 61,7 99 292 49,7 11,9
191 0 0 242 69,2 99,3 293 42,5 „m“
192 0 0 243 74,1 99,8 294 32 „m“
193 0 0 244 72,4 8,4 295 23,6 „m“
194 0 0 245 71,3 0 296 19,1 0
195 0 0 246 71,2 9,1 297 15,7 73,5
196 0 0 247 67,1 „m“ 298 25,1 76,8
197 0 0 248 65,5 „m“ 299 34,5 81,4
198 0 0 249 64,4 „m“ 300 44,1 87,4
199 0 0 250 62,9 25,6 301 52,8 98,6
200 0 0 251 62,2 35,6 302 63,6 99
201 0 0 252 62,9 24,4 303 73,6 99,7
202 0 0 253 58,8 „m“ 304 62,2 „m“
203 0 0 254 56,9 „m“ 305 29,2 „m“
204 0 0 255 54,5 „m“ 306 46,4 22
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/115
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
307 47,3 13,8 358 72,6 99,6 409 56,3 72,3
308 47,2 12,5 359 82,4 99,5 410 59,7 99,1
309 47,9 11,5 360 88 99,4 411 62,3 99
310 47,8 35,5 361 46,4 0 412 67,9 99,2
311 49,2 83,3 362 53,4 95,2 413 69,5 99,3
312 52,7 96,4 363 58,4 99,2 414 73,1 99,7
313 57,4 99,2 364 61,5 99 415 77,7 99,8
314 61,8 99 365 64,8 99 416 79,7 99,7
315 66,4 60,9 366 68,1 99,2 417 82,5 99,5
316 65,8 „m“ 367 73,4 99,7 418 85,3 99,4
317 59 „m“ 368 73,3 29,8 419 86,6 99,4
318 50,7 „m“ 369 73,5 14,6 420 89,4 99,4
319 41,8 „m“ 370 68,3 0 421 62,2 0
320 34,7 „m“ 371 45,4 49,9 422 52,7 96,4
321 28,7 „m“ 372 47,2 75,7 423 50,2 99,8
322 25,2 „m“ 373 44,5 9 424 49,3 99,6
323 43 24,8 374 47,8 10,3 425 52,2 99,8
324 38,7 0 375 46,8 15,9 426 51,3 100
325 48,1 31,9 376 46,9 12,7 427 51,3 100
326 40,3 61 377 46,8 8,9 428 51,1 100
327 42,4 52,1 378 46,1 6,2 429 51,1 100
328 46,4 47,7 379 46,1 „m“ 430 51,8 99,9
329 46,9 30,7 380 45,5 „m“ 431 51,3 100
330 46,1 23,1 381 44,7 „m“ 432 51,1 100
331 45,7 23,2 382 43,8 „m“ 433 51,3 100
332 45,5 31,9 383 41 „m“ 434 52,3 99,8
333 46,4 73,6 384 41,1 6,4 435 52,9 99,7
334 51,3 60,7 385 38 6,3 436 53,8 99,6
335 51,3 51,1 386 35,9 0,3 437 51,7 99,9
336 53,2 46,8 387 33,5 0 438 53,5 99,6
337 53,9 50 388 53,1 48,9 439 52 99,8
338 53,4 52,1 389 48,3 „m“ 440 51,7 99,9
339 53,8 45,7 390 49,9 „m“ 441 53,2 99,7
340 50,6 22,1 391 48 „m“ 442 54,2 99,5
341 47,8 26 392 45,3 „m“ 443 55,2 99,4
342 41,6 17,8 393 41,6 3,1 444 53,8 99,6
343 38,7 29,8 394 44,3 79 445 53,1 99,7
344 35,9 71,6 395 44,3 89,5 446 55 99,4
345 34,6 47,3 396 43,4 98,8 447 57 99,2
346 34,8 80,3 397 44,3 98,9 448 61,5 99
347 35,9 87,2 398 43 98,8 449 59,4 5,7
348 38,8 90,8 399 42,2 98,8 450 59 0
349 41,5 94,7 400 42,7 98,8 451 57,3 59,8
350 47,1 99,2 401 45 99 452 64,1 99
351 53,1 99,7 402 43,6 98,9 453 70,9 90,5
352 46,4 0 403 42,2 98,8 454 58 0
353 42,5 0,7 404 44,8 99 455 41,5 59,8
354 43,6 58,6 405 43,4 98,8 456 44,1 92,6
355 47,1 87,5 406 45 99 457 46,8 99,2
356 54,1 99,5 407 42,2 54,3 458 47,2 99,3
357 62,9 99 408 61,2 31,9 459 51 100L 375/116 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
460 53,2 99,7 511 0 0 562 58,7 „m“
461 53,1 99,7 512 0 0 563 56 „m“
462 55,9 53,1 513 0 0 564 53,9 „m“
463 53,9 13,9 514 30,5 25,6 565 52,1 „m“
464 52,5 „m“ 515 19,7 56,9 566 49,9 „m“
465 51,7 „m“ 516 16,3 45,1 567 46,4 „m“
466 51,5 52,2 517 27,2 4,6 568 43,6 „m“
467 52,8 80 518 21,7 1,3 569 40,8 „m“
468 54,9 95 519 29,7 28,6 570 37,5 „m“
469 57,3 99,2 520 36,6 73,7 571 27,8 „m“
470 60,7 99,1 521 61,3 59,5 572 17,1 0,6
471 62,4 „m“ 522 40,8 0 573 12,2 0,9
472 60,1 „m“ 523 36,6 27,8 574 11,5 1,1
473 53,2 „m“ 524 39,4 80,4 575 8,7 0,5
474 44 „m“ 525 51,3 88,9 576 8 0,9
475 35,2 „m“ 526 58,5 11,1 577 5,3 0,2
476 30,5 „m“ 527 60,7 „m“ 578 4 0
477 26,5 „m“ 528 54,5 „m“ 579 3,9 0
478 22,5 „m“ 529 51,3 „m“ 580 0 0
479 20,4 „m“ 530 45,5 „m“ 581 0 0
480 19,1 „m“ 531 40,8 „m“ 582 0 0
481 19,1 „m“ 532 38,9 „m“ 583 0 0
482 13,4 „m“ 533 36,6 „m“ 584 0 0
483 6,7 „m“ 534 36,1 72,7 585 0 0
484 3,2 „m“ 535 44,8 78,9 586 0 0
485 14,3 63,8 536 51,6 91,1 587 8,7 22,8
486 34,1 0 537 59,1 99,1 588 16,2 49,4
487 23,9 75,7 538 66 99,1 589 23,6 56
488 31,7 79,2 539 75,1 99,9 590 21,1 56,1
489 32,1 19,4 540 81 8 591 23,6 56
490 35,9 5,8 541 39,1 0 592 46,2 68,8
491 36,6 0,8 542 53,8 89,7 593 68,4 61,2
492 38,7 „m“ 543 59,7 99,1 594 58,7 „m“
493 38,4 „m“ 544 64,8 99 595 31,6 „m“
494 39,4 „m“ 545 70,6 96,1 596 19,9 8,8
495 39,7 „m“ 546 72,6 19,6 597 32,9 70,2
496 40,5 „m“ 547 72 6,3 598 43 79
497 40,8 „m“ 548 68,9 0,1 599 57,4 98,9
498 39,7 „m“ 549 67,7 „m“ 600 72,1 73,8
499 39,2 „m“ 550 66,8 „m“ 601 53 0
500 38,7 „m“ 551 64,3 16,9 602 48,1 86
501 32,7 „m“ 552 64,9 7 603 56,2 99
502 30,1 „m“ 553 63,6 12,5 604 65,4 98,9
503 21,9 „m“ 554 63 7,7 605 72,9 99,7
504 12,8 0 555 64,4 38,2 606 67,5 „m“
505 0 0 556 63 11,8 607 39 „m“
506 0 0 557 63,6 0 608 41,9 38,1
507 0 0 558 63,3 5 609 44,1 80,4
508 0 0 559 60,1 9,1 610 46,8 99,4
509 0 0 560 61 8,4 611 48,7 99,9
510 0 0 561 59,7 0,9 612 50,5 99,727.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/117
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
613 52,5 90,3 664 54 39,3 715 46,2 „m“
614 51 1,8 665 53,8 „m“ 716 45,6 9,8
615 50 „m“ 666 52 „m“ 717 45,6 34,5
616 49,1 „m“ 667 50,4 „m“ 718 45,5 37,1
617 47 „m“ 668 50,6 0 719 43,8 „m“
618 43,1 „m“ 669 49,3 41,7 720 41,9 „m“
619 39,2 „m“ 670 50 73,2 721 41,3 „m“
620 40,6 0,5 671 50,4 99,7 722 41,4 „m“
621 41,8 53,4 672 51,9 99,5 723 41,2 „m“
622 44,4 65,1 673 53,6 99,3 724 41,8 „m“
623 48,1 67,8 674 54,6 99,1 725 41,8 „m“
624 53,8 99,2 675 56 99 726 43,2 17,4
625 58,6 98,9 676 55,8 99 727 45 29
626 63,6 98,8 677 58,4 98,9 728 44,2 „m“
627 68,5 99,2 678 59,9 98,8 729 43,9 „m“
628 72,2 89,4 679 60,9 98,8 730 38 10,7
629 77,1 0 680 63 98,8 731 56,8 „m“
630 57,8 79,1 681 64,3 98,9 732 57,1 „m“
631 60,3 98,8 682 64,8 64 733 52 „m“
632 61,9 98,8 683 65,9 46,5 734 44,4 „m“
633 63,8 98,8 684 66,2 28,7 735 40,2 „m“
634 64,7 98,9 685 65,2 1,8 736 39,2 16,5
635 65,4 46,5 686 65 6,8 737 38,9 73,2
636 65,7 44,5 687 63,6 53,6 738 39,9 89,8
637 65,6 3,5 688 62,4 82,5 739 42,3 98,6
638 49,1 0 689 61,8 98,8 740 43,7 98,8
639 50,4 73,1 690 59,8 98,8 741 45,5 99,1
640 50,5 „m“ 691 59,2 98,8 742 45,6 99,2
641 51 „m“ 692 59,7 98,8 743 48,1 99,7
642 49,4 „m“ 693 61,2 98,8 744 49 100
643 49,2 „m“ 694 62,2 49,4 745 49,8 99,9
644 48,6 „m“ 695 62,8 37,2 746 49,8 99,9
645 47,5 „m“ 696 63,5 46,3 747 51,9 99,5
646 46,5 „m“ 697 64,7 72,3 748 52,3 99,4
647 46 11,3 698 64,7 72,3 749 53,3 99,3
648 45,6 42,8 699 65,4 77,4 750 52,9 99,3
649 47,1 83 700 66,1 69,3 751 54,3 99,2
650 46,2 99,3 701 64,3 „m“ 752 55,5 99,1
651 47,9 99,7 702 64,3 „m“ 753 56,7 99
652 49,5 99,9 703 63 „m“ 754 61,7 98,8
653 50,6 99,7 704 62,2 „m“ 755 64,3 47,4
654 51 99,6 705 61,6 „m“ 756 64,7 1,8
655 53 99,3 706 62,4 „m“ 757 66,2 „m“
656 54,9 99,1 707 62,2 „m“ 758 49,1 „m“
657 55,7 99 708 61 „m“ 759 52,1 46
658 56 99 709 58,7 „m“ 760 52,6 61
659 56,1 9,3 710 55,5 „m“ 761 52,9 0
660 55,6 „m“ 711 51,7 „m“ 762 52,3 20,4
661 55,4 „m“ 712 49,2 „m“ 763 54,2 56,7
662 54,9 51,3 713 48,8 40,4 764 55,4 59,8
663 54,9 59,8 714 47,9 „m“ 765 56,1 49,2L 375/118 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
766 56,8 33,7 817 61,7 46,2 868 53 99,3
767 57,2 96 818 59,8 45,1 869 54,2 99,2
768 58,6 98,9 819 57,4 43,9 870 55,5 99,1
769 59,5 98,8 820 54,8 42,8 871 56,7 99
770 61,2 98,8 821 54,3 65,2 872 57,3 98,9
771 62,1 98,8 822 52,9 62,1 873 58 98,9
772 62,7 98,8 823 52,4 30,6 874 60,5 31,1
773 62,8 98,8 824 50,4 „m“ 875 60,2 „m“
774 64 98,9 825 48,6 „m“ 876 60,3 „m“
775 63,2 46,3 826 47,9 „m“ 877 60,5 6,3
776 62,4 „m“ 827 46,8 „m“ 878 61,4 19,3
777 60,3 „m“ 828 46,9 9,4 879 60,3 1,2
778 58,7 „m“ 829 49,5 41,7 880 60,5 2,9
779 57,2 „m“ 830 50,5 37,8 881 61,2 34,1
780 56,1 „m“ 831 52,3 20,4 882 61,6 13,2
781 56 9,3 832 54,1 30,7 883 61,5 16,4
782 55,2 26,3 833 56,3 41,8 884 61,2 16,4
783 54,8 42,8 834 58,7 26,5 885 61,3 „m“
784 55,7 47,1 835 57,3 „m“ 886 63,1 „m“
785 56,6 52,4 836 59 „m“ 887 63,2 4,8
786 58 50,3 837 59,8 „m“ 888 62,3 22,3
787 58,6 20,6 838 60,3 „m“ 889 62 38,5
788 58,7 „m“ 839 61,2 „m“ 890 61,6 29,6
789 59,3 „m“ 840 61,8 „m“ 891 61,6 26,6
790 58,6 „m“ 841 62,5 „m“ 892 61,8 28,1
791 60,5 9,7 842 62,4 „m“ 893 62 29,6
792 59,2 9,6 843 61,5 „m“ 894 62 16,3
793 59,9 9,6 844 63,7 „m“ 895 61,1 „m“
794 59,6 9,6 845 61,9 „m“ 896 61,2 „m“
795 59,9 6,2 846 61,6 29,7 897 60,7 19,2
796 59,9 9,6 847 60,3 „m“ 898 60,7 32,5
797 60,5 13,1 848 59,2 „m“ 899 60,9 17,8
798 60,3 20,7 849 57,3 „m“ 900 60,1 19,2
799 59,9 31 850 52,3 „m“ 901 59,3 38,2
800 60,5 42 851 49,3 „m“ 902 59,9 45
801 61,5 52,5 852 47,3 „m“ 903 59,4 32,4
802 60,9 51,4 853 46,3 38,8 904 59,2 23,5
803 61,2 57,7 854 46,8 35,1 905 59,5 40,8
804 62,8 98,8 855 46,6 „m“ 906 58,3 „m“
805 63,4 96,1 856 44,3 „m“ 907 58,2 „m“
806 64,6 45,4 857 43,1 „m“ 908 57,6 „m“
807 64,1 5 858 42,4 2,1 909 57,1 „m“
808 63 3,2 859 41,8 2,4 910 57 0,6
809 62,7 14,9 860 43,8 68,8 911 57 26,3
810 63,5 35,8 861 44,6 89,2 912 56,5 29,2
811 64,1 73,3 862 46 99,2 913 56,3 20,5
812 64,3 37,4 863 46,9 99,4 914 56,1 „m“
813 64,1 21 864 47,9 99,7 915 55,2 „m“
814 63,7 21 865 50,2 99,8 916 54,7 17,5
815 62,9 18 866 51,2 99,6 917 55,2 29,2
816 62,4 32,7 867 52,3 99,4 918 55,2 29,227.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/119
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
919 55,9 16 970 49,9 99,7 1021 49,4 „m“
920 55,9 26,3 971 49,6 99,6 1022 48,3 „m“
921 56,1 36,5 972 49,4 99,6 1023 49,4 „m“
922 55,8 19 973 49 99,5 1024 48,5 „m“
923 55,9 9,2 974 49,8 99,7 1025 48,7 „m“
924 55,8 21,9 975 50,9 100 1026 48,7 „m“
925 56,4 42,8 976 50,4 99,8 1027 49,1 „m“
926 56,4 38 977 49,8 99,7 1028 49 „m“
927 56,4 11 978 49,1 99,5 1029 49,8 „m“
928 56,4 35,1 979 50,4 99,8 1030 48,7 „m“
929 54 7,3 980 49,8 99,7 1031 48,5 „m“
930 53,4 5,4 981 49,3 99,5 1032 49,3 31,3
931 52,3 27,6 982 49,1 99,5 1033 49,7 45,3
932 52,1 32 983 49,9 99,7 1034 48,3 44,5
933 52,3 33,4 984 49,1 99,5 1035 49,8 61
934 52,2 34,9 985 50,4 99,8 1036 49,4 64,3
935 52,8 60,1 986 50,9 100 1037 49,8 64,4
936 53,7 69,7 987 51,4 99,9 1038 50,5 65,6
937 54 70,7 988 51,5 99,9 1039 50,3 64,5
938 55,1 71,7 989 52,2 99,7 1040 51,2 82,9
939 55,2 46 990 52,8 74,1 1041 50,5 86
940 54,7 12,6 991 53,3 46 1042 50,6 89
941 52,5 0 992 53,6 36,4 1043 50,4 81,4
942 51,8 24,7 993 53,4 33,5 1044 49,9 49,9
943 51,4 43,9 994 53,9 58,9 1045 49,1 20,1
944 50,9 71,1 995 55,2 73,8 1046 47,9 24
945 51,2 76,8 996 55,8 52,4 1047 48,1 36,2
946 50,3 87,5 997 55,7 9,2 1048 47,5 34,5
947 50,2 99,8 998 55,8 2,2 1049 46,9 30,3
948 50,9 100 999 56,4 33,6 1050 47,7 53,5
949 49,9 99,7 1000 55,4 „m“ 1051 46,9 61,6
950 50,9 100 1001 55,2 „m“ 1052 46,5 73,6
951 49,8 99,7 1002 55,8 26,3 1053 48 84,6
952 50,4 99,8 1003 55,8 23,3 1054 47,2 87,7
953 50,4 99,8 1004 56,4 50,2 1055 48,7 80
954 49,7 99,7 1005 57,6 68,3 1056 48,7 50,4
955 51 100 1006 58,8 90,2 1057 47,8 38,6
956 50,3 99,8 1007 59,9 98,9 1058 48,8 63,1
957 50,2 99,8 1008 62,3 98,8 1059 47,4 5
958 49,9 99,7 1009 63,1 74,4 1060 47,3 47,4
959 50,9 100 1010 63,7 49,4 1061 47,3 49,8
960 50 99,7 1011 63,3 9,8 1062 46,9 23,9
961 50,2 99,8 1012 48 0 1063 46,7 44,6
962 50,2 99,8 1013 47,9 73,5 1064 46,8 65,2
963 49,9 99,7 1014 49,9 99,7 1065 46,9 60,4
964 50,4 99,8 1015 49,9 48,8 1066 46,7 61,5
965 50,2 99,8 1016 49,6 2,3 1067 45,5 „m“
966 50,3 99,8 1017 49,9 „m“ 1068 45,5 „m“
967 49,9 99,7 1018 49,3 „m“ 1069 44,2 „m“
968 51,1 100 1019 49,7 47,5 1070 43 „m“
969 50,6 99,9 1020 49,1 „m“ 1071 42,5 „m“L 375/120 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
1072 41 „m“ 1123 55 „m“ 1174 56,9 „m“
1073 39,9 „m“ 1124 53,7 „m“ 1175 56,4 4
1074 39,9 38,2 1125 52,1 „m“ 1176 57 23,4
1075 40,1 48,1 1126 51,1 „m“ 1177 56,4 41,7
1076 39,9 48 1127 49,7 25,8 1178 57 49,2
1077 39,4 59,3 1128 49,1 46,1 1179 57,7 56,6
1078 43,8 19,8 1129 48,7 46,9 1180 58,6 56,6
1079 52,9 0 1130 48,2 46,7 1181 58,9 64
1080 52,8 88,9 1131 48 70 1182 59,4 68,2
1081 53,4 99,5 1132 48 70 1183 58,8 71,4
1082 54,7 99,3 1133 47,2 67,6 1184 60,1 71,3
1083 56,3 99,1 1134 47,3 67,6 1185 60,6 79,1
1084 57,5 99 1135 46,6 74,7 1186 60,7 83,3
1085 59 98,9 1136 47,4 13 1187 60,7 77,1
1086 59,8 98,9 1137 46,3 „m“ 1188 60 73,5
1087 60,1 98,9 1138 45,4 „m“ 1189 60,2 55,5
1088 61,8 48,3 1139 45,5 24,8 1190 59,7 54,4
1089 61,8 55,6 1140 44,8 73,8 1191 59,8 73,3
1090 61,7 59,8 1141 46,6 99 1192 59,8 77,9
1091 62 55,6 1142 46,3 98,9 1193 59,8 73,9
1092 62,3 29,6 1143 48,5 99,4 1194 60 76,5
1093 62 19,3 1144 49,9 99,7 1195 59,5 82,3
1094 61,3 7,9 1145 49,1 99,5 1196 59,9 82,8
1095 61,1 19,2 1146 49,1 99,5 1197 59,8 65,8
1096 61,2 43 1147 51 100 1198 59 48,6
1097 61,1 59,7 1148 51,5 99,9 1199 58,9 62,2
1098 61,1 98,8 1149 50,9 100 1200 59,1 70,4
1099 61,3 98,8 1150 51,6 99,9 1201 58,9 62,1
1100 61,3 26,6 1151 52,1 99,7 1202 58,4 67,4
1101 60,4 „m“ 1152 50,9 100 1203 58,7 58,9
1102 58,8 „m“ 1153 52,2 99,7 1204 58,3 57,7
1103 57,7 „m“ 1154 51,5 98,3 1205 57,5 57,8
1104 56 „m“ 1155 51,5 47,2 1206 57,2 57,6
1105 54,7 „m“ 1156 50,8 78,4 1207 57,1 42,6
1106 53,3 „m“ 1157 50,3 83 1208 57 70,1
1107 52,6 23,2 1158 50,3 31,7 1209 56,4 59,6
1108 53,4 84,2 1159 49,3 31,3 1210 56,7 39
1109 53,9 99,4 1160 48,8 21,5 1211 55,9 68,1
1110 54,9 99,3 1161 47,8 59,4 1212 56,3 79,1
1111 55,8 99,2 1162 48,1 77,1 1213 56,7 89,7
1112 57,1 99 1163 48,4 87,6 1214 56 89,4
1113 56,5 99,1 1164 49,6 87,5 1215 56 93,1
1114 58,9 98,9 1165 51 81,4 1216 56,4 93,1
1115 58,7 98,9 1166 51,6 66,7 1217 56,7 94,4
1116 59,8 98,9 1167 53,3 63,2 1218 56,9 94,8
1117 61 98,8 1168 55,2 62 1219 57 94,1
1118 60,7 19,2 1169 55,7 43,9 1220 57,7 94,3
1119 59,4 „m“ 1170 56,4 30,7 1221 57,5 93,7
1120 57,9 „m“ 1171 56,8 23,4 1222 58,4 93,2
1121 57,6 „m“ 1172 57 „m“ 1223 58,7 93,2
1122 56,3 „m“ 1173 57,6 „m“ 1224 58,2 93,727.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/121
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
1225 58,5 93,1 1276 60,6 5,5 1327 63,1 20,3
1226 58,8 86,2 1277 61 14,3 1328 61,8 19,1
1227 59 72,9 1278 61 12 1329 61,6 17,1
1228 58,2 59,9 1279 61,3 34,2 1330 61 0
1229 57,6 8,5 1280 61,2 17,1 1331 61,2 22
1230 57,1 47,6 1281 61,5 15,7 1332 60,8 40,3
1231 57,2 74,4 1282 61 9,5 1333 61,1 34,3
1232 57 79,1 1283 61,1 9,2 1334 60,7 16,1
1233 56,7 67,2 1284 60,5 4,3 1335 60,6 16,6
1234 56,8 69,1 1285 60,2 7,8 1336 60,5 18,5
1235 56,9 71,3 1286 60,2 5,9 1337 60,6 29,8
1236 57 77,3 1287 60,2 5,3 1338 60,9 19,5
1237 57,4 78,2 1288 59,9 4,6 1339 60,9 22,3
1238 57,3 70,6 1289 59,4 21,5 1340 61,4 35,8
1239 57,7 64 1290 59,6 15,8 1341 61,3 42,9
1240 57,5 55,6 1291 59,3 10,1 1342 61,5 31
1241 58,6 49,6 1292 58,9 9,4 1343 61,3 19,2
1242 58,2 41,1 1293 58,8 9 1344 61 9,3
1243 58,8 40,6 1294 58,9 35,4 1345 60,8 44,2
1244 58,3 21,1 1295 58,9 30,7 1346 60,9 55,3
1245 58,7 24,9 1296 58,9 25,9 1347 61,2 56
1246 59,1 24,8 1297 58,7 22,9 1348 60,9 60,1
1247 58,6 „m“ 1298 58,7 24,4 1349 60,7 59,1
1248 58,8 „m“ 1299 59,3 61 1350 60,9 56,8
1249 58,8 „m“ 1300 60,1 56 1351 60,7 58,1
1250 58,7 „m“ 1301 60,5 50,6 1352 59,6 78,4
1251 59,1 „m“ 1302 59,5 16,2 1353 59,6 84,6
1252 59,1 „m“ 1303 59,7 50 1354 59,4 66,6
1253 59,4 „m“ 1304 59,7 31,4 1355 59,3 75,5
1254 60,6 2,6 1305 60,1 43,1 1356 58,9 49,6
1255 59,6 „m“ 1306 60,8 38,4 1357 59,1 75,8
1256 60,1 „m“ 1307 60,9 40,2 1358 59 77,6
1257 60,6 „m“ 1308 61,3 49,7 1359 59 67,8
1258 59,6 4,1 1309 61,8 45,9 1360 59 56,7
1259 60,7 7,1 1310 62 45,9 1361 58,8 54,2
1260 60,5 „m“ 1311 62,2 45,8 1362 58,9 59,6
1261 59,7 „m“ 1312 62,6 46,8 1363 58,9 60,8
1262 59,6 „m“ 1313 62,7 44,3 1364 59,3 56,1
1263 59,8 „m“ 1314 62,9 44,4 1365 58,9 48,5
1264 59,6 4,9 1315 63,1 43,7 1366 59,3 42,9
1265 60,1 5,9 1316 63,5 46,1 1367 59,4 41,4
1266 59,9 6,1 1317 63,6 40,7 1368 59,6 38,9
1267 59,7 „m“ 1318 64,3 49,5 1369 59,4 32,9
1268 59,6 „m“ 1319 63,7 27 1370 59,3 30,6
1269 59,7 22 1320 63,8 15 1371 59,4 30
1270 59,8 10,3 1321 63,6 18,7 1372 59,4 25,3
1271 59,9 10 1322 63,4 8,4 1373 58,8 18,6
1272 60,6 6,2 1323 63,2 8,7 1374 59,1 18
1273 60,5 7,3 1324 63,3 21,6 1375 58,5 10,6
1274 60,2 14,8 1325 62,9 19,7 1376 58,8 10,5
1275 60,6 8,2 1326 63 22,1 1377 58,5 8,2L 375/122 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
1378 58,7 13,7 1429 62,3 37,4 1480 60,1 4,7
1379 59,1 7,8 1430 62,3 35,7 1481 59,9 0
1380 59,1 6 1431 62,8 34,4 1482 60,4 36,2
1381 59,1 6 1432 62,8 31,5 1483 60,7 32,5
1382 59,4 13,1 1433 62,9 31,7 1484 59,9 3,1
1383 59,7 22,3 1434 62,9 29,9 1485 59,7 „m“
1384 60,7 10,5 1435 62,8 29,4 1486 59,5 „m“
1385 59,8 9,8 1436 62,7 28,7 1487 59,2 „m“
1386 60,2 8,8 1437 61,5 14,7 1488 58,8 0,6
1387 59,9 8,7 1438 61,9 17,2 1489 58,7 „m“
1388 61 9,1 1439 61,5 6,1 1490 58,7 „m“
1389 60,6 28,2 1440 61 9,9 1491 57,9 „m“
1390 60,6 22 1441 60,9 4,8 1492 58,2 „m“
1391 59,6 23,2 1442 60,6 11,1 1493 57,6 „m“
1392 59,6 19 1443 60,3 6,9 1494 58,3 9,5
1393 60,6 38,4 1444 60,8 7 1495 57,2 6
1394 59,8 41,6 1445 60,2 9,2 1496 57,4 27,3
1395 60 47,3 1446 60,5 21,7 1497 58,3 59,9
1396 60,5 55,4 1447 60,2 22,4 1498 58,3 7,3
1397 60,9 58,7 1448 60,7 31,6 1499 58,8 21,7
1398 61,3 37,9 1449 60,9 28,9 1500 58,8 38,9
1399 61,2 38,3 1450 59,6 21,7 1501 59,4 26,2
1400 61,4 58,7 1451 60,2 18 1502 59,1 25,5
1401 61,3 51,3 1452 59,5 16,7 1503 59,1 26
1402 61,4 71,1 1453 59,8 15,7 1504 59 39,1
1403 61,1 51 1454 59,6 15,7 1505 59,5 52,3
1404 61,5 56,6 1455 59,3 15,7 1506 59,4 31
1405 61 60,6 1456 59 7,5 1507 59,4 27
1406 61,1 75,4 1457 58,8 7,1 1508 59,4 29,8
1407 61,4 69,4 1458 58,7 16,5 1509 59,4 23,1
1408 61,6 69,9 1459 59,2 50,7 1510 58,9 16
1409 61,7 59,6 1460 59,7 60,2 1511 59 31,5
1410 61,8 54,8 1461 60,4 44 1512 58,8 25,9
1411 61,6 53,6 1462 60,2 35,3 1513 58,9 40,2
1412 61,3 53,5 1463 60,4 17,1 1514 58,8 28,4
1413 61,3 52,9 1464 59,9 13,5 1515 58,9 38,9
1414 61,2 54,1 1465 59,9 12,8 1516 59,1 35,3
1415 61,3 53,2 1466 59,6 14,8 1517 58,8 30,3
1416 61,2 52,2 1467 59,4 15,9 1518 59 19
1417 61,2 52,3 1468 59,4 22 1519 58,7 3
1418 61 48 1469 60,4 38,4 1520 57,9 0
1419 60,9 41,5 1470 59,5 38,8 1521 58 2,4
1420 61 32,2 1471 59,3 31,9 1522 57,1 „m“
1421 60,7 22 1472 60,9 40,8 1523 56,7 „m“
1422 60,7 23,3 1473 60,7 39 1524 56,7 5,3
1423 60,8 38,8 1474 60,9 30,1 1525 56,6 2,1
1424 61 40,7 1475 61 29,3 1526 56,8 „m“
1425 61 30,6 1476 60,6 28,4 1527 56,3 „m“
1426 61,3 62,6 1477 60,9 36,3 1528 56,3 „m“
1427 61,7 55,9 1478 60,8 30,5 1529 56 „m“
1428 62,3 43,4 1479 60,7 26,7 1530 56,7 „m“27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/123
 
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
1531 56,6 3,8 1582 59,9 73,6 1633 62,5 31
1532 56,9 „m“ 1583 59,8 74,1 1634 62,3 31,3
1533 56,9 „m“ 1584 59,6 84,6 1635 62,6 31,7
1534 57,4 „m“ 1585 59,4 76,1 1636 62,3 22,8
1535 57,4 „m“ 1586 60,1 76,9 1637 62,7 12,6
1536 58,3 13,9 1587 59,5 84,6 1638 62,2 15,2
1537 58,5 „m“ 1588 59,8 77,5 1639 61,9 32,6
1538 59,1 „m“ 1589 60,6 67,9 1640 62,5 23,1
1539 59,4 „m“ 1590 59,3 47,3 1641 61,7 19,4
1540 59,6 „m“ 1591 59,3 43,1 1642 61,7 10,8
1541 59,5 „m“ 1592 59,4 38,3 1643 61,6 10,2
1542 59,6 0,5 1593 58,7 38,2 1644 61,4 „m“
1543 59,3 9,2 1594 58,8 39,2 1645 60,8 „m“
1544 59,4 11,2 1595 59,1 67,9 1646 60,7 „m“
1545 59,1 26,8 1596 59,7 60,5 1647 61 12,4
1546 59 11,7 1597 59,5 32,9 1648 60,4 5,3
1547 58,8 6,4 1598 59,6 20 1649 61 13,1
154858,7 5 1599 59,6 34,4 1650 60,7 29,6
1549 57,5 „m“ 1600 59,4 23,9 1651 60,5 28,9
1550 57,4 „m“ 1601 59,6 15,7 1652 60,8 27,1
1551 57,1 1,1 1602 59,9 41 1653 61,2 27,3
1552 57,1 0 1603 60,5 26,3 1654 60,9 20,6
1553 57 4,5 1604 59,6 14 1655 61,1 13,9
1554 57,1 3,7 1605 59,7 21,2 1656 60,7 13,4
1555 57,3 3,3 1606 60,9 19,6 1657 61,3 26,1
1556 57,3 16,8 1607 60,1 34,3 1658 60,9 23,7
1557 58,2 29,3 1608 59,9 27 1659 61,4 32,1
1558 58,7 12,5 1609 60,8 25,6 1660 61,7 33,5
1559 58,3 12,2 1610 60,6 26,3 1661 61,8 34,1
1560 58,6 12,7 1611 60,9 26,1 1662 61,7 17
1561 59 13,6 1612 61,1 38 1663 61,7 2,5
1562 59,8 21,9 1613 61,2 31,6 1664 61,5 5,9
1563 59,3 20,9 1614 61,4 30,6 1665 61,3 14,9
1564 59,7 19,2 1615 61,7 29,6 1666 61,5 17,2
1565 60,1 15,9 1616 61,5 28,8 1667 61,1 „m“
1566 60,7 16,7 1617 61,7 27,8 1668 61,4 „m“
1567 60,7 18,1 1618 62,2 20,3 1669 61,4 8,8
1568 60,7 40,6 1619 61,4 19,6 1670 61,3 8,8
1569 60,7 59,7 1620 61,8 19,7 1671 61 18
1570 61,1 66,8 1621 61,8 18,7 1672 61,5 13
1571 61,1 58,8 1622 61,6 17,7 1673 61 3,7
1572 60,8 64,7 1623 61,7 8,7 1674 60,9 3,1
1573 60,1 63,6 1624 61,7 1,4 1675 60,9 4,7
1574 60,7 83,2 1625 61,7 5,9 1676 60,6 4,1
1575 60,4 82,2 1626 61,2 8,1 1677 60,6 6,7
1576 60 80,5 1627 61,9 45,8 1678 60,6 12,8
1577 59,9 78,7 1628 61,4 31,5 1679 60,7 11,9
1578 60,8 67,9 1629 61,7 22,3 1680 60,6 12,4
1579 60,4 57,7 1630 62,4 21,7 1681 60,1 12,4
1580 60,2 60,6 1631 62,8 21,9 1682 60,5 12
1581 59,6 72,7 1632 62,2 22,2 1683 60,4 11,8L 375/124 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Čas Normi Normi Čas Normi Normi Čas Normi Normi
število navor število navor število navor
s % % s % % s % %
1684 59,9 12,4 1735 61,1 25,6 1786 0 0
1685 59,6 12,4 1736 61 14,6 1787 0 0
1686 59,6 9,1 1737 61 10,4 1788 0 0
1687 59,9 0 1738 60,6 „m“ 1789 0 0
1688 59,9 20,4 1739 60,9 „m“ 1790 0 0
1689 59,8 4,4 1740 60,8 4,8 1791 0 0
1690 59,4 3,1 1741 59,9 „m“ 1792 0 0
1691 59,5 26,3 1742 59,8 „m“ 1793 0 0
1692 59,6 20,1 1743 59,1 „m“ 1794 0 0
1693 59,4 35 1744 58,8 „m“ 1795 0 0
1694 60,9 22,1 1745 58,8 „m“ 1796 0 0
1695 60,5 12,2 1746 58,2 „m“ 1797 0 0
1696 60,1 11 1747 58,5 14,3 1798 0 0
1697 60,1 8,2 1748 57,5 4,4 1799 0 0
1698 60,5 6,7 1749 57,9 0 1800 0 0
1699 60 5,1 1750 57,8 20,9
1700 60 5,1 1751 58,3 9,2
1701 60 9 1752 57,8 8,2
1702 60,1 5,7 1753 57,5 15,3
1703 59,9 8,5 1754 58,4 38
1704 59,4 6 1755 58,1 15,4
1705 59,5 5,5 1756 58,8 11,8
1706 59,5 14,2 1757 58,3 8,1
1707 59,5 6,2 1758 58,3 5,5
1708 59,4 10,3 1759 59 4,1
1709 59,6 13,8 1760 58,2 4,9
1710 59,5 13,9 1761 57,9 10,1
1711 60,1 18,9 1762 58,5 7,5
1712 59,4 13,1 1763 57,4 7
1713 59,8 5,4 1764 58,2 6,7
1714 59,9 2,9 1765 58,2 6,6
1715 60,1 7,1 1766 57,3 17,3
1716 59,6 12 1767 58 11,4
1717 59,6 4,9 1768 57,5 47,4
1718 59,4 22,7 1769 57,4 28,8
1719 59,6 22 1770 58,8 24,3
1720 60,1 17,4 1771 57,7 25,5
1721 60,2 16,6 1772 58,4 35,5
1722 59,4 28,6 1773 58,4 29,3
1723 60,3 22,4 1774 59 33,8
1724 59,9 20 1775 59 18,7
1725 60,2 18,6 1776 58,8 9,8
1726 60,3 11,9 1777 58,8 23,9
1727 60,4 11,6 1778 59,1 48,2
1728 60,6 10,6 1779 59,4 37,2
1729 60,8 16 1780 59,6 29,1
1730 60,9 17 1781 50 25
1731 60,9 16,1 1782 40 20
1732 60,7 11,4 1783 30 15
1733 60,9 11,3 1784 20 10
1734 61,1 11,2 1785 10 5
 
„m“ = delovanje motorja 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/125
Grafični prikaz časovnega poteka dinamometra ETC je podan na sliki 5.  
                        
Slika 5
:  Časovni potek dinamometra ETC 
 
__________ 
L 375/126 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Priloga 4 – Dodatek 4  
 
POSTOPKI MERJENJA IN VZORČENJA 
 
 1. UVOD   Plinaste sestavine, delce in dim, ki jih oddaja motor, predložen v preskušanje, je treba 
meriti z metodami, opisanimi v Dodatku 6 Priloge 4. V ustreznih odstavkih Dodatka 6 Priloge 4 so opisani priporočeni analizni sistemi za plinaste emisije (odstavek 1.), priporočeni sistemi za redčenje in vzorčenje delcev (odstavek 2.) ter priporočeni merilniki motnosti za merjenje dimljenja (odstavek 3.).  
  Za ESC je treba plinaste sestavine določati v nerazredčenih izpušnih plinih. Po izbiri se 
lahko določajo v razredčenih izpušnih plinih, če se za določanje delcev uporablja sistem redčenja s celotnim tokom. Delce je treba določiti s sistemom redčenja z delnim ali celotnim tokom.  
  Za ETC je treba za določanje emisij plinov in delcev uporabljati le sistem redčenja s 
celotnim tokom, ki se šteje kot referenčni sistem. Vendar tehnična služba lahko dovoli tudi uporabo sistema redčenja z delnim tokom, če se dokaže njegova enakovrednost glede na odstavek 6.2. Pravilnika in če se tehnični službi predloži podroben opis postopkov ovrednotenja podatkov in izračunavanja.  
 2. DINAMOMETER IN PRESKUSNA OPREMA   Za preskušanje emisij motorjev na dinamometrih motorja je treba uporabiti naslednjo 
opremo. 
 2.1. Dinamometer motorja
 
  Za izvajanje preskusnih ciklov iz Dodatkov 1 in 2 te priloge je treba uporabiti 
dinamometer motorja z ustreznimi značilnostmi. Sistem za merjenje števila vrtljajev mora imeti točnost ±2 % zapisa. Sistem za merjenje navora mora imeti točnost ±3 % zapisa v območju > 20 % obsega skale in točnost ±0,6 % obsega skale v območju ≤ 20 % obsega skale. 
 2.2. Drugi merilni instrumenti
 
  Po potrebi je treba uporabiti instrumente za merjenje porabe goriva, porabe zraka, 
temperature hladilnega sredstva in maziva, tlaka izpušnih plinov in podtlaka v polnilnem zbiralniku, temperature izpušnih plinov, temperature vstopnega zraka, atmosferskega tlaka, vlažnosti in temperature goriva. Ti instrumenti morajo izpolnjevati zahteve iz tabele 8: 
    27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/127
Tabela 8 : Točnost merilnih instrumentov 
 
Merilni instrument  Točnost 
Poraba goriva  ±2 % največje vrednosti za motor  
Poraba zraka  ±2 % največje vrednosti za motor  
Temperature ≤ 600 K (327 °C)  ±2 K absolutne temperature  
Temperature ≥ 600 K (327 °C)  ±1 % zapisa  
Atmosferski tlak  ±0,1 kPa absolutnega tlaka  
Tlak izpušnih plinov  ±0,2 kPa absolutnega tlaka  
Podtlak v polnilnem zbiralniku  ±0,05 kPa absolutnega tlaka  
Drugi tlaki ±0,1 kPa absolutnega tlaka  
Relativna vlažnost  ±3 % absolutne vlažnosti  
Absolutna vlažnost  ±5 % zapisa  
 
2.3. Pretok izpušnih plinov  
  Za izračun emisij nerazredčenih izpušnih plinov je treba poznati pretok izpušnih plinov 
(glej odstavek 4.4. Dodatka 1). Za določanje pretoka izpušnih plinov se lahko uporabi eden od naslednjih postopkov: 
  neposredno merjenje pretoka izpušnih plinov s šobo na izpušni cevi ali z enakovrednim 
merilnim sistemom; 
 merjenje pretoka zraka in pretoka goriva z ustreznimi merilnimi sistemi ter izračun 
pretoka izpušnih plinov z naslednjo enačbo: 
   
G
EXHW  = G AIRW + G FUEL (za vlažno maso izpušnih plinov) 
   Točnost določanja pretoka izpušnih plinov mora biti ±2,5 % zapisa ali večja.  2.4. Pretok razredčenih izpušnih plinov
 
  Za izračun emisij razredčenih izpušnih plinov z uporabo sistema redčenja s celotnim 
tokom (obvezen za ETC) je treba poznati pretok razredčenih izpušnih plinov (glej odstavek 4.3. Dodatka 2). Skupno stopnjo masnega pretoka razredčenih izpušnih plinov (G
TOTW ) ali skupno maso razredčenih izpušnih plinov skozi ves cikel (M TOTW ) je treba 
izmeriti s PDP ali CFV (odstavek 2.3.1. Dodatka 6 Priloge 4). Točnost mora biti ±2 % zapisa ali večja in jo je treba določiti glede na določbe iz odstavka 2.4. Dodatka 5 Priloge 4. 
 L 375/128 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
3. DOLOČANJE PLINASTIH SESTAVIN 
 3.1. Splošne specifikacije za analizator
 
  Analizator mora imeti ustrezno merilno območje za točnost, potrebno za merjenje 
koncentracij sestavin izpušnih plinov (odstavek 3.1.1.). Priporoča se tako upravljanje analizatorjev, da je merjena koncentracija med 15 % in 100 % obsega skale.  
  Če lahko sistemi za odčitavanje (računalniki, zapisovalniki podatkov) omogočajo 
zadostno točnost in ločljivost pod 15 % obsega skale, so sprejemljive tudi meritve pod 15 % obsega skale. V tem primeru je treba opraviti dodatne kalibracije najmanj štirih enakomerno razporejenih točk, ki niso ničelne, za zagotovitev točnosti kalibracijskih krivulj glede na odstavek 1.5.5.2. Dodatka 5 Priloge 4. 
  Elektromagnetna združljivost (EMC) opreme mora biti na taki ravni, da je možnost 
dodatnih pogreškov čim manjša. 
 3.1.1. Merilni pogrešek   Skupni merilni pogrešek, vključno z motečo občutljivostjo za druge pline (glej 
odstavek 1.9. Dodatka 5 Priloge 4) ne sme presegati ±5 % zapisa ali ±3,5 % obsega skale, pri čemer se upošteva manjša od obeh vrednosti. Pri koncentracijah, manjših od 100 ppm, merilni pogrešek ne sme presegati ±4 ppm. 
 3.1.2. Ponovljivost   Ponovljivost, ki je opredeljena kot 2,5-kratno standardno odstopanje 10 ponavljajočih se 
odzivov za dani kalibrirni plin, ne sme biti večja od ±1 % koncentracije obsega skale za posamezno uporabljeno območje nad 155 ppm (ali ppm C) ali ±2 % posameznega uporabljenega območja pod 155 ppm (ali ppm C). 
 3.1.3. Šum   Medtemenski odziv analizatorja na ničelni in kalibrirni plin v katerem koli 10-
sekundnem obdobju ne sme na nobenem uporabljenem območju presegati ±2 % obsega skale. 
 3.1.4. Premik ničlišča   Premik ničlišča v enournem obdobju pri najnižjem uporabljenem območju mora biti 
manjši od 2 % obsega skale. Ničelni odziv je opredeljen kot srednji odziv, vključno s šumom, na ničelni plin v časovnem intervalu 30 sekund. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/129
3.1.5 Premik razpona 
  Premik razpona v enournem obdobju pri najnižjem uporabljenem območju mora biti 
manjši od 2 % obsega skale. Razpon je opredeljen kot razlika med kalibrirnim odzivom in ničelnim odzivom. Kalibrirni odziv je opredeljen kot srednji odziv, vključno s šumom, na kalibrirni plin v časovnem intervalu 30 sekund.  
 3.2. Sušenje plinov
 
  Naprava za sušenje plinov, ki se uporabi po izbiri, mora imeti najmanjši možni vpliv na 
koncentracijo merjenih plinov. Kemična sredstva za sušenje niso sprejemljiva za odstranjevanje vode iz vzorca. 
 L 375/130 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
3.3. Analizatorji  
 
 V odstavkih od 3.3.1. do 3.3.4. so opisani merilni principi, ki se uporabijo. Podroben 
opis merilnih sistemov je podan v Dodatku 6 Priloge 4. Pline, ki se merijo, je treba analizirati z naslednjimi napravami. Pri nelinearnih analizatorjih je dovoljena uporaba vezja za linearizacijo. 
 3.3.1. Analiza ogljikovega monoksida (CO)   Analizator ogljikovega monoksida mora biti nedisperzni infrardeči absorpcijski 
analizator (NDIR). 
 3.3.2. Analiza ogljikovega dioksida (CO
2) 
  Analizator ogljikovega dioksida mora biti nedisperzni infrardeči absorpcijski analizator 
(NDIR). 
 3.3.3. Analiza ogljikovodikov (HC)   Analizator ogljikovodikov za dizelske motorje in motorje na utekočinjeni naftni plin 
mora biti ogrevan plamensko-ionizacijski detektor (HFID) z detektorjem, ventili in cevmi itd., s takim ogrevanjem, da lahko vzdržuje temperaturo plinov 463 K ± 10 K (190 ± 10 °C). Analizator ogljikovodikov za motorje na zemeljski plin je lahko neogrevan plamensko-ionizacijski detektor (FID), odvisno od uporabljene metode (glej odstavek 1.3. Dodatka 6 Priloge 4). 
 3.3.4. Analiza nemetanskih ogljikovodikov (NMHC) (le motorji na zemeljski plin)   Nemetanske ogljikovodike je treba določiti z eno od naslednjih metod:  3.3.4.1 Metoda s plinskim kromatografom (GC)   Nemetanske ogljikovodike je treba določiti tako, da se od ogljikovodikov, izmerjenih 
glede na odstavek 3.3.3., odšteje metan, analiziran s plinskim kromatografom (GC), kondicioniranim na 423 K (150 °C). 
 3.3.4.2. Metoda z izločevalnikom nemetanov (NMC)   Določanje nemetanskega dela je treba izvesti z ogrevanim izločevalnikom nemetanov 
(NMC), ki deluje podobno kot FID iz odstavka 3.3.3. z odštevanjem metana od ogljikovodikov. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/131
3.3.5. Analiza dušikovih oksidov (NO x) 
 
 Analizator dušikovih oksidov mora biti kemiluminiscenčni detektor 
(ChemiLuminescent Detector – CLD) ali ogrevani kemiluminiscenčni detektor (Heated ChemiLuminescent Detector – HCLD) s pretvornikom NO
2/NO, če se meritev izvaja na 
suhi osnovi. Če se meritev izvaja na vlažni osnovi, je treba uporabiti HCLD s pretvornikom, ki vzdržuje temperaturo nad 328 K (55 °C), če je bil zadovoljivo opravljen preskus moteče občutljivosti na vodno paro (glej odstavek 1.9.2.2. Dodatka 5 Priloge 4).  
 3.4. Vzorčenje plinastih emisij
 
 3.4.1. Nerazredčeni izpušni plini (le pri ESC)   Sonde za vzorčenje plinastih emisij je treba namestiti najmanj 0,5 m ali za trikratni 
premer izpušne cevi – upošteva se večja vrednost – v smeri proti toku od izstopa iz izpušnega sistema, kolikor je to mogoče, in dovolj blizu motorja, da se na sondi zagotovi temperatura izpušnih plinov najmanj 343 K (70 °C). 
  Če gre za večvaljni motor z razvejanim izpušnim kolektorjem, mora biti vstop v sondo 
dovolj daleč v smeri toka za zagotovitev reprezentativnega vzorca za povprečno emisijo izpušnih plinov iz vseh valjev. Pri večvaljnih motorjih, ki imajo ločene skupine kolektorjev, kot npr. pri konstrukciji „V-motorja“, je dopustno vzeti vzorec iz vsake skupine posebej in izračunati povprečno emisijo izpušnih plinov. Uporabijo se lahko tudi druge metode, za katere se dokaže soodnosnost z zgornjimi metodami. Za izračun emisije izpušnih plinov je treba uporabiti skupni masni pretok izpušnih plinov. 
 Če je motor opremljen s sistemom za naknadno obdelavo izpušnih plinov, je treba 
vzorec izpušnih plinov vzeti v smeri toka od sistema za naknadno obdelavo izpušnih plinov. 
 3.4.2. Razredčeni izpušni plini (obvezno pri ETC, po izbiri pri ESC)   Izpušna cev med motorjem in sistemom redčenja s celotnim tokom mora biti v skladu z 
zahtevami odstavka 2.3.1. EP Dodatka 6 Priloge 4. 
   Sondo/sonde za vzorčenje plinastih emisij je treba namestiti v tunel za redčenje v točki, 
kjer je zrak za redčenje dobro premešan z izpušnimi plini, ter v neposredni bližini sonde za vzorčenje delcev.  
   Pri ETC se vzorčenje v splošnem lahko izvaja na dva načina:   – onesnaževala se vzorčijo v vreče za vzorce prek celotnega cikla in merijo po koncu 
preskusa; 
   – onesnaževala se neprekinjeno vzorčijo in integrirajo prek celotnega cikla; ta metoda 
je obvezna za vzorčenje HC in NO
x. L 375/132 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
4. DOLOČANJE DELCEV 
  Za določanje delcev je potreben sistem redčenja. Redčenje se lahko izvaja s sistemom 
redčenja z delnim tokom (le ESC) ali s sistemom redčenja s celotnim tokom (obvezen za ETC). Pretočna zmogljivost sistema redčenja mora biti dovolj velika, da se v celoti izloči kondenzacija vode v sistemu redčenja in sistemu vzorčenja ter da se temperatura razredčenih izpušnih plinov vzdržuje na ali pod 325 K (52 °C) tik pred vstopom v filtre. Dovoljeno je razvlaževanje zraka za redčenje, preden vstopi v sistem redčenja, kar je zlasti uporabno pri visoki vlažnosti zraka za redčenje. Temperatura zraka za redčenje mora biti 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). Če je temperatura okolja pod 293 K (20 °C), se priporoča predogrevanje zraka za redčenje nad zgornjo temperaturno mejo 303 K (30 °C). Vendar temperatura zraka za redčenje pred vstopom izpušnih plinov v tunel za redčenje ne sme preseči 325 K (52 °C). 
  Sistem redčenja z delnim tokom mora biti zasnovan tako, da razcepi tok izpušnih plinov 
v dva dela, od katerih se manjši redči z zrakom in potem uporabi za merjenje delcev. Zato je bistveno, da se zelo natančno določi razmerje redčenja. Uporabijo se lahko različne metode razcepitve, pri čemer uporabljena vrsta razcepitve v veliki meri določa uporabljeno opremo in postopek vzorčenja (odstavek 2.2. Dodatka 6 Priloge 4). 
 Sondo za vzorčenje delcev je treba namestiti v neposredni bližini sonde za vzorčenje 
plinastih emisij, namestitev pa mora biti v skladu z določbami odstavka 3.4.1.  
  Za določanje mase delcev so potrebni sistem za vzorčenje delcev, filtri za vzorčenje 
delcev, mikrogramska tehtnica ter tehtalna komora z nadzorom temperature in vlage.  
 Za vzorčenje delcev je treba uporabiti metodo z enojnim filtrom, pri kateri se uporablja 
en par filtrov (glej odstavek 4.1.3.) za celotni preskusni cikel. Pri ESC je treba zlasti paziti na čase vzorčenja in pretoke med fazo vzorčenja pri preskusu.  
 4.1. Filtri za vzorčenje delcev
 
 4.1.1. Specifikacije za filtre   Zahtevajo se filtri iz steklenih vlaken, prevlečeni s fluorogljikom, ali membranski filtri 
na podlagi fluorogljika. Vsi tipi filtrov morajo imeti 0,3 µm DOP (dioktilftalat) z zbiralno učinkovitostjo 95 % pri hitrosti dotoka plinov med 35 in 80 cm/s. 
 4.1.2. Velikost filtrov   Filtri za delce morajo imeti premer najmanj 47 mm (premer delovne površine 37 mm). 
Sprejemljivi so tudi filtri z večjim premerom (odstavek 4.1.5.). 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/133
4.1.3. Primarni in sekundarni filter 
  Razredčene izpušne pline je treba vzorčiti s parom filtrov, ki sta med preskusnim ciklom 
nameščena drug za drugim (en primarni in en sekundarni filter). Sekundarni filter mora biti od primarnega oddaljen največ 100 mm v smeri toka in se ga ne sme dotikati. Filtra se lahko tehtata ločeno ali kot par, tako da sta delovni površini obrnjeni druga proti drugi. 
 4.1.4. Hitrost dotoka v filter   Dosežena hitrost dotoka plinov skozi filter mora biti 35 do 80 cm/s. Povečanje padca 
tlaka med začetkom in koncem preskusa ne sme biti večje od 25 kPa. 
 4.1.5. Obremenitev filtra   Priporočena najmanjša obremenitev filtra je 0,5 mg/1 075 mm
2 delovne površine. 
Vrednosti za najobičajnejše velikosti filtrov so podane v tabeli 9. 
   Tabela 9
: Priporočene obremenitve filtrov 
 
Premer filtra (mm)  Priporočena delovna 
površina Priporočena najmanjša 
obremenitev  
47 37 0,5 
70 60 1,3 
90 80 2,3 
110 100 3,6 
 4.2. Specifikacije za tehtalno komoro in analizno tehtnico
 
 4.2.1. Pogoji v tehtalni komori   Temperatura v komori (ali prostoru) za kondicioniranje in tehtanje filtrov za delce mora 
biti med celotnim kondicioniranjem in tehtanjem filtrov v območju 295 K ± 3 K (22 °C ± 3 °C). Vlažnost je treba vzdrževati v rosišču 282,5 K ± 3 K (9,5 °C ± 3 °C), relativno vlažnost pa v območju 45 % ± 8 %. 
 4.2.2. Tehtanje referenčnega filtra   V komori (ali prostoru) ne sme biti nobenih onesnaževalcev iz okolice (kot je prah), ki 
bi se med stabilizacijo lahko usedali na filtre za delce. Motnje v specifikacijah tehtalnega prostora iz odstavka 4.2.1. so dopustne, če ne trajajo dlje kot 30 minut. Tehtalni prostor mora ustrezati predpisanim specifikacijam pred vstopom oseb vanj. V naslednjih štirih urah po tehtanju filtrov (ali para filtrov) z vzorcem, po možnosti pa hkrati, se stehtata še najmanj dva neuporabljena referenčna filtra ali para referenčnih filtrov. Biti morata enako velika in iz enakega materiala kot filtra z vzorci. 
 L 375/134 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 Če se povprečna teža referenčnih filtrov (parov referenčnih filtrov) med tehtanjem 
filtrov z vzorcem spremeni za več kot ±5 % (ali ±7,5 % pri paru filtrov) glede na 
priporočeno najmanjšo obremenitev filtra (odstavek 4.1.5.), je treba vse filtre z vzorcem zavreči in ponoviti preskus emisij. 
    Če merila glede stabilnosti tehtalnega prostora iz odstavka 4.2.1. niso izpolnjena, 
tehtanje referenčnega filtra (para filtrov) pa izpolnjuje gornja merila, lahko proizvajalec motorja teže filtrov z vzorcem sprejme ali pa preskuse razveljavi, popravi sistem krmiljenja tehtalnega prostora in preskus ponovi. 
 4.2.3. Analizna tehtnica   Analizna tehtnica, ki se uporablja za ugotavljanje teže vseh filtrov, mora biti natančna 
(standardno odstopanje) na 20 µg in imeti ločljivost 10 µg (1 števka = 10 µg). Pri filtrih s premerom, manjšim od 70 mm, mora biti natančnost 2 µg, ločljivost pa 1 µg. 
 4.2.4. Odprava učinkov statične elektrike   Za odpravo učinkov statične elektrike je treba filtre pred tehtanjem nevtralizirati, npr. s 
polonijskim nevtralizatorjem ali z napravo s podobnim učinkom. 
 4.3. Dodatne specifikacije za merjenje delcev
 
  Vsi deli sistema redčenja in sistema za vzorčenje od izpušne cevi do posode za filtre, ki 
so v stiku z nerazredčenimi in razredčenimi izpušnimi plini, morajo biti konstruirani tako, da je odlaganje in spreminjanje značilnosti delcev čim manjše. Vsi deli morajo biti iz električno prevodnega materiala, ki ne reagira s sestavinami izpušnih plinov, in električno ozemljeni, da ne nastane elektrostatični učinek. 
 5. DOLOČANJE DIMLJENJA   V tem odstavku so podane specifikacije za predpisano ali neobvezno opremo, ki se 
uporablja pri preskusu ELR. Dimljenje je treba meriti z merilnikom motnosti, ki omogoča merjenje po načinu prikazovanja motnosti in koeficienta absorpcije svetlobe. Način prikazovanja motnosti se uporablja le za kalibracijo in preverjanje merilnika motnosti. Stopnje dimljenja v preskusnem ciklu je treba meriti v načinu prikazovanja koeficienta absorpcije svetlobe. 
 5.1. Splošne zahteve
 
  ELR zahteva uporabo sistema za merjenje dimljenja in obdelavo podatkov, ki vključuje 
tri funkcionalne enote. Te enote so lahko združene v le eno komponento ali pa izvedene kot sistem med seboj povezanih komponent. Te tri funkcionalne enote so: 
  – merilnik motnosti, ki izpolnjuje specifikacije odstavka 3. Dodatka 6 Priloge 4,   27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/135
 – enota za obdelavo podatkov s sposobnostjo opravljanja funkcij iz odstavka 6. 
Dodatka 1 Priloge 4,  
  
– tiskalnik in/ali elektronski pomnilniški medij za zapisovanje in izpisovanje 
zahtevanih stopenj dimljenja iz odstavka6.3. Dodatka 1 k Prilogi 4. 
 
5.2. Posebne zahteve  
 5.2.1. Linearnost   Linearnost mora biti v območju ±2 % motnosti.  5.2.2. Premik ničlišča   Premik ničlišča v enournem obdobju ne sme preseči ±1 % motnosti.  5.2.3. Prikazovanje in območje merilnika motnosti   Prikazovanje motnosti mora biti v območju 0 do 100 % motnosti, ločljivost instrumenta 
pa 0,1 % motnosti. Prikazovanje koeficienta absorpcije svetlobe mora biti v območju 0 do 30 m
–1 koeficienta absorpcije svetlobe, ločljivost pa 0,01 m–1 koeficienta 
absorpcije svetlobe. 
 5.2.4. Odzivni čas instrumenta   Fizični odzivni čas merilnika motnosti ne sme preseči 0,2 s. Fizični odzivni čas je 
razlika med časom doseganja 10 % in 90 % celotnega odklona kazalca sprejemnika s hitro odzivnostjo, kadar se motnost merjenih plinov spremeni v manj kot 0,1 s. 
  Električni odzivni čas merilnika motnosti ne sme preseči 0,05 s. Električni odzivni čas 
je razlika med časoma, ko merilnik motnosti doseže odklon 10 % in 90 % celotnega obsega skale, kadar je svetlobni vir prekinjen ali povsem ugasne v manj kot 0,01 s. 
 5.2.5. Nevtralni filtri   Vsak nevtralni filter, ki se uporablja v povezavi s kalibracijo merilnika motnosti, 
merjenjem linearnosti ali nastavitvijo razpona, mora imeti znano vrednost v območju 1,0 % motnosti. Točnost nazivne vrednosti filtra je treba najmanj enkrat na leto preveriti z referenčnim etalonom v povezavi z nacionalnim ali mednarodnim etalonom. 
   Nevtralni filtri so natančne naprave in se med uporabo lahko hitro poškodujejo. Treba 
jih je čim manj prijemati, ko pa je to potrebno, je treba z njimi ravnati previdno, da se ne popraskajo ali umažejo. 
 
__________ L 375/136 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Priloga 4 – Dodatek 5  
 
POSTOPEK KALIBRACIJE 
 
 1. KALIBRACIJA INSTRUMENTOV ZA ANALIZO  1.1. Uvod
 
  Vsak analizator je treba kalibrirati tako pogosto, kot je potrebno za izpolnjevanje zahtev 
te direktive glede točnosti. Kalibracijska metoda, ki jo je treba uporabiti, je v tem odstavku opisana za analizatorje iz odstavka 3. Dodatka 4 Priloge 4 in iz odstavka 1. Dodatka 6 Priloge 4. 
 1.2. Kalibracijski plini
 
  Upoštevati je treba rok trajanja vseh kalibracijskih plinov.  Zabeležiti je treba datum izteka roka trajanja kalibracijskih plinov, ki ga navede 
proizvajalec. 
 1.2.1. Čisti plini   Predpisana čistost plinov je opredeljena s spodaj navedenimi mejami onesnaženosti. Za 
delovanje morajo biti na voljo naslednji plini: 
   prečiščeni dušik   (onesnaženost z ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO
2, ≤ 0,1 ppm NO), 
   prečiščeni kisik   (čistost > 99,5 % vol O
2), 
   mešanica vodika in helija   (40 ± 2 % vodika, preostanek helij)   (onesnaženost z ≤ 1 ppm C1, ≤ 400 ppm CO
2), 
   prečiščeni sintetični zrak   (onesnaženost z ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO
2, ≤ 0,1 ppm NO) 
 (vsebnost kisika 18–21 % vol),   prečiščeni propan ali CO za preverjanje CVS.  1.2.2. Kalibracijski plini   Na voljo morajo biti mešanice plinov z naslednjimi kemijskimi sestavami:    C
3H 8 in prečiščeni sintetični zrak (glej odstavek 1.2.1.); 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/137
 
  CO in prečiščeni dušik;    NO
x in prečiščeni dušik (množina NO 2, vsebovanega v tem kalibracijskem plinu, ne 
sme presegati 5 % vsebnosti NO); 
   CO
2 in prečiščeni dušik; 
   CH
4 in prečiščeni sintetični zrak; 
   C
2H 6 in prečiščeni sintetični zrak. 
  Opomba
: Dovoljene so tudi druge kombinacije plinov, če ti plini med seboj ne 
reagirajo. 
  Prava koncentracija kalibracijskega plina mora biti v območju ±2 % nazivne vrednosti. 
Vse koncentracije kalibracijskih plinov morajo biti na prostorninski podlagi (prostorninski odstotek ali prostorninski ppm). 
 Pline, ki se uporabljajo za kalibracijo, je mogoče dobiti tudi z delilnikom plinov, z 
redčenjem s prečiščenim N
2 ali s prečiščenim sintetičnim zrakom. Točnost mešalne 
naprave mora biti taka, da se koncentracija razredčenih kalibracijskih plinov lahko določi v območju ±2 %. 
 1.3. Postopek dela z analizatorji in s sistemom vzorčenja
 
  Pri delu z analizatorji je treba upoštevati navodila proizvajalca instrumenta za zagon in 
delo. Upoštevati je treba tudi minimalne zahteve iz odstavkov 1.4. do 1.9. 
  1.4. Preskus puščanja
 
  Izvesti je treba preskus puščanja sistema. Sondo je treba odklopiti iz izpušnega sistema, 
konec cevi pa zamašiti. Vklopiti je treba črpalko analizatorja. Po začetnem obdobju stabilizacije morajo vsi merilniki pretoka kazati vrednost nič. V nasprotnem primeru je treba preveriti cevi za vzorčenje, napako pa odpraviti. 
 Največja dovoljena stopnja puščanja na vakuumski strani za del sistema, ki se preverja, 
mora biti 0,5 % stopnje pretoka med uporabo. Za oceno stopnje pretoka med uporabo se lahko uporabita pretok skozi analizator in pretok po obvodu. 
  Druga metoda je uvedba spremembe v stopnji koncentracije na začetku cevi za 
vzorčenje s preklopom z ničelnega na kalibrirni plin. Če merilo po ustreznem časovnem obdobju kaže nižjo koncentracijo od uvedene, to opozarja na težavo kalibracije ali puščanje. 
 L 375/138 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
1.5. Postopek kalibracije  
 
1.5.1. Sestav merilnih instrumentov   Sestav merilnih instrumentov je treba kalibrirati, kalibracijske krivulje pa preveriti glede 
na etalonske pline. Uporabiti je treba iste stopnje pretoka plinov kot pri vzorčenju izpušnih plinov. 
 1.5.2. Čas ogrevanja   Čas ogrevanja mora biti v skladu s priporočili proizvajalca. Če ni naveden, se za 
ogrevanje analizatorjev priporočata najmanj dve uri. 
 1.5.3. Analizatorja NDIR in HFID   Analizator NDIR je treba, po potrebi, ustrezno umeriti, plamen detektorja HFID pa 
optimirati (odstavek 1.8.1.). 
 1.5.4. Kalibracija   Vsako običajno uporabljano območje delovanja je treba kalibrirati.   Analizatorje CO, CO
2, NO x in HC je treba z uporabo prečiščenega sintetičnega zraka 
(ali dušika) nastaviti na nič. 
  V analizatorje je treba vnesti ustrezne kalibracijske pline, zapisati vrednosti in določiti 
kalibracijsko krivuljo glede na odstavek 1.5.5. 
  Ponovno je treba preveriti nastavitev ničle, kalibracijski postopek pa po potrebi 
ponoviti. 
 1.5.5. Določitev kalibracijske krivulje    1.5.5.1. Splošne smernice   Kalibracijsko krivuljo analizatorja je treba določiti z najmanj petimi kalibracijskimi 
točkami (razen ničle), ki so čim bolj enakomerno razporejene. Najvišja nazivna koncentracija mora biti enaka ali višja od 90 % obsega skale. 
   Kalibracijsko krivuljo je treba izračunati po metodi najmanjših kvadratov. Če je 
dobljena stopnja polinoma večja od 3, mora biti število kalibracijskih točk (vključno z ničlo) najmanj enako tej stopnji polinoma plus 2. 
  Kalibracijska krivulja ne sme za več kot ±2 % odstopati od nazivne vrednosti 
posamezne kalibracijske točke in za več kot ±1 % od obsega skale pri vrednosti nič. 
 Iz poteka kalibracijske krivulje in kalibracijskih točk je mogoče preveriti, ali je bila 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/139
kalibracija pravilno izvedena. Navesti je treba različne značilne parametre analizatorja, 
zlasti: 
   – merilno območje;   – občutljivost;   – datum izvedbe kalibracije.   1.5.5.2. Kalibracija pod 15 % obsega skale   Kalibracijsko krivuljo analizatorja je treba določiti z najmanj štirimi dodatnimi 
kalibracijskimi točkami (razen ničle), ki so nazivno enakomerno razporejene pod 15 % obsega skale. 
  Kalibracijska krivulja se izračuna po metodi najmanjših kvadratov.   Kalibracijska krivulja ne sme za več kot ±4 % odstopati od nazivne vrednosti 
posamezne kalibracijske točke in za več kot ±1 % od obsega skale pri vrednosti nič. 
 1.5.5.3. Nadomestne metode   Če je mogoče dokazati, da nadomestna tehnologija (npr. računalnik, elektronsko 
krmiljenje preklopa merilnega območja itd.) zagotavlja enako točnost, je dovoljena uporaba ustreznih drugih možnosti. 
 1.6. Preverjanje kalibracije
 
  Pred posamezno analizo je treba vsako običajno uporabljeno območje delovanja 
preveriti glede na naslednji postopek. 
  Kalibracijo je treba preveriti z ničelnim in kalibrirnim plinom, katerega nazivna 
vrednost je več kot 80 % obsega skale merilnega območja. 
  Če ugotovljena vrednost pri nobeni od obeh obravnavanih točk ne odstopa od 
deklarirane referenčne vrednosti za več kot ±4 % obsega skale, se lahko parametri nastavitve spremenijo. Če ni tako, je treba določiti novo kalibracijsko krivuljo glede na odstavek 1.5.5. 
 1.7. Preskus učinkovitosti pretvornika NO
x 
  Učinkovitost pretvornika, ki se uporablja za pretvorbo NO
2 v NO, je treba preskusiti 
glede na odstavke od 1.7.1. do 1.7.8. (slika 6). 
  L 375/140 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 
Slika 6  Shematski prikaz naprave za preskušanje učinkovitosti pretvornika NO 2 
 
 1.7.1. Nastavitev za preskus   S preskusno nastavitvijo po sliki 6 (glej tudi odstavek 3.3.5. Dodatka 4 Priloge 4) in 
spodnjem postopku se učinkovitost pretvornikov lahko preskusi z uporabo ozonatorja. 
 1.7.2. Kalibracija   Z ničelnim in kalibrirnim plinom (v katerem mora vsebnost NO znašati 80 % delovnega 
območja, koncentracija NO
2 v mešanici plinov pa manj kot 5 % koncentracije NO) je 
treba kemiluminiscenčni detektor (CLD) in ogrevani kemiluminiscenčni detektor (HCLD) po navodilih proizvajalca kalibrirati v najobičajnejšem delovnem območju. Analizator NO
x mora biti v načinu NO, tako da kalibrirni plin ne gre skozi pretvornik. 
Prikazano koncentracijo je treba zabeležiti. 
 1.7.3. Izračun   Učinkovitost pretvornika NO
x se izračuna takole:  
 
100 * 1 (%)⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛
−−+ =d cb at činkovitos U  
 
 če je:   a koncentracija NO
x glede na odstavek 1.7.6., 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/141
 b koncentracija NO x glede na odstavek 1.7.7., 
 c koncentracija NO glede na odstavek 1.7.4., 
 d koncentracija NO glede na odstavek 1.7.5. 1.7.4. Dodajanje kisika   Prek T-kosa se v tok plinov stalno dodaja kisik ali ničelni plin, dokler pokazana 
koncentracija ni okrog 20 % manjša od pokazane kalibracijske koncentracije iz odstavka 1.7.2. (analizator je v načinu NO). Prikazano koncentracijo c je treba zabeležiti. Med celotnim postopkom ozonator ni vključen. 
 1.7.5. Vključitev ozonatorja   Ozonator se zdaj vključi za proizvodnjo zadostne količine ozona za znižanje 
koncentracije NO na približno 20 % (najmanj 10 %) kalibracijske koncentracije iz točke 1.7.2. Prikazano koncentracijo d je treba zabeležiti (analizator je v načinu NO). 
 1.7.6. Način NO
x 
  Potem se analizator NO preklopi na način NO
x, tako da zdaj mešanica plinov (ki jo 
sestavljajo NO, NO 2, O 2 in N 2) teče skozi pretvornik. Prikazano koncentracijo a je treba 
zabeležiti. (Analizator je v načinu NO x.) 
 1.7.7. Izključitev ozonatorja   Ozonator se potem izključi. Mešanica plinov iz odstavka 1.7.6. teče skozi pretvornik v 
detektor. Prikazano koncentracijo b je treba zabeležiti. (Analizator je v načinu NO
x.) 
 1.7.8. Način NO   Ko je analizator preklopljen v način NO in ozonator izključen, se prekine tudi pretok 
kisika ali sintetičnega zraka. Zapis NO
x na analizatorju ne sme za več kot ±5 % 
odstopati od vrednosti, izmerjene glede na odstavek 1.7.2. (Analizator je v načinu NO.) 
  1.7.9. Preskusni interval   Učinkovitost pretvornika je treba preskusiti pred vsako kalibracijo analizatorja NO
x. 
 1.7.10. Zahteva glede učinkovitosti   Učinkovitost pretvornika ne sme biti manjša od 90 %, zelo priporočljiva pa je višja 
učinkovitost 95 %. 
  Opomba
: Če takrat, ko je analizator v najobičajnejšem območju, ozonator ne more 
omogočiti znižanja koncentracije od 80 % do 20 % glede na odstavek 1.7.5., je treba uporabiti najvišje območje, pri katerem še nastane znižanje. L 375/142 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
1.8. Nastavitev plamensko-ionizacijskega detektorja (FID)  
 
1.8.1. Optimiranje odziva detektorja   FID mora biti nastavljen glede na navodila proizvajalca instrumenta. Za optimiranje 
odziva v najobičajnejšem delovnem območju je treba za kalibrirni plin uporabiti propan v zraku. 
  Ko je stopnja pretoka goriva in zraka nastavljena glede na priporočila proizvajalca, je 
treba v analizator spustiti 350 ± 75 ppm kalibrirnega plina C. Odziv pri danem pretoku goriva je treba določiti iz razlike med odzivom kalibrirnega plina in odzivom ničelnega plina. Pretok goriva je treba naraščajoče naravnati nad in pod specifikacijo proizvajalca. Kalibrirni in ničelni odziv pri teh pretokih goriva je treba zabeležiti. Razliko med kalibrirnim in ničelnim odzivom je treba izrisati, pretok goriva pa naravnati na bogatejšo stran krivulje. 
  1.8.2. Faktorji odzivnosti za ogljikovodike   Analizator je treba kalibrirati z uporabo propana v zraku in prečiščenega sintetičnega zraka, 
glede na odstavek 1.5. 
  Faktorje odzivnosti je treba določiti ob prvi uporabi analizatorja in po prekinitvah 
obratovanja zaradi večjih servisnih posegov. Faktor odzivnosti (R
f) za konkretno vrsto 
ogljikovodika je razmerje med prikazom FID C1  in koncentracijo plinov v valju, izraženo v 
ppm C1. 
  Koncentracija preskusnega plina mora biti na ravni, ki povzroči odziv približno 80 % 
obsega skale. Koncentracija mora biti znana z natančnostjo ±2 % glede na gravimetrično standardno vrednost, izraženo v obliki prostornine. Razen tega je treba jeklenko s plinom 24 ur predkondicionirati pri temperaturi 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). 
  Preskusni plini, ki se uporabljajo, in priporočena območja relativnih faktorjev odzivnosti 
so: 
  metan in prečiščeni sintetični zrak 1,00 ≤ R
f ≤ 1,15 (dizelski motorji in motorji na 
utekočinjeni naftni plin), 
 
 metan in prečiščeni sintetični zrak 1,00 ≤ R f ≤ 1,07 (motorji na zemeljski plin), 
 
 propilen in prečiščeni sintetični zrak 0,90 ≤ R f ≤ 1,1, 
  toluen in prečiščeni sintetični zrak 0,90 ≤ R
f ≤ 1,10. 
  Te vrednosti veljajo za faktor odzivnosti (R
f) 1,00 za propan in prečiščeni sintetični 
zrak. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/143
1.8.3. Preskus moteče občutljivosti za kisik 
  Preskus moteče občutljivosti za kisik je treba opraviti ob prvi uporabi analizatorja in po 
prekinitvah obratovanja zaradi večjih servisnih posegov. 
  Faktor odzivnosti se opredeli in ga je treba določiti glede na odstavek 1.8.2. Preskusni 
plin, ki se uporablja, in priporočeno območje relativnih faktorjev odzivnosti sta:  
 
propan in dušik 0,95 ≤ R
f ≤ 1,05. 
  Ta vrednost velja za faktor odzivnosti (R
f) 1,00 za propan in prečiščeni sintetični zrak. 
  Koncentracija kisika v zraku gorilnika FID mora biti v območju ±1 mol % koncentracije 
kisika zraka v gorilniku, uporabljenega pri zadnjem preverjanju stranske občutljivosti za kisik. Če je razlika večja, je treba preveriti motečo občutljivost za kisik in po potrebi naravnati analizator. 
  1.8.4. Učinkovitost izločevalnika nemetanov (NMC, le motorji na zemeljski plin)   Izločevalnik nemetanov NMC se uporablja za odstranjevanje nemetanskih 
ogljikovodikov iz vzorca plinov z oksidacijo vseh ogljikovodikov razen metana. V idealnih razmerah je pretvorba za metan 0 %, za druge ogljikovodike, ki jih zastopa etan, pa 100 %. Za točno merjenje NHMC je treba določiti obe učinkovitosti in ju uporabiti za izračun stopnje masnega pretoka emisij NMHC (glej odstavek 4.3. Dodatka 2 Priloge 4). 
  1.8.4.1. Učinkovitost na metan    Kalibracijski plin metan je treba spustiti skozi FID z obvodom NMC in brez njega, obe 
koncentraciji je treba zabeležiti. 
 Učinkovitost je treba določiti takole:  
CEconc
concMw
wo=− 1
/ 
  
 če je: 
   conc
w = koncentracija HC, če CH 4 teče skozi NMC, 
 conc w/o = koncentracija HC, če CH 4 teče mimo NMC. 
  1.8.4.2. Učinkovitost na etan    Kalibracijski plin etan je treba spustiti skozi FID z obvodom NMC in brez njega, obe 
koncentraciji je treba zabeležiti. Učinkovitost je treba določiti takole: 
 L 375/144 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
CEconc
concEw
wo=− 1
/ 
  
 če je: 
  
 conc w = koncentracija HC, če C 2H 6 teče skozi NMC, 
 conc w/o = koncentracija HC, če C 2H 6 teče mimo NMC. 
  1.9. Učinki moteče občutljivosti pri analizatorjih CO, CO
2 in NO x 
  Plini v izpuhu, ki se ne analizirajo, lahko pri zapisu povzročajo motnje na različne 
načine. Pozitivne motnje nastanejo pri analizatorjih NDIR, kjer daje moteči plin isti učinek kot merjeni plin, vendar v manjši meri. Negativne motnje pri analizatorjih NDIR povzroča moteči plin, ki širi absorpcijski pas merjenega plina, pri detektorjih CLD pa moteči plin, ki duši sevanje. Pred prvo uporabo analizatorja in po prekinitvah obratovanja zaradi večjih servisnih posegov je treba opraviti pregled motečih občutljivosti iz odstavkov 1.9.1. in 1.9.2.  
 1.9.1. Pregled motečih občutljivosti pri analizatorju CO   Voda in CO
2 lahko motita delovanje analizatorja CO. Zato je treba skozi vodo pri sobni 
temperaturi poslati mehurčke kalibrirnega plina CO 2 s koncentracijo od 80 do 100 % 
obsega skale največjega območja delovanja, ki se uporablja med preskušanjem, odziv analizatorja je treba zabeležiti. Odziv analizatorja ne sme biti večji od 1 % obsega skale za območja, ki so enaka ali nad 300 ppm, ali večji od 3 ppm za območja pod 300 ppm. 
  1.9.2. Pregledi moteče občutljivosti analizatorja NO
x na vodno paro 
  Plina, ki zadevata analizator CLD (in HCLD), sta CO
2 in vodna para  Odzivi na dušenje 
s tema dvema plinoma so sorazmerni z njuno koncentracijo, zato so potrebne preskusne tehnike za določanje dušenja pri najvišjih predvidenih koncentracijah med preskušanjem. 
 1.9.2.1. Pregled moteče občutljivosti CO
2 za vodno paro 
  Kalibrirni plin CO
2 s koncentracijo 80 do 100 % obsega skale največjega območja 
delovanja je treba spustiti skozi analizator NDIR, vrednost CO 2 pa zabeležiti kot A. 
Potem ga je treba približno 50-odstotno razredčiti s kalibrirnim plinom NO ter poslati skozi NDIR in (H)CLD, vrednost CO
2 in NO pa zabeležiti kot B in C. Potem je treba 
dotok CO 2 zapreti, skozi (H)CLD pa poslati le kalibrirni plin NO, katerega vrednost je 
treba zabeležiti kot D. 
  Dušenje, ki ne sme biti večje od 3 % obsega skale, je treba izračunati takole:  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/145
100 *) * ( ) * () * (1 %
⎥⎥
⎦⎤
⎢⎢
⎣⎡
⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛
−− =B D A DA Cdušenja  
 
 če je: 
 
 A koncentracija nerazredčenega CO 2, izmerjena z NDIR, v %, 
 B koncentracija razredčenega CO 2, izmerjena z NDIR, v %, 
 C koncentracija razredčenega NO, izmerjena s (H)CLD, v ppm,  D koncentracija nerazredčenega NO, izmerjena s (H)CLD, v ppm.    Uporabijo se lahko tudi nadomestne metode redčenja in kvantifikacije vrednosti 
kalibrirnih plinov CO
2 in NO, kot je npr. dinamično mešanje. 
    1.9.2.2. Pregled moteče občutljivosti za vodno paro   Ta pregled velja le za merjenje koncentracije vlažnih plinov. Pri izračunu dušenja z 
vodo je treba upoštevati redčenje kalibrirnega plina NO z vodno paro in primerjavo koncentracije vodne pare v mešanici s predvideno koncentracijo med preskušanjem. 
  Skozi (H)CLD je treba poslati kalibrirni plin NO s koncentracijo 80 do 100 % obsega 
skale običajnega območja delovanja, vrednost NO pa zabeležiti kot D. Potem je treba mehurčke kalibrirnega plina NO pri sobni temperaturi poslati skozi (H)CLD, vrednost NO pa zabeležiti kot C. Določiti je treba absolutni delovni tlak analizatorja in temperaturo vode ter ju zabeležiti kot E in F.  Določiti je treba tlak nasičene pare mešanice, ki ustreza temperaturi vode z mehurčki F, in ga zabeležiti kot G. Koncentracijo vodne pare (H, v %) v mešanici je treba izračunati takole:  
 
H = 100 * (G/E) 
  Predvideno koncentracijo (De) razredčenega kalibrirnega plina NO (v vodni pari) je 
treba izračunati takole: 
 
De = D * (1 – H/100) 
  Pri izpušnih plinih iz dizelskih motorjev je treba največjo predvideno koncentracijo 
vodne pare v izpuhu (Hm, v %) med preskušanjem, pri domnevnem razmerju H/C atoma goriva 1,8 : 1, iz koncentracije nerazredčenega kalibrirnega plina CO
2 (A, kot je 
izmerjena v odstavku 1.9.2.1.) oceniti takole: 
  
Hm = 0,9 * A 
   Dušenje zaradi vodne pare, ki ne sme biti večje od 3 %, je treba izračunati takole:  
% dušenje = 100 * ((De – C )/De) * (Hm/H) 
 L 375/146 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 če je: 
  De predvidena koncentracija razredčenega NO, v ppm,  C koncentracija razredčenega NO, v ppm,  Hm največja koncentracija vodne pare, v %,  H dejanska koncentracija vodne pare, v %.   Opomba
:   Za ta pregled je pomembno, da kalibrirni plin NO vsebuje najmanjšo možno 
koncentracijo NO 2, ker se absorpcija NO 2 v vodi v izračunih dušenja ne 
upošteva. 
  1.10. Presledki med kalibracijami
 
  Analizatorji se morajo glede na odstavek 1.5. kalibrirati najmanj vsake 3 mesece ali 
vsakokrat, ko je bil izvedeno popravilo ali sprememba sistema, ki bi lahko vplivala na kalibracijo. 
 2. KALIBRACIJA SISTEMA CVS  2.1. Splošno
 
  Sistem CVS je treba kalibrirati z uporabo točnega merilnika pretoka, ki je sledljiv na 
nacionalne ali mednarodne etalone, ter regulatorja pretoka. Pretok skozi sistem je treba meriti pri različnih nastavitvah regulatorja in krmilne parametre sistema je treba meriti in povezati s pretokom. 
  Uporabljajo se lahko razne vrste merilnikov pretoka, npr. kalibrirana venturijeva cev, 
kalibriran laminaren merilnik pretoka, kalibriran turbinski merilnik pretoka. 
 2.2. Kalibracija črpalke s prisilnim pretokom za natančno odvzemanje vzorcev (PDP)
 
  Vse parametre, povezane s črpalko, je treba izmeriti hkrati s parametri, povezanimi z 
merilnikom pretoka, ki je na črpalko priključen zaporedno. Izračunano stopnjo pretoka (v m
3/min na vstopu v črpalko, pri absolutnem tlaku in temperaturi) je treba zabeležiti 
glede na korelacijsko funkcijo, ki je vrednost specifične kombinacije parametrov črpalke. Potem je treba določiti linearno enačbo, ki povezuje pretok črpalke in korelacijsko funkcijo. Če ima CVS pogon z več različnimi števili vrtljajev, je treba kalibracijo izvesti za vsako uporabljeno območje. Med kalibracijo je treba ohranjati stabilnost temperature. 
 2.2.1. Analiza podatkov   Stopnja pretoka zraka (Qs) na vsakem dušilnem mestu (najmanj 6 dušilnih mest) se 
izračuna v standardnih m
3/min iz podatkov merilnika pretoka po metodi, ki jo predpiše 
proizvajalec. Stopnjo pretoka zraka je treba potem pretvoriti v pretok črpalke (V 0) v 
m3/vrt pri absolutni temperaturi in tlaku na vstopu v črpalko, in sicer takole: 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/147
 
As
PT
nQV3 , 101*273*0 =  
 
 če je: 
  Q
s = stopnja pretoka zraka pri standardnih pogojih (101,3 kPa, 273 K), v m3/s, 
 T = temperatura na vstopu v črpalko, v K,  p
A = absolutni tlak na vstopu v črpalko (p B – p 1), v kPa, 
 n = število vrtljajev črpalke, v vrt/s.    Zaradi upoštevanja medsebojnega delovanja raznih tlakov pri črpalki ter stopnjo izgube 
črpalke je treba izračunati korelacijsko funkcijo (X
0) med številom vrtljajev črpalke, 
razliko tlakov od vstopa do izstopa črpalke ter absolutnim tlakom na izhodu črpalke, in sicer takole: 
 
Xnp
pp
A01= ∗∆ 
 
 če je:   ∆p
P = razlika tlaka od vstopa do izstopa črpalke, v kPa, 
 p A = absolutni izhodni tlak na izhodu črpalke, v kPa. 
  Za generiranje kalibracijske enačbe je treba opraviti linearno prilagoditev po metodi 
najmanjših kvadratov, in sicer takole: 
 
V
0 = D 0 – m * (X 0) 
  D
0 in m sta konstanti odseka in naklona, ki opisujeta regresijske premice. 
   Pri sistemu CVS z več števili vrtljajev morajo kalibracijske krivulje, generirane pri 
različnih stopnjah pretoka črpalke, potekati približno vzporedno, vrednosti odseka (D
0) 
pa morajo z manjšanjem stopnje pretoka črpalke naraščati. 
  Vrednosti, izračunane na podlagi enačbe, morajo biti v območju ±0,5 % izmerjene 
vrednosti V
0. Vrednosti m se med črpalkami razlikujejo. Dotok delcev s časom povzroči 
zmanjšanje izgube črpalke, kar je razvidno iz nižjih vrednosti za m. 
 Zato je treba kalibracijo izvesti ob zagonu črpalke po večjem vzdrževalnem posegu in 
če preverjanje celotnega sistema (odstavek 2.4.) pokaže spremembo stopnje izgube. 
 L 375/148 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
2.3. Kalibracija venturijeve cevi s kritičnim pretokom (CFV)  
 
 Kalibracija CFV temelji na enačbi za kritični pretok venturijeve cevi. Pretok plinov je 
odvisen od tlaka in temperature na vstopu, kot je prikazano spodaj: 
 
QKp
TsvA=∗ 
 če je:   K
v = kalibracijski koeficient, 
 p A = absolutni tlak na vstopu v venturijevo cev, v kPa, 
 T = temperatura na vstopu v venturijevo cev, v K.  2.3.1. Analiza podatkov   Stopnjo pretoka zraka (Q
s) na vsakem dušilnem mestu (najmanj 8 dušilnih mest) je treba 
izračunati v standardni enoti m3/min iz podatkov merilnika pretoka po metodi, ki jo 
predpiše proizvajalec. Kalibracijski koeficient je treba izračunati iz kalibracijskih podatkov za posamezno nastavitev, in sicer takole: 
 
KQT
pvs
A=∗ 
 
 če je:   Q
s = stopnja pretoka zraka pri standardnih pogojih (101,3 kPa, 273 K), v m3/s, 
 T = temperatura na vstopu v venturijevo cev, v K,  p
A = absolutni tlak na vstopu v venturijevo cev, v kPa. 
  Za določanje območja kritičnega pretoka je treba K
v zapisati kot funkcijo tlaka na 
vstopu v venturijevo cev. K v ima pri kritičnem (dušenem) pretoku relativno konstantno 
vrednost. Z upadanjem tlaka (naraščanjem vakuuma) se venturijeva cev odduši in K v 
zmanjša, kar kaže, da CFV obratuje zunaj dopustnega območja. 
  Za najmanj osem točk v območju kritičnega pretoka je treba izračunati povprečni K
v in 
standardno odstopanje. Standardno odstopanje ne sme preseči ±0,3 % povprečnega K v. 
 2.4. Preverjanje celotnega sistema
 
  Skupno točnost sistema vzorčenja CVS in analiznega sistema je treba določiti z 
uvajanjem znane mase plinastega onesnaževala v sistem, medtem ko ta deluje na običajen način. Onesnaževalo se analizira, njegova masa pa se izračuna glede na odstavek 4.3. Dodatka 2 Priloge 4, razen pri propanu, kjer se za HC uporabi faktor 0,000472 namesto 0,000479. Uporabiti je treba eno od naslednjih dveh tehnik. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/149
2.4.1. Merjenje z zaslonko s kritičnim pretokom 
  V sistem CVS je treba skozi kalibrirano zaslonko s kritičnim pretokom vnesti znano 
količino čistega plina (ogljikovega monoksida ali propana). Če je tlak na vstopu dovolj visok, je stopnja pretoka, ki se nastavi z zaslonko s kritičnim pretokom, neodvisna od tlaka na izstopu iz zaslonke (= kritični pretok). Sistem CVS mora približno 5 do 10 minut delovati kot pri običajnem preskusu emisije izpušnih plinov. Z običajno opremo (vreča za vzorce ali integracijska metoda) je treba analizirati vzorec plina in izračunati maso plina. Tako ugotovljena masa mora biti v območju ±3 % znane mase vbrizganega plina.  
 2.4.2. Merjenje z gravimetrično tehniko   Težo majhne jeklenke, napolnjene z ogljikovim monoksidom ali propanom, je treba 
določiti z natančnostjo ±0,01 grama. Sistem CVS mora približno 5 do 10 minut delovati kot pri običajnem preskusu emisije izpušnih plinov, medtem ko se ogljikov monoksid ali propan vbrizgava v sistem. Količino sproščenega čistega plina je treba določiti z merjenjem razlike mas. Z običajno opremo (vreča za vzorce ali integracijska metoda) je treba analizirati vzorec plina in izračunati maso plina. Tako ugotovljena masa mora biti v območju ±3 % znane mase vbrizganega plina.  
 3. KALIBRACIJA SISTEMA ZA MERJENJE DELCEV  3.1. Uvod
 
  Vsak sestavni del je treba kalibrirati tako pogosto, kot je potrebno za izpolnjevanje 
zahtev tega pravilnika glede točnosti. Kalibracijska metoda, ki se uporabi, je v tem odstavku opisana za sestavne dele iz odstavka 4. Dodatka 4 Priloge 4 in odstavka 2. Dodatka 6 Priloge 4. 
 3.2. Merjenje pretoka
 
  Kalibracija merilnikov pretoka plinov ali meril za merjenje pretoka mora biti sledljiva 
do mednarodnih in/ali nacionalnih etalonov. Največji pogrešek izmerjene vrednosti mora biti v območju ±2 % zapisa. 
  Če se pretok plinov ugotavlja z merjenjem razlike tlakov, mora biti največji pogrešek 
razlike takšen, da je točnost G
EDF v območju ±4 % (glej tudi odstavek 2.2.1. Dodatka 6 
Priloge 4, EGA). Izračuna se lahko s srednjo vrednostjo kvadratov pogreškov za vsak instrument. 
  3.3. Pregled pogojev delnega pretoka
 
  Območje hitrosti izpušnih plinov in nihanje tlaka je treba pregledati in naravnati glede 
na zahteve odstavka  2.2.1. Dodatka 6 Priloge 4, EP, če je ustrezno. 
 L 375/150 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
3.4. Presledki med kalibracijami  
 
 Instrumente za merjenje pretoka je treba kalibrirati najmanj vsake 3 mesece ali 
vsakokrat, ko je bilo izvedeno popravilo ali sprememba sistema, ki bi lahko vplivala na kalibracijo.  
4. KALIBRACIJA OPREME ZA MERJENJE DIMLJENJA  4.1. Uvod
 
  Merilnik motnosti je treba kalibrirati tako pogosto, kot je potrebno za izpolnjevanje 
zahtev točnosti tega pravilnika. Kalibracijska metoda, ki se uporabi, je v tem odstavku opisana za sestavne dele iz odstavka 5. Dodatka 4 Priloge 4 in odstavka 3. Dodatka 6 Priloge 4. 
 4.2. Postopek kalibracije
 
  4.2.1. Čas ogrevanja   Merilnik motnosti je treba ogrevati in stabilizirati glede na priporočila proizvajalca. Če 
je merilnik motnosti opremljen s sistemom za splakovanje z zrakom, ki preprečuje osajenje optike merilnega instrumenta, mora biti tudi ta sistem vključen in nastavljen glede na priporočila proizvajalca. 
  4.2.2. Ugotavljanje linearnosti odziva    Linearnost merilnika motnosti je treba preveriti v načinu odčitavanja motnosti po 
priporočilih proizvajalca. V merilnik motnosti je treba vstaviti tri nevtralne filtre z znano prepustnostjo, ki morajo izpolnjevati zahteve iz odstavka 5.2.5. Dodatka 4 Priloge 4, vrednost pa zabeležiti. Nazivne motnosti nevtralnih filtrov morajo biti približno 10 %, 20 % in 40 %. 
   Linearnost ne sme odstopati od nazivne vrednosti nevtralnega filtra za več kot ± 2 % 
motnosti. Vsako nelinearnost, ki presega zgornjo vrednost, je treba pred preskusom odpraviti. 
  4.3. Presledki med kalibracijami
 
  Merilnik motnosti je treba glede na odstavek 4.2.2. kalibrirati najmanj vsake 3 mesece 
ali ko je bilo izvedeno popravilo ali sprememba sistema, ki bi lahko vplivala na kalibracijo. 
 
__________ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/151
Priloga 4 – Dodatek 6  
 
ANALIZNI SISTEMI IN SISTEMI ZA VZORČENJE 
 
1. DOLOČANJE PLINASTIH EMISIJ  1.1. Uvod
 
  V odstavku 1.2. ter na slikah 7 in 8 so podani podrobni opisi priporočenih sistemov za 
vzorčenje in analizo. Ker je mogoče z različnimi konfiguracijami doseči enake rezultate, se ne zahteva dosledna skladnost s slikama 7 in 8. Za pridobivanje dodatnih informacij in usklajevanje funkcij sestavnih sistemov se lahko uporabijo dodatni sestavni deli, kot so merilni instrumenti, ventili, elektromagneti, črpalke in stikala. Drugi sestavni deli, ki niso potrebni za vzdrževanje točnosti nekaterih sistemov, se lahko izločijo, če njihova izločitev temelji na dobri inženirski presoji.  
 
 
Slika 7 – Shema poteka v sistemu za analizo nerazredčenih izpušnih plinov CO, CO 2, NO x, HC L 375/152 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
(le ESC) 
 
 1.2. Opis analiznega sistema
 
 
Analizni sistem za ugotavljanje emisij v nerazredčenih (slika 7, le ESC) ali razredčenih (slika 8, ETC in ESC) izpušnih plinih je opisan na podlagi uporabe: 
 analizatorja HFID za merjenje ogljikovodikov; analizatorjev NDIR za merjenje ogljikovega monoksida in ogljikovega dioksida; analizatorja HCLD ali enakovrednega analizatorja za merjenje dušikovih oksidov;  
Za vse sestavine se lahko vzame vzorec z eno sondo za vzorčenje ali z dvema sondama za vzorčenje, ki sta nameščeni blizu skupaj in notranje razcepljeni na različne analizatorje. Paziti je treba, da sestavine izpuha (vključno z vodo in žveplovo kislino) na nobeni točki analiznega sistema ne kondenzirajo. 
 
 
 Slika 8
 – Shema poteka v sistemu za analizo razredčenih izpušnih plinov CO, CO2, NO x, HC 
(ETC, po izbiri za preskus ESC) 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/153
 
 1.2.1. Opisi k slikama 7 in 8 
 
EP izpušna cev 
 SP1 sonda za vzorčenje izpušnih plinov (le slika 7) 
 
Priporoča se statična sonda iz nerjavnega jekla z več luknjami, ki je na koncu zaprta. Notranji premer ne sme biti večji od notranjega premera cevi za prenos vzorcev. Debelina sten sonde ne sme biti večja od 1 mm. V sondi morajo biti najmanj 3 luknje v 3 različnih radialnih ravninah, ki so tako velike, da vzorčijo približno enak pretok. Sonda mora segati najmanj 80 % prečno v izpušno cev. Uporabi se lahko ena ali dve sondi.   
SP2 sonda za vzorčenje razredčenih izpušnih plinov HC (le slika 8) 
 
Sonda mora:  
tvoriti prvih 254 mm do 762 mm ogrevane cevi za prenos vzorcev HSL1; 
 
imeti notranji premer najmanj 5 mm; 
 
biti nameščena v tunelu za redčenje DT (glej sliko 20 odstavka 2.3.) na točki, kjer so zrak za redčenje in izpušni plini dobro premešani (tj. približno 10 premerov tunela v smeri toka od točke, kjer izpušni plini vstopajo v tunel za redčenje); 
 
biti dovolj (radialno) oddaljena od ostalih sond in od stene tunela, da nanjo ne morejo vplivati nikakršni valovi ali vrtinci; 
 
biti ogrevana tako, da se temperatura plinskega toka na izstopu iz sonde poveča na 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C). 
 
SP3  sonda za vzorčenje razredčenih izpušnih plinov CO, CO
2, NO x (le slika 8) 
 
Sonda mora:  
biti v isti ravnini kot SP 2; 
 
biti dovolj (radialno) oddaljena od ostalih sond in od stene tunela, da nanjo ne morejo vplivati nikakršni valovi ali vrtinci; 
 
biti po vsej dolžini izolirana in ogrevana najmanj na temperaturo 328 K (55 °C), da ne nastane kondenzacija vode. 
 
HSL1  ogrevana cev za prenos vzorcev L 375/154 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Cev za prenos vzorcev se uporablja za prenos vzorca plina od ene same sonde do razcepa/razcepov in HC analizatorja.  Cev za prenos vzorcev mora:  
imeti notranji premer najmanj 5 mm in največ 13,5 mm; 
 
biti iz nerjavnega jekla ali iz PTFE (politetrafluoretilena). 
 
vzdrževati temperaturo sten 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C), izmerjeno na vsakem, ločeno krmiljenem ogrevanem odseku, če je temperatura izpušnih plinov na sondi za vzorčenje enaka ali manjša od 463 K (190 °C); 
 
vzdrževati temperaturo sten večjo od 453 K (180 °C), če je temperatura izpušnih plinov na sondi za vzorčenje nad 463 K (190 °C); 
 
vzdrževati temperaturo plinov 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C) tik pred ogrevanim filtrom F2 in HFID; 
 
HSL2  ogrevana cev za prenos vzorcev NO
x 
 
Cev za prenos vzorcev mora:  
vzdrževati temperaturo sten od 328 K do 473 K (od 55 °C do 200 °C) do pretvornika C, če se uporabi hladilna kopel B, ter do analizatorja, če se hladilna kopel B ne uporablja. 
 
biti iz nerjavnega jekla ali iz PTFE (politetrafluoretilena). 
 
SL cev za prenos vzorcev CO in CO
2 
 
Cev mora biti iz PTFE (politetrafluoretilena) ali iz nerjavnega jekla. Lahko je ogrevana ali neogrevana.  
BK  vreča za vzorce ozadja (po izbiri; le slika 8) 
 
Za vzorčenje koncentracije ozadja.  
BG vreča za vzorce (po izbiri; slika 8 le CO in CO
2) 
 
Za vzorčenje koncentracije vzorcev.  
F1  ogrevani predfilter (po izbiri) 
 
Temperatura mora biti enaka kot pri HSL1.  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/155
F2  ogrevani filter 
 
Filter mora iz vzorca plinov pred analizatorjem izločati vse trdne delce. Temperatura mora biti enaka kot pri HSL1. Filter je treba zamenjati po potrebi.  
P  ogrevana črpalka za vzorčenje 
 
Črpalko je treba ogreti na temperaturo HSL1.  
HC  ogrevan plamensko-ionizacijski detektor  (HFID) za merjenje 
ogljikovodikov 
 
Temperaturo je treba vzdrževati v območju od 453 K do 473 K (180 °C do 200 °C).  
CO, CO
2 analizatorji za merjenje ogljikovega monoksida in ogljikovega dioksida po 
nedisperzni infrardeči spektroskopski metodi (NDIR) (po izbiri za določanje 
razmerja redčenja pri merjenju PT) 
 
NO analizator CLD ali HCLD za merjenje dušikovih oksidov 
 
Če se uporabi HCLD, ga je treba ohranjati v temperaturnem območju od 328 K do 
473 K (od 55 °C do 200 °C). 
 
C pretvornik 
 Pred analizo v CLD ali HCLD je treba za katalitično redukcijo NO
2 v NO uporabiti 
pretvornik.   
B hladilna kopel (po izbiri) 
 
Za hlajenje in kondenziranje vode iz vzorca izpušnih plinov. Temperaturo kopeli je treba z ledom ali hlajenjem vzdrževati med 273 K in 277 K (0 °C do 4 °C). Kopel ni obvezna, če analizator nima motenj zaradi vodne pare, kot je opredeljeno v odstavkih 1.9.1. in 1.9.2. Dodatka 5 Priloge 4. Če se voda odstranjuje s kondenzacijo, je treba spremljati temperaturo ali rosišče vzorčnega plina v lovilcu vode ali v smeri toka. Temperatura ali rosišče vzorčnega plina ne sme preseči 280 K (7 °C). Uporaba kemičnih sušilnih sredstev za odstranjevanje vode iz vzorca ni dovoljena.  
T1, T2, T3  temperaturni senzor 
 
Za spremljanje temperature plinskega toka.   
T4 temperaturni senzor 
 
Za spremljanje temperature pretvornika NO
2 – NO.  
 L 375/156 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
T5 temperaturni senzor 
 
Za spremljanje temperature hladilne kopeli.  
G1, G2, G3  manometer 
 
Za merjenje tlaka v ceveh za prenos vzorcev.  
R1, R2  regulator tlaka 
 
Za krmiljenje tlaka zraka ali goriva v HFID.  
R3, R4, R5  regulator tlaka 
 
Za krmiljenje tlaka v ceveh za prenos vzorcev ter pretoka do analizatorjev.  
FL1, FL2, FL3  merilnik pretoka 
 
Za spremljanje pretoka vzorca skozi obvodno cev.  
FL4 do FL6 merilnik pretoka (po izbiri) 
 
Za spremljanje stopnje pretoka skozi analizatorje. 
 
V1 do V5 preklopni ventil 
 Ustrezni ventili za preklapljanje med pretoki vzorca, kalibrirnega plina ali ničelnega plina v analizatorje.  
V6, V7 elektromagnetni ventil 
 
Za obvod pretvornika NO
2 – NO. 
 
V8 igelni ventil 
 
Za uravnoteženje toka skozi pretvornik NO 2 – NO C in obvod.  
 
V9, V10 igelni ventil 
 
Za reguliranje tokov v analizatorje.  
V11, V12  izpustna pipa (po izbiri) 
 
Za odvajanje kondenzata iz kopeli B.  
1.3. Analiza nemetanskih ogljikovodikov (NMHC) (le motorji na zemeljski plin)
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/157
 
1.3.1. Metoda s plinskim kromatografom (GC, slika 9) 
 Pri uporabi metode GC se vzorec z majhno izmerjeno prostornino vbrizga v analizno kolono, skozi katero ga nosi inertni nosilni plin. Na koloni se različni sestavni deli medsebojno ločijo glede na vrelišče, tako da iz nje uhajajo ob različnih časih. Potem gredo skozi detektor, ki odda električni signal, odvisen od njihove koncentracije. Ker taka analizna tehnika ni zvezna, se lahko uporablja le v povezavi z metodo vzorčenja v vreče iz odstavka 3.4.2. Dodatka 4 Priloge 4. 
 
Za NMHC je treba uporabiti avtomatiziran plinski kromatograf (GC) s plamensko-ionizacijskim detektorjem (FID). Izpušne pline je treba vzorčiti v vrečo za vzorce, iz katere se treba odvzeti del in vbrizgati v GC. V Porapakovi koloni se vzorec loči na dva dela (CH
4/zrak/CO in NMHC/CO 2/H 2O). Kolona z molekulnim sitom loči CH 4 od zraka 
in CO, preden gre v FID, kjer se izmeri njegova koncentracija. Celotni cikel, od vbrizga enega vzorca do vbrizga naslednjega, se lahko izvede v 30 s. NMHC se določi tako, da se koncentracija CH
4 odšteje od skupne koncentracije CH (glej odstavek 4.3.1. Dodatka 
2 Priloge 4). 
 
Slika 9 prikazuje značilen plinski kromatograf (GC), sestavljen za rutinsko določanje CH
4. Na podlagi dobre inženirske presoje se lahko uporabljajo tudi druge metode GC. 
 
 
 Slika 9
 – Shema poteka pri analizi metana (metoda GC) L 375/158 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Sestavni deli slike 9 
 
PC Porapakova  kolona 
 
Uporabi se Porapak N, 180/300 µm (zanka 50/80), dolžina 610 mm x notranji premer 2,16 mm, ki se mora pred prvo uporabo najmanj 12 ur kondicionirati z nosilnim plinom pri 423 K (150 °C).  
MSC kolona z molekulnim sitom 
 
Uporabiti je treba tip 13X, 250/350 µm (zanka 45/60), dolžina 1 220 mm x notranji premer 2,16 mm, ki se pred prvo uporabo najmanj 12 ur kondicionira z nosilnim plinom pri 423 K (150 °C).  
OV peč 
 
Za vzdrževanje kolon in ventilov pri enakomerni temperaturi, potrebni za delovanje analizatorja, in za kondicioniranje kolon pri 423 K (150 °C).  
SLP zanka vzorca 
 
Cev iz nerjavnega jekla z zadostno dolžino za približno 1 cm³ prostornine.  
P črpalka 
 
Za dovajanje vzorca v plinski kromatograf.  
D sušilnik 
 
Uporabiti je treba sušilnik z molekulnim sitom za odstranjevanje vode in drugih onesnaževal, ki bi lahko bila v nosilnem plinu.  
HC plamensko-ionizacijski detektor (FID) za merjenje koncentracije metana 
 V1 ventil za vbrizgavanje vzorca 
 
Za vbrizgavanje vzorca, odvzetega iz vreče za vzorce prek cevi za prenos vzorca (SL) na sliki 8. Imeti mora majhno mrtvo prostornino, biti neprepusten za plin in tak, da ga je mogoče ogreti na 423 K (150 °C).  
V3 preklopni ventil 
 
Za izbiro kalibrirnega plina, vzorca ali zapiranje.  
V2, V4, V5, V6, V7, V8 igelni ventil 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/159
 
Za nastavitev pretokov v sistemu.  
R1, R2, R3 regulator tlaka 
 
Za krmiljenje pretoka goriva (= nosilnega plina), vzorca ali zraka.  
FC pretočna kapilara 
 
Za krmiljenje stopnje zračnega pretoka v FID.  
G1, G2, G3 manometer 
 
Za krmiljenje pretoka goriva (= nosilnega plina), vzorca ali zraka.  
F1, F2, F3, F4, F5 filter 
 
Filtri iz sintrirane kovine za preprečevanje vstopa peska v črpalko ali merilni instrument.  
FL1 merilnik pretoka 
 
Za merjenje stopnje pretoka obvoda vzorca. 
 1.3.2. Metoda z izločevalnikom nemetanov (NMC, slika 10)  
Izločevalnik oksidira vse ogljikovodike razen CH
4 v CO 2 in H 2O, tako da FID ob 
prehodu vzorca skozi NMC zazna le CH 4. Če se uporabi vzorčenje v vreče, je treba na 
cev za prenos vzorca (SL) namestiti sistem za preusmeritev toka (glej sliko 8 odstavka 1.2.), s katerim lahko tok teče ali skozi ali okrog izločevalnika, v skladu z zgornjim delom slike 10. Pri merjenju NMHC je treba na FID opazovati in zabeležiti obe vrednosti (HC in CH
4). Če se uporabi integracijska metoda, je treba v HSL1 
namestiti NMC kot dodatni FID vzporedno z rednim detektorjem FID (glej sliko 8 odstavka 1.2.), v skladu s spodnjim delom slike 10. Pri merjenju NMHC je treba na obeh plamensko-ionizacijskih detektorjih (FID) opazovati in zabeležiti obe vrednosti (HC in CH
4). 
 
Izločevalnik je treba pred preskusom pri 600 K (327 °C) ali več opredeliti glede na njegov katalitični učinek na CH
4 in C 2H 6 pri vrednostih H 2O, ki so reprezentativne za 
razmere izpušnega toka. Znana morata biti rosišče in raven O 2 vzorčenega izpušnega 
toka. Treba je zabeležiti relativni odziv FID na CH 4  
(glej odstavek 1.8.2. Dodatka 5 Priloge 4). 
 L 375/160 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 
Slika 10  – Shema poteka pri analizi metana z izločevalnikom nemetanov (NMC) 
 
 
Sestavni deli slike 10  
NMC izločevalnik nemetanov 
 
Za oksidacijo vseh ogljikovodikov razen metana.  
HC ogrevan plamensko-ionizacijski detektor (HFID) 
 
Za merjenje koncentracije ogljikovodikov in CH
4. Temperaturo je treba vzdrževati v 
območju od 453 K do 473 K (180 °C do 200 °C). 
 
V1 preklopni ventil 
 Za izbiranje vzorca, ničelnega plina ali kalibrirnega plina. V1 je identičen V2 na sliki 8.  
V2, V3 elektromagnetni ventil 
 
Za obvod NMC.  
V4 igelni ventil 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/161
Za uravnoteženje toka skozi NMC in obvod. 
 
R1 regulator tlaka 
 
Za krmiljenje tlaka v cevi za vzorčenje ter pretoka do HFID. R1 je identičen z R3 na sliki 8.  
FL1 merilnik pretoka 
 
Za merjenje stopnje pretoka odvoda vzorca. FL1 je identičen FL1 na sliki 8. 
 2. REDČENJE IZPUŠNIH PLINOV IN DOLOČANJE DELCEV  2.1. Uvod
 
 
V odstavkih 2.2., 2.3. in 2.4. ter na slikah od 11 do 22 so podani podrobni opisi priporočenih sistemov za redčenje in vzorčenje. Ker je mogoče z različnimi konfiguracijami doseči enakovredne rezultate, se ne zahteva dosledna skladnost s temi slikami. Za pridobivanje dodatnih informacij in usklajevanje funkcij sestavnih sistemov se lahko uporabijo dodatni sestavni deli, kot so merilni instrumenti, ventili, elektromagneti, črpalke in stikala. Drugi sestavni deli, ki niso potrebni za vzdrževanje točnosti nekaterih sistemov, se lahko izločijo, če njihova izločitev temelji na dobri inženirski presoji.  
 2.2. Sistem redčenja z delnim tokom
 
 Na slikah 11 do 19 je opisan sistem redčenja, ki temelji na redčenju dela izpušnega toka. Razcepitev izpušnega toka in proces redčenja, ki sledi, je mogoče izvesti z različnimi tipi sistemov redčenja. Za zbiranje delcev, ki sledi, se skozi sistem za vzorčenje delcev pošljejo celotni razredčeni izpušni plini ali le del razredčenih izpušnih plinov (slika 21odstavka 2.4.). Prvo metodo imenujemo celotno vzorčenje, drugo pa delno vzorčenje. 
 
Izračun razmerja redčenja je odvisen od tipa uporabljenega sistema. Priporočajo se naslednji tipi: 
 
Izokinetični sistemi (sliki 11, 12) 
 
Pri teh sistemih se tok v cev za prenos vzorca glede hitrosti in/ali tlaka plinov ujema s tokom celotnega izpuha, kar zahteva nemoten in enoten tok izpušnih plinov pri sondi za vzorčenje. To se običajno doseže z uporabo resonatorja in ravnega dela cevi v smeri proti toku od točke odvzema vzorca. Potem se na podlagi lahko izmerljivih vrednosti, kot je npr. premer cevi, izračuna razcepitveno razmerje. Opomniti je treba, da se izokineza uporablja le za ujemanje pogojev pretoka in ne za ujemanje velikosti razdelitve. Slednje ponavadi ni potrebno, ker so delci dovolj majhni, da lahko sledijo tokovnicam izpušnih plinov. L 375/162 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Sistemi s krmiljenim pretokom z merjenjem koncentracije (slike 13 do17) 
 
Pri teh sistemih se vzorec od toka celotnega izpuha odvzame z nastavitvijo pretoka 
zraka za redčenje in skupnega pretoka izpušnih plinov. Razmerje redčenja se določi iz koncentracije sledilnih plinov kot npr. CO
2 ali NO x, ki se postopno pojavljajo v izpuhu 
motorja. Izmeri se koncentracija v razredčenih izpušnih plinih in v zraku za redčenje, medtem ko se lahko koncentracija nerazredčenih izpušnih plinov izmeri ali neposredno ali na podlagi pretoka goriva in enačbe za ravnotežje ogljika, če je sestava goriva znana. Sisteme je mogoče krmiliti z izračunanim razmerjem redčenja (slike 13, 14) ali s tokom v cevi za prenos vzorca (sliki 12, 13, 14). 
 
Sistemi s krmiljenim pretokom z merjenjem pretoka (sliki 18, 19) 
 
Pri teh sistemih se vzorec od toka celotnega izpuha odvzame z nastavitvijo pretoka zraka za redčenje in skupnega pretoka izpušnih plinov. Razmerje redčenja se določi iz razlike med obema stopnjama pretoka. Predpisana je točna kalibracija merilnikov pretoka v odvisnosti drug od drugega, ker lahko relativna velikost obeh stopenj pretoka povzroči večje pogreške pri višjih razmerjih redčenja (15 in več). Pretok se krmili zelo enostavno z ohranjanjem konstantne stopnje pretoka razredčenih izpušnih plinov in po potrebi s spreminjanjem stopnje pretoka zraka za redčenje.  
 
Pri uporabi sistemov redčenja z delnim tokom je treba paziti, da se izognemo možnim težavam izgube delcev v cevi za prenos vzorca z zagotovitvijo, da se iz izpuha motorja odvzame reprezentativni vzorec in da je določeno razmerje delitve. Opisani sistemi ta kritična področja upoštevajo. 
 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/163
Slika 11  – Sistem redčenja z delnim tokom z izokinetično sondo in delnim 
vzorčenjem (krmiljenje SB) 
 
 
Izokinetična sonda za vzorčenje ISP pošilja nerazredčene izpušne pline iz izpušne cevi EP po cevi za prenos vzorca TT v tunel za redčenje DT. Tipalo diferenčnega tlaka DPT meri razliko tlakov izpušnih plinov med izpušno cevjo in vstopom v sondo. Ta signal se prenaša v krmilnik pretoka FC1, ki krmili sesalno puhalo SB, da na konici sonde vzdržuje diferenčni tlak nič. V teh razmerah sta hitrosti izpušnih plinov v EP in ISP identični, in je pretok skozi ISP in TT konstanten (razcepljen) del pretoka izpušnih plinov. Razmerje delitve se določi iz prerezov EP in ISP. Stopnja pretoka zraka za redčenje se meri z napravo za merjenje pretoka FM1. Razmerje redčenja se izračuna iz stopnje pretoka zraka za redčenje in razmerja delitve.  
 L 375/164 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 
 
Slika 12  – Sistem redčenja z delnim tokom z izokinetično sondo in delnim 
vzorčenjem (krmiljenje PB) 
  
Izokinetična sonda za vzorčenje ISP pošilja nerazredčene izpušne pline iz izpušne cevi EP po cevi za prenos vzorca TT v tunel za redčenje DT. Tipalo diferenčnega tlaka DPT meri razliko tlakov izpušnih plinov med izpušno cevjo in vstopom v sondo. Ta signal se prenaša v krmilnik pretoka FC1, ki krmili tlačno puhalo SB, da na konici sonde vzdržuje diferenčni tlak nič. To se izvede z odvzemom majhnega dela zraka za redčenje, katerega stopnja pretoka je že bila izmerjena z napravo za merjenje pretoka FM1, in s polnjenjem tega dela s pnevmatsko zaslonko v TT. V teh razmerah sta hitrosti izpušnih plinov v EP in ISP identični in pretok skozi ISP in TT je konstanten (razcepljen) del pretoka izpušnih plinov. Razmerje delitve se določi iz prerezov EP in ISP. Sesalno puhalo SB sesa zrak za redčenje skozi DT, FM1 pa meri stopnjo pretoka zraka za redčenje na vstopu v DT. Razmerje redčenja se izračuna iz stopnje pretoka zraka za redčenje in razmerja delitve. 
  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/165
 
 
Slika 13  – Sistem redčenja z delnim tokom z merjenjem koncentracije CO 2 ali 
NO x in delnim vzorčenjem 
 
 
Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT prenašajo v tunel za redčenje DT. Z analizatorjem/analizatorji EGA se izmeri koncentracija sledilnega plina (CO
2 ali NO x) v nerazredčenih in razredčenih 
izpušnih plinih ter v zraku za redčenje. Ti signali se prenašajo v krmilnik pretoka FC2, ki krmili tlačno puhalo PB ali sesalno puhalo SB, da vzdržuje želeno razmerje delitve in razmerje redčenja v DT. Razmerje redčenja se izračuna iz koncentracije sledilnega plina v nerazredčenih izpušnih plinih, v razredčenih izpušnih plinih in v zraku za redčenje. L 375/166 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 
 
Slika 14  – Sistem redčenja z delnim tokom z merjenjem koncentracije CO 2, 
ravnotežja ogljika in s celotnim vzorčenjem 
 
 
Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT prenašajo v tunel za redčenje DT. Z analizatorjem/analizatorji EGA se izmeri koncentracija CO
2 v razredčenih izpušnih plinih in v zraku za redčenje. Signali 
CO 2 in pretoka goriva G FUEL se prenašajo ali v krmilnik pretoka FC2 ali v krmilnik 
pretoka FC3 sistema za vzorčenje delcev (glej sliko 21). FC2 krmili tlačno puhalo PB, FC3 pa črpalko za vzorčenje P (glej sliko 21), s čimer naravnavata tokove v sistem in iz njega tako, da se v DT ohranja želeno razmerje delitve in razmerje redčenja izpušnih plinov. Razmerje redčenja se izračuna iz koncentracije CO
2 in G FUEL z domnevnim 
ravnotežjem ogljika. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/167
 
 
 
Slika 15  – Sistem redčenja z delnim tokom z enojno venturijevo cevjo, merjenjem 
koncentracije in z delnim vzorčenjem 
 
 
Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT zaradi negativnega tlaka, ki ga v DT ustvarja venturijeva cev, prenašajo v tunel za redčenje DT. Stopnja pretoka plinov skozi TT je odvisna od izmenjave impulzov na območju venturijeve cevi, zato nanjo vpliva absolutna temperatura plinov na izstopu iz TT. Posledica tega je, da razcepitev izpušnih plinov za dano stopnjo pretoka v tunelu ni konstantna in je razmerje redčenja pri manjši obremenitvi nekoliko nižje kot pri večji obremenitvi. Z analizatorjem/analizatorji izpušnih plinov EGA se izmeri koncentracija sledilnih plinov (CO
2 ali NO x) v 
nerazredčenih izpušnih plinih, v razredčenih izpušnih plinih ter v zraku za redčenje, iz izmerjenih vrednosti pa se izračuna razmerje redčenja. L 375/168 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 
 
Slika 16  – Sistem redčenja z delnim tokom z dvojno venturijevo cevjo ali dvema 
zaslonkama, merjenjem koncentracije in z delnim vzorčenjem 
 
 
Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT z delilnikom toka, ki vsebuje vrsto zaslonk in venturijevih cevi, prenašajo v tunel za redčenje DT. Prva (FD1) je v EP, druga (FD2) v TT. Poleg tega sta potrebna dva ventila za krmiljenje tlaka (PCV1 in PCV2), ki s krmiljenjem protitlaka v EP in tlaka v DT vzdržujeta konstantno cepljenje izpušnih plinov. PCV1 je v smeri toka od SP v EP, PCV2 pa med tlačnim puhalom PB in DT. Z analizatorjem/analizatorji izpušnih plinov EGA se izmeri koncentracija sledilnih plinov (CO
2 ali NO x) v 
nerazredčenih izpušnih plinih, v razredčenih izpušnih plinih ter v zraku za redčenje. Potrebna je za preverjanje razcepitve izpušnih plinov in se lahko uporabi za naravnavanje PCV1 in PCV2 za natančno krmiljenje razcepitve. Razmerje redčenja se izračuna iz koncentracije sledilnih plinov. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/169
 
 
 
 Slika 17
 – Sistem redčenja z delnim tokom s cepitvijo na več cevi, merjenjem 
koncentracije in z delnim vzorčenjem 
  
Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP prenašajo v tunel za redčenje DT skozi cev za prenos vzorca TT z delilnikom toka FD3, ki ga sestavlja več cevi enake velikosti (enak premer, dolžina in krivinski polmer), nameščenih v EP. Izpušni plini so skozi eno od teh cevi privedeni v DT, skozi ostale cevi pa se izpušni plini prenašajo skozi dušilno komoro DC. Tako je razcepitev izpušnih plinov določena s skupnim številom cevi. Stalno krmiljenje cepitve zahteva diferenčni tlak nič med DC in izstopom iz TT, ki se izmeri s tipalom diferenčnega tlaka DPT. Diferenčni tlak nič se doseže tako, da se v DT pri izstopu iz TT vbrizga svež zrak. Z analizatorjem/analizatorji izpušnih plinov EGA se izmeri koncentracija sledilnih plinov (CO
2 ali NO x) v nerazredčenih izpušnih plinih, v 
razredčenih izpušnih plinih ter v zraku za redčenje. Potrebna je za preverjanje razcepitve izpušnih plinov in se lahko uporabi za krmiljenje stopnje pretoka vbrizganega zraka za natančno krmiljenje razcepitve. Razmerje redčenja se izračuna iz koncentracije sledilnih plinov. 
 L 375/170 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 
Slika 18  – Sistem redčenja z delnim tokom s krmiljenjem pretoka in celotnim 
vzorčenjem 
 
 
Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT prenašajo v tunel za redčenje DT. Skupni pretok skozi tunel se naravna s krmilnikom pretoka FC3 in s črpalko za vzorčenje P sistema za vzorčenje delcev (glej sliko 18). Pretok zraka za redčenje se krmili s krmilnikom pretoka FC2, ki lahko kot ukazne signale za želeno razcepitev izpušnih plinov uporablja G
EXHW , G AIRW 
ali G FUEL (G izpuh, G zrak ali G gorivo). Pretok vzorca v DT je razlika med skupnim pretokom 
in pretokom zraka za redčenje. Stopnja pretoka zraka za redčenje se meri z napravo za merjenje pretoka FM1, stopnja skupnega pretoka pa z napravo za merjenje pretoka FM3 sistema za vzorčenje delcev (glej sliko 21). Razmerje redčenja se izračuna iz teh dveh stopenj pretoka. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/171
 
 
Slika 19  – Sistem redčenja z delnim tokom s krmiljenjem pretoka in z delnim 
vzorčenjem 
 
 
Nerazredčeni izpušni plini se iz izpušne cevi EP skozi sondo za vzorčenje SP in cev za prenos vzorca TT prenašajo v tunel za redčenje DT. Razcepitev izpušnih plinov in pretok v DT se krmilita s krmilnikom pretoka FC2, ki ustrezno uravnava pretok (ali število vrtljajev ) tlačnega puhala PB ter sesalnega puhala SB, kot je ustrezno. To je mogoče, ker je vzorec, odvzet s sistemom vzorčenja delcev, vrnjen v DT. Kot ukazni signali za FC2 se lahko uporabijo G
EXHW , G AIRW ali G FUEL (G izpuh, G zrak ali G gorivo). 
Stopnja pretoka zraka za redčenje se meri z napravo za merjenje pretoka FM1, skupni pretok pa z napravo za merjenje pretoka FM2. Razmerje redčenja se izračuna iz teh dveh stopenj pretoka. L 375/172 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
2.2.1. Sestavni deli slik 11 do 19 
 
EP izpušna cev 
 
Izpušna cev je lahko izolirana. Za zmanjšanje toplotne vztrajnosti izpušne cevi se priporoča razmerje debelina/premer 0,015 ali manj. Uporaba prožnih odsekov mora biti omejena na razmerje dolžina/premer 12 ali manj. Zavojev mora biti čim manj, da se prepreči odlaganje zaradi vztrajnosti. Če sistem vključuje dušilnik zvoka preskusne naprave, je lahko tudi dušilnik zvoka izoliran. 
 
Pri izokinetičnem sistemu izpušna cev ne sme imeti kolen, zavojev in nenadnih sprememb premera vsaj 6 premerov cevi v smeri proti toku in 3 premere cevi v smeri toka od konice sonde. Hitrost izpušnih plinov v območju vzorčenja mora biti večja od 10 m/s, razen v prostem teku. Nihanja tlaka izpušnih plinov v povprečju ne smejo presegati ±500 Pa. Morebitni ukrepi za zmanjšanje nihanj tlaka, razen uporabe izpušnega sistema na podvozju vozila (skupaj z dušilnikom zvoka in napravami za naknadno obdelavo), ne smejo spreminjati zmogljivosti motorja niti povzročati odlaganja delcev. 
 
Pri sistemih brez izokinetične sonde se priporoča ravna cev 6 premerov cevi v smeri proti toku in 3 premere cevi v smeri toka od konice sonde. 
 
SP sonda za vzorčenje (slike 10, 14, 15, 16, 18, 19) 
 
Najmanjši notranji premer mora biti 4 mm. Najmanjše razmerje med premerom izpušne cevi in sonde mora biti 4. Sonda mora biti odprta cev na središčni črti izpušne cevi, ki gleda v smeri proti toku, ali sonda z več luknjami iz slike 5 odstavka 1.2.1.  
 
ISP izokinetična sonda za vzorčenje (sliki 11, 12) 
 
Izokinetično sondo za vzorčenje je treba namestiti na središčno črto izpušne cevi tako, da je usmerjena proti toku, kjer so na odseku EP izpolnjeni pogoji pretoka, zasnovana pa mora biti tako, da zagotavlja sorazmeren vzorec nerazredčenih izpušnih plinov. Najmanjši notranji premer mora biti 12 mm. 
 
Za izokinetično cepitev izpušnih plinov je potreben regulirni sistem, ki med EP in ISP vzdržuje diferenčni tlak nič. Pod temi pogoji je hitrost izpušnih plinov v EP in ISP enaka, masni pretok skozi ISP pa je konstanten del pretoka izpušnih plinov. ISP mora biti povezana s tipalom diferenčnega tlaka DPT. Krmiljenje, ki med EP in ISP zagotavlja diferenčni tlak nič, se zagotovi s krmilnikom pretoka FC1.  
 
FD1, FD2 delilnik toka (slika 16) 
 
V izpušni cevi EP in v cevi za prenos vzorca TT je nameščen komplet venturijevih cevi ali zaslonk, ki zagotavlja sorazmeren vzorec nerazredčenih izpušnih plinov. Za sorazmerno cepitev je potreben regulirni sistem, ki je sestavljen iz dveh ventilov za 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/173
krmiljenje tlaka PCV1 in PCV2 ter regulira tlak v EP in DT. 
 
FD3 delilnik toka (slika 17) 
 
V izpušni cevi EP je nameščen komplet cevi (enota z več cevmi), ki zagotavlja 
sorazmeren vzorec nerazredčenih izpušnih plinov. Ena od cevi izpušne pline dovaja v tunel za redčenje DT, druge cevi pa izpušne pline odvajajo v dušilno komoro DC. Cevi morajo biti enake velikosti (enak premer, dolžina, krivinski polmer), tako da je razcepitev izpušnih plinov odvisna od skupnega števila cevi. Za sorazmerno cepitev je potreben regulirni sistem, ki med izstopom iz enote z več cevmi v DC in izstopom iz TT vzdržuje diferenčni tlak nič. Pod temi pogoji je hitrost izpušnih plinov v EP in FD3 sorazmerna, pretok skozi TT pa je konstanten del pretoka izpušnih plinov. Obe točki morata biti povezani s tipalom diferenčnega tlaka DPT. S krmilnikom pretoka FC1 je omogočeno krmiljenje, ki zagotavlja diferenčni tlak nič. 
 
EGA analizator izpušnih plinov (slike 13, 14, 15, 16, 17) 
 
Lahko se uporabljajo analizatorji CO
2 ali NO x (pri metodi ugotavljanja ravnotežja 
ogljika le CO 2). Analizatorje je treba kalibrirati enako kot analizatorje za merjenje 
plinastih emisij. Za določanje razlik koncentracije se lahko uporablja en ali več analizatorjev. Točnost merilnih sistemov mora biti taka, da je točnost G
EDFW, i v 
območju ±4 %. 
 
TT cev za prenos vzorca (slike 11 do 19) 
 
Cev za prenos vzorca mora:  
 
biti čim krajša, vendar ne daljša od 5 m; 
 
imeti enak ali večji premer, kot je premer sonde, vendar ne večjega od 25 mm; 
 
izstopati na središčni črti tunela za redčenje in biti usmerjen v smeri toka. 
 Če je cev dolga 1 m ali manj, mora biti izolirana z materialom, ki ima največjo toplotno prevodnost 0,05 W/m*K, radialna debelina izolacije pa mora ustrezati premeru sonde. Če je cev daljša od 1 m, mora biti izolirana in ogrevana na najmanjšo temperaturo sten 523 K (250 °C). 
 
DPT tipalo diferenčnega tlaka (slike 11, 12, 17) 
 
Tipalo diferenčnega tlaka mora zajemati območje ±500 Pa ali manj. 
 
FC1 krmilnik pretoka (slike 11, 12, 17) 
 
Pri izokinetičnih sistemih (sliki 11, 12) je potreben krmilnik pretoka za vzdrževanje diferenčnega tlaka nič med EP in ISP. Krmiljenje se lahko izvaja s:  L 375/174 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
krmiljenjem števila vrtljajev ali pretoka sesalnega puhala SB in z ohranjanjem 
konstantnega števila vrtljajev ali pretoka tlačnega puhala PB v posameznem načinu (slika 11) ali 
 
naravnavanjem sesalnega puhala SB na konstanten masni pretok razredčenih izpušnih plinov in s krmiljenjem pretoka tlačnega puhala PB ter s tem pretoka vzorca izpušnih plinov v območju na koncu cevi za prenos vzorca TT (slika 12). 
 
Pri sistemu s krmiljenjem tlaka preostali pogrešek v krmilni zanki ne sme presegati ±3 Pa. Nihanja tlaka v tunelu za redčenje v povprečju ne smejo presegati ±250 Pa. 
 
Pri sistemu z več cevmi (slika 17) je krmilnik pretoka potreben za sorazmerno razcepitev izpušnih plinov za vzdrževanje diferenčnega tlaka nič med izstopom iz enote z več cevmi in izstopom iz TT. Prilagoditev se izvede s krmiljenjem stopnje pretoka zraka, vbrizganega v DT na izstopu iz TT.  
 
PCV1, PCV2 ventil za krmiljenje tlaka (slika 16) 
 
Pri sistemu z dvojno venturijevo cevjo ali z dvojno zaslonko sta za sorazmerno razcepitev pretoka potrebna dva ventila za krmiljenje tlaka, ki krmilita protitlak v EP in tlak v DT. Ventila je treba namestiti v smeri toka od SP v EP ter med PB in DT. 
 
DC dušilna komora (slika 17) 
 
Na izstopu iz enote z več cevmi je treba namestiti dušilno komoro, da se čim bolj zmanjša nihanje tlaka v izpušni cevi EP. 
 
VN venturijeva cev (slika 15) 
 
Venturijeva cev je v tunelu za redčenje DT nameščena zato, da ustvarja negativen tlak v območju izstopa iz cevi za prenos vzorca TT. Stopnja pretoka plinov skozi TT se določa z izmenjavo impulzov v območju venturijeve cevi in je v osnovi sorazmerna stopnji pretoka tlačnega puhala PB, ki povzroča konstantno razmerje redčenja. Ker na izmenjavo impulzov vplivata temperatura na izstopu iz TT ter razlika v tlaku med EP in DT, je dejansko razmerje redčenja nekoliko nižje pri manjši obremenitvi kot pri večji obremenitvi. 
 
FC2 krmilnik pretoka (slike 13, 14, 18, 19, po izbiri) 
 
Krmilnik pretoka se lahko uporablja za krmiljenje pretoka tlačnega puhala PB in/ali sesalnega puhala SB. Lahko je priključen na izpuh, na polnilni zrak ali na signale pretoka goriva in/ali na diferenčne signale CO
2 ali NO x. 
Kadar se uporablja dovod stisnjenega zraka (slika 18), FC2 neposredno krmili pretok zraka. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/175
FM1 merilnik pretoka (slika 11, 12, 18, 19) 
 
Plinomer ali drugi merilni instrumenti pretoka za merjenje zraka za redčenje. FM1 ni 
obvezen, če je tlačno puhalo PB kalibrirano za merjenje pretoka. 
 
FM2 merilnik pretoka (slika 19) 
 
Plinomer ali drugi merilni instrumenti pretoka za merjenje razredčenih izpušnih plinov. FM2 ni obvezen, če je sesalno puhalo SB kalibrirano za merjenje pretoka. 
 
PB tlačno puhalo (slike. 11, 12, 13, 14, 15, 16, 19) 
 
Za krmiljenje stopnje pretoka zraka za redčenje se na krmilnik pretoka FC1 ali FC2 lahko priključi tlačno puhalo PB. PB ni potrebno, če se uporablja dušilna loputa. Če je PB kalibrirano, se lahko uporablja za merjenje pretoka zraka za redčenje. 
 
SB sesalno puhalo (slike 11, 12, 13, 16, 17, 19) 
 
Le pri sistemih za delno vzorčenje. Če je SB kalibrirano, se lahko uporablja za merjenje pretoka razredčenih izpušnih plinov. 
 
DAF filter zraka za redčenje (slike 11 do 19) 
 
Priporoča se filtriranje zraka za redčenje in izločevanje oglja, da se iz ozadja odstranijo ogljikovodiki. Na zahtevo proizvajalca motorja je treba zrak za redčenje vzorčiti v skladu z dobro inženirsko prakso, da se določijo ravni delcev v ozadju, ti pa se potem lahko odštejejo od izmerjenih vrednosti v razredčenih izpušnih plinih. 
 
DT tunel za redčenje (slike 11 do 19) 
 
Tunel za redčenje: 
 
– mora biti dovolj dolg, da se izpušni plini in zrak za redčenje v vrtinčastem toku povsem premešajo; 
 
– mora biti izdelan iz nerjavnega jekla in imeti: 
 
/square4 za tunele za redčenje z notranjim premerom, večjim od 75 mm, razmerje debelina/premer 0,025 ali manj; 
 
/square4 za tunele za redčenje z notranjim premerom, enakim ali manjšim od 75 mm, nazivno debelino najmanj 1,5 mm; 
 
– mora imeti za delno vzorčenje premer najmanj 75 mm; 
 
– je priporočljivo, da ima za celotno vzorčenje premer najmanj 25 mm; L 375/176 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
– se lahko z neposrednim ogrevanjem ali predogrevanjem zraka za redčenje ogreje na 
temperaturo sten največ 325 K (52 °C), če temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za redčenje ne preseže 325 K (52 °C);  
 
– je lahko izoliran.  
 
Izpušni plini iz motorja morajo biti temeljito premešani z zrakom za redčenje. Pri sistemih za delno vzorčenje je treba ob začetku uporabe kakovost mešanja preveriti s profilom CO
2 v tunelu pri delujočem motorju (najmanj štiri enakomerno razmaknjene 
merilne točke). Po potrebi se lahko uporabi mešalna zaslonka. 
 
Opomba : Če je temperatura okolja v bližini tunela za redčenje (DT) pod 293 K (20 °C), 
je treba s previdnostnimi ukrepi preprečiti izgubo delcev na hladnih stenah tunela za redčenje. Zato se priporoča ogrevanje in/ali izoliranje tunela v zgoraj navedenih mejah. 
 
Pri velikih obremenitvah motorja se lahko tunel ohlaja z neagresivnimi sredstvi, npr. z ventilatorjem, dokler temperatura hladilnega sredstva ni pod 293 K (20 °C). 
 
HE izmenjevalnik toplote (sliki 16, 17) 
 
Izmenjevalnik toplote mora biti dovolj zmogljiv, da na vstopu v sesalno puhalo SB ohranja temperaturo v območju ±11 K povprečne delovne temperature, izmerjene med preskusom.  
 2.3. Sistem redčenja s celotnim tokom
 
 
Na sliki 20 je opisan sistem redčenja, ki temelji na redčenju celotnega izpuha z uporabo koncepta vzorčenja s konstantno prostornino (Constant Volume Sampling, CVS). Izmeriti je treba skupno prostornino mešanice izpušnih plinov in zraka za redčenje. Uporabi se lahko sistem PDP ali CFV. 
 
Za zbiranje delcev, ki sledi, se skozi sistem za vzorčenje delcev pošlje vzorec razredčenih izpušnih plinov (sliki 21 in 22 odstavka 2.4.). Če se to izvaja neposredno, se imenuje enojno redčenje. Če se vzorec ponovno razredči v sekundarnem tunelu za redčenje, se to imenuje dvojno redčenje. To velja takrat, ko z enojnim redčenjem ni mogoče izpolniti zahteve o temperaturi na dotoku v filter. Čeprav je dvojni sistem redčenja delni sistem redčenja, je opisan kot sprememba sistema za vzorčenje delcev v sliki 22 odstavka 2.4., ker ima večino delov skupnih s tipičnim sistemom za vzorčenje delcev. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/177
 
 
Slika 20  – Sistem redčenja s celotnim tokom 
 
Celotni nerazredčeni izpušni plini se v tunelu za redčenje DT premešajo z zrakom za 
redčenje. Stopnja pretoka razredčenih izpušnih plinov se izmeri ali s črpalko s prisilnim pretokom za natančno odvzemanje vzorcev PDP ali z venturijevo cevjo s kritičnim pretokom CFV. Za sorazmerno vzorčenje delcev in za določanje pretoka se lahko uporabi izmenjevalnik toplote HE ali elektronska kompenzacija pretoka EFC. Ker določanje mase delcev temelji na skupnem pretoku razredčenih izpušnih plinov, razmerja redčenja ni treba izračunavati. 
  2.3.1. Sestavni deli slike 20  
EP izpušna cev 
 
Dolžina izpušne cevi od izhoda izpušnega kolektorja motorja, izstopa iz turbopuhala ali od naprave za naknadno obdelavo izpušnih plinov do tunela za redčenje ne sme biti večja od 10 m. Če je izpušna cev v smeri toka od izpušnega kolektorja motorja, izstopa iz turbopuhala ali od naprave za naknadno obdelavo izpušnih plinov daljša od 4 m, je treba izolirati vse cevi, daljše od 4 m, razen merilnika dima izpušnih plinov, če je vgrajen v izpušni sistem. Radialna debelina izolacije mora biti vsaj 25 mm. Toplotna prevodnost izolacijskega materiala, izmerjena pri 673 K, ne sme biti večja od 0,1 W/mK. Za zmanjšanje toplotne vztrajnosti izpušne cevi se priporoča razmerje debelina/premer 0,015 ali manj. Uporaba prožnih odsekov mora biti omejena na razmerje dolžina/premer 12 ali manj. 
 
PDP črpalka s prisilnim pretokom za natančno odvzemanje vzorcev 
 
PDP meri skupni pretok razredčenih izpušnih plinov iz števila obratov črpalke ter njene L 375/178 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
delovne prostornine. PDP ali sistem za polnjenje zraka za redčenje ne sme umetno 
zniževati protitlaka v izpušnem sistemu. Statični protitlak izpušnih plinov, izmerjen, ko sistem PDP deluje, mora ostati v območju ±1,5 kPa statičnega tlaka, izmerjenega pri enakem številu vrtljajev in obremenitvi motorja, ko PDP ni priključena. Temperatura mešanice plinov tik pred PDP mora biti v območju ±6 K povprečne delovne temperature, izmerjene med preskusom, če se ne uporablja kompenzacija pretoka. Kompenzacija pretoka se lahko uporabi le, če temperatura na vstopu v PDP ne presega 323 K (50 °C). 
 
CFV venturijeva cev s kritičnim pretokom 
 
CFV meri skupni pretok razredčenih izpušnih plinov pri pretoku pod pogoji nasičenja (pri kritičnem pretoku). Statični protitlak izpušnih plinov, izmerjen, ko sistem PDP deluje, mora ostati v območju ±1,5 kPa statičnega tlaka, izmerjenega pri enakem številu vrtljajev in obremenitvi motorja, ko CFV ni priključena. Temperatura mešanice plinov tik pred CFV mora biti v območju ±11 K povprečne delovne temperature, izmerjene med preskusom, če se ne uporablja kompenzacija pretoka. 
 
HE izmenjevalnik toplote (po izbiri, če se uporablja EFC) 
 
Izmenjevalnik toplote mora biti dovolj zmogljiv, da ohranja temperaturo v zgoraj predpisanih mejah. 
 
EFC elektronska kompenzacija pretoka (po izbiri, če se uporablja HE) 
 
Če se temperatura na vstopu v PDP ali v CFV ne ohranja v zgoraj navedenih mejah, je za zvezno merjenje stopnje pretoka in krmiljenje sorazmernega vzorčenja v sistemu za vzorčenje delcev potreben sistem za kompenzacijo pretoka. Zato se za korekcijo stopnje pretoka vzorca skozi filtre za vzorce v sistemu za vzorčenje delcev (glej sliki 21, 22 odstavka 2.4.) ustrezno uporabljajo signali zvezno izmerjene stopnje pretoka. 
 
DT tunel za redčenje 
 
Tunel za redčenje: 
 
– mora imeti dovolj majhen premer, da nastane vrtinčast tok (Reynoldsovo število je večje od 4 000) in biti dovolj dolg, da se izpušni plini in zrak za redčenje povsem premešajo; uporabi se lahko mešalna zaslonka; 
 
– mora pri enojnem sistemu za redčenje imeti premer najmanj 460 mm; 
 
– mora pri dvojnem sistemu za redčenje imeti premer najmanj 210 mm; 
 
– je lahko izoliran. 
 
Izpušni plini iz motorja morajo biti na točki vstopa v tunel za redčenje usmerjeni v 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/179
smeri toka in temeljito premešani. 
 
Če se uporablja enojno redčenje, se vzorec iz tunela za redčenje prenese v sistem za 
vzorčenje delcev (slika 21 odstavka 2.4.). PDP ali CFV mora imeti zadostno pretočno zmogljivost, da se razredčeni izpušni plini tik pred primarnim filtrom za delce ohranjajo pri temperaturi, manjši ali enaki 325 K (52 °C). 
 
Če se uporablja dvojno redčenje, se vzorec iz tunela za redčenje prenese v sekundarni tunel za redčenje, kjer se redči naprej, potem pa pošlje skozi filtre za vzorčenje (slika 22 odstavka 2.4.). PDP ali CFV mora imeti zadostno pretočno zmogljivost, da se razredčeni izpušni plini tik pred primarnim filtrom za delce ohranjajo pri temperaturi, manjši ali enaki 464 K (191 °C). Pretočna zmogljivost PDP ali CFV mora biti zadostna, da se tok razredčenih izpušnih plinov v DT tik pred primarnim filtrom za vzorce ohranja pri temperaturi, manjši ali enaki 325 K (52 °C). 
 
DAF filter zraka za redčenje 
 
Priporoča se filtriranje zraka za redčenje in izločevanje oglja, da se iz ozadja odstranijo ogljikovodiki. Na zahtevo proizvajalca motorja je treba zrak za redčenje vzorčiti v skladu z dobro inženirsko prakso, da se določijo ravni delcev v ozadju, ti pa se potem lahko odštejejo od izmerjenih vrednosti v razredčenih izpušnih plinih. 
 
PSP sonda za vzorčenje delcev 
 
Sonda je vodilni del cevi za prenos delcev PTT in 
 
mora biti usmerjena proti toku in nameščena na točki, kjer so zrak za redčenje in izpušni plini dobro premešani (tj. na središčni črti tunela za redčenje DT, približno 10 premerov tunela v smeri toka od točke, kjer izpušni plini vstopajo v tunel za redčenje);  mora imeti notranji premer najmanj 12 mm;  se lahko z neposrednim ogrevanjem ali s predogrevanjem zraka za redčenje ogreje na temperaturo sten največ 325 K (52 °C), če temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za redčenje ne presega 325 K (52 °C);   je lahko izolirana.  
 2.4. Sistem za vzorčenje delcev  
Sistem za vzorčenje delcev je potreben za zbiranje delcev na filtru. Pri redčenju z delnim tokom s skupnim vzorčenjem, ki je sestavljen iz pošiljanja celotnega vzorca razredčenih plinov skozi filtre, tvori sistem redčenja (sliki 14, 18 odstavka 2.2.) in vzorčenja navadno integrirano enoto. Pri redčenju z delnim tokom z delnim vzorčenjem ali redčenju s celotnim tokom, ki je sestavljen iz pošiljanja le dela razredčenih izpušnih plinov skozi filtre, sistema redčenja (slike 11, 12, 13, 15, 16, 17, 19 odstavka 2.2.; L 375/180 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
slika 20 odstavka 2.3.) in vzorčenja navadno tvorita dve različni enoti.  
 
V tem pravilniku je dvojni sistem redčenja (slika 22) v sistemu redčenja s celotnim 
tokom posebna sprememba tipičnega sistema za vzorčenje delcev, kot je prikazan na sliki 21. Dvojni sistem redčenja vključuje vse pomembne dele sistema za vzorčenje delcev, kot so posode za filtre in črpalka za vzorčenje, ter dodatno nekaj značilnosti redčenja, kot je npr. dovajanje zraka za redčenje in sekundarni tunel za redčenje. 
  
Da bi se izognili morebitnemu vplivu na krmilne zanke, se priporoča, da črpalka za vzorce teče skozi celoten postopek preskušanja. Pri metodi z enojnim filtrom je treba uporabiti sistem obvoda, ki pošilja vzorec skozi filtre za vzorčenje ob želenih časih. Vpliv postopka preklapljanja na krmilne zanke mora biti čim bolj zmanjšan. 
 
 
 
Slika 21  – Sistem za vzorčenje delcev 
  
Iz tunela za redčenje DT sistema za redčenje z delnim ali s celotnim tokom se skozi sondo za vzorčenje delcev PSP in cevi za prenos delcev PTT s črpalko za vzorčenje P odvzame vzorec razredčenih izpušnih plinov. Vzorec se pošlje skozi posodo/posode za filter FH, ki vsebuje/vsebujejo filtre za vzorčenje delcev. Stopnja pretoka vzorca se krmili s krmilnikom pretoka FC3. Če se uporablja elektronska kompenzacija pretoka EFC (glej sliko 20), se kot ukazni signal za FC3 uporabi pretok razredčenih izpušnih plinov.  
  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/181
 
 
  
Slika 22
 – Dvojni sistem redčenja (le pri sistemu s celotnim tokom) 
 
Iz tunela za redčenje DT sistema redčenja s celotnim tokom se skozi sondo za vzorčenje delcev PSP in cevi za prenos delcev PTT vzorec razredčenih izpušnih plinov prenese v sekundarni tunel za redčenje SDT, kjer se ponovno razredči. Potem se vzorec pošlje skozi posodo/posode za filter FH, ki vsebuje/vsebujejo filtre za vzorčenje delcev. Stopnja pretoka zraka za redčenje je običajno konstantna, medtem ko se stopnja pretoka vzorca krmili s krmilnikom pretoka FC3. Če se uporablja elektronska kompenzacija pretoka EFC (glej sliko 20), se kot ukazni signal za FC3 uporabi pretok razredčenih izpušnih plinov.  
 2.4.1. Sestavni deli slik 21 in 22  
PTT cev za prenos vzorcev (sliki 21, 22) 
 
Cev za prenos vzorcev ne sme biti daljša od 1020 mm in mora, če je le mogoče, imeti najmanjšo mogočo dolžino. Kadar je ustrezno (npr. pri sistemih za delno vzorčenje pri redčenju z delnim tokom in pri sistemih redčenja s celotnim tokom), je treba vključiti dolžino sond za vzorčenje (SP, ISP ali PSP, glej odstavka 2.2. in 2.3.).  
 
Mere veljajo za: 
 
sistem za delno vzorčenje pri redčenju z delnim tokom in za enojni sistem redčenja s celotnim tokom, od konice sonde (SP, ISP ali PSP) do posode za filter; 
 
sistem za celotno vzorčenje pri redčenju z delnim tokom, od konca tunela za redčenje do posode za filter;  dvojni sistem redčenja s celotnim tokom, od konice sonde (PSP) do sekundarnega tunela za redčenje. 
 Cev za prenos vzorca: 
 L 375/182 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
se lahko z neposrednim ogrevanjem ali predogrevanjem zraka za redčenje ogreje na 
temperaturo sten največ 325 K (52 °C), če temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za redčenje ne presega 325 K (52 °C);   
 
je lahko izolirana.  
 
SDT sekundarni tunel za redčenje (slika 22) 
 
Sekundarni tunel za redčenje mora imeti premer najmanj 75 mm in biti dovolj dolg, da dvojno razredčeni vzorec ostane v njem najmanj 0,25 sekunde. Posodo za primarni filter FH je treba namestiti v območju 300 mm od izstopa iz SDT. 
 
Sekundarni tunel za redčenje:  
se lahko z neposrednim ogrevanjem ali predogrevanjem zraka za redčenje ogreje na temperaturo sten največ 325 K (52 °C), če temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za redčenje ne presega 325 K (52 °C)l; 
 
je lahko izoliran. 
 
FH posoda/posode za filter (sliki 21, 22) 
 
Za primarni in sekundarni filter se lahko uporablja eno ohišje ali dve ločeni ohišji. Izpolnjene morajo biti zahteve iz odstavka 4.1.3. Dodatka 4 Priloge 4. 
 
Posoda/posode za filter: 
 
se lahko z neposrednim ogrevanjem ali predogrevanjem zraka za redčenje ogreje/ogrejejo na temperaturo sten največ 325 K (52 °C), če temperatura zraka pred uvajanjem izpušnih plinov v tunel za redčenje ne presega 325 K (52 °C);   
 
je/so lahko izolirana/izolirane.  
 
P črpalka za vzorčenje (sliki 21, 22) 
 
Črpalka za vzorčenje delcev mora biti nameščena dovolj daleč od tunela, da ostaja temperatura vhodnih plinov konstantna (±3 K), če se ne uporablja korekcija pretoka s FC3.  
DP črpalka zraka za redčenje (slika 22) 
 
Črpalka zraka za redčenje mora biti nameščena tako, da se sekundarni zrak za redčenje, 
če ni predogrevan, dovaja pri temperaturi 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/183
FC3 krmilnik pretoka (sliki 21, 22) 
 
Za kompenziranje stopnje pretoka delcev glede na nihanja temperature in protitlaka na 
poti vzorca je treba uporabiti krmilnik pretoka, če ni na voljo noben drug način. Krmilnik pretoka se zahteva, če je uporabljena elektronska kompenzacija pretoka EFC (glej sliko 20). 
 
FM3 merilnik pretoka (sliki 21, 22) 
 
Plinomer ali merilne instrumente pretoka delcev je treba namestiti dovolj daleč od črpalke za vzorčenje P, da ostane temperatura vhodnega plina, če ni uporabljena korekcija pretoka s FC3, konstantna (±3 K). 
 
FM4 merilnik pretoka (slika 22) 
 
Plinomer ali merilne instrumente pretoka zraka za redčenje je treba namestiti tako, da ostane temperatura vhodnega plina pri 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). 
 
BV kroglasti ventil (po izbiri) 
 
Notranji premer kroglastega ventila ne sme biti manjši od notranjega premera cevi za prenos delcev PTT, čas preklopa pa ne krajši od 0,5 sekunde. 
 
Opomba
: Če je temperatura okolja v bližini PSP, PTT, SDT in FH pod 293 K (20 °C), 
je treba preprečiti izgube delcev na hladnih stenah teh delov. Zato se priporoča ogrevanje in/ali izoliranje teh delov v mejah, podanih v ustreznih opisih. Prav tako se priporoča, da med vzorčenjem temperatura na dotoku v filter ni nižja od 293 K (20 °C).  
 
Pri velikih obremenitvah motorja se lahko zgoraj navedeni deli hladijo z neagresivnimi sredstvi, kot je npr. ventilator, dokler temperatura hladilnega sredstva ni pod 293 K (20 °C). 
 3. DOLOČANJE DIMLJENJA  3.1. Uvod
 
 
V odstavkih 3.2. in 3.3. ter na slikah 23 in 24 so podani podrobni opisi priporočenih sistemov za merjenje motnosti. Ker je mogoče doseči enakovredne rezultate z različnimi konfiguracijami, se ne zahteva dosledna skladnost s slikama 23 in 24. Za pridobivanje dodatnih informacij in usklajevanje funkcij sestavnih sistemov se lahko uporabijo dodatni sestavni deli, kot so merilni instrumenti, ventili, elektromagneti, črpalke in stikala. Drugi sestavni deli, ki niso potrebni za vzdrževanje točnosti nekaterih sistemov, se lahko izločijo, če njihova izločitev temelji na dobri inženirski presoji. L 375/184 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Načelo merjenja je, da se svetloba prenaša skozi določeno dolžino merjenega dima, 
delež vpadne svetlobe, ki doseže sprejemnik, pa se uporabi za oceno zamračitvenih lastnosti medija. Merjenje dimljenja je odvisno od konstrukcije aparata in se lahko izvaja v izpušni cevi (vrstni merilnik motnosti v celotnem toku), na koncu izpušne cevi (končni merilnik motnosti v celotnem toku) ali z odvzemanjem vzorca iz izpušne cevi (merilnik motnosti v delnem toku). Za določanje koeficienta absorpcije svetlobe iz signala motnosti mora proizvajalec merilnika motnosti navesti dolžino optične poti merila. 
 
3.2. Merilnik motnosti v celotnem toku
 
 
Uporabita se lahko dva splošna tipa merilnika motnosti v celotnem toku (slika 23). Pri vrstnem merilniku motnosti se meri motnost celotnega dima v izpušni cevi. Pri tem tipu merilnika motnosti je dejanska dolžina optične poti funkcija konstrukcije merilnika motnosti.  Pri končnem merilniku motnosti se meri motnost celotnega izpušnega dima, ko ta izstopa iz izpušne cevi. Pri tem tipu merilnika motnosti je dejanska dolžina optične poti funkcija konstrukcije izpušne cevi in razdalje med koncem izpušne cevi ter merilnikom motnosti. 
   
 
   
Slika 23
 – Merilnik motnosti v celotnem toku 
  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/185
3.2.1. Sestavni deli slike 23 
 
EP izpušna cev 
 
Pri vrstnem merilniku motnosti se premer izpušne cevi ne sme spreminjati v območju 3 premerov izpušne cevi pred ali za merilnim območjem. Če je premer merilnega območja večji od premera izpušne cevi, se priporoča cev, ki pred merilnim območjem postopoma konvergira.  
 
Pri končnem merilniku motnosti mora imeti zadnjih 0,6 m izpušne cevi krožni presek in ne sme imeti kolen ali zavojev. Konec izpušne cevi mora biti ravno odrezan. Merilnik 
motnosti je treba namestiti središčno na tok izpušnih plinov v območju 25 ± 5 mm od 
konca izpušne cevi.  
 
OPL dolžina optične poti 
 
Dolžina z dimom zamračene optične poti med svetlobnim virom merilnika motnosti in 
sprejemnikom, po potrebi korigirana za neenakomernost zaradi stopnje spreminjanja gostote in učinka obrobnih plasti. Dolžino optične poti mora proizvajalec merilnika motnosti navesti ob upoštevanju morebitnih ukrepov proti osajenosti (npr. splakovanje z zrakom). Če dolžina optične poti ni na voljo, jo je treba določiti v skladu z odstavkom 11.6.5. ISO IDS. Za pravilno določitev dolžine optične poti se zahteva najmanjša hitrost izpušnih plinov 20 m/s.  
 
LS svetlobni vir 
 Svetlobni vir mora biti žarnica z žarilno nitko z barvo temperature v območju od 2 800 do 3 250 K ali zelena svetleča dioda (LED) s temensko spektralno vrednostjo med 550 in 570 nm. Svetlobni vir mora biti zaščiten proti osajenju s sredstvi, ki na dolžino optične poti ne vplivajo prek meja, ki jih je postavil proizvajalec.  
LD detektor svetlobe 
 
Detektor svetlobe mora biti fotocelica ali fotodioda (po potrebi s filtrom). Če je svetlobni vir žarnica, mora imeti sprejemnik v območju od 550 do 570 nm največjo spektralno občutljivost podobno kot pri krivulji občutljivosti človeškega očesa (največja občutljivost), pod 430 nm in nad 680 nm pa biti v območju manj kot 4 % te največje občutljivosti. Detektor svetlobe mora biti zaščiten proti osajenju s sredstvi, ki na dolžino optične poti ne vplivajo prek meja, ki jih je postavil proizvajalec.  
CL kolimator 
 
Izstopna svetloba se kolimira v svetlobni pramen z največjim premerom 30 nm. Žarki svetlobnega snopa morajo biti vzporedni, z dovoljenim odstopanjem od optične osi za 3 °.  L 375/186 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
T1 temperaturni senzor (po izbiri) 
 
Med preskusom se lahko spremlja temperatura izpušnih plinov.   
3.3. Merilnik motnosti v delnem toku
 
 Pri merilniku motnosti v delnem toku (slika 24) se iz izpušne cevi odvzame reprezentativni vzorec izpušnih plinov in pošlje po cevi za prenos vzorca v merilno komoro. Pri tem tipu merilnika motnosti je dejanska dolžina optične poti funkcija konstrukcije merilnika motnosti. Odzivni časi, navedeni v nadaljevanju, veljajo za najmanjšo stopnjo pretoka merilnika motnosti, ki jo določi proizvajalec merilnega instrumenta. 
 
 
  
Slika 24
 – Merilnik motnosti v delnem toku 
  3.3.1. Sestavni deli slike 24  
EP izpušna cev 
 Izpušna cev mora biti od konice sonde ravna najmanj 6 premerov cevi v smeri proti toku in 3 premere cevi v smeri s tokom.  
SP sonda za vzorčenje 
 
Sonda za vzorčenje mora biti odprta cev, ki je usmerjena proti toku, na ali ob središčni črti izpušne cevi. Oddaljenost od stene izpušne cevi mora biti najmanj 5 mm. Premer 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/187
sonde mora zagotavljati reprezentativno vzorčenje in zadosten pretok skozi merilnik 
motnosti.   
TT cev za prenos vzorca 
 
Cev za prenos vzorca:   
mora biti čim krajša in mora ob vstopu v merilno komoro zagotavljati temperaturo 
izpušnih plinov 373 ± 30 K (100 °C ± 30 °C); 
 
mora imeti temperaturo sten zadosti višjo od rosišča izpušnih plinov, da se prepreči 
kondenzacija;  
 
mora po vsej dolžini imeti enak premer kot sonda za vzorčenje; 
 
mora imeti pri najmanjšem pretoku skozi merilni instrument odzivni čas krajši od 0,05 s, določeno glede na odstavek 5.2.4. Dodatka 4 Priloge 4;  
 
ne sme bistveno vplivati na največjo koncentracijo dima.  
 
FM merilnik pretoka 
 
Merilni instrument pretoka za zaznavanje pravilnega pretoka v merilno komoro. Največjo in najmanjšo stopnjo pretoka mora določiti proizvajalec merilnega instrumenta in morata biti takšni, da sta izpolnjeni zahtevi o odzivnem času TT in dolžini optične poti. Naprava za merjenje pretoka je lahko nameščena v bližini črpalke za vzorčenje P, če se uporablja.  
MC merilna komora 
 
Merilna komora mora imeti neodbojno notranjo površino ali enakovredno optično okolje. Škodljivi vpliv razpršene svetlobe na detektor zaradi notranjih odbojev ali učinkov razprševanja je treba čim bolj zmanjšati.   Tlak plinov v merilni komori se od atmosferskega tlaka ne sme razlikovati za več kot 0,75 kPa. Če konstrukcija tega ne omogoča, je treba odčitke merilnika motnosti pretvoriti na atmosferski tlak.   Temperatura sten merilne komore se nastavi na območje od 343 K (70 °C) do 373 K 
(100 °C) ± 5 K, v vsakem primeru pa zadosti nad rosiščem izpušnih plinov, da se 
prepreči kondenzacija. Merilna komora mora biti opremljena z ustreznimi napravami za 
merjenje temperature.   L 375/188 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
OPL dolžina optične poti 
 
Dolžina z dimom zamračene optične poti med svetlobnim virom merilnika motnosti in sprejemnikom, po potrebi korigirana za neenakomernost zaradi stopnje spreminjanja gostote in učinka obrobnih plasti. Dolžino optične poti mora proizvajalec merilnika motnosti navesti ob upoštevanju morebitnih ukrepov proti osajenosti (npr. splakovanje z zrakom). Če dolžina optične poti ni na voljo, jo je treba določiti v skladu z odstavkom 11.6.5 ISO IDS 11614.  
LS svetlobni vir 
 
Svetlobni vir mora biti žarnica z žarilno nitko z barvno temperature v območju od 2 800 do 3 250 K ali zelena svetleča dioda (LED) s temensko spektralno vrednostjo med 550 in 570 nm. Svetlobni vir mora biti zaščiten proti osajenju s sredstvi, ki na dolžino optične poti ne vplivajo prek meja, ki jih je postavil proizvajalec.  
LD detektor svetlobe 
 
Detektor svetlobe mora biti fotocelica ali fotodioda (po potrebi s filtrom). Če je svetlobni vir žarnica, mora imeti sprejemnik v območju od 550 do 570 nm največjo spektralno občutljivost podobno kot pri krivulji občutljivosti človeškega očesa (največja občutljivost), pod 430 nm in nad 680 nm pa biti v območju manj kot 4 % te največje občutljivosti. Detektor svetlobe mora biti zaščiten proti osajenju s sredstvi, ki na dolžino optične poti ne vplivajo prek meja, ki jih je postavil proizvajalec.  
CL kolimator 
 
Izstopna svetloba se kolimira v svetlobni pramen z največjim premerom 30 nm. Žarki svetlobnega snopa morajo biti vzporedni, z dovoljenim odstopanjem od optične osi za 3°.  
T1 temperaturni senzor 
 
Za spremljanje temperature izpušnih plinov na vstopu v merilno komoro.   
P črpalka za vzorčenje (po izbiri) 
 
Za prenos vzorčnih plinov skozi merilno komoro se lahko v smeri toka od merilne komore uporabi črpalka za vzorčenje. 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/189
Priloga 5  
 
TEHNIČNE ZNAČILNOSTI REFERENČNEGA GORIVA ZA MOTORJE NA 
KOMPRESIJSKI VŽIG, PREDPISANEGA ZA HOMOLOGACIJSKE PRESKUSE IN PREVERJANJE SKLADNOSTI PROIZVODNJE 
 1. DIZELSKO GORIVO
(1) 
 
Parameter Enota Mejne vrednosti(1)Preskusna metoda(2) 
 Objava 
  najnižja najvišja   
Cetansko število(3)   52 54 ISO 5165  1998(4) 
Gostota pri 15 °C  kg/m3 833 837 ISO 3675  1995 
Destilacija:       
– 50 %  °C 245  ISO 3405  1998 
– 95 %  °C 345 350 ISO 3405  1998 
– Vrelišče °C --- 370 ISO 3405  1998 
Plamenišče  °C 55 --- EN 27719  1993 
Sposobnost filtra CFPP 
(Cold Filter Plugging Point)  °C --- –5 EN 116  1981 
Viskoznost pri 40 °C  mm²/s 2,5 3,5 EN-ISO 3104  1996 
Policiklični aromatični 
ogljikovodiki  % m/m 3,0 6,0 IP 391(*) 1995 
Vsebnost žvepla
 (5) mg/kg --- 300 pr. EN-ISO/DIS 14596  1998(4) 
Korozija bakra   --- 1 EN-ISO 2160  1995 
Ostanki ogljika po 
Conradsonu (10 % DR) % m/m --- 0,2 EN-ISO 10370   
Vsebnost pepela  % m/m --- 0,01 EN-ISO 6245  1995 
Vsebnost vode  % m/m --- 0,05 EN-ISO 12937  1995 
Nevtralizacijsko število 
(močna kislina)  mg --- 0,02 ASTM D 974-95  1998(4) 
Stabilnost oksidacije(6) mg/ ml --- 0,025 EN-ISO 12205  1996 
 (1)  Če je treba izračunati toplotno učinkovitost motorja ali vozila, se lahko kalorična 
vrednost izračuna iz naslednjih podatkov: 
  Specifična energija (kalorična vrednost) (neto) v MJ/kg = (46,423 – 8,792d² + 3,170d) 
(1 – (x + y + s)) + 9,420s – 2,499x 
 L 375/190 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
  če je: 
   d = gostota pri 15 °C,    x = masni delež vode (% deljeno s 100),   y = masni delež pepela (% deljeno s 100),   s = masni delež žvepla (% deljeno s 100).  (2)  Vrednosti, navedene v specifikaciji, so „prave vrednosti“. Pri ugotavljanju njihovih 
mejnih vrednosti so bile uporabljene določbe standarda ISO 4259, Naftni izdelki – Določanje in uporaba natančnih podatkov v zvezi s preskusnimi metodami, pri določanju najnižje vrednosti pa je bila upoštevana najmanjša razlika 2R nad nič; pri določanju najvišje in najnižje vrednosti je najmanjša razlika 4R (R = obnovljivost). Ne glede na ta ukrep, ki je potreben iz statističnih razlogov, si mora proizvajalec goriva prizadevati za ničelno vrednost, če je najvišja vrednost 2R, in povprečno vrednost pri najvišji in najnižji mejni vrednosti. Če je treba razjasniti vprašanje, ali gorivo izpolnjuje zahteve po specifikaciji, je treba uporabiti določbe standarda ISO 4259. 
 (3)  Območje cetanskih števil ni v skladu z zahtevo, da je najmanjše območje 4R. Vseeno pa 
se pri morebitnem sporu med dobaviteljem in uporabnikom goriva pri reševanju spora lahko uporabijo določbe standarda ISO 4259, pod pogojem, da se namesto ene same meritve raje izvede dovolj ponovnih meritev, da se doseže predpisana natančnost. 
 Mesec objave bo dodan pravočasno.  Sporočiti je treba dejansko vsebnost žvepla v gorivu, uporabljenem za preskus. Razen tega mora imeti referenčno gorivo, ki se uporabi za homologacijo vozila ali motorja glede na mejne vrednosti iz vrstice B tabele v odstavku 5.2.1. tega pravilnika, največjo vsebnost žvepla 50 ppm.   Čeprav je stabilnost oksidacije nadzorovana, je verjetno, da bo čas skladiščenja omejen. V zvezi s pogoji skladiščenja in življenjsko dobo se je treba posvetovati z dobaviteljem. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/191
2. ETANOL ZA DIZELSKE MOTORJE(1) 
 
Mejne vrednosti(2) Parameter Enota najnižja najvišja Preskusna metoda(3)
Alkohol, masa % m/m  92,4 - ASTM D 5501  
Drugi alkoholi v skupnem 
alkoholu poleg etanola, masa % m/m - 2 ASTM D 5501  
Gostota pri 15 °C  kg/m3 795 815 ASTM D 4052  
Vsebnost pepela  % m/m  0,001 ISO 6245  
Plamenišče  °C 10  ISO 2719  
Kislost, izračunana kot ocetna kislina % m/m - 0,0025 ISO 1388-2  
Nevtralizacijsko število (močna kislina) KOH mg/1 - 1  
Barva glede na barvno 
lestvico - 10 ASTM D 1209  
Ostanek po sušenju pri 
100 °C mg/kg  15 ISO 759  
Vsebnost vode  % m/m  6,5 ISO 760  
Aldehidi, izračunani kot ocetna 
kislina % m/m  0,0025 ISO 1388-4  
Vsebnost žvepla  mg/kg - 10 ASTM D 5453  
Estri, izračunani kot 
etilacetat % m/m - 0,1 ASTM D 1617  
 (1) Etanolskemu gorivu se lahko dodajo dodatki za višji cetan po specifikaciji proizvajalca 
motorja. Največja dopustna količina je 10 % m/m. 
 (2) Vrednosti, navedene v specifikaciji, so „prave vrednosti“. Pri ugotavljanju nji hovih mejnih 
vrednosti so bile uporabljene določbe standarda ISO 4259, „Naftni izdelki – Določanje in uporaba natančnih podatkov v zvezi s preskusnimi metodami“, pri določanju najnižje vrednosti pa je bila upoštevana najmanjša razlika 2R nad nič; pri določanju najvišje in najnižje vrednosti je najmanjša razlika 4R (R = obnovljivost). Ne glede na ta ukrep, ki je potreben iz tehničnih razlogov, si mora proizv ajalec goriva prizadevati za ničelno vrednost, 
če je najvišja vrednost 2R, in povprečno vrednos t pri najvišji in najnižji mejni vrednosti. Če 
je treba razjasniti vprašanje, ali gorivo iz polnjuje zahteve po speci fikaciji, je treba uporabiti 
določbe standarda ISO 4259. 
 (3) Enakovredne metode  ISO bodo spre jete, ko bodo izdane za vse zgoraj navedene značilnosti. 
  
__________ L 375/192 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Priloga 6  
 
TEHNIČNE ZNAČILNOSTI REFERENČNEGA GORIVA ZEMELJSKEGA PLINA, 
PREDPISANEGA ZA HOMOLOGACIJSKE PRESKUSE IN PREVERJANJE SKLADNOSTI 
PROIZVODNJE 
 
 Vrsta:  ZEMELJSKI PLIN (NG) 
  Na evropskem trgu sta na voljo dve vrsti goriv:   – goriva H, med katera sodita skrajni referenčni gorivi GR in G23;  – goriva L, med katera sodita skrajni referenčni gorivi G23 in G25.    Značilnosti referenčnih goriv GR, G23 in G25 so povzete v spodnji tabeli:  
Referenčno gorivo GR 
 
Značilnosti Enote Osnova Mejne vrednosti  Preskusna metoda  
   najnižja najvišja  
Sestava:      
metan %-mol 87 84 89  
etan %-mol 13 11 15  
Razlika (*) %-mol - - 1 ISO 6974  
Vsebnost žvepla  mg/m3 (**) - - 10 ISO 6326-5  
 
(*) Inertni plini +C 2+. 
(**) Vrednost se določi pri standardnih pogojih (293,2 K (20 °C) in 101,3 kPa). 
 
Referenčno gorivo G23  
 
Značilnosti Enote Osnov Mejne vrednosti Preskusna metoda  
   najnižj najvišja  
      
Sestava:      
metan %-mol 92,5 91,5 93,5  
Razlika (*) %-mol - - 1 ISO 6974  
N 2 %-mol 7,5 6,5 8,5  
Vsebnost žvepla  mg/m3 (**) - - 10 ISO 6326-5  
 
(*) Inertni plini (ki se razlikujejo od N 2) +C 2/C 2+. 
(**) Vrednost se določi pri standardnih pogojih (293,2 K (20 °C) in 101,3 kPa. 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/193
 
Referenčno gorivo G25  
 
Značilnosti Enote Osnov Mejne vrednosti  Preskusna metoda  
   najnižj najvišja  
Sestava:      
metan %-mol 86 84 88  
Razlika (*) %-mol - - 1 ISO 6974  
N 2 %-mol 14 12 16  
Vsebnost žvepla  mg/m3 (**) - - 10 ISO 6326-5  
 
(*) Inertni plini (ki se razlikujejo od N 2) +C 2/C 2+. 
(**) Vrednost se določi pri standardnih pogojih (293,2 K (20 °C) in 101,3 kPa. 
 
_________ L 375/194 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Priloga 7  
 
Vrsta:  UTEKOČINJENI NAFTNI PLIN (LPG) 
 
Parameter Enota Mejne 
vrednostigoriva 
A Mejne 
vrednostigoriva 
B Preskusna 
metoda 
  najnižja  najvišja najnižja najvišja  
Oktansko število po 
motorni metodi  92,5(1)  92,5  EN 589 
Priloga B 
Sestava:       
vsebnost C3  % vol 48 52 83 87  
vsebnost C4  % vol 48 52 13 17 ISO 7941  
nenasičeni 
ogljikovodiki  % vol  12  14  
ostanki uparjanja  mg/kg  50  50 NFM 41015 
skupna vsebnost žvepla ppm teže(1)  50  50 EN 24260 
vodikov sulfid  ---  nič   nič  ISO 8819 
korozija bakrenega traku merilni doseg  razred 1  razred 1 ISO 6251(2) 
voda pri 0 °C   prosto  prosto vizualen 
pregled 
 (1) Vrednost se določi pri standardnih pogojih 293,2 K (20 °C) in 101,3 kPa.  (2) S to metodo ni mogoče natančno določiti prisotnosti korozivnih material ov, če vzorec vsebuje 
antikorozijska sredstva ali druge kemikalije, ki zmanjšujejo korozivnost vzorca na bakreni trak. Zato je dodajanje takih spojin z edinim namenom vplivanja na preskusno metodo prepovedano. 
________  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/195
Priloga 8  
 
PRIMER POSTOPKA IZRAČUNAVANJA 
 
1.  PRESKUS ESC  1.1.  Plinaste emisije
 
   V nadaljevanju so podani merilni podatki za izračunavanje rezultatov v 
posameznih načinih. V tem primeru se CO in NO
x merita na suhi osnovi, HC pa 
na vlažni osnovi. Koncentracija HC je podana z ekvivalentom propana (C3) in jo je treba pomnožiti s 3, da dobimo ekvivalent C1. Za druge načine je postopek izračunavanja enak.  
 
P 
(kW) T
a 
(K) H a 
(g/kg) G EXH 
(kg) G AIRW 
(kg) G FUEL 
(kg) HC 
(ppm) CO 
(ppm) NO x 
(ppm) 
82,9 294,8 7,81 563,38 545,29 18,09 6,3 41,2 495 
     Izračun korekcijskega faktorja iz suhega v vlažno K
W,r (odstavek 4.2. Dodatka 1 
Priloge 4): 
 
  F FH = 
⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛+29 , 54509 , 181969 , 1 = 1,9058 in K W2 = () 81 , 7 608 , 1 100081 , 7 608 , 1
∗ +∗ = 0,0124 
 
  K W,r = 9239 , 0 0124 , 006 , 54109 , 189058 , 1 1 = −⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛∗ −  
 
  Izračun vlažnih koncentracij:    CO  = 41,2 * 0,9239 = 38,1 ppm   NO
x  = 495 * 0,9239 = 457 ppm 
   Izračun korekcijskega faktorja vlažnosti NO
x K H,D (odstavek 4.3. Dodatka 1 
Priloge 4): 
   A = 0,309 * 18,09/541,06 – 0,0266  = –0,0163   B = –0,209 * 18,09/541,06 + 0,00954  = 0,0026  
9625 , 0) 298 8 , 294 ( 0026 , 0 ) 71 , 10 81 , 7 ( 0163 , 0 11
, =− ∗ + − ∗ −=D H K  
 L 375/196 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
  Izračun stopenj masnih pretokov emisij (odstavek 4.4. Dodatka 1 Priloge 4): 
 
  NO x = 0,001587 * 457 * 0,9625 * 563,38 = 393,27 g/h, 
  CO  = 0,000966 * 38,1 * 563,38 = 20,735 g/h,   HC  = 0,000479 * 6,3 * 3 * 563,38 = 5,100 g/h.    Izračun specifičnih emisij (odstavek 4.5. Dodatka 1 Priloge 4):    Naslednji primer izračuna je podan za CO; postopek izračunavanja je enak tudi 
za druge sestavine. 
   Stopnje masnih pretokov emisij za posamezne načine se pomnožijo z ustreznimi 
vplivnimi (utežnimi) faktorji, kot je nakazano v odstavku 2.7.1. Dodatka 1 Priloge 4, in seštejejo, rezultat pa je srednja vrednost masnih pretokov emisij skozi ves cikel: 
    CO = (6,7 * 0,15) + (24,6 * 0,08) + (20,5 * 0,10) + (20,7 * 0,10) + (20,6 * 
0,05) + (15,0 * 0,05) + (19,7 * 0,05) + (74,5 * 0,09) + (31,5 * 0,10) + (81,9 * 0,08) + (34,8 * 0,05) + (30,8 * 0,05) + (27,3 * 0,05) = 30,91 g/h  
    Moč motorja v posameznih načinih se pomnoži z ustreznimi vplivnimi 
(utežnimi) faktorji, kot je nakazano v odstavku 2.7.1. Dodatka 1 Priloge 4, in sešteje, rezultat pa je srednja moč v ciklu: 
    P(n) = (0,1 * 0,15) + (96,8 * 0,08) + (55,2 * 0,10) + (82,9 * 0,10) + (46,8 * 
0,05) + (70,1 * 0,05) + (23,0 * 0,05) +(114,3 * 0,09) + (27,0 * 0,10) + (122,0 * 0,08) + (28,6 * 0,05) + (87,4 * 0,05) + (57,9 * 0,05) = 60,006 kW 
  
006 , 6091 , 30= CO  = 0,515 g/kWh 
    Izračun specifične emisije NO
x v naključni točki (odstavek 4.6.1. Dodatka 1 
Priloge 4): 
   Predpostavlja se, da so bile v naključni točki ugotovljene naslednje vrednosti:     n
Z   = 1 600 min–1, 
  M Z   = 495 Nm, 
  NO x mass,Z  = 487,9 g/h (izračunano po prejšnjih formulah), 
  P(n) Z   = 83 kW, 
  NO x,Z   = 487,9/83 = 5,878 g/kWh. 
   Določanje vrednosti emisije iz preskusnega cikla (odstavek 4.6.2. Dodatka 1 
Priloge 4): 
 
  Predpostavlja se, da so vrednosti v vseh štirih načinih pri ESC naslednje: 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/197
 
n RT n SU E R E S E T E U M R M S M T M U 
1 368 1 785 5,943 5,565 5,889 4,973 515 460 681 610 
 
 E TU = 5,889 + (4,973 – 5,889) * (1 600–1 368)/(1 785–1 368) = 5,377 g/kWh 
 E RS = 5,943 + (5,565 – 5,943) * (1 600–1 368)/(1 785–1 368) = 5,732 g/kWh 
 M TU = 681 + (601 – 681) * (1 600–1 368)/(1 785–1 368) = 641,3 Nm 
 M RS = 515 + (460 – 515) * (1 600–1 368)/(1 785–1 368) = 484,3 Nm 
  E
Z = 5,732 + (5,377 – 5,732) * (495 – 484,3)/(641,3 – 484,3) = 5,708 g/kWh 
  Primerjava emisijskih vrednosti NO
x (odstavek 4.6.3. Dodatka 1 Priloge 4): 
  NO
x diff = 100 * (5,878 – 5,708)/5,708 = 2,98 % 
 1.2. Emisije delcev
 
  Merjenje delcev temelji na načelu vzorčenja delcev skozi ves cikel, medtem ko se 
vzorec in stopnje pretoka (MSAM in GEDF) določajo med posameznimi načini. Izračun GEDF je odvisen od uporabljenega sistema. V nadaljevanju sta kot primera uporabljena sistem z merjenjem CO2 in metodo ravnotežja ogljika ter sistem z merjenjem pretoka. Kadar se uporabi sistem redčenja s celotnim tokom, se GEDF meri neposredno z opremo CVS.  
  Izračun GEDF (odstavka 5.2.3. in 5.2.4. Dodatka 1 Priloge 4):   Predpostavijo se naslednji merilni podatki v načinu 4. Tudi za druge načine je 
postopek izračunavanja enak.  
 
G
EXH 
(kg/h) G FUEL 
(kg/h) G DILW 
(kg/h) G TOTW 
(kg/h) CO 2D 
(%) CO 2A 
(%) 
334,02 10,76 5,4435 6,0 0,657 0,040 
  a) metoda ravnotežja ogljika  
G
EDFW = 040 , 0 657 , 076 , 10 5 , 206
−∗ = 3 601,2 kg/h 
  b) metoda merjenja pretoka  
q = 
) 4435 , 5 0 , 6 (0 , 6
− = 10,78 
  G
EDFW = 334,02 * 10,78 = 3 600,7 kg/h 
 L 375/198 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 Izračun stopnje masnega pretoka (odstavek 5.4. Dodatka 1 Priloge 4): 
  Stopnje pretoka G
EDFW pri posameznih načinih se pomnožijo z ustreznimi vplivnimi 
(utežnimi) faktorji, kot je nakazano v odstavku 2.7.1. Dodatka 1 Priloge 4, in seštejejo, rezultat pa je srednja vrednost G
EDF skozi ves cikel. Skupna stopnja vzorcev M SAM se 
sešteje iz stopenj vzorcev v posameznih načinih. 
 
 GEDF W = (3 567 * 0,15) + (3 592 * 0,08) + (3 611 * 0,10) + (3 600 * 0,10) + 
(3 618 * 0,05)  + (3 600 * 0,05) + (3 640 * 0,05) + (3 614 * 0,09) + (3 620 * 0,10) + 
(3 601 * 0,08) + (3 639 * 0,05) + (3 582 * 0,05) + (3 635 * 0,05) 
 =  3 604,6 kg/h   M
SAM = 0,226 + 0,122 + 0,151 + 0,152 + 0,076 + 0,076 + 0,076 + 0,136 + 0,151 
+ 0,121  + 0,076 + 0,076 + 0,075  = 1,515 kg 
   Če se predpostavlja, da je masa delcev na filtrih 2,5 mg, potem je  
PT
mass = 10006 , 3604
515 , 15 , 2∗  = 5,948 g/h 
   Korekcija glede na ozadje (ni obvezna).    Predpostavi se ena meritev ozadja z naslednjimi vrednostmi. Izračun faktorja 
redčenja DF je enak kot v odstavku 3.1. tega dodatka in tukaj ni prikazan. 
   
M
d = 0,1 mg; M DIL = 1,5 kg 
    Vsota DF = [(1
–1/119,15) * 0,15] + [(1–1/8,89) * 0,08] + [(1–1/14,75) * 0,10] + [(1–
1/10,10) * 0,10] + [(1–1/18,02) * 0,05] + [(1–1/12,33) * 0,05] + [(1–1/32,18) * 0,05] + 
[(1–1/6,94) * 0,09] + [(1–1/25,19) * 0,10] + [(1–1/6,12) * 0,08] + [(1–1/20,87) * 0,05] 
+ [(1–1/8,77) * 0,05] + [(1–1/12,59) * 0,05] = 0,923 
 
PT mass = 10006 , 3604923 , 05 , 11 , 0
515 , 15 , 2∗⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛∗ −  = 5,726 g/h 
 
  Izračun specifične emisije (odstavek 5.5. Dodatka 1 Priloge 4):   P(n) = (0,1 * 0,15) + (96,8 * 0,08) + (55,2 * 0,10) + (82,9 * 0,10) + (46,8 * 0,05) + 
(70,1 * 0,05) + (23,0 * 0,05) + (114,3 * 0,09) + (27,0 * 0,10) + (122,0 * 0,08) + (28,6 * 0,05) + (87,4 * 0,05) + (57,9 * 0,05) = 60,006 kW 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/199
 006 , 60948 , 5= PT  = 0,099 g/kWh, ob korekciji glede na ozadje je 
006 , 60726 , 5= PT  = 0,095 g/kWh 
 
  Izračun specifičnega vplivnega (utežnega) faktorja (odstavek 5.6. Dodatka 1 
Priloge 4): 
   Če se predpostavijo vrednosti, izračunane za način 4 zgoraj, potem velja:  
WF
E,I = 7 , 3600 515 , 16 , 3604 152 , 0
∗∗ = 0,1004 
 
  Ta vrednost je v okviru predpisane vrednosti 0,10 ± 0,003.  2.  PRESKUS ELR     Ker je filtriranje po Besselu povsem nov postopek povprečenja v evropski zakonodaji o 
izpušnih plinih, so v nadaljevanju podani obrazložitev Besselovega filtra, primer zasnove Besselovega algoritma in primer izračuna končne stopnje dimljenja. Konstante Besselovega algoritma so odvisne le od konstrukcije merilnika motnosti in od frekvence vzorčenja (zajemanja podatkov) v sistemu za pridobivanje podatkov. Priporoča se, da proizvajalec navede končne Besselove konstante za filter pri različnih frekvencah vzorčenja ter da odjemalec te konstante uporabi za zasnovo Besselovega algoritma in za izračunavanje stopnje dimljenja. 
 2.1.  Splošne pripombe glede Besselovega filtra
 
    Zaradi popačenj v visokofrekvenčnem področju neobdelan signal ponavadi kaže močno 
razpršeno sled. Za odstranitev teh popačenj v visokofrekvenčnem področju se za preskus ELR zahteva Besselov filter. Besselov filter je rekurzivni, nizkopasovni filter drugega reda, ki zagotavlja najhitrejši vzpon signala brez prekoračitve. 
   Če vzamemo snop izpušnih plinov v izpušni cevi v realnem času, kaže vsak merilnik 
motnosti zakasnjeno in drugače izmerjeno krivuljo motnosti. Zakasnitev in velikost krivulje izmerjene motnosti je odvisna predvsem od geometrije merilne komore merilnika motnosti, vključno s cevmi z vzorci izpušnih plinov, ter od časa, ki ga elektronika merilnika motnosti potrebuje za obdelavo signala. Vrednosti, ki označujeta ta dva učinka, se imenujeta fizični in električni odzivni čas ter označujeta posamezni filter za vsak tip merilnika motnosti.  
  Namen uporabe Besselovega filtra je zagotoviti enotne filtrirne značilnosti celotnega 
sistema za merjenje motnosti, ki vključujejo: 
      – fizični odzivni čas merilnika motnosti (t
p), 
    – električni odzivni čas merilnika motnosti (t e), 
    – odzivni čas uporabljenega Besselovega filtra (t F). L 375/200 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
  Skupni odzivni čas sistema t Aver je podan s formulo: 
  
t Aver = , t t t2
e2
p2
F + +  
   in mora biti enak za vse vrste merilnikov motnosti, da bo dal isto stopnjo dimljenja. 
Zato mora biti Besselov filter izdelan tako, da bo odzivni čas filtra (t
F) skupaj s fizičnim 
odzivnim časom (t p) in električnim odzivnim časom (t e) posameznega merilnika 
motnosti povzročil predpisani povprečni odzivni čas (t Aver). Ker sta t p in t e dani 
vrednosti za vsak merilnik motnosti posebej, t Aver pa je po tem pravilniku 1,0 s, se t F 
lahko izračuna takole: 
  
t F = 2
e2
p2
Aver t t t − −  
   Po definiciji je odzivni čas filtra t
F čas vzpona filtriranega izhodnega signala med 10 % 
in 90 % na stopničastem vhodnem signalu. Zato se mora mejna frekvenca Besselovega filtra določiti s ponovitvami tako, da se odzivni čas Besselovega filtra ujema s predpisanim časom vzpona.  
  
 
 
Slika (a)  – Krivulji stopničastega vhodnega  signala in filtriranega iz hodnega signala. 
    Slika (a) kaže krivulji stopničastega vhodnega signala in po Besselu filtriranega 
izhodnega signala ter odzivni čas Besselovega filtra (t
F). 
   Zasnova končnega algoritma Besselovega filtra je večstopenjski proces, ki 
zahteva več ponovitvenih ciklov. Spodaj je podana shema postopka ponovitve.  
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/201
 
 L 375/202 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
2.2.  Izračun Besselovega algoritma  
 
  V tem primeru se Besselov algoritem določa v več korakih, v skladu z zgornjim 
ponovitvenim postopkom, ki temelji na odstavku 6.1. Dodatka 1 Priloge 4. 
    Za merilnik motnosti in za sistem pridobivanja podatkov se predpostavijo 
naslednje značilnosti: 
    – fizični odzivni čas t
p  0,15 s, 
  – električni odzivni čas t e  0,05 s, 
  – povprečni odzivni čas t Aver  1,00 s (po definiciji v tem pravilniku), 
  – frekvenca vzorčenja        150 Hz.     Korak 1 Predpisani odzivni čas Besselovega filtra t
F: 
  
t F = ) 05 , 0 15 , 0 ( 12 2 2+ −  = 0,987421 s 
   Korak 2 Ocena mejne frekvence in izračun Besselovih konstant E, K za prvo 
ponovitev:  
    f
c =  3,1415/(10 * 0,987421) = 0,318152 Hz 
  ∆t =  1/150  =  0,006667 s   Ω  = 1/[tan (3,1415 * 0,006667 * 0,318152)] = 150,076644    
5
210 07948 , 7
076644 , 150 618034 , 0 618034 , 0 3 076644 , 150 11 −∗ =
∗ + ∗ ∗ += E  
  K = 2 * 7,07948 * 10–5 * (0,618034 * 150,076644 – 1) – 1 = 0,970783 
    Rezultat je Besselov algoritem:   
  Y
i = Y i–1 + 7,07948 * 10–5 * (S i + 2 * S i–1 + S i–2 – 4 * Y i–2) + 0,970783 * (Y i–1 – 
Y i–2) 
    če S
i predstavlja vrednosti vhodnega signala za to stopnjo (ali „0“ ali „1“), Y i pa 
filtrirane vrednosti izhodnega signala.  
    Korak 3 Uporaba Besselovega filtra na stopničastem vhodu:     Odzivni čas Besselovega filtra t
F na stopničastem vhodnem signalu je opredeljen 
kot čas vzpona filtriranega izhodnega signala med 10 % in 90 %. Za določanje časov 10 % (t
10) in 90 % (t 90) izhodnega signala se mora Besselov filter uporabiti 
na stopničastem vhodu z uporabo zgornjih vrednosti f c, E in K. 
  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/203
  Indeksi, čas in vrednosti stopničastega vhodnega signala ter vrednosti, ki so 
rezultat filtriranega izhodnega signala za prvo in drugo ponovitev, so prikazani v 
tabeli B. Sosednje točke t 10 in t 90 so označene s številkami v krepkem tisku. V 
tabeli B se pri prvi ponovitvi vrednost 10 % pojavi med indeksom 30 in 31, vrednost 90 % pa med indeksom 191 in 192. Za izračun t
F,iter se točni vrednosti 
t 10 in t 90 določita z linearno interpolacijo med sosednjima merilnima točkama 
takole: 
  
t 10 = t lower + ∆t * (0,1 – out lower)/(out upper – out lower) 
 
t 90 = t lower + ∆t * (0,9 – out lower)/(out upper – out lower) 
   če sta out
upper in out lower sosednji točki po Besselu filtriranega izhodnega signala, t lower pa 
je čas sosednje časovne točke, kot je prikazan v tabeli B. 
  
   t 10 =0,200000 + 0,006667*(0,1 – 0,099208)/(0,104794 – 0,099208)=0,200945 s 
 
   t 90 =1,273333 + 0,006667*(0,9 – 0,899147)/(0,901168 – 0,899147)=1,276147 s 
   Korak 4 Odzivni čas filtra v prvem ponovitvenem ciklu:   
t
F,iter =  1,276147 – 0,200945 = 1,075202 s 
    Korak 5 Odstopanje med predpisanim in dobljenim odzivnim časom filtra v prvem 
ponovitvenem ciklu: 
  
∆ = (1,075202 – 0,987421)/0,987421 = 0,081641 
    Korak 6 Preverjanje meril za ponovitev:     zahteva se |∆| ≤ 0,01. Ker je 0,081641 > 0,01, merila za ponovitev niso izpolnjena in 
je treba začeti nov ponovitveni cikel. Za ta ponovitveni cikel se iz f
c in ∆ izračuna mejna 
frekvenca takole: 
  
f c,new = 0,318152 * (1 + 0,081641) = 0,344126 Hz 
    Ta nova mejna frekvenca se uporabi v drugem ponovitvenem ciklu, s ponovnim 
začetkom s korakom 2. Ponovitev je treba ponavljati, dokler niso izpolnjena merila za ponovitev. Vrednosti, dobljene v prvi in drugi ponovitvi, so povzete v tabeli A. L 375/204 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
Parameter 1. ponovitev  2. ponovitev  
f c (Hz) 0,318152 0,344126 
E (-) 7,07948 * 10–5 8,272777 * 10–5 
K (-) 0,970783 0,968410 
t 10 (s) 0,200945 0,185523 
t 90 (s) 1,276147 1,179562 
t F,iter (s) 1,075202 0,994039 
∆ (-) 0,081641 0,006657 
f c,new (Hz) 0,344126 0,346417 
 
  Tabela A  – Vrednosti prve in druge ponovitve 
   Korak 7 Končni Besselov algoritem:     Takoj ko so izpolnjena merila za ponovitev, se glede na korak 2 izračunajo končne 
konstante Besselovega filtra in končni Besselov algoritem. V tem primeru so bila merila za ponovitev izpolnjena po drugi ponovitvi (∆ = 0,006657 ≤ 0,01). Končni algoritem se potem uporabi za določanje povprečnih stopenj dimljenja (glej naslednji odstavek 2.3.).  
  
Y
I = Y i–1 + 8,272777 * 10–5 * (S i + 2 * S i–1 + S i–2 – 4 * Y i–2) + 0,968410 * (Y i–1 – Y i–2) 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/205
   Stopničast 
vhodni Filtriran izhodni signal  
  signal  Y i 
Indeks I Čas S i [-] 
[-] [s]  [-] 1. ponovitev  2. ponovitev  
-2 –0,013333 0 0,000000 0,000000 
-1 –0,006667 0 0,000000 0,000000 
0 0,000000 1 0,000071 0,000083 
1 0,006667 1 0,000352 0,000411 
2 0,013333 1 0,000908 0,001060 
3 0,020000 1 0,001731 0,002019 
4 0,026667 1 0,002813 0,003278 
5 0,033333 1 0,004145 0,004828 
~ ~ ~ ~ ~ 
24 0,160000 1 0,067877 0,077876 
25 0,166667 1 0,072816 0,083476 
26 0,173333 1 0,077874 0,089205 
27 0,180000 1 0,083047 0,095056 
28 0,186667 1 0,088331 0,101024 
29 0,193333 1 0,093719 0,107102 
30 0,200000 1 0,099208 0,113286 
31 0,206667 1 0,104794 0,119570 
32 0,213333 1 0,110471 0,125949 
33 0,220000 1 0,116236 0,132418 
34 0,226667 1 0,122085 0,138972 
35 0,233333 1 0,128013 0,145605 
36 0,240000 1 0,134016 0,152314 
37 0,246667 1 0,140091 0,159094 
~ ~ ~ ~ ~ 
175 1,166667 1 0,862416 0,895701 
176 1,173333 1 0,864968 0,897941 
177 1,180000 1 0,867484 0,900145 
178 1,186667 1 0,869964 0,902312 
179 1,193333 1 0,872410 0,904445 
180 1,200000 1 0,874821 0,906542 
181 1,206667 1 0,877197 0,908605 
182 1,213333 1 0,879540 0,910633 
183 1,220000 1 0,881849 0,912628 
184 1,226667 1 0,884125 0,914589 
185 1,233333 1 0,886367 0,916517 
186 1,240000 1 0,888577 0,918412 
187 1,246667 1 0,890755 0,920276 
188 1,253333 1 0,892900 0,922107 
189 1,260000 1 0,895014 0,923907 
190 1,266667 1 0,897096 0,925676 
191 1,273333 1 0,899147 0,927414 L 375/206 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
192 1,280000 1 0,901168 0,929121 
193 1,286667 1 0,903158 0,930799 
194 1,293333 1 0,905117 0,932448 
195 1,300000 1 0,907047 0,934067 
~ ~ ~ ~ ~ 
 
 Tabela B  –  Vrednosti stopničastega vhodnega signala in izhodnega signala, 
filtriranega po Besselu, za prvi in drugi ponovitveni cikel 
 2.3. Izračun stopnje dimljenja
 
   Na spodnji shemi je podan splošni postopek za določanje končne stopnje dimljenja.  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/207
 L 375/208 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
  Na sliki b so prikazane krivulje izmerjenega neobdelanega signala motnosti ter 
nefiltriranih in filtriranih koeficientov absorpcije svetlobe (vrednost k) prve stopnje 
obremenitve pri preskusu ELR in nakazana največja (temenska) vrednost Y max1,A  
filtrirane krivulje k. Tabela C vsebuje ustrezne številčne vrednosti indeksa i, časa (frekvenca vzorčenja 150 Hz), neobdelanega signala, nefiltrirane vrednosti k in filtrirane vrednosti k. Filtriranje je bilo izvedeno s konstantami Besselovega algoritma, določenega v odstavku 2.2. tega dodatka. Zaradi velikega števila podatkov so v tabeli le odseki krivulje dimljenja, ki so okrog začetka in temena. 
                     Slika b
 – Krivulje izmerjene motnosti N, nefiltrirane stopnje dimljenja k in filtrirane 
stopnje dimljenja k 
    Temenska vrednost (i = 272) se izračuna s predpostavljanjem naslednjih podatkov v 
tabeli C. Vse druge posamične stopnje dimljenja se izračunajo enako. Za začetek algoritma se vrednosti s
-1 , s -2, y -1 in y -2 nastavijo na nič. 
   Izračun vrednosti k (odstavek 6.3.1. Dodatka 1 Priloge 4):   
L
A (m) 0,430 
Index I 272 
N (%) 16,783 
S 271 (m–1) 0,427392 
S 270 (m–1) 0,427532 
Y 271 (m–1) 0,542383 
Y 270 (m–1) 0,542337 
 
27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/209
 
k = – ⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛− ∗100783 , 161 ln430 , 01 = 0,427252 m–1 
 
 Ta vrednost ustreza S 272 v naslednji enačbi. 
   Izračun povprečne vrednosti dimljenja po Besselu (odstavek 6.3.2. Dodatka 1 Priloge 4):    V naslednji enačbi se uporabijo Besselove konstante iz prejšnjega odstavka 2.2. Dejanska 
nefiltrirana vrednost k, kot je izračunana zgoraj, ustreza S
272 (S i). S 271 (S i–1) in S 270 (S i–2) sta 
predhodni nefiltrirani vrednosti k, Y 271 (Y i–1) in Y 270 (Y i–2) pa sta predhodni filtrirani 
vrednosti k. 
   Y
272 = 0,542383 + 8,272777 * 10–5 * (0,427252 + 2 * 0,427392 + 0,427532 – 4 * 
0,542337) + 0,968410 * (0,542383 – 0,542337) = 0,542389 m–1 
   Ta vrednost ustreza Y
max1,A  v naslednji enačbi. 
   Izračun končne stopnje dimljenja (odstavek 6.3.3. Dodatka 1 Priloge 4):    Od vsake krivulje dimljenja se za nadaljnji izračun vzame največja filtrirana vrednost k. 
Predpostavijo se naslednje vrednosti: 
  
 Y
max (m-1) 
Število vrtljajev 
 Cikel 1 Cikel 2 Cikel 3 
 
A 
  
0,5424 
  
0,5435 
  
0,5587 
 
 
B 
  
0,5596 
  
0,5400 
  
0,5389 
 
 
C 
  
0,4912 
  
0,5207 
  
0,5177 
 
   SV
A = (0,5424 + 0,5435 + 0,5587)/3 =  0,5482 m–1 
  SV
B = (0,5596 + 0,5400 + 0,5389)/3 =  0,5462 m–1 
  SV
C = (0,4912 + 0,5207 + 0,5177)/3 =  0,5099 m–1 
 
 SV  = (0,43 * 0,5482) + (0,56 * 0,5462) + (0,01 * 0,5099) = 0,5467 m–1  L 375/210 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Validacija cikla (odstavek 3.4. Dodatka 1 Priloge 4) 
  
 Pred izračunavanjem SV je treba cikel validirati z izračunom relativnih standardnih 
odstopanj dimljenja vseh treh ciklov za vsako število vrtljajev. 
  
  
V tem primeru je za vsako število vrtljajev izpolnjeno merilo validacije 15 %. 
   
Število 
vrtljajev 
  
Srednja SV (m–1)
  
Absolutno standardno 
odstopanje (m–1) 
  
Relativno standardno 
odstopanje (%) 
 
 
A 
  
0,5482 
  
0,0091 
  
1,7 
 
 
B 
  
0,5462 
  
0,0116 
  
2,1 
 
 
C 
  
0,5099 
  
0,0162 
  
3,2 
 
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/211
Tabela C  
 Vrednosti dimljenja N, nefiltrirana in filtrirana vrednost k na začetku obremenitvene 
stopnje 
Nefiltrirana Filtrirana
Index i Čas M otnost N vrednost k vrednost k 
[-] [s] [%] [m-1] [m-1] 
-2 0,000000 0,000000 0,000000 0,000000 
-1 0,000000 0,000000 0,000000 0,000000 
0 0,000000  0,000000 0,000000 0,000000  
1 0,006667  0,020000 0,000 465 0,000000  
2 0,013333  0,020000 0,000 465 0,000000  
3 0,020000  0,020000 0,000 465 0,000000  
4 0,026667  0,020000 0,000 465 0,00000 1 
5 0,033333  0,020000 0,000 465 0,00000 2 
6 0,040000  0,020000 0,000 465 0,00000 2 
7 0,046667  0,020000 0,000 465 0,000003  
8 0,053333  0,020000 0,000 465 0,00000 4 
9 0,060000  0,020000 0,000 465 0,000005  
10 0,066667  0,020000 0,000 465 0,000006  
11 0,073333  0,020000 0,000 465 0,000008  
12 0,080000  0,020000 0,000 465 0,000009  
13 0,086667  0,020000 0,000 465 0,0000 11 
14 0,093333  0,020000 0,000 465 0,0000 12 
15 0,100000  0,192000 0,004469 0,0000 14 
16 0,106667  0,212000 0,004935 0,0000 18 
17 0,113333  0,212000 0,004935 0,0000 22 
18 0,120000  0,212000 0,004935 0,0000 28 
19 0,126667  0,343000 0,007990 0,000036  
20 0,133333  0,566000 0,013200 0,0000 47 
21 0,140000  0,889000 0,020767 0,00006 1 
22 0,146667  0,929000 0,021706 0,00008 2 
23 0,153333  0,929000 0,021706 0,000 109 
24 0,160000  1 ,263000 0,029559 0,000 143 
25 0,166667  1 ,455000 0,034086 0,000 185 
26 0,173333  1 ,697000 0,03980 4 0,000 237 
27 0,180000  2 ,030000 0,047695 0,00030 1 
28 0,186667  2 ,081000 0,048906 0,000378  
29 0,193333  2 ,081000 0,048906 0,000 469 
30 0,200000  2 ,424000 0,057067 0,000573  
31 0,206667  2 ,475000 0,058 282 0,000693  
32 0,213333  2 ,475000 0,058 282 0,0008 27 
33 0,220000  2 ,808000 0,066 237 0,000977  
34 0,226667  3,010000 0,071075 0,001144 
35 0,233333  3,253000 0,076909 0,001328 
36 0,240000  3,606000 0,085 410 0,001533 
37 0,246667  3,960000 0,093966 0,001758 
38 0,253333  4 ,455000 0,105983 0,002007 
39 0,260000  4 ,818000 0,114836 0,002283 
40 0,266667  5,020000 0,119776 0,002587 
~ ~ ~ ~ ~ 
 L 375/212 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
Tabela C (nadaljevanje)  
 Vrednosti dimljenja N, nefiltrirana in filtrirana vrednost k okoli Y max1,A  
    ( ≡ temenska vrednost, nakazana s številko v krepkem tisku) 
Nefiltrirana Filtrirana
Index i Čas  Motnost N vrednost k vrednost k 
[-] [s] [%] [m-1] [m-1] 
259 1 ,726667 17 ,182000 0 ,438429 0 ,538856 
260 1 ,733333 16 ,949000 0 ,431896 0 ,539423 
261 1 ,740000 16 ,788000 0 ,427392 0 ,539936 
262 1 ,746667 16 ,798000 0 ,427671 0 ,540396 
263 1 ,753333 16 ,788000 0 ,427392 0 ,540805 
264 1 ,760000 16 ,798000 0 ,427671 0 ,541163 
265 1 ,766667 16 ,798000 0 ,427671 0 ,541473 
266 1 ,773333 16 ,788000 0 ,427392 0 ,541735 
267 1 ,780000 16 ,788000 0 ,427392 0 ,541951 
268 1 ,786667 16 ,798000 0 ,427671 0 ,542123 
269 1 ,793333 16 ,798000 0 ,427671 0 ,542251 
270 1 ,800000 16 ,793000 0 ,427532 0 ,542337 
271 1 ,806667 16 ,788000 0 ,427392 0 ,542383 
272 1 ,813333 16 ,783000 0 ,427252 0 ,542389 
273 1 ,820000 16 ,780000 0 ,427168 0 ,542357 
274 1 ,826667 16 ,798000 0 ,427671 0 ,542288 
275 1 ,833333 16 ,778000 0 ,427112 0 ,542183 
276 1 ,840000 16 ,808000 0 ,427951 0 ,542043 
277 1 ,846667 16 ,768000 0 ,426833 0 ,541870 
278 1 ,853333 16 ,010000 0 ,405750 0 ,541662 
279 1 ,860000 16 ,010000 0 ,405750 0 ,541418 
280 1 ,866667 16 ,000000 0 ,405473 0 ,541136 
281 1 ,873333 16 ,010000 0 ,405750 0 ,540819 
282 1 ,880000 16 ,000000 0 ,405473 0 ,540466 
283 1 ,886667 16 ,010000 0 ,405750 0 ,540080 
284 1 ,893333 16 ,394000 0 ,416406 0 ,539663 
285 1 ,900000 16 ,394000 0 ,416406 0 ,539216 
286 1 ,906667 16 ,404000 0 ,416685 0 ,538744 
287 1 ,913333 16 ,394000 0 ,416406 0 ,538245 
288 1 ,920000 16 ,394000 0 ,416406 0 ,537722 
289 1 ,926667 16 ,384000 0 ,416128 0 ,537175 
290 1 ,933333 16 ,010000 0 ,405750 0 ,536604 
291 1 ,940000 16 ,010000 0 ,405750 0 ,536009 
292 1 ,946667 16 ,000000 0 ,405473 0 ,535389 
293 1 ,953333 16 ,010000 0 ,405750 0 ,534745 
294 1 ,960000 16 ,212000 0 ,411349 0 ,534079 
295 1 ,966667 16 ,394000 0 ,416406 0 ,533394 
296 1 ,973333 16 ,394000 0 ,416406 0 ,532691 
297 1 ,980000 16 ,192000 0 ,410794 0 ,531971 
298 1 ,986667 16 ,000000 0 ,405473 0 ,531233 
299 1 ,993333 16 ,000000 0 ,405473 0 ,530477 
300 2 ,000000 16 ,000000 0 ,405473 0 ,529704 
~ ~ ~ ~ ~ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/213
 
3. PRESKUS ETC 
  3.1. Plinaste emisije (dizelski motor)
 
   Predpostavijo se naslednji rezultati preskusa za sistem PDP-CVS  
V
0 (m3/rev) 0,1776 
N p (rev) 23 073 
p B (kPa) 98,0 
p B (kPa) 2,3 
T (K)  322,5 
H a  (g/kg) 12,8 
NO x conce (ppm) 53,7 
NO x concd (ppm) 0,4 
CO  conce (ppm) 38,9 
CO  concd (ppm) 1,0 
HC  conce (ppm) brez izločevalnika  9,00 
HC  concd (ppm) brez izločevalnika  3,02 
HC  conce (ppm) z izločevalnikom  1,20 
HC  concd (ppm) z izločevalnikom  0,65 
CO 2,conce (%) 0,723 
W act (kWh) 62,72 
    Izračun pretoka razredčenih izpušnih plinov (odstavek 4.1. Dodatka 2 Priloge 4):   
M
TOTW  = 1,293 * 0,1776 * 23 073 * (98,0 – 2,3) * 273/(101,3 * 322,5) 
 = 4 237,2 kg 
   Izračun korekcijskega faktorja NO
x (odstavek 4.2. Dodatka 2 Priloge 4): 
  1,03910,71) - (12,8 0,0182 - 11KD H, =⋅=  
 
Izračun koncentracije NMHC z metodo NMC (odstavek 4.3.1. Dodatka 2 Priloge 4), ob predpostavki, da ima metan učinkovitost 0,04 in etan učinkovitost 0,98:  
ppm  7,91  0,04 - 0,981,2 - 0,04) - (1 9,0NMHCconce =×=  
 L 375/214 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
ppm  2,39  0,04 - 0,980,65 - 0,04) - (1 3,02NMHCconcd =×=  
 
 Izračun korigiranih koncentracij ozadja (odstavek 4.3.1.1. Dodatka 2 Priloge 4):    Predpostavlja se, da ima dizelsko gorivo sestavo C
1H 1.8 
  
13,6(1,8/4)) (1 (3,76 (1,8/2) 11100 Fs =+ ⋅ + +⋅ =  
  
18,69
10 38,9) (9,00 0,72313,6DF4 -=
⋅ + +=  
 
NO x conc   = 53,7 – 0,4 · (1 – (1/18,69)) = 53,3 ppm 
 CO
conc   = 38,9 – 1,0 · (1 – (1/18,69)) = 37,9 ppm 
 HC
conc   = 9,00 – 3,02 · (1 – (1/18,69)) = 6,14 ppm 
 
NMHC conc = 7,91 – 2,39 · (1 – (1/18,69)) = 5,65 ppm 
  
 Izračun masnega pretoka emisij (odstavek 4.3.1. Dodatka 2 Priloge 4):   
NO
x mass = 0,001587 · 53,3 · 1,039 · 4 237,2 = 372,391 g 
 CO
mass = 0,000966 · 37,9 · 4 237,2  = 155,129 g 
 HC
mass = 0,000479 · 6,14 · 4 237,2  = 12,462 g 
 
NMHC mass = 0,000479 · 5,65 · 4 237,2  = 11,467 g 
 
 Izračun specifičnih emisij (odstavek 4.4. Dodatka 2 Priloge 4):   
h g/kW  5,94 62,72  / 372,391 NOx = =  
 
h g/kW  2,47 62,72  / 155,129 CO = =  
 
h g/kW  0,199 62,72  / 12,462  HC = =  
 
g/kWh  0,183 62,72  / 11,467  NMHC = =  
3.2. Emisije delcev (dizelski motor)  
   Predpostavijo se naslednji rezultati preskusa za sistem PDP-CVS z dvojnim redčenjem  
M
TOTW (kg) 4 237,2 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/215
 
M f,p (mg) 3,030 
M f,b (mg) 0,044 
M TOT (kg) 2,159 
M SEC (kg) 0,909 
M d (mg) 0,341 
M DIL (kg) 1,245 
DF 18,69 
W act (kWh) 62,72 
 
 Izračun masne emisije (odstavek 5.1. Dodatka 2 Priloge 4):   
M
f = 3,030 + 0,044 = 3,074 mg 
  
M SAM = 2,159 – 0,909 = 1,250 kg 
 
g PTmass 42 , 1010002 , 4237
250 , 1074 , 3= ∗ =  
 
 Izračun masne emisije ob upoštevanju korekcije glede na ozadje (odstavek 5.1. Dodatka 2 
Priloge 4): 
 
g  9,32  10002 , 4237
69 , 1811245 , 1341 , 0
250 , 1074 , 3PTmass = ∗
⎥⎥
⎦⎤
⎢⎢
⎣⎡
⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛
⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛− ∗ − =  
 
Izračun specifične emisije (odstavek 5.2. Dodatka 2 Priloge 4):  
 
g/kWh  5,94 62,72  / 372,391 = =x NO  
g/kWh  2,47 62,72  / 155,129 = = CO  
g/kWh  0,199 62,72  / 12,462 = = H C  
  
3.3. Plinaste emisije (motor na CNG)  
  
Predpostavijo se naslednji rezultati preskusa za sistem PDP-CVS  L 375/216 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 
M TOTW (kg)  4 237,2 
H a  (g/kg)  12,8 
NO x conce (ppm)  17,2 
NO x concd (ppm)  0,4 
CO  conce (ppm)  44,3 
CO  concd (ppm)  1,0 
HC  conce (ppm) brez izločevalnika   27,0 
HC  concd (ppm) brez izločevalnika   2,02 
HC  conce (ppm) z izločevalnikom   18,0 
HC  concd (ppm) z izločevalnikom   0,65 
CH 4 conce (ppm)  18,0 
CH 4 concd (ppm)  1,1 
CO 2,conce (%)  0,723 
W act (kWh)  62,72 
 
Izračun korekcijskega faktorja NO x (odstavek 4.2. Dodatka 2 Priloge 4): 
 
1,07410,71) - (12,8 0,0329 - 11KG H, =×=  
 
Izračun koncentracije NMHC (odstavek 4.3.1. Dodatka 2 Priloge 4): 
 a) metoda GC 
  
NMHC
conce = 27,0 – 18,0 = 9,0 ppm 
 
b) metoda NMC   Predpostavita se učinkovitost metana 0,04 in učinkovitost etana 0,98 (glej odstavek 1.8.4. Dodatka 5 Priloge 4) 
 
m pp  8,4  0,04 - 0,9818,0 - 0,04) - (1 27,0NMHCconce =⋅=  
 
ppm  1,37  0,04 - 0,980,65 - 0,04) - (1 2,02NMHCconcd =⋅=  
 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/217
 
Izračun koncentracij, korigiranih glede na ozadje (odstavek 4.3.1.1. Dodatka 2 Priloge 4): 
 Predpostavi se referenčno gorivo G20 (100 % metan) s sestavo C
1H 4 
 
9,5(4/4))) (1 (3,76 (4/2) 11100 FS =+ × + +⋅ =  
 
13,01
10 44,3) (27,0 0,7239,5DF4 -=
⋅ + +=  
 
Za NMHC z metodo GC je koncentracija ozadja razlika med HC concd in CH 4 concd  
 
NO x conc = 17,2 – 0,4 · (1 – (1/13,01)) = 16,8 ppm 
 
CO conc = 44,3 – 1,0 · (1 – (1/13,01)) = 43,4 ppm 
 
NMHC conc = 8,4 – 1,37 · (1 – (1/13,01)) = 7,13 ppm  (metoda NMC) 
 
NMHC conc = 9,0 – 0,92 · (1 – (1/13,01)) = 8,15 ppm  (metoda GC) 
 
CH 4 conc = 18,0 – 1,1 · (1 – (1/13,01)) = 17,0 ppm  (metoda GC) 
  
Izračun masnega pretoka emisij (odstavek 4.3.1. Dodatka 2 Priloge 4): 
  
NO x mass = 0,001587 · 16,8 · 1,074 · 4 237,2 = 121,330 g 
 CO
mass = 0,000966 · 43,4 · 4 237,2 = 177,642 g 
 
NMHC mass = 0,000516 · 7,13 · 4 237,2 = 15,589 g  (metoda NMC) 
 
NMHC mass = 0,000516 · 8,15 · 4 237,2 = 17,819 g  (metoda GC) 
 CH
4 mass = 0,000552 · 17,0 · 4 237,2 = 39,762 g  (metoda GC) 
  
Izračun specifičnih emisij (odstavek 4.4. Dodatka 2 Priloge 4): 
 
x NO = 121,330/62,72 = 1,93 g/kWh 
 
CO = 177,642/62,72 = 2,83 g/kWh 
 
NMHC  = 15,589/62,72  = 0,249 g/kWh  (metoda NMC) 
 
NMHC  = 17,819/62,72  = 0,284 g/kWh  (metoda GC) 
 
4CH  = 39,762/62,72  = 0,634 g/kWh  (metoda GC) L 375/218 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 
4. FAKTOR λ-PREMIKA (Sλ)  4.1. Izračun faktorja λ-premika (Sλ) 5
/ 
 
100* O -  4m +  n100%  inert -  12 =  S
2⎟⎠⎞⎜⎝⎛⎟⎠⎞⎜⎝⎛λ  
 če je: 
  S
λ  = faktor λ-premika; 
 inert % = prostorninski % inertnih plinov (N 2, CO 2, He itd.) v gorivu; 
 O 2*  = prostorninski % prvotnega kisika v gorivu; 
 n in m  = veljata za povprečni C nH m, ki predstavlja ogljikovodike v gorivu, tj.: 
  
100% diluent1..100% C5100% C4100% C3100% C2100% CH1
n5 4 3 2 4
−+⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗ +⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗ +⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗ +⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗ +⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗
=  
 
 
100% diluent1..100% H C8100% H C6100% H C4100% CH4
m8 3 6 2 4 2 4
−+⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗ +⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗ +⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗ +⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗
=  
 
  če je:   CH
4 = prostorninski % metana v gorivu; 
 C 2 = prostorninski % vseh C 2-ogljikovodikov (npr. C 2H 6, C 2H 4 itd.) v gorivu; 
 C 3 = prostorninski % vseh C 3-ogljikovodikov (npr. C 3H 8, C 3H 6 itd.) v gorivu; 
 C 4 = prostorninski % vseh C 4-ogljikovodikov (npr. C 4H 10, C 4H 8 itd.) v gorivu; 
 C 5 = prostorninski % vseh C 5-ogljikovodikov (npr. C 5H 12, C 5H 10 itd.) v gorivu; 
 redčilo = prostorninski % plinov za redčenje (tj. O 2*, N 2, CO 2, He itd.) v gorivu). 
 
                     
5 / Stehiometrična razmerja zrak/gorivo za avtomobilska goriva:  SAE J1829, 
junij 1987. 
 John B. Heywood, Internal combustion engine fundamentals, McGraw-Hill, 1988, Poglavje 3.4. „Combustion stoichiometry“  (strani 68 do 72). 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/219
 
4.2.  Primeri izračuna faktorja λ-premika Sλ:  
 
  1. primer: G 25: CH 4 = 86 %, N 2 = 14 % (prostorninskih) 
 
 
1  =  86 086 0 =  
10014 -  186 0   1 =  
100%  diluent -  1..   +  100% C2  +  100% CH1
 =  n,, ,2 4
∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗
 
  
4  =  86 086 0   4 =  
100%  diluent -  1..    +  100% H C4  +  100% CH4
 = m ,,4 2 4
∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗
 
 
16 1  =  
44 +  1  x  10014 -  12 =  
100* O -  4m +  n100%  inert -  12 =  S ,
2⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛λ  
 
 
2. primer: GR: CH 4 = 87 %, C 2H 6 = 13 % (prostorninskih) 
  
131 = 1131 = 
1000 - 11302 + 8701 = 
100% diluent - 1..  + 100%C2 + 100%CH1
 = n ,, , ,2 4
∗ ∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗
 
  
 
26 4  =  113 0 6  +  87 0 4 =  
100%  diluent -  1..    +  100% H C6  +  100% CH4
 = m ,, ,6 2 4
∗ ∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗
 
 
911 0  =  
426 4 +  13 1   1000 -  12 =  
100* O -  4m +  n100%  inert -  12 =  S ,,,2⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛∗ ⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛λ  
 
 3. primer: ZDA: CH 4 = 89 %, C 2H 6 = 4,5 %, C 3H 8 = 2,3 %, C 6H 14 = 0,2 %, O 2 = 0,6 %, N 2 
= 4 % 
 
 L 375/220 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
()11 1 =  
1004 +  0,64 -  1002 0 4  +  023 0 3  +  045 0 2  +  89 0 1 =  
100%  diluent -  1..   +  100% C2x  +  100% CH1x
 =  n ,, , , ,2 4
∗ ∗ ∗ ∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡
⎥⎦⎤
⎢⎣⎡
 
  
24 4  =  
1004  +  6 0 -  1002 0 14  +  023 0 8  +  045 0 4  + 89 0 4 =  =  
100%  diluent -  1100% H C8  +  ..    +  100% H C6  +  100% H C4  +  100% CH4
 = m 
,,, , , ,8 3 6 2 4 2 4
∗ ∗ ∗ ∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗⎥⎦⎤
⎢⎣⎡∗
 
 
96 0  =  
1006 0 -  424 4 +  11 1   1004 -  12 =  
100* O -  4m +  n100%  inert -  12 =  S ,, ,,2⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛∗ ⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛λ  
 
__________ 27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/221
 
Priloga 9  
 
SPECIFIČNE TEHNIČNE ZAHTEVE ZA DIZELSKE MOTORJE NA ETANOL 
 
 Pri dizelskih motorjih na etanol se bodo za preskusne postopke iz Priloge 4 k temu pravilniku uporabljale naslednje specifične modifikacije ustreznih odstavkov, enačb in faktorjev.  V Dodatku 1 Priloge 4
 
 4.2. Korekcija iz suhega v vlažno stanje 
⎟⎟
⎠⎞
⎜⎜
⎝⎛⋅ +=
AIRWFUELFH
GG2,577 11,877F  
 
 4.3. Korekcija No
x na vlažnost in temperaturo 
298) (T B 10,71) (H A 11K
a aD H,− ⋅ + − ⋅ +=  
 
  če je:  A = 0,181 G
FUEL/G AIRD – 0,0266 
 B = – 0,123 G FUEL/G AIRD + 0,00954 
 T a = temperatura zraka, v K 
 H a = vlaga polnilnega zraka, v g vode na kg suhega zraka 
 4.4. Izračun stopenj masnih pretokov emisij   Stopnje masnih pretokov emisij (v g/h) v vsakem načinu se izračunajo takole, ob 
predpostavki, da je gostota izpušnih plinov 1,272 kg/m
3 pri 273 K (0 °C) in 101,3 kPa: 
  (1) NO
x mass = 0,001613   NO x conc · K H,D · G EXHW  
  (2) CO
mass = 0,000982 · CO conc    G EXHW  
  (3) HC
mass = 0,000809 · HC conc · K H,D   G EXHW  
  če so NO
x conc, CO conc, HC conc 1 povprečne koncentracije (ppm) v nerazredčenih izpušnih 
plinih, kot so določene v odstavku 4.1. 
 
                     
1 / Na podlagi ekvivalentne vrednosti C1.  L 375/222 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 Če se, po izbiri, plinaste emisije določajo s sistemom redčenja s celotnim tokom, se 
uporabijo naslednje formule: 
  
 (1) NO x mass = 0,001587 · NO x conc   K H,D · G TOTW  
  (2) CO
mass = 0,000966 · CO conc    G TOTW  
  (3) HC
mass = 0,000795 · HC conc·  G TOTW  
  če so NO
x conc, CO conc, HC conc 1 povprečne koncentracije, korigirane glede na ozadje (v 
ppm) v vsakem načinu v nerazredčenih izpušnih plinih, kot so določene v odstavku 4.3.1.1. Dodatka 2 Priloge 4. 
 V Dodatku 2 Priloge 4
 
 Odstavka 3.1., 3.4., odstavek 3.8.3. in odstavek 5. Dodatka 2 se ne uporabljajo le za dizelske motorje. Uporabljajo se tudi za dizelske motorje na etanol.  4.2. Preskusni pogoji se uredijo tako, da sta izmerjena temperatura zraka in vlažnost pri vstopu 
v motor med potekom preskusa nastavljeni na standardne pogoje. Standard mora biti 
6 ± 0,5 g vode na kg suhega zraka pri temperaturnem razponu 298 ∀ 3 K. Znotraj teh 
omejitev nadaljnja korekcija NO
X ni dovoljena. Če ti pogoji niso izpolnjeni, je preskus 
neveljaven.  
 
4.3. Izračun masnega pretoka emisije  4.3.1.  Sistemi s konstantnim masnim pretokom    Pri sistemih z izmenjevalnikom toplote je treba maso onesnaževal (v g/preskus) določiti z 
naslednjimi enačbami: 
   
 (1) NO
X mass = 0,001587 · NO X conc·  K H,D · M TOTW  (motorji na etanol), 
   (2) CO 
mass = 0,000966 · CO conc M TOTW (motorji na etanol), 
   (3) HC 
mass = 0,000794 · HC conc · M TOTW ' (motorji na etanol), 
  27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/223
 
 če je: 
  NO
x conc, CO conc, HC conc, 1/ NMHC conc = povprečne, glede na ozadje korigirane 
koncentracije prek celotnega cikla od merjenja z integracijo (obvezno za NO X in HC) ali 
vrečo, v ppm; 
  M
TOTW  = skupna masa razredčenih izpušnih plinov prek celotnega cikla, kakor je določeno 
v odstavku 4.1., v kg. 
 4.3.1.1. Določanje koncentracije, korigirane glede na ozadje (okolico)    Neto koncentracije plinastih onesnaževal moramo dobiti tako, da od izmerjenih 
koncentracij odštejemo povprečno koncentracijo onesnaževal v zraku za redčenje. Povprečne vrednosti koncentracij ozadja lahko določimo z metodo vreč za vzorce ali z neprekinjenim merjenjem z integracijo. Uporabiti je treba naslednjo formulo. 
 
conc = conc
e – conc d * (1 – (1/DF))  
 če je:    conc = koncentracija ustreznega onesnaževala v razredčenih    izpušnih plinih, korigirana z množino ustreznega    onesnaževala, ki jo vsebuje zrak za redčenje, v ppm;   conc
e = koncentracija ustreznega onesnaževala, izmerjena 
   v razredčenih izpušnih plinih, v ppm;   conc
d = koncentracija ustreznega onesnaževala, izmerjena 
   v zraku za redčenje, v ppm;   DF = faktor redčenja.      Faktor redčenja je treba izračunati takole:   
DF = 
4-10*)conceCO+conceHC(+conce,2COSF
 
    če je:    CO
2,conce  = koncentracija CO 2 v razredčenih izpušnih plinih, v % vol, 
 HC conce  = koncentracija HC v razredčenih izpušnih plinih, v ppm C1, 
 CO conce  = koncentracija CO v razredčenih izpušnih plinih, v ppm, 
                     
1/ Na podlagi ekvivalentne vrednosti C1.   L 375/224 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006
 
 F S  = stehiometrični faktor. 
 
  Koncentracije, izmerjene na suhi osnovi, je treba pretvoriti na vlažno osnovo v skladu z 
odstavkom 4.2. Dodatka 1 Priloge 4. 
   Za splošno sestavo goriva CH
αO ßN Y je treba stehiometrični faktor izračunati takole: 
F S = 
2γ
2β -  4α1 3,762α11100
+ ⎟
⎠⎞⎜
⎝⎛+ ⋅ + +⋅  
 
 Če sestava goriva ni znana, se lahko kot druga možnost uporabijo naslednji stehiometrični 
faktorji: 
  F
S (ethanol) = 12,3 
 4.3.2. Sistemi s kompenzacijo pretoka   Pri sistemih, ki nimajo izmenjevalnika toplote, je treba maso onesnaževal (v g/preskus) 
določiti z izračunom trenutnih masnih emisij in integracijo trenutnih vrednosti prek celotnega cikla. Prav tako je treba korekcijo glede na ozadje uporabiti neposredno za vrednost trenutne koncentracije. Uporabiti je treba naslednje formule:  (1) NO
x mass = 
  (2) CO
mass = 
 ∑
=⋅ − ⋅ ⋅ − ⋅ ⋅n
1 iconcdx TOTWi conce,x i TOTW, 0,001587) 1/DF) (1 NO (M 0,001587) NO (M
∑
=∗ − ∗ ∗ − ∗ ∗n
1 iconc TOTW i , conc i TOTW, 0,000966) 1/DF) (1 CO (M 0,000966) CO (Md e27.12.2006 SL Uradni list Evropske unije L 375/225
 
(3) HC mass = 
  
 če je:   conc
e = koncentracija ustreznega onesnaževala, izmerjena  
   v razredčenih izpušnih plinih, v ppm,   conc
d = koncentracija ustreznega onesnaževala, izmerjena  
   v zraku za redčenje, v ppm,   M
TOTW,I  = trenutna masa razredčenih izpušnih plinov (glej odstavek 4.1), v kg, 
  M
TOTW  = skupna masa razredčenih izpušnih plinov prek celotnega cikla 
   (glej odstavek 4.1), v kg,   DF = faktor redčenja, glede na odstavek 4.3.1.1.  4.4. Izračun specifičnih emisij   Emisije (v g/kWh) je treba za vse posamične sestavine izračunati na naslednji način:  
 
act mass x x W/ NO=NO  
 
 act massW/ CO=CO  
 
 act massW/ HC=HC  
 
  
 če je: 
   W
act = dejansko delo cikla, kakor je določeno v odstavku 3.9.2, v kWh. 
  
____________  ∑
=∗ − ∗ ∗ − ∗ ∗n
1 iconc TOTW i , conc i TOTW, 0,000479) 1/DF) (1 HC (M 0,000479) HC (Md eL 375/226 SL Uradni list Evropske unije 27.12.2006