KONVENCIJA O UPORABI PRAVA V POGODBENIH OBLIGACIJSKIH RAZMERJIH

(Prečiščeno besedilo)

PRVI PROTOKOL O RAZLAGI KONVENCIJE IZ LETA 1980 S STRANI SODIŠČA

(Prečiščeno besedilo)

DRUGI PROTOKOL O PRENOSU PRISTOJNOSTI ZA RAZLAGO KONVENCIJE IZ LETA 1980 NA SODIŠČE

(Prečiščeno besedilo)

(2005/C 334/01)

PREDHODNA OPOMBA

Podpis dne 14. aprila 2005 Konvencije o pristopu Češke republike, Republike Estonije, Republike Ciper, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Rimski konvenciji o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih ter k protokoloma o njeni razlagi s strani Sodišča je spodbudil pripravo prečiščenega besedila Rimske konvencije in teh dveh protokolov.

Ta besedila spremlja šest izjav, prva iz leta 1980 v zvezi s potrebo po skladnosti ukrepov, ki bodo sprejeti glede pravil o izbiri prava s strani Skupnosti in tistimi na podlagi Konvencije, druga, prav tako iz leta 1980, o razlagi Konvencije s strani Sodišča, tretja iz leta 1996 o skladnosti s postopkom, predvidenim v členu 23 Rimske konvencije, kar zadeva prevoz blaga po morju, četrta iz leta 2005 o rokih, določenih za ratifikacijo konvencij o pristopu, peta, prav tako iz leta 2005, o pravočasni predložitvi predloga uredbe o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih, in šesta, prav tako iz leta 2005, o izmenjavi informacij.

Besedilo v tej izdaji je pripravil generalni sekretariat Sveta, v čigar arhivih so deponirani izvirniki zadevnih listin. Opozoriti je treba, da to besedilo ni zavezujoče. Uradna besedila prečiščenih instrumentov se nahajajo v naslednjih uradnih listih.

KONVENCIJA O UPORABI PRAVA V POGODBENIH OBLIGACIJSKIH RAZMERJIH, NA VOLJO ZA PODPIS 19. JUNIJA 1980 V RIMU

PREAMBULA

VISOKE POGODBENICE Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti,

V ŽELJI nadaljevati delo, ki je bilo v Skupnosti že opravljeno pri poenotenju prava na področju mednarodnega zasebnega prava, zlasti na področju pristojnosti in izvrševanja sodnih odločb,

V ŽELJI oblikovati enotna pravila za uporabo prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih,

SO SE DOGOVORILE O NASLEDNJEM:

NASLOV I

PODROČJE UPORABE KONVENCIJE

Člen 1

Področje uporabe Konvencije

1. Pravila te konvencije se uporabljajo za pogodbena obligacijska razmerja v vseh primerih, ko je treba izbrati med pravi več držav.

2. Pravila te konvencije se ne uporabljajo za:

(a) zadeve, ki se nanašajo na status, pravno ali poslovno sposobnost fizičnih oseb, brez poseganja v člen 11;

(b) pogodbena obligacijska razmerja v zvezi z: — oporokami in dedovanjem, — premoženjskimi razmerji med zakoncema, — pravicami in obveznostmi iz družinskih razmerij, starševstvom, zakonsko zvezo ali svaštvom, vključno z obveznostjo preživljanja nezakonskih otrok;

(c) obveznosti, ki izhajajo iz menic, čekov in zadolžnic ter iz drugih prenosljivih vrednostnih papirjev, kolikor obveznosti iz teh drugih prenosljivih vrednostnih papirjev izvirajo iz njihove prenosljive narave;

(d) arbitražne dogovore in dogovore o izbiri sodišča;

(e) vprašanja, ki jih ureja pravo družb in drugih subjektov s pravno osebnostjo ali brez nje, kot so na primer ustanovitev z registracijo ali kako drugače, pravna in poslovna sposobnost, notranja organizacija, likvidacija družb in drugih subjektov s pravno osebnostjo ali brez nje ter osebna odgovornost družbenikov in organov za obveznosti družbe in drugih subjektov;

(f) vprašanje, ali lahko zastopnik s svojimi dejanji zavezuje zastopanega nasproti tretji osebi in ali organ lahko zavezuje družbo ali subjekt s pravno osebnostjo ali brez nje nasproti tretji osebi;

(g) ustanovitev „trustov“ ter za razmerja med ustanovitelji, skrbniki in upravičenci „trustov“;

(f) dokaze in postopek, brez poseganja v člen 14.

3. Pravila te konvencije se ne uporabljajo za zavarovalne pogodbe, ki krijejo tveganja na ozemljih držav članic Evropske gospodarske skupnosti. Sodišče pri odločanju, ali je tveganje na teh ozemljih, uporabi svoje notranje pravo.

4. Prejšnji odstavek se ne uporablja za pozavarovalne pogodbe.

Člen 2

Uporaba prava držav nepogodbenic

Uporabi se vsako pravo, na katerega napotuje ta konvencija, ne glede na to, ali gre za pravo ene od pogodbenic.

NASLOV II

ENOTNA PRAVILA

Člen 3

Svoboda izbire

1. Pogodbo ureja pravo, ki ga izbereta pogodbeni stranki. Izbira pogodbenih strank mora biti izražena izrecno ali pa mora dovolj nedvoumno izhajati iz pogodbenih določil ali okoliščin primera. Pogodbeni stranki se lahko dogovorita, da se izbrano pravo uporablja za pogodbo v celoti ali le za njen del.

2. Pogodbeni stranki se lahko kadar koli dogovorita, da se za pogodbo uporablja drugo pravo, kot se je uporabljalo prej, bodisi na podlagi prejšnje izbire v skladu s tem členom ali na podlagi drugih določb te konvencije. Sprememba prava, ki naj se uporablja za pogodbo, o kateri se pogodbeni stranki dogovorita po sklenitvi pogodbe, ne more vplivati na njeno formalno veljavnost v smislu člena 9 ali na pravice tretjih oseb.

3. V primeru, da so vse druge okoliščine v trenutku izbire prava povezane le z eno državo, dejstvo, da sta pogodbeni stranki izbrali tuje pravo, ne glede na to, ali sta pri tem izbrali tudi tuje sodišče, ne more izključiti uporabe določb prava te države, od katerih s pogodbo ni dovoljeno odstopati (v nadaljevanju „prisilne določbe“).

4. Obstoj in veljavnost dogovora pogodbenih strank o izbiri prava, ki naj se uporabi, se presoja v skladu z določbami členov 8, 9 in 11.

Člen 4

Pravo, ki se uporablja, če pogodbeni stranki ne izbereta prava

1. Če pogodbeni stranki nista izbrali prava v skladu s členom 3, se za pogodbo uporablja pravo države, s katero je ta pogodba najtesneje povezana. Če je mogoče posamezen del pogodbe ločiti od preostale pogodbe in je ta del tesneje povezan z drugo državo, se zanj lahko uporablja pravo te druge države.

2. Ob upoštevanju določb odstavka 5 se domneva, da je pogodba najtesneje povezana z državo, v kateri ima pogodbena stranka, ki je dolžna opraviti za posamezno pogodbo značilno izpolnitev, v trenutku sklenitve pogodbe običajno prebivališče ali, v primeru subjekta s pravno osebnostjo ali brez nje, glavno upravo. Če pa ta pogodbena stranka pogodbo sklene v okviru opravljanja svoje gospodarske ali poklicne dejavnosti, se domneva, da je pogodba najtesneje povezana z državo, v kateri je glavna poslovna enota te pogodbene stranke ali, če mora po pogodbi obveznosti izpolniti druga poslovna enota in ne glavna poslovna enota, država, v kateri je ta druga poslovna enota.

3. Če je predmet pogodbe stvarna pravica na nepremičnini ali pravica do uporabe nepremičnine, se ne glede na določbe odstavka 2 domneva, da je pogodba najtesneje povezana z državo, v kateri se nahaja nepremičnina.

4. Domneva iz odstavka 2 ne velja za pogodbo o prevozu blaga. Če je država, v kateri ima prevoznik v trenutku sklenitve pogodbe svojo glavno poslovno enoto, hkrati tudi država kraja nakladanja ali kraja razkladanja ali država, kjer se nahaja glavna poslovna enota pošiljatelja, se domneva, da je pogodba najtesneje povezana s to državo. Za namene uporabe tega odstavka se pogodba o zakupu vozila za en sam prevoz in druge pogodbe, katerih glavni namen je prevoz blaga, štejejo za pogodbe o prevozu blaga.

5. Odstavek 2 se ne uporablja, če značilne izpolnitve ni mogoče določiti. Domneve iz odstavkov 2, 3 in 4 ne veljajo, kadar je glede na vse okoliščine mogoče sklepati, da je pogodba tesneje povezana z drugo državo.

Člen 5

Potrošniške pogodbe

1. Ta člen se uporablja za pogodbe, katerih predmet je dobava premičnih stvari ali opravljanje storitev za osebo (potrošnika) za namen, ki ga ni mogoče obravnavati kot gospodarsko ali poklicno dejavnost te osebe, ali za pogodbe o financiranju take dobave ali storitev.

2. Ne glede na določbe člena 3 izbira prava s strani pogodbenih strank ne sme pripeljati do izključitve prisilnih določb o varstvu potrošnika po pravu države, v kateri ima potrošnik običajno prebivališče:

— če sklenitev pogodbe izhaja iz posebne ponudbe za potrošnika ali reklame v tej državi in je potrošnik v tej državi opravil vsa pravna dejanja za sklenitev pogodbe ali

— če je druga pogodbena stranka ali njen zastopnik prevzel potrošnikovo naročilo v tej državi ali

— če gre za pogodbo o prodaji stvari in je potrošnik potoval iz te države v drugo državo, kjer je oddal svoje naročilo, pod pogojem, da je potrošnikovo potovanje organiziral prodajalec, da bi ga spodbudil k nakupu.

3. V primeru, da pogodbeni stranki v skladu s členom 3 ne izbereta prava in ne glede na določbe člena 4 ureja potrošniške pogodbe pravo države, v kateri ima potrošnik običajno prebivališče, če je pogodba sklenjena v okoliščinah iz odstavka 2 tega člena.

4. Ta člen se ne uporablja:

(a) za prevozne pogodbe;

(b) za pogodbe o opravljanju storitev, če se storitve za potrošnika opravijo izključno zunaj države, v kateri ima običajno prebivališče.

5. Ne glede na določbe odstavka 4 se ta člen uporablja za pogodbo, ki po skupni ceni predvideva kombinacijo potovanja in nastanitve.

Člen 6

Pogodbe o zaposlitvi

1. Ne glede na določbe člena 3 izbira prava s strani pogodbenih strank v pogodbi o zaposlitvi ne sme pripeljati do izključitve prisilnih določb o varstvu pravic delavcev po pravu države, ki bi se uporabljalo v skladu z odstavkom 2, če pogodbeni stranki ne bi izbrali prava.

2. V primeru, da pogodbeni stranki v skladu s členom 3 ne izbereta prava, in ne glede na določbe člena 4 se za pogodbo o zaposlitvi uporablja:

(a) pravo države, v kateri delavec v izpolnjevanju pogodbe običajno opravlja svoje delo, tudi če je začasno napoten v drugo državo; ali

(b) pravo države, v kateri je poslovna enota, ki ga je zaposlila, če delavec običajno ne opravlja svojega dela samo v eni državi;

razen kadar iz vseh okoliščin izhaja, da je pogodba tesneje povezana z drugo državo — v tem primeru se za pogodbo uporablja pravo te države.

Člen 7

Prisilne določbe

1. Kadar se po tej konvenciji uporablja pravo določene države, je možno uporabiti prisilne določbe prava druge države, s katero je dejansko stanje tesno povezano, če in kolikor se morajo po pravu te druge države take določbe uporabljati ne glede na to, katero pravo se sicer uporablja za pogodbo. Pri odločitvi o uporabi teh prisilnih določb se upošteva njihovo naravo in namen ter posledice njihove uporabe oz. neuporabe.

2. Nobena določba te konvencije ne omejuje uporabe prisilnih določb prava države sodišča, pred katerim poteka postopek, ne glede na pravo, ki se sicer uporablja za pogodbo.

Člen 8

Soglasje volj in materialna veljavnost

1. Sklenitev in veljavnost pogodbe ali veljavnost pogodbenih določil se presoja po pravu, ki bi se uporabljalo po tej konvenciji, če bi bila pogodba ali pogodbena določila veljavna.

2. Vseeno se lahko pogodbena stranka, kadar zatrjuje, da se ni strinjala, sklicuje na pravo države, v kateri ima običajno prebivališče, če je iz okoliščin mogoče sklepati, da učinka njenega ravnanja ni primerno presojati po pravu iz odstavka 1.

Člen 9

Oblika

1. Pogodba, sklenjena med osebami, ki se nahajajo v isti državi, je formalno veljavna, če zadosti obličnostnim zahtevam po pravu države, ki se zanjo uporablja v skladu s to konvencijo, ali po pravu države, v kateri je bila sklenjena.

2. Pogodba, sklenjena med osebami, ki se nahajajo v različnih državah, je formalno veljavna, če zadosti obličnostnim zahtevam po pravu države, ki se zanjo uporablja v skladu s to konvencijo, ali po pravu ene od teh držav.

3. Če se pogodba sklene po zastopniku, se za namene odstavkov 1 in 2 upošteva država, kjer se nahaja zastopnik, ko sklene pogodbo.

4. Enostransko pravno dejanje v zvezi z obstoječo ali nameravano pogodbo je formalno veljavno, če zadosti obličnostnim zahtevam po pravu države, ki se zanj uporablja ali bi se uporabljalo v skladu s to konvencijo, ali po pravu države, v kateri je bilo to dejanje opravljeno.

5. Določbe prejšnjih odstavkov se ne uporabljajo za pogodbo, za katero se uporablja člen 5 in je bila sklenjena v okoliščinah iz člena 5(2). Oblika takih pogodb se presoja po pravu države, v kateri ima potrošnik običajno prebivališče.

6. Ne glede na odstavke 1 do 4 se za pogodbo, katere predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali pravica do uporabe nepremičnine, uporabljajo prisilne določbe o obliki po pravu države, v kateri je nepremičnina, če so po tem pravu te določbe obvezne ne glede na to, v kateri državi je bila pogodba sklenjena, in ne glede na to, katero pravo se uporablja za pogodbo.

Člen 10

Domet uporabe prava, ki se uporablja

1. Pravo, ki se uporablja za pogodbo v skladu s členi 3 do 6 in členom 12 te konvencije, ureja predvsem:

(a) razlago;

(b) izpolnitev;

(c) v mejah pristojnosti, ki jih ima sodišče v skladu s procesnim pravom, posledice delne in popolne neizpolnitve obveznosti, vključno z oceno škode, kolikor tako oceno urejajo pravna pravila;

(d) različne načine prenehanja obveznosti ter zastaranje samih pravic in pravic zahtevati izpolnitev obveznosti;

(e) posledice neveljavnosti pogodbe.

2. V zvezi z načinom izpolnitve in dejanji, ki jih je treba opraviti v primeru nepopolne izpolnitve, se upošteva pravo države, kjer se pogodba izpolni.

Člen 11

Poslovna nesposobnost

V primeru pogodbe, sklenjene med osebami, ki se nahajajo v isti državi, se lahko fizična oseba, ki bi bila poslovno sposobna po pravu te države, sklicuje na svojo poslovno nesposobnost na podlagi prava druge države samo, če je druga pogodbena stranka v trenutku sklenitve pogodbe vedela za njegovo nesposobnost oz. tega ni vedela zaradi malomarnosti.

Člen 12

Odstop terjatve

1. Za medsebojne obveznosti upnika in prevzemnika terjatve se uporablja pravo, ki se v skladu s to konvencijo uporablja za pogodbo o odstopu terjatve.

2. Dopustnost odstopa terjatve, razmerja med prevzemnikom terjatve in dolžnikom, pogoje, pod katerimi se lahko odstopljena terjatev uveljavlja nasproti dolžniku, ter vprašanje, ali je dolžnik izpolnil svoje obveznosti, se presoja po pravu države, ki se uporablja za odstopljeno terjatev.

Člen 13

Subrogacija

1. Kadar ima oseba (upnik) nasproti drugi osebi (dolžniku) terjatev iz pogodbe, tretja oseba pa ima obveznost poravnati to terjatev upniku ali je to terjatev na podlagi svoje obveznosti že poravnala upniku, se upravičenost tretje oseba, da uveljavlja pravice, ki jih je imel upnik nasproti dolžniku po pravu, ki se je uporabljalo za njuno razmerje, ter obseg uveljavljanja te pravice presoja po pravu, ki ureja obveznost tretje osebe, da poravna to terjatev upniku.

2. Isto pravilo se uporablja, če mora več oseb poravnati isto pogodbeno terjatev in je ena od njih to terjatev upniku že poravnala.

Člen 14

Dokazovanje

1. Skupaj s pravom, ki se v skladu s to konvencijo uporablja za pogodbo, se uporabljajo tudi zakonske domneve ali ureditve dokaznega bremena, ki so s tem pravom predvidene za pogodbena razmerja.

2. Pogodba ali enostransko pravno dejanje se lahko dokazuje z vsakim dokaznim sredstvom, ki ga dopušča pravo države sodišča, pred katerim poteka postopek, ali katero koli pravo iz člena 9, po katerem je pogodba ali enostransko pravno dejanje veljavno, pod pogojem, da je tako dokazno sredstvo pred sodiščem, pred katerim poteka postopek, možno izvesti.

Člen 15

Izključitev zavračanja

Uporaba prava katere koli države po tej konvenciji pomeni uporabo v tej državi veljavnih pravil, razen pravil mednarodnega zasebnega prava te države.

Člen 16

Javni red

Uporaba pravnega pravila katere koli države po tej konvenciji se lahko zavrne le, če je taka uporaba očitno v nasprotju z javnim redom države sodišča, pred katerim poteka postopek.

Člen 17

Izključitev veljavnosti za nazaj

Ta konvencija se v pogodbenici uporablja za pogodbe, sklenjene po datumu začetka veljavnosti te konvencije v tej državi.

Člen 18

Enotna razlaga

Pri razlagi in uporabi zgornjih enotnih pravil je treba upoštevati njihov mednarodni značaj ter zaželenost doseganja enotne razlage in uporabe teh pravil.

Člen 19

Države z več kot enim pravnim sistemom

1. Če država obsega več ozemeljskih enot, od katerih ima vsaka svoja lastna pravna pravila za pogodbena obligacijska razmerja, se pri določanju, katero pravo se uporablja po tej konvenciji, vsaka od teh enot obravnava kot država.

2. Država, v kateri imajo različne ozemeljske enote svoja lastna pravna pravila za pogodbena obligacijska razmerja, te konvencije ni dolžna uporabljati za kolizije med pravnimi redi teh enot.

Člen 20

Prevlada prava Skupnosti

Ta konvencija ne vpliva na uporabo določb, ki v zvezi s posameznimi zadevami določajo pravila za izbiro prava za pogodbena obligacijska razmerja in ki jih vsebujejo ali jih bodo vsebovali bodisi akti institucij Evropskih skupnosti bodisi usklajeni nacionalni zakoni za izvajanje teh aktov.

Člen 21

Razmerje do drugih konvencij

Ta konvencija ne posega v uporabo mednarodnih konvencij, katerih pogodbenica je ali bo postala katera koli pogodbenica te konvencije.

Člen 22

Pridržki

1. Vsaka pogodbenica si lahko v trenutku podpisa, ratifikacije, sprejetja ali odobritve pridrži pravico, da ne bo uporabljala:

(a) določb člena 7(1);

(b) določb člena 10(1)(e).

2

3. Vsaka pogodbenica lahko podane pridržke kadar koli umakne; pridržki prenehajo učinkovati prvi dan tretjega meseca po uradnem obvestilu o umiku.

NASLOV III

KONČNE DOLOČBE

Člen 23

1. Če želi pogodbenica po datumu, na katerega je ta konvencija začela zanjo veljati, sprejeti kakršno koli novo pravilo o izbiri prava v zvezi s katero koli skupino pogodb s področja uporabe te konvencije, sporoči svoj namen drugim podpisnicam prek generalnega sekretarja Sveta Evropskih skupnosti.

2. Vsaka podpisnica lahko v šestih mesecih po datumu sporočila generalnemu sekretarju od njega zahteva, da z namenom dosege dogovora med podpisnicami skliče posvetovanja.

3. Če v tem roku nobena podpisnica ne zahteva posvetovanj ali če v dveh letih po sporočilu generalnemu sekretarju s posvetovanji ni dosežen dogovor, lahko zadevna pogodbenica spremeni svojo zakonodajo, kot je navedla v sporočilu. Zadevna država preko generalnega sekretarja Sveta Evropskih skupnosti o sprejetih ukrepih obvesti druge podpisnice.

Člen 24

1. Če želi pogodbenica po datumu, na katerega je ta konvencija začela zanjo veljati, pristopiti k večstranski konvenciji, katere glavni cilj ali eden izmed glavnih ciljev je določiti pravila mednarodnega zasebnega prava v zvezi s katero koli zadevo, ki jo ureja ta konvencija, se uporabi postopek iz člena 23. Pri tem se rok dveh let iz odstavka 3 navedenega člena skrajša na eno leto.

2. Postopka iz prejšnjega odstavka ni treba uporabiti, če je pogodbenica ali katera od Evropskih skupnosti že pogodbenica te večstranske konvencije ali če je cilj te konvencije revizija konvencije, katere pogodbenica je zadevna država, ali v primeru konvencije, sklenjene v okviru Pogodb o ustanovitvi Evropskih skupnosti.

Člen 25

Če pogodbenica meni, da sklenitev sporazumov, ki jih člen 24(1) ne zajema, ogroža poenotenje, doseženo s to konvencijo, lahko od generalnega sekretarja Evropskih skupnosti zahteva, da med podpisnicami te konvencije skliče posvetovanja .

Člen 26

Vsaka pogodbenica lahko zahteva revizijo te konvencije. V tem primeru predsednik Sveta Evropskih skupnosti skliče konferenco za revizijo konvencije.

Člen 27 (3)

Člen 28.

1. Ta konvencija je 19. junija 1980 na voljo za podpis pogodbenicam Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti.

2. Podpisnice to konvencijo ratificirajo, sprejmejo ali odobrijo. Listine o ratifikaciji, sprejetju ali odobritvi se deponirajo pri generalnemu sekretarju Sveta Evropskih skupnosti (4).

Člen 29 (5)

1. Ta konvencija začne veljati prvi dan tretjega meseca po deponiranju sedme listine o ratifikaciji, sprejetju ali odobritvi.

2. Ta konvencija začne veljati za posamezno državo podpisnico, ki konvencijo ratificira, sprejme ali odobri pozneje, prvi dan tretjega meseca po deponiranju njene listine o ratifikaciji, sprejetju ali odobritvi.

Člen 30.

1. Ta konvencija velja deset let od datuma začetka veljavnosti v skladu s členom 29(1), in sicer tudi za države, za katere začne veljati pozneje.

2. Če ni odpovedana, se veljavnost konvencija molče podaljšuje vsakih pet let.

3. Pogodbenica, ki želi odpovedati to konvencijo, o tem uradno obvesti generalnega sekretarja Sveta Evropskih skupnosti najmanj šest mesecev pred iztekom 10-letnega oz. 5-letnega obdobja. Odpoved se lahko omeji na katero koli ozemlje, na katerega se je ta konvencija razširila z izjavo v skladu s členom 27(2) (6).

4. Odpoved ima učinek le za državo, ki je poslala uradno obvestilo o odpovedi. Konvencija še naprej velja med vsemi drugimi pogodbenicami.

Člen 31 (7)

Generalni sekretar Sveta Evropskih skupnosti uradno obvesti pogodbenice Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti o:

(a) podpisih,

(b) deponiranju vsake listine o ratifikaciji, sprejetju ali odobritvi,

(c) datumu začetka veljavnosti te konvencije,

(d) sporočilih, poslanih v skladu s členi 23, 24, 25, 26 in 30 (8),

(e) pridržkih in umikih pridržkov iz člena 22.

Člen 32

Protokol, ki je priložen tej konvenciji, je njen sestavni del.

Člen 33 (9)

Ta konvencija, sestavljena v enem izvirniku v angleškem, danskem, francoskem, irskem, italijanskem, nemškem in nizozemskem jeziku, pri čemer so besedila v vseh teh jezikih enako verodostojna, se deponira v arhivu Generalnega sekretariata Sveta Evropskih skupnosti. Generalni sekretar pošlje overjeno kopijo te konvencije vladam vseh podpisnic.

V potrditev tega so spodaj podpisani pooblaščenci podpisali to konvencijo.

V Rimu, devetnajstega junija tisoč devetsto osemdeset [Podpisi pooblaščencev]

(1) Besedilo, kakor je spremenjeno s Konvencijo z dne 10. aprila 1984 o pristopu Helenske republike – v nadaljevanju „Konvencija iz leta 1984“ –, Konvencijo z dne 18. maja 1992 o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske republike – v nadaljevanju „Konvencija o pristopu iz leta 1992“ –, Konvencijo o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske – v nadaljevanju „Konvencija o pristopu iz leta 1996“ –, in Konvencijo o pristopu Češke republike, Republike Estonije, Republike Ciper, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike – v nadaljevanju „Konvencija o pristopu iz leta 2005“.

(2) Odstavek, črtan s členom 2(1) Konvencije o pristopu iz leta 1992.

(3) Člen, črtan s členom 2(1) Konvencije o pristopu iz leta 1992.

(4) Ratifikacijo konvencij o pristopu urejajo naslednje določbe teh konvencij:

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1984 člen 3 te konvencije, ki se glasi: „Člen 3 To konvencijo ratificirajo podpisnice. Listine o ratifikaciji se deponirajo pri generalnemu sekretarju Sveta Evropskih skupnosti.“;

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1992 člen 4 te konvencije, ki se glasi: „Člen 4 To konvencijo ratificirajo podpisnice. Listine o ratifikaciji se deponirajo pri generalnemu sekretarju Sveta Evropskih skupnosti.“;

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1996 člen 5 te konvencije, ki se glasi: „Člen 5 To konvencijo ratificirajo podpisnice. Listine o ratifikaciji se deponirajo pri generalnem sekretarju Sveta Evropske unije.“;

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 2005 člen 4 Konvencije, ki se glasi: „Člen 4 To konvencijo ratificirajo podpisnice. Listine o ratifikaciji se deponirajo pri generalnem sekretarju Sveta Evropske unije.“.

(5) Začetek veljavnosti konvencij o pristopu urejajo naslednje določbe teh konvencij:

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1984 člen 4 te konvencije, ki se glasi: „Člen 4 Ta konvencija začne veljati med državami, ki so jo ratificirale, prvi dan tretjega meseca po tem, ko so Helenska republika in sedem držav, ki so ratificirale Konvencijo o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih, deponirale zadnjo listino o ratifikaciji. Ta konvencija začne veljati za vsako pogodbenico, ki jo naknadno ratificira, prvi dan tretjega meseca po deponiranju njene listine o ratifikaciji.“;

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1992 člen 5 te konvencije, ki se glasi: „Člen 5 Ta konvencija začne veljati med državami, ki so jo ratificirale, prvi dan tretjega meseca po tem, ko sta Kraljevine Španije ali Portugalske republike ter ena pogodbenica, ki je ratificirala Konvencijo o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih, deponirale zadnjo listino o ratifikaciji. Ta konvencija začne veljati za vsako pogodbenico, ki jo naknadno ratificira, prvi dan tretjega meseca po deponiranju njene listine o ratifikaciji.“;

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1996 člen 6 te konvencije, ki se glasi: „Člen 6 1. Ta konvencija začne veljati med državami, ki so jo ratificirale, prvi dan tretjega meseca po tem, ko sta Republika Avstrija, Republika Finska ali Kraljevina Španija ter ena pogodbenica, ki je ratificirala Konvencijo o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih, deponirali zadnjo listino o ratifikaciji. 2. Ta konvencija začne veljati za vsako pogodbenico, ki jo naknadno ratificira, prvi dan tretjega meseca po deponiranju njene listine o ratifikaciji.“;

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 2005 člen 5 Konvencije, ki se glasi: „Člen 5 1. Ta konvencija začne veljati med državami, ki so jo ratificirale, prvi dan tretjega meseca po deponiranju druge listine o ratifikaciji. 2. Ta konvencija začne veljati za vsako podpisnico, ki jo naknadno ratificira, prvi dan tretjega meseca po deponiranju njene listine o ratifikaciji.“

(6) Stavek, črtan s Konvencijo o pristopu iz leta 1992.

(7) Uradno obveščanje v zvezi s konvencijami o pristopu urejajo naslednje določbe teh konvencij:

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1984 člen 5 te konvencije, ki se glasi: „Člen 5 Generalni sekretar Sveta Evropskih skupnosti uradno obvesti podpisnice o: (a) deponiranju vsake listine o ratifikaciji; (b) datumih začetka veljavnosti te konvencije za pogodbenice.“;

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1992 člen 6 te konvencije, ki se glasi: „Člen 6 Generalni sekretar Sveta Evropskih skupnosti uradno obvesti podpisnice o: (a) deponiranju vsake listine o ratifikaciji; (b) datumih začetka veljavnosti te konvencije za pogodbenice.“;

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1996 člen 7 te konvencije, ki se glasi: „Člen 7 Generalni sekretar Sveta Evropske unije uradno obvesti države podpisnice o: (a) deponiranju vsake listine o ratifikaciji; (b) datumih začetka veljavnosti te konvencije za pogodbenice.“;

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 2005 člen 6 Konvencije, ki se glasi: „Člen 6 Generalni sekretar Sveta Evropskih skupnosti uradno obvesti podpisnice o: (a) deponiranju vsake listine o ratifikaciji; (b) datumih začetka veljavnosti te konvencije za pogodbenice.“.

(8) Točka (d), kakor je spremenjena s Konvencijo o pristopu iz leta 1992.

(9) Navedbe verodostojnih besedil konvencije o pristopu se nahajajo v naslednjih določbah:

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1984 v členih 2 in 6 te konvencije, ki se glasita: „Člen 2 Generalni sekretar Sveta Evropskih skupnosti pošlje Vladi Helenske republike overjeno kopijo Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih v angleškem, danskem, francoskem, irskem, italijanskem, nemškem in nizozemskem jeziku. Besedilo Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih v grškem jeziku je priloženo tej Konvenciji. Besedilo v grškem jeziku je verodostojno pod enakimi pogoji kakor ostala besedila Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih.“ „Člen 6 Ta konvencija, sestavljena v enem izvirniku v angleškem, danskem, francoskem, grškem, irskem, italijanskem, nemškem in nizozemskem jeziku, pri čemer so besedila v vseh osmih jezikih enako verodostojna, se deponira v arhivu Generalnega sekretariata Sveta Evropskih skupnosti. Generalni sekretar pošlje overjeno kopijo vladam vseh podpisnic.“

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1992 v členih 3 in 7 te konvencije, ki se glasita: „Člen 3 1. Generalni sekretar Sveta Evropskih skupnosti pošlje vladam Kraljevine Španije in Portugalske republike overjeno kopijo Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih v angleškem, danskem, francoskem, grškem, irskem, italijanskem, nemškem in nizozemskem jeziku. 2. Besedilo Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih v portugalskem in španskem jeziku se nahaja v prilogah I in II te konvencije. Besedilo, sestavljeno v portugalskem in španskem jeziku, je verodostojno pod enakimi pogoji kakor ostala besedila Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih.“ „Člen 7 Ta konvencija, sestavljena v enem izvirniku v angleškem, danskem, francoskem, grškem, irskem, italijanskem, nemškem, nizozemskem, portugalskem in španskem jeziku, pri čemer so besedila v vseh desetih jezikih enako verodostojna, se deponira v arhivu Generalnega sekretariata Sveta Evropskih skupnosti. Generalni sekretar pošlje overjeno kopijo vladam vseh podpisnic.“

— kar zadeva Konvencijo o pristopu iz leta 1996 v členih 4 in 8 te konvencije, ki se glasita: „Člen 4 1. Generalni sekretar Sveta Evropske unije pošlje vladam Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske overjeno kopijo Konvencije iz leta 1980, Konvencije iz leta 1984, Prvega protokola iz leta 1988, Drugega protokola iz leta 1988 in Konvencije iz leta 1992 v angleškem, danskem, francoskem, grškem, irskem, italijanskem, nemškem, nizozemskem, portugalskem in španskem jeziku. 2. Besedilo Konvencije iz leta 1980, Konvencije iz leta 1984, Prvega protokola iz leta 1988, Drugega protokola iz leta 1988 in Konvencije iz leta 1992 v finskem in švedskem jeziku je verodostojno pod enakimi pogoji kakor druga besedila Konvencije iz leta 1980, Konvencije iz leta 1984, Prvega protokola iz leta 1988, Drugega protokola iz leta 1988 in Konvencije iz leta 1992.“ „Člen 8 Ta konvencija, sestavljena v enem izvirniku v angleškem, danskem, finskem, francoskem, grškem, irskem, italijanskem, nemškem, nizozemskem, portugalskem španskem in švedskem jeziku, pri čemer so besedila v vseh dvanajstih jezikih enako verodostojna, se deponira v arhivu Generalnega sekretariata Sveta Evropske unije. Generalni sekretar pošlje overjeno kopijo vladam vseh podpisnic.“