7.

glede na navedeno MENIJO, da so še zlasti pomembna naslednja vprašanja: (a) Evropsko sodelovanje na področju mladinske politike je soodgovorno za obravnavo kakovosti življenja mladih v Evropi, in sicer z uporabo posebnih instrumentov mladinske politike, pa tudi z izboljšano vključitvijo mladinske razsežnosti v ustrezna področja politik in medsektorskim usklajevanjem le-teh. Tovrstno sodelovanje bi se lahko okrepilo s ciljem: — izboljšanja socialne vključenosti mladih in olajšanja njihovega prehoda v samostojnost, kar bi bil odziv na demografske izzive, zlasti: — z omogočanjem, da vsi mladi pridobijo potrebne osnovne spretnosti in znanja, — z olajšanjem prehoda med obdobjem šolanja, usposabljanja in zaposlitve, — z združevanjem prožnosti – vključno s povečano mobilnostjo, ki se zahteva od mladih – in varnosti („prožna varnost“), — s spodbujanjem podjetniškega potenciala mladih in — po potrebi s spodbujanjem politik, ki mladim ponudijo drugo priložnost, da se vrnejo na pot oblikovanja svojega človeškega kapitala za prihodnost; — izboljševanja pogojev za življenje v večkulturnih družbah s spodbujanjem medkulturnih spretnosti mladih; — spodbujanja spoštovanja človekovih pravic in vrednot, kot so strpnost, medsebojno spoštovanje, raznolikost, enakopravnost in solidarnost, ter tudi boja proti vsem oblikam diskriminacije; — krepitve dobrega počutja mladih, med drugim tudi omogočanje zdravega življenja; — spodbujanja kulturne in ustvarjalne vključenosti mladih; — zagotavljanja podpore mladim s pomočjo boljšega usklajevanja poklicnega, družinskega in zasebnega življenja, da bi jim omogočili, da si – če to želijo – istočasno ustvarijo družino in polno sodelujejo pri usposabljanju in izobraževanju ali da vstopijo v poklicno življenje; — izboljševanja socialno-ekonomskih razmer, v katerih živijo mladi na prikrajšanih mestnih in podeželskih območjih. (b) Razvoj mladinske politike na medsektorski ravni in v tesnem sodelovanju z mladimi, tistimi, ki so aktivni na mladinskem področju, in mladinskimi organizacijami je bistvenega pomena. Med drugimi predlogi, ki naj bi bili oblikovani, bi morali v okviru obstoječih instrumentov strukturiranega dialoga – kot so mladinski dogodki predsedstva in evropski mladinski teden – potekati neformalni forumi, ki bi vključevali akterje z zadevnih področij politik Sveta, Komisije in Evropskega parlamenta. Treba bi bilo poskrbeti, da se predstavnikom mladih od vsega začetka zagotovi vključenost v oblikovanje in delovanje tovrstnih forumov, s posebno pozornostjo na mlade, ki so socialno, kulturno in ekonomsko prikrajšani. Oblikovati bi bilo treba predloge za okrepljeno medsektorsko sodelovanje v okviru Sveta in njegovih delovnih teles. (c) Redno evropsko poročilo o mladih, ki govori o položaju mladih v Evropi, bi lahko opozorilo na težave in kakovost življenja mladih ter pripomoglo k analizi le-teh, kot tudi na razvoj mladinskih politik v Evropi. V okviru strukturiranega dialoga bi morali mladi aktivno prispevati k poročanju. Poročila bi bilo treba razumeti kot vidne spodbude, ki bi sprožile razprave v skladu z njihovimi tematskimi prednostnimi nalogami. V izogib dodatnim obveznostim poročanja bi to lahko potekalo z uporabo informacij, zbranih s poročanjem v okviru odprte metode usklajevanja, lahko pa bi se dodali ustrezni podatki in strukturirani primeri dobrih praks držav članic, mladinskih organizacij in raziskovalnega področja. (d) Za povečanje kontinuitete, usklajenosti in prepoznavnosti na področju mladine bi bilo treba kar najbolje izkoristiti sodelovanje treh predsedstev na podlagi 18-mesečnih programov. To bi v skladu s Poslovnikom Sveta (6) vključevalo pravočasno sodelovanje z naslednjimi tremi predsedstvi in Komisijo, tako da bi bile na podlagi načrta, podprtega v Svetu, tematske prednostne naloge za naslednja tri leta jasno opredeljene. Predsedstva bi morala posvetiti pozornost zlasti medsebojnemu povezovanju posameznih faz strukturiranega dialoga z mladimi in zagotavljanju možnosti ukrepanja v zvezi s problematiko, ki jo izpostavijo mladi. (e) V zvezi z lokalnimi strategijami izvajanja Evropskega pakta za mlade bi bilo treba vzpostaviti čezmejni okvir za lažjo izmenjavo dobrih praks med akterji lokalnih in regionalnih politik mladih, s posebnim poudarkom na dejavnostih vzajemnega učenja („peer learning“). Pridobitve teh izmenjav bi morale biti lahko dostopne vsem zainteresiranim in bi se morale sistematično ovrednotiti in izkoriščati, tudi kot del prispevka ministrov, odgovornih za mladino, k doseganju lizbonskih ciljev. Izmenjave bi bilo treba podpreti z nizom smernic za načrtovanje, strukturiranje in ocenjevanje. Treba bi bilo razmisliti o uvedbi sistema nagrajevanja, da se opozori na najboljše zglede uspešnega izvajanja lokalnih strategij in poveča ozaveščenost o delu, ki je bilo opravljeno na mladinskem področju v evropskem okviru.