SL Uradni list Evropske unije L 254/1

Le izvirna besedila UN/ECE so pravno veljavna v skladu z mednarodnim javnim pravom. Status in začetek veljavnosti tega pravilnika je treba preveriti v najnovejši različici dokumenta UN/ECE TRANS/WP.29/343, ki je dostopen na:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Pravilnik št. 10 Ekonomske komisije Združenih narodov za Evropo (UN/ECE) – Enotne določbe za homologacijo vozil glede na elektromagnetno združljivost

Vključuje vsa veljavna besedila do:

Sprememb 04 – 28. oktober 2011

Popravka 1 k reviziji 4 – začetek veljavnosti 28. oktober 2011

Dopolnila 1 k spremembam 04 – začetek veljavnosti: 26. julij 2012

VSEBINA

1. Področje uporabe

2. Opredelitev pojmov

3. Vloga za homologacijo

4. Homologacija

5. Oznake

6. Specifikacija konfiguracij brez „sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“

7. Dodatne specifikacije konfiguracije s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“

8. Sprememba ali razširitev homologacije tipa vozila po dodatku ali zamenjavi električnega/elektronskega podsklopa (EPS)

9. Skladnost proizvodnje

10. Kazni za neskladnost proizvodnje

11. Popolno prenehanje proizvodnje

12. Sprememba in razširitev homologacije tipa vozila ali EPS

13. Prehodne določbe

14. Imena in naslovi tehničnih služb, ki izvajajo homologacijske preskuse, ter homologacijskih organov

DODATKI

1 Seznam standardov, na katere se sklicuje ta pravilnik

2 Referenčne mejne vrednosti za širokopasovne elektromagnetne motnje, ki jih povzročajo vozila

3 Referenčne mejne vrednosti za širokopasovne elektromagnetne motnje, ki jih povzročajo vozila

4 Referenčne mejne vrednosti za ozkopasovne elektromagnetne motnje, ki jih povzročajo vozila

5 Referenčne mejne vrednosti za ozkopasovne elektromagnetne motnje, ki jih povzročajo vozila

6 Električni/elektronski podsklop

7 Električni/elektronski podsklop

PRILOGE

1 Primeri homologacijskih oznak

2A Opisni list za homologacijo tipa vozila glede na elektromagnetno združljivost

2B Opisni list za homologacijo tipa električnega/elektronskega podsklopa glede na elektromagnetno združljivost

3A Sporočilo o podeljeni, razširjeni, zavrnjeni ali preklicani homologaciji ali popolnem prenehanju proizvodnje tipa vozila/sestavnega dela/samostojne tehnične enote v skladu s Pravilnikom št. 10

3B Sporočilo o podeljeni, razširjeni, zavrnjeni ali preklicani homologaciji ali popolnem prenehanju proizvodnje tipa električnega/elektronskega podsklopa v skladu s Pravilnikom št. 10

4 Metoda merjenja sevanih širokopasovnih elektromagnetnih emisij vozil

5 Metoda merjenja sevanih ozkopasovnih elektromagnetnih emisij vozil

6 Metoda preskušanja odpornosti vozil na elektromagnetno sevanje

7 Metoda merjenja sevanih širokopasovnih elektromagnetnih emisij električnih/elektronskih podsklopov

8 Metoda merjenja sevanih ozkopasovnih elektromagnetnih emisij električnih/elektronskih podsklopov

9 Metode preskušanja odpornosti električnih/elektronskih podsklopov na elektromagnetno sevanje

10 Metoda preskušanja prehodnih elektromagnetnih emisij po vodnikih, ki jih povzročajo električni/elektronski podsklopi, in njihove odpornosti nanje

11 Metoda preskušanja emisij harmonikov, ustvarjenih na električnih vodnikih za izmenični tok v vozilu

12 Metoda preskušanja emisij napetostnih sprememb, napetostnih kolebanj in flikerja na električnih vodnikih za izmenični tok v vozilu

13 Metoda preskušanja emisij radiofrekvenčnih motenj, ki se prevajajo po električnih vodnikih za izmenični ali enosmerni tok v vozilu

14 Metoda preskušanja emisij radiofrekvenčnih motenj, ki se prevajajo po vodnikih na omrežnem in telekomunikacijskem priključku v vozilu

15 Metoda preskušanja odpornosti vozil na hitre električne prehodne motnje, ki se prevajajo po električnih vodnikih za izmenični in enosmerni tok

16 Metoda preskušanja odpornosti vozil na napetostne udare, ki se prevajajo po električnih vodnikih za enosmerni in izmenični tok

1. PODROČJE UPORABE

Ta pravilnik se uporablja za:

1.1 vozila kategorij L, M, N in O (1) glede na elektromagnetno združljivost;

1.2 sestavne dele in samostojne tehnične enote, predvidene za vgradnjo v ta vozila, z omejitvijo iz odstavka 3.2.1 glede na elektromagnetno združljivost.

1.3 Pravilnik obsega: (a) zahteve glede odpornosti na sevane in po vodnikih prevajane motnje za funkcije, povezane z neposrednim upravljanjem vozila, z zaščito voznika, potnikov in drugih uporabnikov cest ter z motnjami, ki bi lahko zmedle voznika ali druge uporabnike cest, povezane s funkcionalnostjo podatkovnega vodila vozila in z motnjami, ki bi vplivale na obvezne podatke vozila; (b) zahteve glede nadzora neželenih sevanih in po vodnikih prevajanih emisij zaradi zaščite namenske uporabe električne ali elektronske opreme v lastnih oziroma sosednjih vozilih ali v bližini ter nadzora motenj, ki jih lahko povzročajo dodatne naprave, naknadno vgrajene v vozilo; (c) dodatne zahteve za vozila, ki določajo priključne sisteme za napajanje sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja ter se nanašajo na nadzor emisij in odpornost na to povezavo med vozilom in električnim omrežjem.

2. OPREDELITEV POJMOV

V tem pravilniku:

2.1 „elektromagnetna združljivost“ pomeni sposobnost vozila ali sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, da zadovoljivo delujejo v svojem elektromagnetnem okolju in pri tem ne povzročajo nevzdržnih elektromagnetnih motenj kateri koli napravi v tem okolju;

2.2 „elektromagnetna motnja“ pomeni elektromagnetni pojav, ki lahko poslabša delovanje vozila ali sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot ali katere koli druge naprave, enote opreme ali sistema, ki se upravlja v bližini vozila. Elektromagnetna motnja je lahko elektromagnetni šum, neželeni signal ali sprememba v samem sredstvu razširjanja;

2.3 „elektromagnetna odpornost“ pomeni sposobnost vozila ali sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, da delujejo, ne da bi se njihovo delovanje poslabšalo v prisotnosti (določenih) elektromagnetnih motenj, med katere sodijo želeni radiofrekvenčni signali iz radijskih oddajnikov ali sevane znotrajpasovne emisije industrijske znanstvene ali medicinske (ISM) naprave, ki je znotraj ali zunaj vozila;

2.4 „elektromagnetno okolje“ pomeni vse elektromagnetne pojave v danem prostoru;

2.5 „širokopasovna emisija“ pomeni emisijo, katere pasovna širina je večja od prepustne pasovne širine merilne naprave ali sprejemnika (Mednarodni komite za radijske motnje (CISPR) 25, druga izdaja, 2002, in popravek, 2004);

2.6 „ozkopasovna emisija“ pomeni emisijo, katere pasovna širina je manjša od prepustne pasovne širine merilne naprave ali sprejemnika (CISPR 25, druga izdaja, 2002, in popravek, 2004);

2.7 „električni/elektronski sistem“ pomeni električne in/ali elektronske naprave ali sklope naprav s pripadajočimi električnimi priključki, ki so del vozila, a se njihova homologacija ne opravlja ločeno od vozila. Sistem za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja in priključni sistem za napajanje sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja se oba štejeta za električni/elektronski sistem;

2.8 „električni/elektronski podsklop“ (EPS) pomeni električno in/ali elektronsko napravo ali sklope naprav, ki so skupaj s pripadajočimi električnimi priključki in kabli namenjeni za vgradnjo v vozilo in opravljajo eno ali več specializiranih funkcij. EPS se lahko homologira na zahtevo proizvajalca ali njegovega pooblaščenega zastopnika bodisi kot „sestavni del“ bodisi kot „samostojna tehnična enota (STE)“;

2.9 „tip vozila“ glede na elektromagnetno združljivost zajema vsa vozila, ki se ne razlikujejo bistveno v naslednjih vidikih: 2.9.1 skupni velikosti in obliki motornega prostora; 2.9.2 splošni namestitvi električnih in/ali elektronskih sestavnih delov in splošni namestitvi kablov; 2.9.3 osnovnem materialu, iz katerega je izdelana karoserija ali lupina vozila (na primer jeklena, aluminijeva ali nadgradnja iz steklenih vlaken). Zunanji deli iz drugega materiala ne spremenijo tipa vozila, če je osnovni material karoserije enak, vendar je treba takšna odstopanja zabeležiti:

2.10 „tip EPS“ glede na elektromagnetno združljivost pomeni električne/elektronske podsklope, ki se ne razlikujejo v naslednjih bistvenih vidikih: 2.10.1 funkciji, ki jo opravlja EPS; 2.10.2 splošni namestitvi električnih in/ali elektronskih sestavnih delov, če je primerno;

2.11 „kabelski snop vozila“ pomeni napajalne, signalne, aktivne antenske kable ali kable sistema vodil (npr. CAN), ki jih vgradi proizvajalec vozila;

2.12 „funkcije, povezane z odpornostjo,“ so: (a) funkcije, povezane z neposrednim upravljanjem vozila: (i) s poslabšanjem ali spremembo: npr. motorja, prestave, zavore, vzmetenja, aktivnega krmiljenja, naprav za omejevanje hitrosti; (ii) z vplivanjem na položaj voznika: npr. namestitev sedeža ali volana; (iii) z vplivanjem na vidljivost voznika: npr. kratki svetlobni pramen, brisalnik vetrobranskega stekla; (b) funkcije, povezane z zaščito voznika, potnikov in drugih uporabnikov cest: npr. zračna blazina in varnostni sistemi za zadrževanje potnikov; (c) funkcije, ki ob motnji lahko zmedejo voznika ali druge uporabnike cest: (i) optične motnje: nepravilno delovanje npr. smernih kazalnikov, zavornih luči, gabaritnih svetilk, zadnje pozicijske svetilke in svetlobnih blokov za zasilni sistem, napačne informacije opozorilnih indikatorjev, lučk ali zaslonov, povezanih s funkcijami v pododstavkih (a) ali (b), ki jih voznik lahko vidi neposredno pred seboj; (ii) zvočne motnje: nepravilno delovanje npr. protivlomnega alarma ali hupe; (d) funkcije, povezane s funkcionalnostjo podatkovnega vodila vozila: z blokiranjem prenosa podatkov v sistemih podatkovnih vodil vozila, ki se uporabljajo za prenos podatkov in so potrebni za zagotavljanje pravilnega delovanja drugih funkcij, povezanih z odpornostjo; (e) funkcije, ki ob motnji vplivajo na obvezne podatke vozila: npr. tahograf, merilnik hitrosti; (f) funkcije, povezane s sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja: ki vplivajo na nepričakovano premikanje vozila;

2.13 „sistem za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja“ pomeni sistem za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja, ki zagotavlja električno energijo za električni pogon vozila;

2.14 „priklopni sistem za napajanje sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja“ pomeni električni tokokrog v vozilu, ki se uporablja za napajanje sistema za shranjevanje energije.

3. VLOGA ZA HOMOLOGACIJO

3.1 Homologacija tipa vozila

3.1.1 Vlogo za homologacijo tipa vozila glede na njegovo elektromagnetno združljivost predloži proizvajalec vozila.

3.1.2 Vzorec opisnega lista je prikazan v Prilogi 2A.

3.1.3 Proizvajalec vozila sestavi seznam vseh bistvenih električnih/elektronskih sistemov ali podsklopov vozila, oblik karoserije, variacij pri materialu karoserije, splošnih namestitev kablov, različic motorja, izvedenk z volanom na levi/desni strani ter različic medkolesja. Pomembni so tisti električni/elektronski sistemi ali podsklopi vozila, ki lahko oddajajo precejšnje širokopasovno ali ozkopasovno sevanje, in/ali tisti, ki so povezani s funkcijami vozila, povezanimi z odpornostjo (glej odstavek 2.12), ter tisti, ki zagotavljajo priklopne sisteme za napajanje sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja.

3.1.4 Proizvajalec in pristojni organ s tega seznama sporazumno izbereta predstavnika tipa vozila, ki ga je treba homologirati. Izbira vozila je odvisna od električnih/elektronskih sistemov, ki jih nudi proizvajalec. S tega seznama se lahko izbere eno ali več vozil, če proizvajalec in pristojni organ soglašata, da so vključeni različni električni/elektronski sistemi, ki v primerjavi s prvim vzorčnim vozilom utegnejo bistveno vplivati na elektromagnetno združljivost vozila.

3.1.5 Izbira vozila (vozil) skladno z odstavkom 3.1.4 je omejena na kombinacije vozila in električnega/elektronskega sistema, namenjene za dejansko proizvodnjo.

3.1.6 Proizvajalec lahko dopolni vlogo s poročilom o opravljenih preskusih. Homologacijski organ lahko vse te podatke uporabi pri sestavljanju obrazca za sporočanje za homologacijo tipa.

3.1.7 Če tehnična služba, pristojna za homologacijski preskus, tega opravi sama, se ji skladno z odstavkom 3.1.4 predloži vozilo, ki je predstavnik tipa, ki ga je treba homologirati.

3.1.8 Pri vozilih kategorij M, N in O mora proizvajalec vozila predložiti izjavo o frekvenčnih pasovih, močnostnih nivojih, položajih anten in določbah za namestitev radiofrekvenčnih oddajnikov (RF oddajnikov), tudi če vozilo ob homologaciji tipa ni opremljeno z RF oddajnikom. Ta naj bi zajemala vse mobilne radijske storitve, ki se običajno uporabljajo v vozilih. Ti podatki morajo biti javno objavljeni po homologaciji tipa. Proizvajalci vozil morajo predložiti dokaze, da take namestitve oddajnikov ne vplivajo negativno na delovanje vozila.

3.1.9 Homologacija tipa vozila se uporablja tako za sistem za napajanje sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja kot za priklopni sistem za napajanje sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja, saj oba štejeta za električna/elektronska sistema.

3.2 Homologacija EPS

3.2.1 Uporaba tega pravilnika za EPS:

3.2.2 Vlogo za homologacijo tipa EPS glede na njegovo elektromagnetno združljivost predloži proizvajalec vozila ali proizvajalec EPS.

3.2.3 Vzorec opisnega lista je prikazan v Prilogi 2B.

3.2.4 Proizvajalec lahko dopolni vlogo s poročilom o opravljenih preskusih. Homologacijski organ lahko vse te podatke uporabi pri sestavljanju obrazca za sporočanje za homologacijo tipa.

3.2.5 Če tehnična služba, pristojna za homologacijski preskus, tega opravi sama, se ji po morebitnem pogovoru s proizvajalcem npr. o možnih različicah razporeditve, številu komponent in številu senzorjev predloži vzorec sistema EPS, ki je predstavnik tipa v postopku homologacije. Tehnična služba lahko izbere dodatni vzorec, če meni, da je to potrebno.

3.2.6 Na vzorcih morata biti jasno in neizbrisno označeni blagovno ime ali znamka proizvajalca ter oznaka tipa.

3.2.7 Kjer je primerno, je treba opredeliti morebitne omejitve uporabe. Te omejitve je treba navesti v prilogah 2B in/ali 3B.

3.2.8 Električnih/elektronskih podsklopov, ki se dajo na trg kot nadomestni deli, ni treba homologirati, če so jasno označeni kot nadomestni deli z identifikacijsko številko in če so enaki in od istega proizvajalca kot ustrezni del proizvajalca originalne opreme (OEM – original equipment manufacturer) za že homologirano vozilo.

3.2.9 Sestavnih delov, ki se prodajajo kot dodatna oprema in so namenjeni za vgradnjo v motorna vozila, ni treba homologirati, če niso povezani s funkcijami, povezanimi z odpornostjo (glej odstavek 2.12). V tem primeru mora proizvajalec izdati izjavo, da EPS izpolnjuje zahteve tega pravilnika in zlasti mejne vrednosti, določene v odstavkih 6.5, 6.6, 6.8 in 6.9.

4. HOMOLOGACIJA

4.1 Homologacijski postopki

4.1.1 Homologacija tipa vozila

Po presoji proizvajalca vozila se za homologacijo tipa vozila lahko uporabijo naslednji alternativni postopki:

4.1.1.1 Homologacija celotnega vozila

Celotno vozilo je mogoče homologirati neposredno ob upoštevanju določb iz odstavka 6 tega pravilnika. Če proizvajalec vozila izbere ta postopek, posebno preskušanje električnih/elektronskih sistemov ali podsklopov ni potrebno.

4.1.1.2 Homologacija tipa vozila s preskušanjem posameznih električnih/elektronskih podsklopov

Proizvajalec vozila lahko pridobi homologacijo za vozilo, če homologacijskemu organu dokaže, da so bili vsi pomembni (glej odstavek 3.1.3 tega pravilnika) električni/elektronski sistemi ali podsklopi homologirani v skladu s tem pravilnikom in vgrajeni v skladu z morebitnimi pripadajočimi pogoji.

4.1.1.3 Proizvajalec lahko pridobi homologacijo v skladu s tem pravilnikom, če na vozilu ni opreme, za katero so predpisani preskusi odpornosti ali preskusi glede emisij. Za takšne homologacije preskušanje ni potrebno.

4.1.2 Homologacija EPS

Homologacija se lahko podeli za EPS, ki se lahko vgradi v kateri koli tip vozila (homologacija sestavnega dela) ali v določen tip vozila ali tipe vozil, ki jih zahteva proizvajalec EPS (homologacija samostojne tehnične enote).

4.1.3 Električnim/elektronskim podsklopom, ki so namerni RF oddajniki in jim ni bila podeljena homologacija v povezavi s proizvajalcem vozila, morajo biti priložena ustrezna navodila za vgradnjo.

4.2 Podelitev homologacije tipa

4.2.1 Vozilo

4.2.1.1 Če vzorčno vozilo izpolnjuje zahteve odstavka 6 tega pravilnika, se homologacija podeli.

4.2.1.2 Vzorec obrazca za sporočanje za homologacijo tipa je v Prilogi 3A.

4.2.2 EPS

4.2.2.1 Če vzorčni sistemi EPS izpolnjujejo zahteve odstavka 6 tega pravilnika, se homologacija zanje podeli.

4.2.2.2 Vzorec obrazca za sporočanje za homologacijo tipa je v Prilogi 3B.

4.2.3 Pri sestavljanju obrazcev za sporočanje iz odstavkov 4.2.1.2 ali 4.2.2.2 zgoraj lahko pristojni organ pogodbenice, ki podeljuje homologacijo, uporabi poročilo, ki ga je pripravil ali odobril pooblaščeni laboratorij oziroma je v skladu z določbami tega pravilnika.

4.3 O homologaciji ali zavrnitvi homologacije tipa vozila ali EPS v skladu s tem pravilnikom je treba obvestiti podpisnice sporazuma, ki uporabljajo ta pravilnik, na obrazcu, ki je skladen z vzorcem v Prilogi 3A ali 3B tega pravilnika in mu vlagatelj priloži fotografije in/ali sheme ali risbe v ustreznem merilu, njihov format pa ne sme biti večji od A4 (210 × 297 mm) ali pa morajo biti zložene na te mere.

5. OZNAKE

5.1 Številka homologacije se določi za vsak homologiran tip vozila ali EPS. Prvi dve števki navajata spremembe, ki ustrezajo zadnjim bistvenim tehničnim spremembam Pravilnika na dan homologacije. Pogodbenica ne sme dodeliti iste številke homologacije drugemu tipu vozila ali EPS.

5.2 Namestitev oznak

5.2.1 Vozilo

Homologacijska oznaka, opisana v odstavku 5.3 spodaj, se namesti na vsako vozilo, ki je skladno s tipom, homologiranim po tem pravilniku.

5.2.2 Podsklop

Homologacijska oznaka, opisana v odstavku 5.3 spodaj, se namesti na vsak EPS, ki je skladen s tipom, homologiranim po tem pravilniku.

Pri električnih/elektronskih sistemih, vgrajenih v vozila, ki so homologirana kot enote, oznaka ni potrebna.

5.3 Mednarodna homologacijska oznaka mora biti nameščena na vsakem vozilu, ki je skladno s tipom, homologiranim po tem pravilniku, na vidno in lahko dostopno mesto, določeno na homologacijskem obrazcu za sporočanje. To oznako sestavljajo:

5.3.1 krog, ki vsebuje črko „E“ in številčno oznako države, ki je podelila homologacijo (2);

5.3.2 številka tega pravilnika, ki ji sledijo črka „R“, pomišljaj in številka homologacije na desni strani kroga iz odstavka 5.3.1.

5.4 Primer homologacijske oznake je prikazan v Prilogi 1 k temu pravilniku.

5.5 Za oznake na električnih/elektronskih podsklopih, skladne z odstavkom 5.3 zgoraj, ni potrebno, da so vidne po vgradnji električnega/elektronskega podsklopa v vozilo.

6. SPECIFIKACIJE KONFIGURACIJE BREZ „SISTEMA ZA SHRANJEVANJE ENERGIJE Z MOŽNOSTJO PONOVNEGA POLNJENJA V NAČINU NAPAJANJA IZ ELEKTRIČNEGA OMREŽJA“

6.1 Splošne specifikacije

6.1.1 Vozilo in njegovi električni/elektronski sistemi ali podsklopi so zasnovani, izdelani in vgrajeni tako, da vozilo pri normalnih pogojih uporabe ustreza zahtevam tega pravilnika.

6.1.1.1 Vozilo se preskusi glede sevanih emisij in odpornosti na sevane motnje. Preskusi glede emisij, prevajanih po vodnikih, ali odpornosti na motnje, prevajane po vodnikih, za homologacijo tipa vozila niso potrebni.

6.1.1.2 Električni/elektronski podsklopi se preskusijo glede sevanih in po vodnikih prevajanih emisij ter glede odpornosti na sevane in po vodnikih prevajane motnje.

6.1.2 Pred preskušanjem mora tehnična služba skupaj s proizvajalcem pripraviti program preskušanja, ki vsebuje vsaj način delovanja, simulirane funkcije, nadzorovane funkcije, merila, po katerih EPS opravi preskus ali ga ne opravi, in predvidene emisije.

6.2 Specifikacije v zvezi s širokopasovnim elektromagnetnim sevanjem vozil

6.2.1 Metoda merjenja

Elektromagnetno sevanje vozila, ki je predstavnik tipa, se meri po metodi, opisani v Prilogi 4. Metodo merjenja določi proizvajalec vozila v soglasju s tehnično službo.

6.2.2 Širokopasovne mejne vrednosti za homologacijo vozila

6.2.2.1 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 4, pri razdalji med vozilom in anteno 10,0 ± 0,2 m, je mejna vrednost 32 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 30 do 75 MHz ter od 32 do 43 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 75 do 400 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 75 MHz narašča logaritmično, kakor je prikazano v Dodatku 2. V frekvenčnem pasu od 400 do 1 000 MHz mejna vrednost ostane konstantna pri 43 dBμV/m.

6.2.2.2 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 4, pri razdalji med vozilom in anteno 3,0 ± 0,05 m, je mejna vrednost 42 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 30 do 75 MHz ter od 42 do 53 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 75 do 400 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 75 MHz narašča logaritmično, kakor je prikazano v Dodatku 3. V frekvenčnem pasu od 400 do 1 000 MHz mejna vrednost ostane konstantna pri 53 dBμV/m.

6.2.2.3 Pri vozilu, ki je predstavnik tipa, morajo biti izmerjene vrednosti, izražene v dBμV/m, pod mejnimi vrednostmi za homologacijo tipa.

6.3 Specifikacije v zvezi z ozkopasovnim elektromagnetnim sevanjem vozil

6.3.1 Metoda merjenja

Elektromagnetno sevanje vozila, ki je predstavnik tipa, se meri po metodi, opisani v Prilogi 5. Le-to določi proizvajalec vozila v soglasju s tehnično službo.

6.3.2 Ozkopasovne mejne vrednosti za homologacijo vozila

6.3.2.1 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 5, pri razdalji med vozilom in anteno 10,0 ± 0,2 m, je mejna vrednost 22 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 30 do 75 MHz ter od 22 do 33 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 75 do 400 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 75 MHz narašča logaritmično, kakor je prikazano v Dodatku 4. V frekvenčnem pasu od 400 do 1 000 MHz mejna vrednost ostane konstantna pri 33 dBμV/m.

6.3.2.2 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 5, pri razdalji med vozilom in anteno 3,0 ± 0,05 m, je mejna vrednost 32 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 30 do 75 MHz ter od 32 do 43 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 75 do 400 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 75 MHz narašča logaritmično, kakor je prikazano v Dodatku 5. V frekvenčnem pasu od 400 do 1 000 MHz mejna vrednost ostane konstantna pri 43 dBμV/m.

6.3.2.3 Pri vozilu, ki je predstavnik tipa, morajo biti izmerjene vrednosti, izražene v dBμV/m, pod mejno vrednostjo za homologacijo tipa.

6.3.2.4 Ne glede na mejne vrednosti iz odstavkov 6.3.2.1, 6.3.2.2 in 6.3.2.3 tega pravilnika se šteje, da vozilo izpolnjuje mejne vrednosti za ozkopasovne emisije, če je v začetni fazi iz odstavka 1.3 Priloge 5 moč motilnega signala na radijski anteni vozila v frekvenčnem pasu od 76 do 108 MHz nižja od 20 dBμV, izmerjeno z detektorjem srednjih vrednosti. V tem primeru nadaljnje preskušanje ni potrebno.

6.4 Specifikacije v zvezi z odpornostjo vozil na elektromagnetno sevanje

6.4.1 Metoda preskušanja

Odpornost vozila, ki je predstavnik tipa, na elektromagnetno sevanje se preskuša po metodi iz Priloge 6.

6.4.2 Mejne vrednosti odpornosti za homologacijo vozila

6.4.2.1 Če se preskusi izvajajo po metodi iz Priloge 6 je efektivna vrednost poljske jakosti 30 V/m v več kot 90 % frekvenčnega pasu od 20 do 2 000 MHz in najmanj 25 V/m v celotnem frekvenčnem pasu od 20 in 2 000 MHz.

6.4.2.2 Šteje se, da vozilo, ki je predstavnik tipa, izpolnjuje zahteve za odpornost, če se med preskusi, izvedenimi v skladu s Prilogo 6, ne poslabša delovanje „funkcij, povezanih z odpornostjo“, v skladu z odstavkom 2.1 Priloge 6.

6.5 Specifikacija v zvezi s širokopasovnimi elektromagnetnimi motnjami, ki jih povzročajo električni/elektronski podsklopi

6.5.1 Metoda merjenja

Elektromagnetno sevanje, ki ga povzroča EPS, ki je predstavnik tipa, se meri po metodi, opisani v Prilogi 7.

6.5.2 Širokopasovne mejne vrednosti za homologacijo EPS

6.5.2.1 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 7, so mejne vrednosti od 62 do 52 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 30 do 75 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 30 MHz logaritmično upada, in od 52 do 63 dBμV/m v pasu od 75 do 400 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 75 MHz logaritmično narašča, kakor je prikazano v Dodatku 6. V frekvenčnem pasu od 400 do 1 000 MHz mejna vrednost ostane konstantna pri 63 dBμV/m.

6.5.2.2 Pri EPS, ki je predstavnik tipa, morajo biti izmerjene vrednosti, izražene v dBμV/m, pod mejnimi vrednostmi za homologacijo tipa.

6.6 Specifikacije v zvezi z ozkopasovnimi elektromagnetnimi motnjami, ki jih povzročajo električni/elektronski podsklopi

6.6.1 Metoda merjenja

Elektromagnetno sevanje, ki ga povzroča EPS, ki je predstavnik tipa, se meri po metodi, opisani v Prilogi 8.

6.6.2 Ozkopasovne mejne vrednosti za homologacijo EPS

6.6.2.1 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 8, so mejne vrednosti od 52 do 42 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 30 do 75 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 30 MHz logaritmično upada, in od 42 do 53 dBμV/m v pasu od 75 do 400 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 75 MHz logaritmično narašča, kakor je prikazano v Dodatku 7. V frekvenčnem pasu od 400 do 1 000 MHz mejna vrednost ostane konstantna pri 53 dBμV/m.

6.6.2.2 Pri EPS, ki je predstavnik tipa, mora biti izmerjena vrednost, izražena v dBμV/m, pod mejnimi vrednostmi za homologacijo tipa.

6.7 Specifikacije v zvezi z odpornostjo električnih/elektronskih podsklopov na elektromagnetno sevanje

6.7.1 Metode preskušanja

Odpornost EPS, ki je predstavnik tipa, na elektromagnetno sevanje se preskuša po metodah, izbranih med metodami iz Priloge 9.

6.7.2 Mejne vrednosti za odpornost za homologacijo EPS

6.7.2.1 Če se preskusi izvajajo po metodah, opisanih v Prilogi 9, so ravni za preskušanje odpornosti 60 V/m rms (efektivna vrednost) za metodo preskušanja s 150-milimetrskim trakastim valovodom, 15 V/m rms za metodo preskušanja z 800-milimetrskim trakastim valovodom, 75 V/m rms za metodo preskušanja v celici s prečnim elektromagnetnim poljem (TEM-celici), 60 mA rms za metodo preskušanja z vsiljenim tokom in 30 V/m rms za metodo preskušanja z anteno v brezodbojnem elektromagnetno zaslonjenem prostoru v več kot 90 % frekvenčnega pasu od 20 do 2 000 MHz ter najmanj 50 V/m rms za metodo preskušanja s 150-milimetrskim trakastim valovodom, 12,5 V/m rms za metodo preskušanja z 800-milimetrskim trakastim valovodom, 62,5 V/m rms za metodo preskušanja v TEM-celici, 50 mA rms za metodo preskušanja z vsiljenim tokom in 25 V/m rms za metodo preskušanja z anteno v brezodbojnem elektromagnetno zaslonjenem prostoru v celotnem frekvenčnem pasu od 20 do 2 000 MHz.

6.7.2.2 Šteje se, da EPS, ki je predstavnik tipa, izpolnjuje zahteve za odpornost, če se med preskusi, izvedenimi v skladu s Prilogo 9, ne poslabša delovanje „funkcij, povezanih z odpornostjo“.

6.8 Specifikacije v zvezi z odpornostjo EPS na prehodne motnje, ki se prevajajo po napajalnih vodnikih

6.8.1 Metoda preskušanja

Odpornost EPS, ki je predstavnik tipa, se preskusi po metodi v skladu z ISO 7637-2 (2. izdaja, 2004), kakor je opisana v Prilogi 10, pri čemer so preskusne vrednosti podane v tabeli 1.

Tabela 1

Odpornost EPS

Številka preskus. impulza Raven za preskušanje odpornosti Status delovanja za sisteme: Povezan s funkcijami, povezanimi z odpornostjo Ni povezan s funkcijami, povezanimi z odpornostjo 1 III C D 2a III B D 2b III C D 3a/3b III A D 4 III B (za EPS, ki mora delovati v fazah zagona motorja) C (za druge EPS) D

6.9 Specifikacije v zvezi z emisijo prehodnih, po vodnikih prevajanih motenj, ki jih EPS povzroči na napajalnih vodnikih

6.9.1 Metoda preskušanja

Emisije EPS, ki je predstavnik tipa, se preskusijo po metodi v skladu z ISO 7637-2 (2. izdaja, 2004), kakor je opisana v Prilogi 10 za vrednosti iz tabele 2.

Tabela 2

Najvišja dovoljena amplituda pulza

Najvišja dovoljena amplituda pulza za Polarnost amplitude pulza vozila z 12 V sistemi vozila s 24 V sistemi Pozitivna +75 + 150 Negativna – 100 – 450

6.10 Izjeme

6.10.1 Kadar vozilo ali električni/elektronski sistem oziroma EPS nima elektronskega oscilatorja z delovno frekvenco, ki presega 9 kHz, se šteje, da je skladen z odstavkom 6.3.2 ali 6.6.2 ter prilogama 5 in 8.

6.10.2 Vozil, ki nimajo električnih/elektronskih sistemov s „funkcijami, povezanimi z odpornostjo“, ni treba preskušati glede odpornosti na sevane motnje. Zanje se šteje, da so skladna z odstavkom 6.4 in Prilogo 6 k temu pravilniku.

6.10.3 Električnih/elektronskih podsklopov, ki nimajo „funkcij, povezanih z odpornostjo,“ ni treba preskušati glede odpornosti na sevane motnje. Zanje se šteje, da so skladni z odstavkom 6.7 in Prilogo 9 k temu pravilniku.

6.10.4 Elektrostatična razelektritev

Za vozila, opremljena s pnevmatikami, se šteje, da je nadgradnja/šasija električno izolirana konstrukcija. Večje elektrostatične sile glede na zunanje okolje vozila lahko nastanejo samo v trenutku vstopa potnika ali voznika v vozilo ali njegovega izstopa iz njega. Ker takrat vozilo miruje, za homologacijo ni potreben preskus elektrostatične razelektritve.

6.10.5 Emisije prehodnih, po vodnikih prevajanih motenj, ki jih EPS povzroči na napajalnih vodnikih

Električnih/elektronskih podsklopov, ki niso komutirani, nimajo stikal ali ne vključujejo induktivnih bremen, ni treba preskušati glede prehodnih emisij, prevajanih po vodnikih. Zanje se šteje, da so skladni z odstavkom 6.9.

6.10.6 Izguba funkcije sprejemnikov med preskusom odpornosti, kadar je preskusni signal v pasovni širini sprejemnika (RF izključitveni pas), kakor je za konkretno radijsko storitev/izdelek določeno v usklajenem mednarodnem standardu o elektromagnetni združljivosti, ne privede nujno do kriterija neustreznosti.

6.10.7 RF oddajniki se preskušajo v režimu oddajanja. Želene emisije (npr. iz RF oddajnih sistemov) v obvezni pasovni širini ter zunajpasovne emisije se za namen tega pravilnika ne upoštevajo. Lažne emisije so predmet tega pravilnika.

6.10.7.1 „Obvezna pasovna širina“: v danem razredu emisij širina frekvenčnega pasu, ki je ravno dovoljšen, da zagotavlja prenos podatkov s hitrostjo in kakovostjo, ki se zahtevata v določenih pogojih (člen 1, št. 1.152 Pravilnika o radiokomunikacijah Mednarodne telekomunikacijske zveze (ITU)).

6.10.7.2 „Zunajpasovne emisije“: emisije na frekvenci oziroma frekvencah neposredno zunaj obvezne pasovne širine, ki so rezultat modulacijskega postopka, toda brez lažnih emisij (člen 1, št. 1.144 Pravilnika o radiokomunikacijah ITU).

6.10.7.3 „Lažne emisije“: v vsakem modulacijskem postopku obstajajo dodatni neželeni signali. Zanje se uporablja izraz „lažne emisije“. Lažne emisije so emisije na frekvenci oziroma frekvencah, ki so zunaj obvezne pasovne širine in katerih raven se lahko zniža, ne da bi to vplivalo na ustrezni prenos podatkov. Med lažne emisije sodijo harmonične emisije, parazitske emisije, intermodulacijski produkti in produkti zamenjave frekvenc, ne pa tudi zunajpasovne emisije (člen 1, št. 1.145 Pravilnika o radiokomunikacijah ITU).

7. DODATNE SPECIFIKACIJE KONFIGURACIJE S „SISTEMOM ZA SHRANJEVANJE ENERGIJE Z MOŽNOSTJO PONOVNEGA POLNJENJA V NAČINU NAPAJANJA IZ ELEKTRIČNEGA OMREŽJA“

7.1 Splošne specifikacije

7.1.1 Vozilo in njegovi električni/elektronski sistemi ali podsklopi so zasnovani, izdelani in vgrajeni tako, da vozilo pri konfiguraciji s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“ ustreza zahtevam tega pravilnika.

7.1.2 Vozilo se pri konfiguraciji s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“ preskusi glede sevanih emisij, odpornosti na sevane motnje, emisij, prevajanih po vodnikih, in odpornosti na motnje, ki se prevajajo po vodnikih.

7.1.3 Pred preskušanjem mora tehnična služba skupaj s proizvajalcem pripraviti program preskušanja za konfiguracijo s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“, ki vsebuje vsaj način delovanja, simulirane funkcije, nadzorovane funkcije, merila, po katerih EPS opravi preskus oziroma ga ne opravi, in predvidene emisije.

7.2 Specifikacije v zvezi s širokopasovnim elektromagnetnim sevanjem vozil

7.2.1 Metoda merjenja

Elektromagnetno sevanje vozila, ki je predstavnik tipa, se meri po metodi, opisani v Prilogi 4. Metodo merjenja določi proizvajalec vozila v soglasju s tehnično službo.

7.2.2 Širokopasovne mejne vrednosti za homologacijo vozila

7.2.2.1 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 4, pri razdalji med vozilom in anteno 10,0 ± 0,2 m, je mejna vrednost 32 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 30 do 75 MHz ter od 32 do 43 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 75 do 400 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 75 MHz narašča logaritmično, kakor je prikazano v Dodatku 2. V frekvenčnem pasu od 400 do 1 000 MHz mejna vrednost ostane konstantna pri 43 dBμV/m.

7.2.2.2 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 4, pri razdalji med vozilom in anteno 3,0 ± 0,05 m, je mejna vrednost 42 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 30 do 75 MHz ter od 42 do 53 dBμV/m v frekvenčnem pasu od 75 do 400 MHz, pri čemer ta mejna vrednost pri frekvencah nad 75 MHz narašča logaritmično, kakor je prikazano v Dodatku 3. V frekvenčnem pasu od 400 do 1 000 MHz mejna vrednost ostane konstantna pri 53 dBμV/m. Pri vozilu, ki je predstavnik tipa, morajo biti izmerjene vrednosti, izražene v dBμV/m, pod mejnimi vrednostmi za homologacijo tipa.

7.3 Specifikacije v zvezi z emisijami harmonikov na električnih vodnikih za izmenični tok v vozilu

7.3.1 Metoda merjenja

Emisije harmonikov na električnih vodnikih za izmenični tok v vozilu, ki je predstavnik tipa, se merijo po metodi, opisani v Prilogi 11. Metodo merjenja določi proizvajalec vozila v soglasju s tehnično službo.

7.3.2 Mejna vrednost za homologacijo tipa vozila

7.3.2.1 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 11, so mejne vrednosti za vhodni tok ≤ 16 A na fazo mejne vrednosti, ki so določene v standardu IEC 61000-3-2 (izdaja 3.2 – 2005 + sprememba 1: 2008 + sprememba 2: 2009) in navedene v tabeli 3. Tabela 3 Najvišji dovoljeni harmoniki (vhodni tok ≤ 16 A na fazo) Št. harmonika n Najvišji dovoljeni harmonični tok A Lihi harmoniki 3 2,3 5 1,14 7 0,77 9 0,40 11 0,33 13 0,21 15 ≤ n ≤ 39 0,15 × 15/n Sodi harmoniki 2 1,08 4 0,43 6 0,30 8 ≤ n ≤ 40 0,23 × 8/n

7.3.2.2 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 11, so mejne vrednosti za vhodni tok > 16 A in ≤ 75 A na fazo mejne vrednosti, ki so določene v standardu IEC 61000-3-12 (izdaja 1.0 – 2004) ter navedene v tabelah 4, 5 in 6. Tabela 4 Najvišji dovoljeni harmoniki (vhodni tok > 16 A in ≤ 75 A na fazo) za vse naprave, razen za uravnotežene trifazne naprave Najnižji Rsce Sprejemljiv posamezni harmonični tok In/I1 % Največje razmerje harmoničnega toka v % I3 I5 I7 I9 I11 I13 THD PWHD 33 21,6 10,7 7,2 3,8 3,1 2 23 23 66 24 13 8 5 4 3 26 26 120 27 15 10 6 5 4 30 30 250 35 20 13 9 8 6 40 40 ≥ 350 41 24 15 12 10 8 47 47 Relativne vrednosti sodih harmonikov, ki so nižje ali enake 12, morajo biti nižje od 16/n %. Sodi harmoniki, višji od 12, so pri THD in PHWD upoštevani enako kot lihi harmoniki. Linearna interpolacija med zaporednima vrednostima Rsce je dovoljena. Tabela 5 Najvišji dovoljeni harmoniki (vhodni tok > 16 A in ≤ 75 A na fazo) za uravnotežene trifazne naprave Najnižji Rsce Sprejemljiv posamezni harmonični tok In/I1 % Največje razmerje harmoničnega toka v % I5 I7 I11 I13 THD PWHD 33 10,7 7,2 3,1 2 13 22 66 14 9 5 3 16 25 120 19 12 7 4 22 28 250 31 20 12 7 37 38 ≥ 350 40 25 15 10 48 46 Relativne vrednosti sodih harmonikov, ki so nižje ali enake 12, morajo biti nižje od 16/n %. Sodi harmoniki, višji od 12, so pri THD in PHWD upoštevani enako kot lihi harmoniki. Linearna interpolacija med zaporednima vrednostima Rsce je dovoljena. Tabela 6 Najvišji dovoljeni harmoniki (vhodni tok > 16 A in ≤ 75 A na fazo) za uravnotežene trifazne naprave pod določenimi pogoji Najnižji Rsce Sprejemljiv posamezni harmonični tok In/I1 % Največje razmerje harmoničnega toka v % I5 I7 I11 I13 THD PWHD 33 10,7 7,2 3,1 2 13 22 ≥ 120 40 25 15 10 48 46 Relativne vrednosti sodih harmonikov, ki so nižje ali enake 12, morajo biti nižje od 16/n %. Sodi harmoniki, višji od 12, so pri THD in PHWD upoštevani enako kot lihi harmoniki.

7.4 Specifikacije v zvezi z emisijami napetostnih sprememb, napetostnih kolebanj in flikerja na električnih vodnikih za izmenični tok v vozilu

7.4.1 Metoda merjenja

Emisije napetostnih sprememb, napetostnih kolebanj in flikerja na električnih vodnikih za izmenični tok v vozilu, ki je predstavnik tipa, se merijo po metodi, opisani v Prilogi 12. Metodo merjenja določi proizvajalec vozila v soglasju s tehnično službo.

7.4.2 Mejna vrednost za homologacijo tipa vozila

7.4.2.1 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 12, so mejne vrednosti za nazivni tok ≤ 16 A na fazo, ki ni priključen pod posebnimi pogoji, mejne vrednosti, ki so določene v standardu IEC 61000-3-3 (izdaja 2.0 – 2008) in navedene v tabeli 7. Tabela 7 Najvišje dovoljene napetostne spremembe, napetostna kolebanja in flikerji (nazivni tok ≤ 16 A na fazo, ki ni priključen pod posebnimi pogoji) Mejne vrednosti Vrednosti iz standarda 61000-3-3, določba 5

7.4.2.2 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 12, so mejne vrednosti za nazivni tok > 16 A in ≤ 75 A na fazo, ki je priključen pod posebnimi pogoji, mejne vrednosti, ki so določene v standardu IEC 61000-3-11 (izdaja 1.0 – 2000) in navedene v tabeli 8. Tabela 8 Najvišje dovoljene napetostne spremembe, napetostna kolebanja in flikerji (nazivni tok > 16 A in ≤ 75 A na fazo, ki je priključen pod posebnimi pogoji) Mejne vrednosti Vrednosti iz standarda 61000-3-11 (izdaja 1.0 – 2000), določba 5

7.5 Specifikacije v zvezi z emisijami radiofrekvenčnih motenj, ki se prevajajo po električnih vodnikih za izmenični ali enosmerni tok v vozilu

7.5.1 Metoda merjenja

Emisije radiofrekvenčnih motenj, ki se prevajajo po električnih vodnikih za izmenični ali enosmerni tok v vozilu, ki je predstavnik tipa, se merijo po metodi, opisani v Prilogi 13. Metodo merjenja določi proizvajalec vozila v soglasju s tehnično službo.

7.5.2 Mejna vrednost za homologacijo tipa vozila

7.5.2.1 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 13, so mejne vrednosti na električnih vodnikih za izmenični tok mejne vrednosti, ki so določene v standardu IEC 61000-6-3 (izdaja 2.0 – 2006) in navedene v tabeli 9. Tabela 9 Najvišje dovoljene radiofrekvenčne motnje, ki se prevajajo po električnih vodnikih za izmenični tok Frekvenca (MHz) Mejne vrednosti in detektor 0,15 do 0,5 66 do 56 dBμV (navidezno temenski detektor) 56 do 46 dBμV (detektor srednjih vrednosti) (zmanjšuje se linearno z logaritmom frekvence) 0,5 do 5 56 dBμV (navidezno temenski detektor) 46 dBμV (detektor srednjih vrednosti) 5 do 30 60 dBμV (navidezno temenski detektor) 50 dBμV (detektor srednjih vrednosti)

7.5.2.2 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 13, so mejne vrednosti na električnih vodnikih za enosmerni tok mejne vrednosti, ki so določene v standardu IEC 61000-6-3 (izdaja 2.0 – 2006) in navedene v tabeli 10. Tabela 10 Najvišje dovoljene radiofrekvenčne motnje, ki se prevajajo po električnih vodnikih za enosmerni tok Frekvenca (MHz) Mejne vrednosti in detektor 0,15 do 0,5 79 dBμV (navidezno temenski detektor) 66 dBμV (detektor srednjih vrednosti) 0,5 do 30 73 dBμV (navidezno temenski detektor) 60 dBμV (detektor srednjih vrednosti)

7.6 Specifikacije v zvezi z emisijami radiofrekvenčnih motenj, ki se prevajajo po vodnikih na omrežnem in telekomunikacijskem priključku v vozilu

7.6.1 Metoda merjenja

Emisije radiofrekvenčnih motenj, ki se prevajajo po vodnikih na omrežnem in telekomunikacijskem priključku v vozilu, ki je predstavnik tipa, se merijo po metodi, opisani v Prilogi 14. Metodo merjenja določi proizvajalec vozila v soglasju s tehnično službo.

7.6.2 Mejna vrednost za homologacijo tipa vozila

7.6.2.1 Če se meritve izvajajo po metodi, opisani v Prilogi 14, so mejne vrednosti na omrežnem in telekomunikacijskem priključku mejne vrednosti, ki so določene v standardu IEC 61000-6-3 (izdaja 2.0 – 2006) in navedene v tabeli 11. Tabela 11 Najvišje dovoljene radiofrekvenčne motnje, ki se prevajajo po vodnikih na omrežnem in telekomunikacijskem priključku Frekvenca (MHz) Mejne vrednosti in detektor 0,15 do 0,5 84 do 74 dBμV (navidezno temenski detektor) 74 do 64 dBμV (detektor srednjih vrednosti) (zmanjšuje se linearno z logaritmom frekvence) 40 do 30 dBμA (navidezno temenski detektor) 30 do 20 dBμA (detektor srednjih vrednosti) (linearno se zmanjšuje z logaritmom frekvence) 0,5 do 30 74 dBμV (navidezno temenski detektor) 64 dBμV (detektor srednjih vrednosti) 30 dBμA (navidezno temenski detektor) 20 dBμA (detektor srednjih vrednosti)

7.7 Specifikacije v zvezi z odpornostjo vozil na elektromagnetno sevanje

7.7.1 Metoda preskušanja

Odpornost vozila, ki je predstavnik tipa, na elektromagnetno sevanje se preskuša po metodi iz Priloge 6.

7.7.2 Mejne vrednosti odpornosti za homologacijo vozila

7.7.2.1 Če se preskusi izvajajo po metodi iz Priloge 6, je efektivna vrednost poljske jakosti 30 V/m rms v več kot 90 % frekvenčnega pasu od 20 do 2 000 MHz in najmanj 25 V/m rms v celotnem frekvenčnem pasu od 20 in 2 000 MHz.

7.7.2.2 Šteje se, da vozilo, ki je predstavnik tipa, izpolnjuje zahteve za odpornost, če se med preskusi, izvedenimi v skladu s Prilogo 6, ne poslabša delovanje „funkcij, povezanih z odpornostjo“, v skladu z odstavkom 2.2 Priloge 6.

7.8 Specifikacije v zvezi z odpornostjo vozil na hitre električne prehodne motnje, ki se prevajajo po električnih vodnikih za izmenični in enosmerni tok.

7.8.1 Metoda preskušanja

7.8.1.1 Odpornost na hitre električne prehodne motnje, ki se prevajajo po električnih vodnikih za izmenični in enosmerni tok v vozilu, ki je predstavnik tipa, se meri po metodi, opisani v Prilogi 15.

7.8.2 Mejne vrednosti odpornosti za homologacijo vozila

7.8.2.1 Če se preskusi izvajajo po metodah, opisanih v Prilogi 15, so ravni za preskušanje odpornosti za električne vodnike za izmenični in enosmerni tok naslednje: ± 2 kV preskusne napetosti na odprtem vezju, s časom vzpona (Tr) 5 ns in zadrževanjem (Th) 50 ns ter hitrostjo ponavljanja pri 5 kHz vsaj 1 minuto.

7.8.2.2 Šteje se, da vozilo, ki je predstavnik tipa, izpolnjuje zahteve za odpornost, če se med preskusi, izvedenimi v skladu s Prilogo 15, ne poslabša delovanje „funkcij, povezanih z odpornostjo“, v skladu z odstavkom 2.2 Priloge 6.

7.9 Specifikacije v zvezi z odpornostjo vozil na napetostne udare po električnih vodnikih za izmenični in enosmerni tok

7.9.1 Metoda preskušanja

7.9.1.1 Odpornost na napetostne udare, ki se prevajajo po električnih vodnikih za izmenični in enosmerni tok v vozilu, ki je predstavnik tipa, se meri po metodi, opisani v Prilogi 16.

7.9.2 Mejne vrednosti odpornosti za homologacijo vozila

7.9.2.1 Če se preskusi izvajajo po metodah, opisanih v Prilogi 16, so ravni za preskušanje odpornosti naslednje: (a) za električne vodnike za izmenični tok: ± 2 kV preskusne napetosti na odprtem vezju med vodnikom in zemljo ter ± 1 kV med vodnikoma, s časom vzpona (Tr) 1,2 μs in zadrževanjem (Th) 50 μs. Vsak napetostni udar se uporabi 5-krat z zamikom 1 minute za vsako od naslednjih faz: 0, 90, 180 in 270°; (b) za električne vodnike za enosmerni tok: ± 0,5 kV preskusne napetosti na odprtem vezju med vodnikom in zemljo ter ± 0,5 kV med vodnikoma, s časom vzpona (Tr) 1,2 μs in zadrževanjem (Th) 50 μs. Vsak napetostni udar se uporabi 5-krat z zamikom 1 minute.

7.9.2.2 Šteje se, da vozilo, ki je predstavnik tipa, izpolnjuje zahteve za odpornost, če se med preskusi, izvedenimi v skladu s Prilogo 16, ne poslabša delovanje „funkcij, povezanih z odpornostjo“, v skladu z odstavkom 2.2 Priloge 6.

7.10 Izjeme

7.10.1 Če se za omrežni in telekomunikacijski priključek na vozilu na njegovih električnih vodnikih za izmenični/enosmerni tok uporabljajo dostopovni električni vodniki, se Priloga 14 ne uporablja.

8. SPREMEMBA ALI RAZŠIRITEV HOMOLOGACIJE TIPA VOZILA PO DODATKU ALI ZAMENJAVI ELEKTRIČNEGA/ELEKTRONSKEGA PODSKLOPA (EPS)

8.1 Če je proizvajalec vozila pridobil homologacijo za celotno vozilo in želi vgraditi dodaten ali nadomesten električni/elektronski sistem ali EPS, ki mu je že bila podeljena homologacija po tem pravilniku in bo vgrajen v skladu s pripadajočimi pogoji, se homologacija vozila lahko razširi brez nadaljnjega preskušanja. Za namene skladnosti proizvodnje se dodatni ali nadomestni električni/elektronski sistem ali EPS šteje za del vozila.

8.2 Če dodatni ali nadomestni del ni bil homologiran skladno s tem pravilnikom in če se preskušanje šteje za potrebno, se šteje, da celotno vozilo ustreza, če je mogoče dokazati, da novi ali spremenjeni del izpolnjuje ustrezne zahteve odstavka 6, ali če se s primerjalnim preskusom lahko dokaže, da novi del ne bo negativno vplival na skladnost tega tipa vozila.

8.3 Če proizvajalec vozila homologiranemu vozilu doda standardno amatersko ali profesionalno opremo (razen opreme za mobilno komunikacijo), ki je skladna z drugimi pravilniki ali katere vgradnja, zamenjava ali odstranitev je v skladu s priporočili proizvajalcev opreme in vozila, to ne razveljavi homologacije vozila. To tudi ne preprečuje, da bi proizvajalci vozil vgradili komunikacijsko opremo v skladu z ustreznimi navodili za vgradnjo, ki jih je pripravil proizvajalec vozila in/ali proizvajalci take komunikacijske opreme. Proizvajalec vozila priskrbi dokazila (če to zahteva preskuševalni organ), da taki oddajniki ne vplivajo negativno na delovanje vozila. To je lahko izjava, da so močnostni nivoji in vgradnja taki, da nivoji odpornosti iz tega pravilnika dajejo zadostno zaščito pri samem prenosu (oddajanju), tj. z izjemo prenosa v povezavi s preskusi iz odstavka 6. Ta pravilnik ne dovoljuje uporabe komunikacijskega oddajnika, če zanj oziroma za njegovo uporabo veljajo druge zahteve.

9. SKLADNOST PROIZVODNJE

Postopki za nadzor skladnosti proizvodnje morajo ustrezati tistim iz Dodatka 2 k Sporazumu (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), pri čemer veljajo naslednje zahteve:

9.1 Vozila ali sestavni deli ali električni/elektronski podsklopi, homologirani po tem pravilniku, se izdelajo skladno s homologiranim tipom, tako da izpolnjujejo zahteve iz odstavka 6 zgoraj.

9.2 Skladnost proizvodnje vozila ali sestavnega dela ali samostojne tehnične enote se preverja na osnovi podatkov, zajetih v obrazcih za sporočanje za homologacijo tipa iz Priloge 3A in/ali 3B tega pravilnika.

9.3 Če pristojni organ ni zadovoljen s postopkom preverjanja proizvajalca, se uporabita odstavka 8.3.1 in 8.3.2 spodaj.

9.3.1 Če se preverja skladnost vozila, sestavnega dela ali EPS, vzetega iz serije, se šteje, da proizvodnja ustreza zahtevam tega pravilnika glede širokopasovnih in ozkopasovnih elektromagnetnih motenj, če izmerjene vrednosti ne presegajo referenčnih mejnih vrednosti, predpisanih v odstavkih 6.2.2.1, 6.2.2.2, 6.3.2.1, 6.3.2.2, 7.2.2.1 in 7.2.2.2 (kar pride v poštev), za več kot 2 dB (25 %).

9.3.2 Če se preverja skladnost vozila, sestavnega dela ali EPS, vzetega iz serije, se šteje, da proizvodnja ustreza zahtevam tega pravilnika glede odpornosti na elektromagnetno sevanje, če EPS vozila, kadar je vozilo v stanju, opredeljenem v odstavku 4 Priloge 6, ne kaže poslabšanja neposrednega upravljanja vozila, ki ga lahko opazi voznik ali drug uporabnik cest, in če je izpostavljeno poljski jakosti, izraženi v V/m, do 80 % referenčnih mejnih vrednosti, predpisanih v odstavkih 6.4.2.1 in 7.7.2.1 zgoraj.

9.3.3 Če se preverja skladnost sestavnega dela ali samostojne tehnične enote (STE), vzetih iz serije, se šteje, da proizvodnja ustreza zahtevam tega pravilnika glede odpornosti na motnje in emisije, prevajane po vodnikih, če sestavni del ali STE ne kaže poslabšanja delovanja „funkcij, povezanih z odpornostjo,“ do vrednosti iz odstavka 6.8.1 in ne preseže vrednosti iz odstavka 6.9.1.

10. KAZNI ZA NESKLADNOST PROIZVODNJE

10.1 Homologacija, podeljena za tip vozila, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote v skladu s tem pravilnikom, se lahko prekliče, če niso izpolnjene zahteve iz odstavka 6 zgoraj ali če izbrana vozila ne opravijo uspešno preskusov iz odstavka 6 zgoraj.

10.2 Če pogodbenica Sporazuma, ki uporablja ta pravilnik, prekliče homologacijo, ki jo je podelila, o tem takoj obvesti druge pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, z obrazcem za sporočanje, skladnim z vzorcem iz prilog 3A in 3B k temu pravilniku.

11. POPOLNO PRENEHANJE PROIZVODNJE

Če imetnik homologacije trajno preneha proizvajati tip vozila ali EPS, homologiran v skladu s tem pravilnikom, o tem obvesti organ, ki je podelil homologacijo, ta pa nato obvesti druge pogodbenice Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, z obrazcem za sporočanje, skladnim z vzorcem iz prilog 3A in 3B k temu pravilniku.

12. SPREMEMBA IN RAZŠIRITEV HOMOLOGACIJE TIPA VOZILA ALI EPS

12.1 Vsaka sprememba tipa vozila ali EPS se sporoči homologacijskemu organu, ki je podelil homologacijo tipa vozila. Ta organ lahko nato bodisi: 12.1.1 meni, da spremembe verjetno ne bodo imele občutnega škodljivega učinka in da vozilo ali EPS v vsakem primeru še vedno izpolnjuje zahteve, ali 12.1.2 od tehnične službe, odgovorne za izvajanje preskusov, zahteva dodatno poročilo o preskusu.

12.2 Obvestilo o potrditvi ali zavrnitvi homologacije se skupaj s podatki o spremembah po postopku iz odstavka 4 zgoraj pošlje pogodbenicam Sporazuma, ki uporabljajo ta pravilnik.

12.3 Pristojni organ, ki izda razširitev homologacije, tej razširitvi dodeli serijsko številko in o tem obvesti druge pogodbenice Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, z obrazcem za sporočanje, skladnim z vzorcema iz prilog 3A in 3B k temu pravilniku.

13. PREHODNE DOLOČBE

13.1 Od uradnega začetka veljavnosti sprememb 03 nobena pogodbenica, ki uporablja ta pravilnik, ne sme zavrniti podelitve homologacije ECE v skladu s tem pravilnikom, kakor je bil spremenjen s spremembami 03.

13.2 Po 12 mesecih od začetka veljavnosti tega pravilnika, kakor je bil spremenjen s spremembami 03, pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, podelijo homologacije le, če tip vozila, sestavni del ali samostojna tehnična enota, ki je v homologacijskem postopku, izpolnjuje zahteve iz tega pravilnika, kakor je bil spremenjen s spremembami 03.

13.3 Pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, ne smejo zavrniti razširitve homologacije v skladu s prejšnjimi spremembami tega pravilnika.

13.4 Pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, smejo 48 mesecev po datumu začetka veljavnosti sprememb 03 tega pravilnika zavrniti prvo nacionalno registracijo (začetek uporabe) vozila, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote, ki ne izpolnjuje zahtev sprememb 03 tega pravilnika.

13.5 Po 36 mesecih od uradnega datuma začetka veljavnosti tega pravilnika, kakor je bil spremenjen s spremembami 04, pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, podelijo homologacije le, če tip vozila, sestavni del ali samostojna tehnična enota, ki je v homologacijskem postopku, izpolnjuje zahteve iz tega pravilnika, kakor je bil spremenjen s spremembami 04.

13.6 Do 36 mesecev od datuma veljavnosti sprememb 04 tega pravilnika nobena pogodbenica, ki uporablja ta pravilnik, ne zavrne nacionalne ali regionalne homologacije tipa vozila, homologiranega v skladu s prejšnjimi spremembami tega pravilnika.

13.7 Po 60 mesecih od datuma veljavnosti sprememb 04 tega pravilnika lahko pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, zavrnejo prvo registracijo vozila, ki ne izpolnjuje zahtev iz sprememb 04 tega pravilnika.

13.8 Ne glede na določbe odstavkov 13.6 in 13.7 ostanejo homologacije tipa vozila v skladu s prejšnjimi spremembami Pravilnika, na katere ne vplivajo spremembe 04, še naprej veljavne, pogodbenice, ki uporabljajo Pravilnik, pa jih še naprej sprejemajo.

14. IMENA IN NASLOVI TEHNIČNIH SLUŽB, KI IZVAJAJO HOMOLOGACIJSKE PRESKUSE, TER HOMOLOGACIJSKIH ORGANOV

Pogodbenice Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, sekretariatu Združenih narodov sporočijo imena in naslove tehničnih služb, odgovornih za opravljanje homologacijskih preskusov, ter homologacijskih organov, ki podeljujejo homologacije in ki se jim pošljejo certifikati, izdani v drugih državah, ki potrjujejo podelitev, razširitev, zavrnitev ali preklic homologacije.

(1) Kot je določeno v odstavku 2 Konsolidirane resolucije o proizvodnji vozil (R.E.3) (dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Sprem. 2, odstavek 2.

(2) Številčne oznake pogodbenic Sporazuma iz leta 1958 so navedene v Prilogi 3 h Konsolidirani resoluciji o konstrukciji vozil (R.E.3), dokument TRANS/WP.29/78/Rev.2/Sprem.1.

Dodatek 1 Seznam standardov, na katere se sklicuje ta pravilnik 1. CISPR 12 „Značilnosti radijskih motenj pri vozilih, motornih čolnih in vozilih z motorjem na prisilni vžig – Mejne vrednosti in metode merjenja“, 5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005. 2. CISPR 16-1-4 „Zahteve za naprave in metode za merjenje radijskih motenj in imunosti – 1. del: Naprave za merjenje radijskih motenj in imunosti – Antene in preskuševališča za meritve sevanih motenj, 3. izdaja, 2010. 3. CISPR 25 „Mejne vrednosti in metode merjenja značilnosti radijskih motenj, za zaščito sprejemnikov v vozilih“, 2. izdaja, 2002, in popravek: 2004. 4. ISO 7637-1 „Cestna vozila – Električne motnje, ki jih povzročajo vodniki in spoji – 1. del: Opredelitve in splošno“, 2. izdaja, 2002. 5. ISO 7637-2 „Cestna vozila – Električne motnje, ki jih povzročajo vodniki in spoji – 2. del: Električne prehodne motnje, ki se prevajajo po napajalnih vodnikih, samo na vozilih z nazivno napajalno napetostjo 12 V ali 24 V“, 2. izdaja, 2004. 6. ISO-EN 17025 „Splošne zahteve za preskuševalne laboratorije in laboratorije za umerjanje“, 2. izdaja, 2005, in popravek: 2006. 7. ISO 11451 „Cestna vozila – Električne motnje, ki jih povzroča ozkopasovno sevana elektromagnetna energija – Metode preskušanja vozil“ 1. del: Splošno in opredelitve (ISO 11451-1: 3. izdaja, 2005, in sprememba 1: 2008); 2. del: Viri sevanja zunaj vozila (ISO 11451-2: 3. izdaja, 2005); 4. del: Vsiljeni tok (BCI) (ISO 11451-4: 1. izdaja, 1995). 8. ISO 11452 „Cestna vozila – Električne motnje, ki jih povzroča ozkopasovno sevana elektromagnetna energija – Metode preskušanja sestavnih delov“ 1. del: Splošno in opredelitve (ISO 11452-1: 3. izdaja, 2005, in sprememba 1: 2008); 2. del: Brezodbojni elektromagnetno zaslonjen prostor (ISO 11452-2: 2. izdaja, 2004); 3. del: TEM-celica (celica s prečnim elektromagnetnim poljem) (ISO 11452-3: 3. izdaja, 2001); 4. del: Vsiljeni tok (BCI) (ISO 11452-4: 3. izdaja, 2005, in popravek 1: 2009); 5. del: Trakasti valovod (ISO 11452-5: 2. izdaja, 2002). 9. Pravilnik o radiokomunikacijah ITU, izdaja 2008. 10. IEC 61000-3-2 „Elektromagnetna združljivost (EMC) – 3-2. del: Mejne vrednosti za oddajanje harmonskih tokov (vhodni tok opreme do vključno 16 A na fazo)“, izdaja 3.2 – 2005 + A1: 2008 + A2: 2009. 11. IEC 61000-3-3 „Elektromagnetna združljivost (EMC) – 3-3. del: Mejne vrednosti - Omejitev vrednosti kolebanja napetosti in flikerja v nizkonapetostnih napajalnih sistemih za opremo z naznačenim tokom do 16 A in ni priključena pod posebnimi pogoji“, izdaja 2.0 – 2008. 12. IEC 61000-3-11 „Elektromagnetna združljivost (EMC) – 3-11. del: Mejne vrednosti - Omejitev vrednosti kolebanja napetosti in flikerja v nizkonapetostnih napajalnih sistemih - Oprema z naznačenim tokom do 75 A in je priključena pod posebnimi pogoji“, izdaja 1.0 – 2000. 13. IEC 61000-3-12 „Elektromagnetna združljivost (EMC) – 3-12. del: Mejne vrednosti – Mejne vrednosti za harmonske tokove, ki jih povzroča oprema, priključena na nizkonapetostne napajalne sisteme z naznačenim tokom, večjim od 16 A in ≤ 75 A po liniji“, izdaja 1.0 – 2004 14. IEC 61000-4-4 „Elektromagnetna združljivost - (EMC) – 4. del: Preskusne in merilne tehnike - 4. skupina: Preskus odpornosti s hitrimi električnimi prehodnimi pojavi/burstom“, izdaja 2.0 – 2004. 15. IEC 61000-4-5 „Elektromagnetna združljivost - (EMC) – 4-5. del: Preskusne in merilne tehnike – Preskus odpornosti proti napetostnemu udaru“, izdaja 2.0 – 2005. 16. IEC 61000-6-2 „Elektromagnetna združljivost - (EMC) – 6-2. del: Osnovni standardi – Odpornost za industrijska okolja“, izdaja 2.0 – 2005. 17. IEC 61000-6-3 „Elektromagnetna združljivost - (EMC) – 6-3. del: Osnovni standardi – Standard oddajanja motenj v stanovanjskih, poslovnih in manj zahtevnih industrijskih okoljih“, izdaja 2.0 – 2006. 18. CISPR 16–2–1 „Specifikacija za merilne naprave in metode za merjenje radijskih motenj in odpornosti – 2-1. del: Metode za merjenje motenj in odpornosti – Merjenje motenj po vodnikih“, izdaja 2.0 – 2008. 19. CISPR 22 „Oprema za informacijsko tehnologijo - Karakteristike občutljivosti za radijske motnje - Mejne vrednosti in merilne metode“, izdaja 6.0 – 2008. 20. CISPR 16-1-2 „Zahteve za naprave in metode za merjenje radijskih motenj in imunosti – 1-2. del: Merilne naprave za merjenje radijskih motenj in odpornosti - Pomožna oprema - Motnje po vodnikih“, izdaja 1.2 – 2006.

Dodatek 2 Referenčne mejne vrednosti za širokopasovne elektromagnetne motnje, ki jih povzročajo vozila Oddaljenost antene od vozila: 10 m Mejna vrednost E (dBμV/m) pri frekvenci F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 32 E = 32 + 15,13 log (F/75) E = 43

Dodatek 3 Referenčne mejne vrednosti za širokopasovne elektromagnetne motnje, ki jih povzročajo vozila Oddaljenost antene od vozila: 3 m Mejna vrednost E (dBμV/m) pri frekvenci F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 42 E = 42 + 15,13 log (F/75) E = 53

Dodatek 4 Referenčne mejne vrednosti za ozkopasovne elektromagnetne motnje, ki jih povzročajo vozila Oddaljenost antene od vozila: 10 m Mejna vrednost E (dBμV/m) pri frekvenci F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 22 E = 22 + 15,13 log (F/75) E = 33

Dodatek 5 Referenčne mejne vrednosti za ozkopasovne elektromagnetne motnje, ki jih povzročajo vozila Oddaljenost antene od vozila: 3 m Mejna vrednost E (dBμV/m) pri frekvenci F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 32 E = 32 + 15,13 log (F/75) E = 43

Dodatek 6 Električni/elektronski podsklop Referenčne mejne vrednosti za širokopasovne elektromagnetne motnje Mejna vrednost E (dBμV/m) pri frekvenci F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 62 – 25,13 log (F/30) E = 52 + 15,13 log (F/75) E = 63

Dodatek 7 Električni/elektronski podsklop Referenčne mejne vrednosti za ozkopasovne elektromagnetne motnje Mejna vrednost E (dBμV/m) pri frekvenci F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 52 – 25,13 log (F/30) E = 42 + 15,13 log (F/75) E = 53

PRILOGA 1 PRIMERI HOMOLOGACIJSKIH OZNAK Vzorec A (Glej odstavek 5.2 tega pravilnika) Zgornja homologacijska oznaka, pritrjena na vozilo ali EPS, pomeni, da je bil zadevni tip vozila glede na elektromagnetno združljivost homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 10 pod številko homologacije 042439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami Pravilnika št. 10, kakor je bil spremenjen s spremembami 04. Vzorec B (Glej odstavek 5.2 tega pravilnika) Zgornja homologacijska oznaka, pritrjena na vozilo ali EPS, pomeni, da je bil zadevni tip vozila glede na elektromagnetno združljivost homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s pravilnikoma št. 10 in 33 (1) Številki homologacije pomenita, da je na dan podelitve zadevnih homologacij Pravilnik št. 10 vključeval spremembe 04, Pravilnik št. 33 pa je bil še vedno v svoji prvotni obliki. (1) Druga številka je navedena le kot primer.

PRILOGA 2A Opisni list za homologacijo tipa vozila glede na elektromagnetno združljivost Naslednji podatki morajo biti predloženi v treh izvodih in morajo vsebovati seznam. Vse risbe morajo biti dovolj podrobne ter predložene v ustreznem merilu in v formatu A4 ali zložene na ta format. Morebitne fotografije morajo biti dovolj podrobne. Če so sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote upravljani elektronsko, je treba priložiti podatke o njihovem delovanju. SPLOŠNO 1. Znamka (blagovno ime proizvajalca): … 2. Tip: … 3. Kategorija vozila: … 4. Ime in naslov proizvajalca: … Ime in naslov pooblaščenega zastopnika, če ta obstaja: … 5. Naslovi tovarn, ki sestavljajo vozilo: … SPLOŠNI KONSTRUKCIJSKI PODATKI O VOZILU 6. Fotografije in/ali risbe vzorčnega vozila: … 7. Mesto in način vgradnje motorja: … POGONSKI MOTOR 8. Proizvajalec: … 9. Proizvajalčeva oznaka motorja, kakor je označena na motorju: … 10. Motor z notranjim zgorevanjem: … 11. Način delovanja: prisilni vžig/kompresijski vžig, štiritaktni/dvotaktni (1) 12. Število in namestitev valjev: … 13. Oskrba z gorivom: … 14. Z vbrizgavanjem goriva (samo za motorje na kompresijski vžig): da/ne (1) 15. Elektronska krmilna enota: … 16. Znamke: … 17. Opis sistema: … 18. Z vbrizgavanjem goriva (samo za motorje na prisilni vžig): da/ne (1) Neustrezno črtati. 19. Električni sistem: … 20. Nazivna napetost: … V, priključek mase pozitivni/negativni (1) 21. Alternator: … 22. Tip: … 23. Vžig: … 24. Znamke: … 25. Tipi: … 26. Način delovanja: … 27. Sistem napajanja motorja z utekočinjenim naftnim plinom (LPG): da/ne (1). 28. Elektronska enota za upravljanje motorja s pogonom na utekočinjeni naftni plin: … 29. Znamke: … 30. Tipi: … 31. Sistem napajanja motorja z zemeljskim plinom (NG): da/ne (1) 32. Elektronska enota za upravljanje motorja s pogonom na zemeljski plin: … 33. Znamke: … 34. Tipi: … 35. Elektromotor: … 36. Tip (način navitja, vzbujanje): … 37. Delovna napetost: … MOTORJI NA PLINASTO GORIVO (ČE SO SISTEMI OBLIKOVANI DRUGAČE, PRILOŽITI USTREZNE PODATKE) 38. Elektronska krmilna enota (ECU): 39. Znamke: … 40. Tipi: … PRENOS MOČI 41. Tip (mehanski, hidravlični, električni itd.): … 42. Kratek opis električnih/elektronskih sestavnih delov (če obstajajo): … VZMETENJE 43. Kratek opis električnih/elektronskih sestavnih delov (če obstajajo): … KRMILJE 44. Kratek opis električnih/elektronskih sestavnih delov (če obstajajo): … ZAVORE 45. Sistem proti blokiranju koles: da/ne/po izbiri (1) 46. Za vozila, opremljena s sistemom proti blokiranju koles, opis delovanja sistema (vključno z elektronskimi deli), električna blok shema, načrt hidravličnih ali pnevmatskih vodov: … KAROSERIJA 47. Tip karoserije: … 48. Uporabljeni materiali in načini konstrukcije: … 49. Vetrobransko steklo in druga stekla: 50. Kratek opis električnih/elektronskih sestavnih delov (če obstajajo): naprave za dviganje stekla: … 51. Vzvratna ogledala (podatki za vsako ogledalo): … 52. Kratek opis elektronskih sestavnih delov (če obstajajo) sistema za nastavljanje: … 53. Varnostni pasovi in/ali drugi sistemi za zadrževanje potnikov: … 54. Kratek opis električnih/elektronskih sestavnih delov (če obstajajo): … 55. Preprečevanje radijskih motenj: 56. Opis in risbe/fotografije oblik in uporabljenih materialov tistih delov karoserije, ki tvorijo motorni prostor, in tistega dela prostora za potnike, ki mu je najbližji: … 57. Risbe ali fotografije lege kovinskih sestavnih delov, pritrjenih v motorni prostor (npr. grelne naprave, rezervno kolo, zračni filter, krmilni mehanizem itd.): … 58. Tabela in risba opreme za preprečevanje radijskih motenj: … 59. Podatki o nazivni vrednosti uporov za enosmerni tok, za uporovne vžigalne kable pa njihova nazivna upornost na meter: … SVETLOBNE IN SVETLOBNO-SIGNALNE NAPRAVE 60. Kratek opis električnih/elektronskih sestavnih delov razen svetilk (če obstajajo): … RAZNO 61. Naprave za preprečevanje nepooblaščene uporabe vozila: … 62. Kratek opis električnih/elektronskih sestavnih delov (če obstajajo): … 63. Tabela namestitve in uporabe RF oddajnikov v vozilu(-ih), če je primerno (glej odstavek 3.1.8 tega pravilnika): … frekvenčni pasovi [Hz] najv. izhodna moč [W] položaj antene v vozilu, posebni pogoji za namestitev in/ali uporabo 64. Vozilo, opremljeno z radarsko opremo kratkega dosega 24 GHz: da/ne/po izbiri (1). Vlagatelj za homologacijo mora, kjer je primerno, priložiti tudi: Dodatek 1: Seznam z znamkami in tipi vseh električnih in/ali elektronskih sestavnih delov, ki jih zadeva ta pravilnik (glej odstavka 2.9 in 2.10 tega pravilnika) in niso bili že prej navedeni. Dodatek 2: Shema ali risba splošne namestitve električnih in/ali elektronskih sestavnih delov (ki jih zadeva ta pravilnik) in splošna namestitev kabelskega snopa. Dodatek 3: Opis vozila, izbranega za predstavnika tipa: Oblika karoserije: … Volan na levi ali na desni strani: … Medosna razdalja: … Dodatek 4: Ustrezna poročila, ki jih predloži proizvajalec zaradi sestavljanja certifikata o homologaciji, o preskusih, opravljenih v preskusnem laboratoriju, akreditiranem po ISO 17025 in priznanem s strani homologacijskega organa. 65. Polnilnik: vgrajen/zunanji/brez (1): … 66. Napajalni tok: enosmerni tok/izmenični tok (število faz/frekvenca) (1): … 67. Najvišji nominalni tok (po potrebi v vsakem načinu) 68. Nominalna polnilna napetost: … 69. Osnovne funkcije vmesnikov vozila: ex: L1/L2/L3/N/E/krmilni vmesnik: … (1) Neustrezno črtati.

PRILOGA 2B Opisni list za homologacijo tipa električnega/elektronskega podsklopa glede na elektromagnetno združljivost Naslednji podatki morajo biti, če je primerno, predloženi v treh izvodih in morajo vsebovati seznam prilog. Vse risbe morajo biti dovolj podrobne in predložene v ustreznem merilu in v formatu A4 ali zložene na ta format. Morebitne fotografije morajo biti dovolj podrobne. Če so sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote upravljani elektronsko, je treba priložiti podatke o njihovem delovanju. 1. Znamka (blagovno ime proizvajalca): … 2. Tip: … 3. Podatki za identifikacijo tipa, če je oznaka na sestavnem delu/samostojni tehnični enoti: (1) 3.1 Mesto oznake: … 4. Ime in naslov proizvajalca: … Ime in naslov pooblaščenega zastopnika, če ta obstaja: … 5. Za sestavne dele in samostojne tehnične enote mesto in način namestitve homologacijske oznake:. … 6. Naslovi tovarn, ki sestavljajo vozilo: … 7. Ta EPS se homologira kot sestavni del/STE (1) 8. Morebitne omejitve uporabe in pogoji za vgradnjo: … 9. Nazivna napetost električnega omrežja: … V, priključek mase: pozitivni/negativni (2) … Dodatek 1: Opis EPS, izbranega za predstavnika tipa (električna blok shema in seznam glavnih sestavnih delov EPS (npr. znamka in tip mikroprocesorja, kristala itd.). Dodatek 2: Ustrezna poročila, ki jih predloži proizvajalec zaradi sestavljanja certifikata o homologaciji, o preskusih, opravljenih v preskusnem laboratoriju, akreditiranem po ISO 17025 in priznanem s strani homologacijskega organa. (1) Če oznake za identifikacijo tipa vsebujejo znake, ki niso bistveni za opis tipa sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, vsebovanih v tem opisnem listu, je treba te znake nadomestiti s simbolom „?“ (npr. ABC??123??). (2) Neustrezno črtati.

PRILOGA 3A SPOROČILO (Največji format: A4 (210 × 297 mm))

PRILOGA 3B SPOROČILO (Največji format: A4 (210 × 297 mm))

PRILOGA 4 Metoda merjenja sevanih širokopasovnih elektromagnetnih emisij vozil 1. SPLOŠNO 1.1 Preskusna metoda iz te priloge se uporablja samo za vozila. Ta metoda se nanaša na obe konfiguraciji vozila: (a) konfiguracijo brez „sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“; (b) konfiguracijo s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“. 1.2 Preskusna metoda Ta preskus je namenjen merjenju širokopasovnih emisij, ki jih povzročajo električni ali elektronski sistemi, vgrajeni v vozilo (npr. vžigalni sistem ali elektromotorji). Če v tej prilogi ni drugače določeno, se preskus opravi skladno s CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005). 2. STANJE VOZILA MED PRESKUŠANJEM 2.1 Vozilo pri konfiguraciji brez „sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“. 2.1.1 Motor Motor deluje v skladu s CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005). 2.1.2 Drugi sistemi vozila Vsa oprema, ki bi lahko povzročila širokopasovne emisije in ki jo lahko voznik ali potnik vklopi za daljši čas, mora delovati z največjo obremenitvijo, npr. motorčki brisalcev ali ventilatorji. Hupa in motorčki za električni pomik stekel niso vključeni v preskus, ker se ne uporabljajo nepretrgoma. 2.2 Vozilo pri konfiguraciji s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“. Vozilo je v načinu napajanja akumulatorja pri nazivni moči, dokler izmenični oziroma enosmerni tok ne doseže vsaj 80 % svoje prvotne vrednosti. Preskusna nastavitev vozila pri konfiguraciji s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“ je prikazana na sliki 3 Dodatka k tej prilogi. 3. MERILNO MESTO 3.1 Kot alternativa zahtevam CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005) za vozila kategorije L je lahko preskusna površina vsako mesto, ki izpolnjuje pogoje, prikazane na sliki 1 v Dodatku k tej prilogi. V tem primeru mora biti merilna oprema zunaj dela, prikazanega na sliki 1 Dodatka k tej prilogi. 3.2 Zaprta preskuševališča se lahko uporabijo, če se lahko dokaže soodvisnost med rezultati, dobljenimi v zaprtem preskuševališču, in rezultati, dobljenimi v preskuševališču na prostem. Za zaprto preskuševališče ni potrebno, da ustreza dimenzijskim zahtevam za preskuševališče na prostem, razen glede oddaljenosti antene od vozila in višine antene. 4. ZAHTEVE ZA PRESKUŠANJE 4.1 Mejne vrednosti veljajo za celotno frekvenčno območje od 30 do 1 000 MHz za meritve, opravljene v polgluhi sobi ali na preskuševališču na prostem. 4.2 Meri se z navidezno temenskim detektorjem ali pa z detektorjem temenskih vrednosti. Mejne vrednosti, navedene v odstavkih 6.2 in 6.5 tega pravilnika, veljajo za navidezno temenske detektorje. Če se uporabljajo detektorji temenskih vrednosti, se uporabi korekcijski faktor 20 dB, kakor je določeno v CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005). 4.3 Meritve Tehnična služba mora opraviti preskus v razmikih, določenih v standardu CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005), v celotnem frekvenčnem območju od 30 do 1 000 MHz. Če namesto tega proizvajalec posreduje podatke o meritvah za celoten frekvenčni pas, ki jih je opravil preskusni laboratorij, akreditiran po ustreznih delih ISO 17025 (2. izdaja, 2005, in popravek: 2006) in priznan s strani homologacijskega organa, lahko tehnična služba razdeli frekvenčno območje na 14 frekvenčnih pasov (30–34, 34–45, 45–60, 60–80, 80–100, 100–130, 130–170, 170–225, 225–300, 300–400, 400–525, 525–700, 700–850, 850–1 000 MHz) in opravi preskuse na 14 frekvencah z najvišjimi ravnmi emisij znotraj posameznega pasu ter tako potrdi, da vozilo ustreza zahtevam te priloge. Če je mejna vrednost med preskusom presežena, se je treba s preiskavami prepričati, da je to povzročilo vozilo in ne vir sevanja iz okolja. 4.4 Izmerjene vrednosti Najvišje izmerjene vrednosti glede na mejno vrednost (vodoravna in navpična polarizacija ter lega antene na levi in desni strani vozila) v vsakem od 14 frekvenčnih pasov se štejejo za karakteristično vrednost pri frekvenci, pri kateri so bile meritve opravljene. Dodatek Slika 1 Čista vodoravna površina brez elektromagnetnega odboja razmejitev površine, določena z elipso Slika 2 Položaj antene glede na vozilo Dipol antena v položaju za merjenje navpičnih komponent sevanja Dipol antena v položaju za merjenje vodoravnih komponent sevanja Slika 3 Vozilo pri konfiguraciji s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“ Naris

PRILOGA 5 Metoda merjenja sevanih ozkopasovnih elektromagnetnih emisij vozil 1. SPLOŠNO 1.1 Preskusna metoda iz te priloge se uporablja samo za vozila. Ta metoda se nanaša samo na konfiguracijo vozila brez „sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“. 1.2 Preskusna metoda Ta preskus je namenjen merjenju ozkopasovnih elektromagnetnih emisij, ki bi jih lahko povzročali sistemi z mikroprocesorjem ali drug vir ozkopasovnih emisij. Če v tej prilogi ni drugače določeno, se preskus opravi skladno s CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005) ali CISPR 25 (in popravek: 2004). 1.3 Vrednosti emisij v frekvenčnem pasu FM (76 do 108 MHz) se najprej merijo pri radijski anteni vozila z detektorjem srednjih vrednosti. Če vrednost iz odstavka 6.3.2.4 tega pravilnika ni presežena, se šteje, da vozilo za ta frekvenčni pas izpolnjuje zahteve te priloge, in se celotni preskus ne opravi. 1.4 Alternativno se pri vozilih kategorije L merilno mesto lahko izbere skladno z odstavkoma 3.1 in 3.2 iz Priloge 4. 2. STANJE VOZILA MED PRESKUŠANJEM 2.1 Stikalo za vžig mora biti vklopljeno. Motor ne sme delovati. 2.2 Elektronski sistemi vozila morajo biti v normalnem delovanju, vozilo pa v mirovanju. 2.3 Vsa oprema z notranjimi oscilatorji > 9 KHz ali ponavljajočimi se signali, ki jo lahko voznik ali potnik vklopi za daljši čas, mora biti v normalnem delovanju. 3. ZAHTEVE ZA PRESKUŠANJE 3.1 Mejne vrednosti veljajo za celotno frekvenčno območje od 30 do 1 000 MHz za meritve, opravljene v polgluhi sobi ali na preskuševališču na prostem. 3.2 Meritve morajo biti opravljene z detektorjem srednjih vrednosti. 3.3 Meritve Tehnična služba mora opraviti preskus v razmikih, določenih v standardu CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005), v celotnem frekvenčnem območju od 30 do 1 000 MHz. Če namesto tega proizvajalec posreduje podatke o meritvah za celoten frekvenčni pas, ki jih je opravil preskusni laboratorij, akreditiran po ustreznih delih ISO 17025 (2. izdaja, 2005, in popravek: 2006) in priznan s strani homologacijskega organa, lahko tehnična služba razdeli frekvenčno območje na 14 frekvenčnih pasov (30–34, 34–45, 45–60, 60–80, 80–100, 100–130, 130–170, 170–225, 225–300, 300–400, 400–525, 525–700, 700–850, 850–1 000 MHz) in opravi preskuse na 14 frekvencah z najvišjimi ravnmi emisij znotraj posameznega pasu ter tako potrdi, da vozilo ustreza zahtevam te priloge. Če se mejna vrednost med preskusom preseže, se je treba s preiskavami prepričati, da je to povzročilo vozilo in ne vir sevanja iz okolja, vključno s širokopasovnim sevanjem iz morebitnega EPS. 3.4 Izmerjene vrednosti Najvišje izmerjene vrednosti glede na mejno vrednost (vodoravna in navpična polarizacija ter lega antene na levi in desni strani vozila) v vsakem od 14 frekvenčnih pasov se štejejo za karakteristično vrednost pri frekvenci, pri kateri so bile meritve opravljene.

PRILOGA 6 Metoda preskušanja odpornosti vozil na elektromagnetno sevanje 1. SPLOŠNO 1.1 Preskusna metoda iz te priloge se uporablja samo za vozila. Ta metoda se nanaša na obe konfiguraciji vozila: (a) konfiguracijo brez „sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“; (b) konfiguracijo s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“. 1.2 Preskusna metoda Namen preskusa je dokazati odpornost elektronskih sistemov vozila. Vozilo se izpostavi elektromagnetnim poljem, kakor je navedeno v tej prilogi. Med preskusi se vozilo opazuje. Če v tej prilogi ni drugače določeno, se preskus opravi skladno z ISO 11451-2: 3. izdaja, 2005. 1.3 Alternativne preskusne metode Preskus se lahko za vsa vozila opravi tudi na preskuševališču na prostem. Preskuševališče mora ustrezati (nacionalnim) zakonskim zahtevam o sevanju elektromagnetnih polj. Če je vozilo daljše od 12 m in/ali širše od 2,60 m in/ali višje od 4,00 m, se lahko v skladu z ISO 11451-4 (1. izdaja, 1995) uporabi metoda z vsiljenim tokom v frekvenčnem območju od 20 do 2 000 MHz z vrednostmi iz odstavka 6.7.2.1 tega pravilnika. 2. STANJE VOZILA MED PRESKUŠANJEM 2.1 Vozilo pri konfiguraciji brez „sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“. 2.1.1 Vozilo mora biti neobremenjeno, razen potrebne preskusne opreme. 2.1.1.1 Motor mora normalno poganjati pogonska kolesa s stalno hitrostjo 50 km/h, če ni tehničnih razlogov, pogojenih s konstrukcijo vozila, ki bi določali drugačne pogoje. Pri vozilih kategorij L1 in L2 je stalna hitrost običajno 25 km/h. Vozilo se postavi na ustrezno obremenjen dinamometer ali pa, če dinamometer ni na voljo, na izolirane podstavke, tako da so kolesa kar najmanj oddaljena od tal. Po potrebi se transmisijske gredi, jermeni ali verige lahko odklopijo (npr. tovornjaki, dvo- in trokolesna vozila). 2.1.1.2 Osnovni pogoji za vozilo Ta odstavek določa minimalne preskusne pogoje (če je primerno) ter merila za zavrnitev vozila pri preskusih odpornosti. Druge sisteme vozila, ki lahko vplivajo na delovanje funkcij, povezanih z odpornostjo, je treba preskusiti na način, o katerem se sporazumeta proizvajalec in tehnična služba. Pogoji preskusa vozila v „ciklu 50 km/h“ Merila za zavrnitev Hitrost vozila 50 km/h (oziroma 25 km/h pri vozilih L1 in L2) ± 20 % (vozilo na valjih). Če je vozilo opremljeno s tempomatom, mora ta delovati. Sprememba hitrosti večja od ± 10 % nazivne hitrosti. Če ima vozilo samodejni menjalnik: sprememba prestavnega razmerja, ki povzroči spremembo hitrosti, večjo od ± 10 % nazivne hitrosti. Žarometi za kratki svetlobni pramen vklopljeni (ročni vklop) Svetila ugasnejo Prednji brisalec vklopljen (ročni vklop) pri največji hitrosti Popolna zaustavitev brisalca Smerni kazalnik na voznikovi strani vklopljen Sprememba frekvence (nižja od 0,75 Hz ali višja od 2,25 Hz). Sprememba delovnega cikla (manjša od 25 % ali večja od 75 %). Nastavljiva obesitev koles v normalnem položaju Nepričakovana opazna sprememba Voznikov sedež in volan v srednji legi Nepričakovana sprememba, večja od 10 % skupne vrednosti Alarm izklopljen Nepričakovana sprožitev alarma Hupa ni vklopljena Nepričakovani vklop hupe Zračna blazina in varnostni sistemi za zadrževanje potnikov delujejo, zračna blazina za sovoznika pa je začasno izklopljena, če ta funkcija obstaja Nepričakovana sprožitev Avtomatska vrata zaprta Nepričakovano odprtje Prestavna ročica trajnostne zavore v normalnem položaju Nepričakovana sprožitev

Pogoji preskusa vozila v „zavornem ciklu“ Merila za zavrnitev Določiti v programu preskušanja vozila v zavornem ciklu. Ta mora vključevati uporabo stopalke zavore (če ne obstajajo tehnični razlogi proti temu), ni pa nujno delovanje sistema proti blokiranju koles. Zavorne svetilke med ciklom ne delujejo Opozorilna lučka zavornega sistema sveti kljub izgubi funkcije. Nepričakovana sprožitev 2.1.1.3 Vsa oprema, ki jo lahko voznik ali potnik vklopi za daljši čas, mora normalno delovati. 2.1.1.4 Vsi drugi sistemi, ki vplivajo na upravljanje voznika z vozilom, morajo biti vklopljeni kakor pri normalnem delovanju vozila. 2.1.2 Če so v vozilu elektronski/električni sistemi kot sestavni del neposrednega upravljanja vozila, ki ne bodo delovali pod pogoji, opisanimi v odstavku 2.1, se proizvajalcu dovoli, da tehnični službi predloži poročilo ali dodatne dokaze, da elektronski/električni sistem vozila ustreza zahtevam tega pravilnika. Takšni dokazi se shranijo v homologacijski dokumentaciji. 2.1.3 Pri opazovanju vozila se uporablja samo oprema, ki ne moti preskusa. Opazujeta se zunanjost vozila in prostor za potnike, da se ugotovi, ali so izpolnjene zahteve te priloge (npr. z video kamerami, mikrofonom itd.). 2.2 Vozilo pri konfiguraciji s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“. 2.2.1 Vozilo mora biti neobremenjeno, razen potrebne preskusne opreme. 2.2.1.1 Vozilo mora biti imobilizirano, motor pa izključen in v načinu napajanja. 2.2.1.2 Osnovni pogoji za vozilo Ta odstavek določa minimalne preskusne pogoje (če je primerno) ter merila za zavrnitev vozila pri preskusih odpornosti. Druge sisteme vozila, ki lahko vplivajo na delovanje funkcij, povezanih z odpornostjo, je treba preskusiti na način, o katerem se sporazumeta proizvajalec in tehnična služba. Pogoji preskusa vozila s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“ Merila za zavrnitev Sistem za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja mora biti v načinu napajanja. Glede stanja napajanja sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja se dogovorita proizvajalec in tehnična služba. Vozilo se premika 2.2.1.3 Vsa druga oprema, ki jo lahko voznik ali potnik vklopi za daljši čas, mora biti izključena. 2.2.2 Pri opazovanju vozila se uporablja samo oprema, ki ne moti preskusa. Opazujeta se zunanjost vozila in prostor za potnike, da se ugotovi, ali so izpolnjene zahteve te priloge (npr. z video kamerami, mikrofonom itd.). 3. REFERENČNA TOČKA 3.1 Za namene te priloge je referenčna točka tista točka, v kateri mora biti vzpostavljena poljska jakost in ki je določena takole: 3.2 Za vozila kategorij M, N in O skladno z ISO 11451-2: 3. izdaja, 2005. 3.3 Za vozila kategorije L: 3.3.1 najmanj 2 m vodoravno od faznega središča antene ali najmanj 1 m navpično od sevalnih elementov valovoda (TLS); 3.3.2 na središčnici vozila (vzdolžni simetrijski ravnini); 3.3.3 na višini 1,0 ± 0,05 m nad ravnino, na kateri stoji vozilo, ali 2,0 ± 0,05 m, če je najmanjša višina strehe katerega koli vozila tega modela večja od 3,0 m; 3.3.4 bodisi na 1,0 ± 0,2 m za navpično središčnico prednjega kolesa vozila (točka C na sliki 1 v Dodatku k tej prilogi) pri trikolesnih vozilih ali na 0,2 ± 0,2 m za navpično središčnico prednjega kolesa vozila (točka D na sliki 2 v Dodatku k tej prilogi) pri dvokolesnih vozilih. 3.3.5 Ob odločitvi za obsevanje zadnjega dela vozila je treba vzpostaviti referenčno točko, kakor je opisano v odstavkih 3.3.1 do 3.3.4. Nato se vozilo obrne stran od antene in postavi tako, kakor da bi se vodoravno zasukalo za 180° okrog središča, tj. tako, da oddaljenost od antene do najbližjega dela na zunanji strani nadgradnje vozila ostane ista. To je ponazorjeno na sliki 3 v Dodatku k tej prilogi. 4. ZAHTEVE ZA PRESKUŠANJE 4.1 Frekvenčno območje, časi mirovanja, polarizacija Vozilo se izpostavi elektromagnetnemu polju v frekvenčnih območjih od 20 do 2 000 MHz v navpični polarizaciji. Modulacija preizkusnega signala mora biti: (a) AM (amplitudna modulacija), z modulacijo 1 kHz in 80 % stopnjo modulacije v frekvenčnem območju od 20 do 800 MHz, in (b) PM (impulzno-amplitudna modulacija), t je 577 μs, perioda 4 600 μs v frekvenčnem območju od 800 do 2 000 MHz, če se tehnična služba in proizvajalec vozila ne dogovorita drugače. Velikost frekvenčnih korakov in čas mirovanja se izbereta v skladu z ISO 11451-1: 3. izdaja, 2005, in sprememba 1: 2008. 4.1.1 Tehnična služba mora opraviti preskus v razmikih, določenih v ISO 11451-1: 3. izdaja, 2005, in sprememba 1: 2008, v celotnem frekvenčnem območju od 20 do 2 000 MHz. Če namesto tega proizvajalec posreduje podatke o meritvah za celoten frekvenčni pas, ki jih je opravil preskusni laboratorij, akreditiran po ustreznih delih ISO 17025 (2. izdaja, 2005, in popravek: 2006) in priznan s strani homologacijskega organa, lahko tehnična služba izbere omejeno število merilnih frekvenc v območju, npr. 27, 45, 65, 90, 120, 150, 190, 230, 280, 380, 450, 600, 750, 900, 1 300 in 1 800 MHz, ter tako potrdi, da vozilo ustreza zahtevam te priloge. Če vozilo ne opravi preskusa, določenega v tej prilogi, je treba potrditi, da ga ni opravilo zaradi bistvenih preskusnih pogojev, ne pa zaradi nastalih nenadzorovanih elektromagnetnih polj. 5. GENERIRANJE PREDPISANE POLJSKE JAKOSTI 5.1 Metodologija preskušanja 5.1.1 Za vzpostavitev pogojev preskusnega polja se uporabi nadomestna metoda v skladu z ISO 11451-1: 3. izdaja, 2005, in sprememba 1: 2008. 5.1.2 Umerjanje Za valovod (TLS) se uporabi ena merilna sonda v referenčni točki preskuševališča. Za antene se uporabijo štiri merilne sonde na referenčni črti preskuševališča. 5.1.3 Faza preskušanja Vozilo se na preskuševališče namesti tako, da je njegova središčnica na referenčni točki ali črti. Vozilo je navadno obrnjeno proti oddajni anteni. Če pa so enote za elektronsko upravljanje in pripadajoči kabelski snop nameščeni pretežno v zadnjem delu vozila, se vozilo pri preskušanju navadno obrne stran od antene. Pri dolgih vozilih (tj. razen vozil kategorij L, M1 in N1), ki imajo enote za elektronsko upravljanje in pripadajoči kabelski snop pretežno na sredini vozila, se referenčna točka lahko določi bodisi na levi bodisi desni bočni površini vozila. Ta referenčna točka mora biti v sredini dolžine vozila ali pa na neki točki vzdolž boka vozila, ki jo izbere proizvajalec skupaj s pristojnim organom po preučitvi razporeditve elektronskih sistemov in morebitnega kabelskega snopa. Takšen preskus se lahko opravi samo v primeru, da to omogoča konstrukcija merilne komore. Lega antene mora biti navedena v poročilu o preskusu. Dodatek Slika 1 Slika 2 Slika 3 Slika 4 Vozilo pri konfiguraciji s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu napajanja iz električnega omrežja“

PRILOGA 7 Metoda merjenja sevanih širokopasovnih elektromagnetnih emisij električnih/elektronskih podsklopov 1. SPLOŠNO 1.1 Preskusna metoda iz te priloge se lahko uporabi za električne/elektronske podsklope, ki se lahko naknadno vgradijo v vozila, ustrezna Prilogi 4. 1.2 Preskusna metoda Ta preskus je namenjen merjenju širokopasovnih elektromagnetnih emisij, ki jih povzročajo električni/elektronski podsklopi (npr. vžigalni sistemi, elektromotor itd.). Če v tej prilogi ni drugače določeno, se preskus opravi skladno s CISPR 25 (2. izdaja, 2002, in popravek: 2004). 2. STANJE EPS MED PRESKUŠANJEM 2.1 Preskušani EPS mora delovati normalno, po možnosti z največjo obremenitvijo. 3. NAMESTITEV MED PRESKUŠANJEM 3.1 Preskus mora biti opravljen skladno s CISPR 25 (2. izdaja, 2002, in popravek: 2004), določba 6.4 – metoda ALSE. 3.2 Alternativno merilno mesto Kot alternativa elektromagnetno zaslonjenemu prostoru, obloženemu z absorpcijskim materialom (absorber lined shielded enclosure – ALSE), se lahko uporabi preskuševališče na prostem (open area test site – OATS), ki ustreza zahtevam CISPR 16-1-4 (3. izdaja, 2010) (glej Dodatek k tej prilogi). 3.3 Okolje Za zagotovitev, da med glavnim preskusom ni prisoten šum okolja ali signal, ki bi lahko bistveno vplival na rezultate meritve, se meritev opravi pred preskusom ali po njem. Pri obeh meritvah mora biti šum okolja ali signal najmanj 6 dB pod mejo motenj iz odstavka 6.5.2.1 tega pravilnika, razen pri namernih prenosih ozkopasovnih signalov. 4. ZAHTEVE ZA PRESKUŠANJE 4.1 Mejne vrednosti veljajo za celotno frekvenčno območje od 30 do 1 000 MHz za meritve, opravljene v polgluhi sobi ali na preskuševališču na prostem. 4.2 Meri se z navidezno temenskim detektorjem ali pa z detektorjem temenskih vrednosti. Mejne vrednosti, navedene v odstavkih 6.2 in 6.5 tega pravilnika, veljajo za navidezno temenske detektorje. Če se uporabljajo detektorji temenskih vrednosti, se uporabi korekcijski faktor 20 dB, kakor je določeno v CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005). 4.3 Meritve Tehnična služba mora opraviti preskus v razmikih, določenih v standardu CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005), v celotnem frekvenčnem območju od 30 do 1 000 MHz. Če namesto tega proizvajalec posreduje podatke o meritvah za celoten frekvenčni pas, ki jih je opravil preskusni laboratorij, akreditiran po ustreznih delih ISO 17025 (2. izdaja, 2005, in popravek: 2006) in priznan s strani homologacijskega organa, lahko tehnična služba razdeli frekvenčno območje na 14 frekvenčnih pasov (30–34, 34–45, 45–60, 60–80, 80–100, 100–130, 130–170, 170–225, 225–300, 300–400, 400–525, 525–700, 700–850, 850–1 000 MHz) in opravi preskuse pri 14 frekvencah z najvišjimi vrednostmi emisij znotraj posameznega pasu ter tako potrdi, da EPS ustreza zahtevam te priloge. Če je mejna vrednost med preskusom presežena, se je treba s preiskavami prepričati, da je to povzročil EPS in ne vir sevanja iz okolja. 4.4 Izmerjene vrednosti Najvišje izmerjene vrednosti glede na mejno vrednost (vodoravna/navpična polarizacija) v vsakem od 14 frekvenčnih pasov se štejejo za karakteristično vrednost pri frekvenci, pri kateri so bile meritve opravljene. Dodatek Preskuševališče na prostem: razmejitvena črta preskuševališča za EPS Raven, prazen prostor brez elektromagnetno odbojnih površin

PRILOGA 8 Metoda merjenja sevanih ozkopasovnih elektromagnetnih emisij električnih/elektronskih podsklopov 1. SPLOŠNO 1.1 Preskusna metoda iz te priloge se lahko uporabi za električne/elektronske podsklope, ki se lahko naknadno vgradijo v vozila, ustrezna Prilogi 4. 1.2 Preskusna metoda Ta preskus je namenjen merjenju ozkopasovnih elektromagnetnih emisij, ki jih lahko oddaja sistem z mikroprocesorji. Če v tej prilogi ni drugače določeno, se preskus opravi skladno s CISPR 25 (2. izdaja, 2002, in popravek: 2004). 2. STANJE EPS MED PRESKUŠANJEM Preskušani EPS mora delovati normalno. 3. NAMESTITEV MED PRESKUŠANJEM 3.1 Preskus mora biti opravljen skladno s CISPR 25 (2. izdaja, 2002, in popravek: 2004), določba 6.4 – metoda ALSE. 3.2 Alternativno merilno mesto Kot alternativa elektromagnetno zaslonjenemu prostoru, obloženemu z absorpcijskim materialom (absorber lined shielded enclosure – ALSE), se lahko uporabi preskuševališče na prostem (open area test site – OATS), ki ustreza zahtevam CISPR 16-1-4 (3. izdaja, 2010) (glej Dodatek k Prilogi 7). 3.3 Okolje Za zagotovitev, da med glavnim preskusom ni prisoten šum okolja ali signal, ki bi lahko bistveno vplival na rezultate meritve, se meritev opravi pred preskusom ali po njem. Pri obeh meritvah mora biti šum okolja ali signal najmanj 6 dB pod mejo motenj iz odstavka 6.6.2.1 tega pravilnika, razen pri namernih prenosih ozkopasovnih signalov. 4. ZAHTEVE ZA PRESKUŠANJE 4.1 Mejne vrednosti veljajo za celotno frekvenčno območje od 30 do 1 000 MHz za meritve, opravljene v polgluhih sobah ali na preskuševališčih na prostem. 4.2 Meritve morajo biti opravljene z detektorjem srednjih vrednosti. 4.3 Meritve Tehnična služba mora opraviti preskus v razmikih, določenih v standardu CISPR 12 (5. izdaja, 2001, in sprememba 1: 2005), v celotnem frekvenčnem območju od 30 do 1 000 MHz. Če namesto tega proizvajalec posreduje podatke o meritvah za celoten frekvenčni pas, ki jih je opravil preskusni laboratorij, akreditiran po ustreznih delih ISO 17025 (2. izdaja, 2005, in popravek: 2006) in priznan s strani homologacijskega organa, lahko tehnična služba razdeli frekvenčno območje na 14 frekvenčnih pasov (30–34, 34–45, 45–60, 60–80, 80–100, 100–130, 130–170, 170–225, 225–300, 300–400, 400–525, 525–700, 700–850, 850–1 000 MHz) in opravi preskuse na 14 frekvencah z najvišjimi ravnmi emisij znotraj posameznega pasu ter tako potrdi, da EPS ustreza zahtevam te priloge. Če je mejna vrednost med preskusom presežena, se je treba s preiskavami prepričati, da je to povzročil EPS in ne vir sevanja iz okolja, vključno s širokopasovnim sevanjem iz EPS. 4.4 Izmerjene vrednosti Najvišje izmerjene vrednosti glede na mejno vrednost (vodoravna/navpična polarizacija) v vsakem od 14 frekvenčnih pasov se štejejo za karakteristično vrednost pri frekvenci, pri kateri so bile meritve opravljene.

PRILOGA 9 Metode preskušanja odpornosti električnih/elektronskih podsklopov na elektromagnetno sevanje 1. SPLOŠNO 1.1 Preskusne metode iz te priloge se uporabljajo za električne/elektronske podsklope. 1.2 Preskusne metode 1.2.1 Električni/elektronski podsklopi lahko po izbiri proizvajalca ustrezajo zahtevam katere koli kombinacije naslednjih preskusnih metod, če je zajeto celotno frekvenčno območje, določeno v odstavku 3.1 te priloge: (a) preskušanje v brezodbojnem elektromagnetno zaslonjenem prostoru v skladu z ISO 11452-2: 2. izdaja, 2004; (b) preskušanje v TEM-celici v skladu z ISO 11452-3: 3. izdaja 2001; (c) preskušanje z vsiljenim tokom v skladu z ISO 11452-4: 3. izdaja, 2005, in popravek 1:2009; (d) preskušanje s trakastim valovodom v skladu z ISO 11452-5: 2. izdaja, 2002; (e) preskušanje z 800-milimetrskim trakastim valovodom v skladu z odstavkom 5 te priloge. (Frekvenčno območje in splošni preskusni pogoji temeljijo na ISO 11452-1: 3. izdaja, 2005, in sprememba 1: 2008). 2. STANJE EPS MED PRESKUŠANJEM 2.1 Preskusni pogoji morajo biti v skladu z ISO 11452-1, 3. izdaja 2005, in sprememba 1: 2008. 2.2 Preskušani EPS mora biti vklopljen in v normalnem stanju za delovanje. Nameščen naj bo tako, kakor je določeno v tej prilogi, razen če posamezne preskusne metode ne zahtevajo drugače. 2.3 Med fazo umerjanja nobena zunanja oprema, potrebna za delovanje preskušanega EPS, ne sme biti na svojem mestu. Ta oprema mora biti med umerjanjem najmanj 1 m oddaljena od referenčne točke. 2.4 Za zagotovitev ponovljivosti merilnih rezultatov, dobljenih pri ponovnih preskusih in meritvah, morata oprema, ki generira preskusni signal, in njena razporeditev ustrezati isti specifikaciji, kakor je bila uporabljena v vsaki ustrezni fazi umerjanja. 2.5 Če je preskušani EPS sestavljen iz več kot ene enote, je zaželeno, da so kabli za njihovo medsebojno povezovanje kabelski snopi, namenjeni za uporabo v vozilu. Če teh ni na voljo, mora biti enota za elektronsko upravljanje oddaljena od kazalnega elementa, kakor določa standard. Vsi kabli v kabelskem snopu se morajo končati čim bolj realno in po možnosti z dejanskimi obremenitvami in stikali. 3. SPLOŠNE ZAHTEVE ZA PRESKUŠANJE 3.1 Frekvenčno območje, časi mirovanja Meritve se opravijo v frekvenčnem območju od 20 do 2 000 MHz, pri čemer morajo biti frekvenčni koraki skladni z ISO 11452-1: 3. izdaja, 2005, in sprememba 1: 2008. Modulacija preizkusnega signala mora biti: (a) AM (amplitudna modulacija), z modulacijo 1 kHz in 80 % stopnjo modulacije v frekvenčnem območju od 20 do 800 MHz; (b) PM (impulzno-amplitudna modulacija), t je 577 μs, perioda 4 600 μs v frekvenčnem območju od 800 do 2 000 MHz, če se tehnična služba in proizvajalec električnega/elektronskega podsklopa ne dogovorita drugače. Velikost frekvenčnih korakov in čas mirovanja se izbereta v skladu z ISO 11452-1: 3. izdaja, 2005, in sprememba 1: 2008. 3.2 Tehnična služba mora opraviti preskus v razmikih, določenih v ISO 11452-1: 3. izdaja, 2005, in sprememba 1: 2008, v celotnem frekvenčnem območju od 20 do 2 000 MHz. Če namesto tega proizvajalec posreduje podatke o meritvah za celoten frekvenčni pas, ki jih je opravil preskusni laboratorij, akreditiran po ustreznih delih ISO 17025 (2. izdaja, 2005, in popravek: 2006) in priznan s strani homologacijskega organa, lahko tehnična služba izbere omejeno število merilnih frekvenc v območju, npr. 27, 45, 65, 90, 120, 150, 190, 230, 280, 380, 450, 600, 750, 900, 1 300 in 1 800 MHz, ter tako potrdi, da EPS ustreza zahtevam te priloge. 3.3 Če EPS ne opravi preskusov, določenih v tej prilogi, je treba potrditi, da jih ni opravil zaradi bistvenih preskusnih pogojev, ne pa zaradi nastalih nenadzorovanih elektromagnetnih polj. 4. POSEBNE ZAHTEVE ZA PRESKUŠANJE 4.1 Preskušanje v brezodbojnem elektromagnetno zaslonjenem prostoru 4.1.1 Preskusna metoda Ta preskusna metoda omogoča preskušanje električnih/elektronskih sistemov vozil z izpostavitvijo EPS elektromagnetnemu sevanju, ki ga oddaja antena. 4.1.2 Metodologija preskušanja Za vzpostavitev pogojev preskusnega polja se uporabi „nadomestna metoda“ v skladu z ISO 11452-2: 2. izdaja, 2004. Preskus se opravi z navpično polarizacijo. 4.2 Preskušanje v TEM-celici (glej Dodatek 2 k tej prilogi) 4.2.1 Preskusna metoda TEM-celica (celica s prečnim elektromagnetnim poljem) generira homogena polja med notranjim vodnikom (predelno steno) in ohišjem (ozemljitveno ploščo). 4.2.2 Metodologija preskušanja Preskus se opravi v skladu z ISO 11452-3: 3. izdaja, 2001. Glede na vrsto preskušanega EPS tehnična služba določi metodo maksimalne izpostavitve elektromagnetnega polja električnemu/elektronskemu podsklopu ali kabelskemu snopu v TEM-celici. 4.3 Preskušanje z vsiljenim tokom 4.3.1 Preskusna metoda To je metoda za preskušanje odpornosti z induciranjem tokov neposredno v kabelski snop z uporabo tokovnih klešč. 4.3.2 Metodologija preskušanja Preskus se opravi v skladu z ISO 11452-4: 3. izdaja, 2005, in popravek 1: 2009, na napravi za preskušanje. Namesto tega se EPS lahko preskusi, ko je vgrajen v vozilo v skladu z ISO 11451-4 (1. izdaja, 1995), z naslednjimi značilnostmi: (a) tokovne klešče morajo biti od preskušanega EPS oddaljene 150 mm; (b) za izračun injiciranih tokov iz napredujoče moči se uporabi referenčna metoda; (c) frekvenčno območje je pri tej metodi omejeno s specifikacijo tokovnih klešč. 4.4 Preskušanje s trakastim valovodom 4.4.1 Preskusna metoda Pri tej preskusni metodi se kabelski snop, ki povezuje sestavne dele EPS, izpostavi določenim poljskim jakostim. 4.4.2 Metodologija preskušanja Preskus se opravi v skladu z ISO 11452-5: 2. izdaja, 2002. 4.5 Preskušanje z 800-milimetrskim trakastim valovodom 4.5.1 Preskusna metoda Trakasti valovod sestavljata dve vzporedni kovinski plošči, med seboj oddaljeni 800 mm. Preskušana oprema je nameščena v sredini med ploščama in izpostavljena elektromagnetnemu polju (glej Dodatek 1 k tej prilogi). S to metodo se lahko preskušajo celotni elektronski sistemi, vključno s senzorji in stikali, ter tudi krmilnik in kabelski snop. Ta metoda je primerna za naprave, katerih največja mera je manjša od ene tretjine razmika med ploščama. 4.5.2 Metodologija preskušanja 4.5.2.1 Namestitev trakastega valovoda Trakasti valovod mora biti nameščen v elektromagnetno zaslonjenem prostoru (da ne bi prišlo do oddajanja motenj v okolje), in sicer 2 m od sten in kakršnih koli kovinskih pregrad, da ne bi prišlo do elektromagnetnih odbojev. Za zmanjšanje teh odbojev se lahko uporabi absorpcijski material. Trakasti valovod se namesti na neprevodnih oporah najmanj 0,4 m nad tlemi. 4.5.2.2 Umerjanje trakastega valovoda Sonda za merjenje poljske jakosti se namesti v srednjo tretjino prostora (v vzdolžni, navpični in prečni smeri) med vzporednima ploščama, ko preskušanega sistema še ni v trakastem valovodu. Pripadajoča merilna oprema se namesti zunaj elektromagnetno zaščitenega prostora. Pri vsaki preskusni frekvenci se v trakasti valovod dovede toliko moči, da se na anteni vzpostavi predpisana poljska jakost. Ta nivo napredujoče moči ali pa neki drug parameter, neposredno povezan z napredujočo močjo, potrebno za definiranje polja, se uporabi pri homologacijskih preskusih, razen če pri napravah ali opremi ne pride do sprememb, ki zahtevajo ponovitev tega postopka. 4.5.2.3 Namestitev preskušanega EPS Glavna kontrolna enota se namesti v srednjo tretjino prostora (v vzdolžni, navpični in prečni smeri) med vzporednima ploščama. Postavi se jo na podstavek iz neprevodnega materiala. 4.5.2.4 Glavni kabelski snop ter kabli med tipali in stikali Glavni kabelski snop ter kabli med tipali in stikali se vodijo navpično od kontrolne enote do zgornje ozemljitvene plošče (to prispeva k večji izpostavitvi elektromagnetnemu polju). Nato morajo potekati po spodnji strani plošče do enega izmed njenih prostih robov, kjer naredijo zanko in potekajo naprej po zgornji strani ozemljitvene plošče vse do priključkov napajanja trakastega valovoda. Zatem je treba kable napeljati do pripadajoče opreme, ki mora biti nameščena v prostoru zunaj vpliva elektromagnetnega polja, npr. na tleh elektromagnetno zaslonjenega prostora, 1 m vzdolžno oddaljeno od trakastega valovoda. Dodatek 1 Slika 1 Preskušanje z 800-milimetrskim trakastim valovodom Slika 2 Mere 800-milimetrskega trakastega valovoda Dodatek 2 Tipične mere TEM-celice V naslednji tabeli so prikazane mere za konstrukcijo celice z določenimi zgornjimi vrednostmi frekvence: Zgornja frekvenca (MHz) Faktor oblike celice Š: b Faktor oblike celice D/Š: Razmi