PRILOGA 6

Metoda preizkušanja odpornosti vozil na elektromagnetno sevanje

1. Splošno

1.1 Preizkuševalna metoda iz te priloge se uporablja samo za vozila. Ta metoda se nanaša na obe konfiguraciji vozila:

(a) konfiguracijo brez „sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu polnjenja iz električnega omrežja“;

(b) konfiguracijo s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu polnjenja iz električnega omrežja“.

1.2 Preizkuševalna metoda

Namen preizkusa je dokazati odpornost elektronskih sistemov vozila. Vozilo se izpostavi elektromagnetnim poljem, kot je navedeno v tej prilogi. Med preizkusi se vozilo opazuje.

Če v tej prilogi ni navedeno drugače, se preizkus izvede v skladu s standardom ISO 11451-2.

1.3 Alternativne preizkuševalne metode

Preizkus se lahko za vsa vozila opravi tudi na preizkuševališču na prostem. Preizkuševališče izpolnjuje (nacionalne) zakonske zahteve o sevanju elektromagnetnih polj.

Če je vozilo daljše od 12 m in/ali širše od 2,60 m in/ali višje od 4,00 m, se v skladu s standardom ISO 11451-4 uporabi metoda z vsiljenim tokom v frekvenčnem območju od 20 do 2000 MHz z vrednostmi iz odstavka 6.8.2.1 tega pravilnika.

2. Stanje vozila med preizkušanjem

2.1 Vozilo pri konfiguraciji brez „sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu polnjenja iz električnega omrežja“.

2.1.1 Vozilo je neobremenjeno, razen potrebne preizkuševalne opreme.

2.1.1.1 Motor normalno poganja pogonska kolesa s stalno hitrostjo 50 km/h, če ni tehničnih razlogov, pogojenih s konstrukcijo vozila, ki bi določali drugačne pogoje. Pri vozilih kategorij L1 in L2 je stalna hitrost običajno 25 km/h. Vozilo se postavi na ustrezno obremenjen dinamometer ali, če dinamometer ni na voljo, na izolirane podstavke, tako da so kolesa čim manj oddaljena od tal. Po potrebi se transmisijske gredi, jermeni ali verige lahko odklopijo (npr. tovornjaki, dvo- in trikolesna vozila).

2.1.1.2 Osnovni pogoji za vozilo

Ta odstavek določa minimalne preizkuševalne pogoje (če je primerno) in merila za zavrnitev vozila pri preizkusih odpornosti. Drugi sistemi vozila, ki lahko vplivajo na delovanje funkcij, povezanih z odpornostjo, se preizkusijo na način, o katerem se sporazumeta proizvajalec in tehnična služba.

Pogoji preizkusa vozila v „načinu 50 km/h“ Merila za zavrnitev Hitrost vozila 50 km/h (oziroma 25 km/h pri vozilih L1 in L2) ± 20 % (vozilo na valjih). Če je vozilo opremljeno s tempomatom, se uporablja za vzdrževanje zahtevane stalne hitrosti vozila in se vzdržuje brez deaktivacij. Sprememba hitrosti večja od ±10 % nazivne hitrosti. Če ima vozilo samodejni menjalnik: sprememba prestavnega razmerja, ki povzroči spremembo hitrosti, večjo od ±10 % nazivne hitrosti. Žarometi za kratki svetlobni pramen vklopljeni (ročni vklop) Svetila izklopljena (sprednja in zadnja luč) Posebno opozorilo (npr. vrtljiva/utripajoča luč, signalna palica, sirena …) vklopljeno Posebno opozorilo izklopljeno Armaturna plošča deluje v običajnem načinu Nepričakovano opozorilo Nedosledno odstopanje merilnika prevoženih kilometrov Sistem vzvratne kamere Nepričakovan premik vzvratnega ogledala Izguba ali zamrznitev zaslona (CMS) Sprednji brisalec vklopljen (ročni vklop) pri najvišji hitrosti Popolna zaustavitev prednjega brisalca Smerni kazalnik na voznikovi strani vklopljen Sprememba frekvence (nižja od 0,75 Hz ali višja od 2,25 Hz). Sprememba delovnega cikla (manjša od 25 % ali večja od 75 %). Nastavljivo vzmetenje v normalnem položaju Nepričakovana znatna sprememba Voznikov sedež in volan v srednji legi Nepričakovana sprememba, večja od 10 % skupne vrednosti Alarm izklopljen Nepričakovana sprožitev alarma Hupa ni vklopljena Nepričakovani vklop hupe Zračna blazina in varnostni sistemi za zadrževanje potnikov delujejo, zračna blazina za sovoznika pa je začasno izklopljena, če ta funkcija obstaja Nepričakovana sprožitev Avtomatska vrata zaprta Nepričakovano odprtje Prestavna ročica trajnostne zavore v normalnem položaju Nepričakovana sprožitev Stopalka zavore ni pritisnjena Nepričakovana aktivacija zavor in nepričakovana aktivacija zavornih svetilk





Pogoji za preizkus vozila v „načinu zaviranja“ Merila za zavrnitev Vozilo v stanju, ki omogoča običajno delovanje zavornega sistema, sprostitev parkirne zavore, hitrost vozila 0 km/h. Zavorni pedal pritisnjen za aktiviranje funkcije zaviranja in zavornih svetilk brez dinamičnega cikla. Zavorne svetilke ne delujejo. Opozorilna lučka zavornega sistema sveti kljub izgubi funkcije zaviranja. Svetilka za dnevno vožnjo sveti Svetilka za dnevno vožnjo ne sveti

2.1.1.3 Vsa oprema, ki jo lahko voznik ali potnik vklopi za daljši čas, mora normalno delovati.

2.1.1.4 Vsi drugi sistemi, ki vplivajo na upravljanje voznika z vozilom, so vklopljeni kot pri normalnem delovanju vozila.

2.1.2 Če so v vozilu električni/elektronski sistemi kot sestavni del funkcij, povezanih z odpornostjo, ki ne bodo delovali pod pogoji, opisanimi v odstavku 2.1, se proizvajalcu dovoli, da tehnični službi predloži poročilo ali dodatne dokaze, da električni/elektronski sistem vozila izpolnjuje zahteve iz tega pravilnika. Taki dokazi se shranijo v homologacijski dokumentaciji.

2.1.3 Pri opazovanju vozila se uporablja samo oprema, ki ne moti preizkusa. Opazujeta se zunanjost vozila in prostor za potnike, da se ugotovi, ali so izpolnjene zahteve iz te priloge (npr. z video kamerami, mikrofonom itd.).

2.2 Vozilo pri konfiguraciji s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu polnjenja iz električnega omrežja“.

2.2.1 Vozilo je neobremenjeno, razen potrebne preizkuševalne opreme.

2.2.1.1 Vozilo je imobilizirano, motorji (motor z notranjim zgorevanjem in/ali električni motor) pa so izključeni in v načinu polnjenja.

2.2.1.2 Osnovni pogoji za vozilo

Ta odstavek določa minimalne preizkuševalne pogoje (če je primerno) in merila za zavrnitev vozila pri preizkusih odpornosti. Drugi sistemi vozila, ki lahko vplivajo na delovanje funkcij, povezanih z odpornostjo, se preizkusijo na način, o katerem se sporazumeta proizvajalec in tehnična služba.

Pogoji za preizkus vozila s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu polnjenja iz električnega omrežja“ Merila za zavrnitev Sistem za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja je v načinu polnjenja. Stanje napolnjenosti (SOC) sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja se med celotnim merjenjem frekvenčnega območja ohranja med 20 in 80 odstotki stanja največje napolnjenosti (to lahko privede do razdelitve merjenja na različne podpasove, pri čemer je treba pogonski akumulator vozila pred začetkom naslednjih podpasov izprazniti). Če je porabo toka mogoče prilagoditi, se tok nastavi na najmanj 20 odstotkov nazivne vrednosti. V primeru več baterij je treba upoštevati povprečno stanje napolnjenosti. Vozilo se premika. Nepričakovana sprostitev parkirne zavore. Izguba položaja avtomatskega menjalnika za parkiranje.

2.2.1.3 Vsa druga oprema, ki jo lahko voznik ali potnik vklopi, mora biti izključena.

2.2.2 Pri opazovanju vozila se uporablja samo oprema, ki ne moti preizkusa. Opazujeta se zunanjost vozila in prostor za potnike, da se ugotovi, ali so izpolnjene zahteve iz te priloge (npr. z video kamerami, mikrofonom itd.).

2.2.3 Preizkuševalna nastavitev vozila pri konfiguraciji s „sistemom za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja v načinu polnjenja iz električnega omrežja“ je prikazana na slikah4 a do 4h (odvisno od načina polnjenja z izmeničnim ali enosmernim tokom, mesta vtiča za polnjenje in polnjenja s komunikacijo ali brez nje) v Dodatku 1 k tej prilogi.

2.3 Vozilo v načinu polnjenja 1 ali načinu polnjenja 2 (napajanje z izmeničnim tokom brez komunikacije)

2.3.1 Polnilna postaja/električno omrežje

Vtičnica za električno omrežje se lahko namesti kjer koli na kraju preizkusa pod naslednjimi pogoji:

— vtičnice se namestijo na ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali tla (preizkuševališče na prostem);

— dolžina kabelskega snopa med vtičnico električnega omrežja in umetnimi napajalnimi omrežji mora biti čim krajša, vendar ne nujno poravnana s polnilnim kabelskim snopom;

— kabelski snop se namesti čim bližje ozemljitveni plošči (metoda ALSE) ali tlom (preizkuševališče na prostem).

2.3.2 Umetno omrežje

Električno omrežje se priključi na vozilo prek umetnih napajalnih omrežij s 50 μH/50 Ω (glej Dodatek 8, oddelek 4).

Umetna napajalna omrežja se vgradijo neposredno na ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali tla (preizkuševališče na prostem). Primer umetnega napajalnega omrežja se priključi na ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali zaščitno ozemljitev (preizkuševališče na prostem, npr. ozemljitvena palica).

Merilni vtič vsakega umetnega napajalnega omrežja se omeji na obremenitev 50 Ω.

2.3.3 Polnilni kabelski snop

Polnilni kabelski snop se namesti v ravni smeri med umetnim napajalnim omrežjem in polnilnim vtičem vozila in se napelje pravokotno na vzdolžno os vozila (glej sliki 3d in 3e). Predvidena dolžina kabelskega snopa od umetnega napajalnega omrežja do vozila je 0,8 m (+0,2/–0 m), kot je prikazano na slikah 3d in 3e.

Pri daljšem kabelskem snopu se odvečni del zvije v obliki črke Z na manj kot 0,5 m širine, približno na sredini razdalje med umetnim napajalnim omrežjem in vozilom. Če je to nepraktično izvesti zaradi velikosti ali togosti kabelskega snopa ali ker se preizkušanje izvaja na napeljavi pri odjemalcu, se ureditev odvečnega kabelskega snopa natančno navede v poročilu o preizkusu.

Polnilni kabelski snop na strani vozila visi navpično na razdalji 100 mm (+200/-0 mm) od karoserije vozila.

Celotni kabelski snop se namesti na neprevoden material z nizko relativno dielektričnostjo (dielektrično konstanto) (εr ≤ 1,4), pri (100 mm ± 25 mm) nad ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali tlemi (preizkuševališče na prostem).

2.4 Vozilo v načinu polnjenja 3 (napajanje z izmeničnim tokom s komunikacijo) ali načinu polnjenja 4 (napajanje z enosmernim tokom s komunikacijo)

2.4.1 Polnilna postaja/električno omrežje

Polnilna postaja je lahko nameščena na kraju preizkusa ali zunaj njega.

Če je mogoče simulirati lokalno/zasebno komunikacijo med vozilom in polnilno postajo, se lahko polnilna postaja nadomesti z napajanjem iz električnega omrežja za izmenični tok.

V obeh primerih se električno omrežje in vtičnice komunikacijskih ali signalnih vodov namestijo na kraju preizkusa pod naslednjimi pogoji:

— vtičnice se namestijo na ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali tla (preizkuševališče na prostem);

— dolžina kabelskega snopa med vtičnico električnega omrežja in lokalne/zasebne komunikacije ter umetnimi napajalnimi omrežji/umetnimi omrežji za polnjenje z enosmernim tokom/asimetričnimi umetnimi omrežji mora biti čim krajša, vendar ne nujno poravnana s polnilnim kabelskim snopom;

— kabelski snop med vtičnico električnega omrežja in lokalne/zasebne komunikacije ter umetnimi napajalnimi omrežji/umetnimi omrežji za polnjenje z enosmernim tokom/asimetričnimi umetnimi omrežji se postavi čim bližje ozemljitveni plošči (metoda ALSE) ali tlom (preizkuševališče na prostem).

Če je polnilna postaja nameščena na kraju preizkusa, kabelski snop med polnilno postajo in vtičnico električnega omrežja ter lokalne/zasebne komunikacije zadovolji naslednje pogoje:

— kabelski snop na strani polnilne postaje visi navpično na ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali tla (preizkuševališče na prostem);

— se odvečni del namesti čim bližje ozemljitveni plošči (metoda ALSE) ali tlom (preizkuševališče na prostem) in se po potrebi zvije v obliki črke Z. Če je to nepraktično izvesti zaradi velikosti ali togosti kabla ali ker se preizkušanje izvaja na napeljavi pri odjemalcu, se ureditev odvečnega kabla natančno navede v poročilu o preizkusu.

Polnilna postaja bi morala biti nameščena zunaj širine svetlobnega pramena sprejemne antene.

2.4.2 Umetno omrežje

Električno omrežje za izmenični tok se priključi na vozilo prek umetnih napajalnih omrežij s 50 μH/50 Ω (glej Dodatek 8, oddelek 4).

Električno omrežje za enosmerni tok se priključi na vozilo prek umetnih omrežij za polnjenje z enosmernim tokom s 5 μH/50 Ω (glej Dodatek 8, oddelek 3).

Umetna napajalna omrežja/umetna omrežja za polnjenje z enosmernim tokom se vgradijo neposredno na ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali tla (preizkuševališče na prostem). Primeri umetnih napajalnih omrežij/umetnih omrežij za polnjenje z enosmernim tokom se priključijo na ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali zaščitno ozemljitev (preizkuševališče na prostem, npr. ozemljitvena palica).

Merilni vtič vsakega umetnega napajalnega omrežja/umetnega omrežja za polnjenje z enosmernim tokom se omeji na obremenitev 50 Ω.

2.4.3 Asimetrično umetno omrežje

Lokalni/zasebni komunikacijski vodi, ki so priključeni na signalni/kontrolni vtič, in vodi, ki so priključeni na žični omrežni vtič, se uporabljajo za vozilo prek asimetričnih umetnih omrežij.

Različna asimetrična umetna omrežja, ki so predvidena za uporabo, so opredeljena v Dodatku 8, oddelek 5:

— oddelek 5.1 za signalni/kontrolni vtič s simetričnimi vodi;

— oddelek 5.2 za žični omrežni vtič s komunikacijo po elektroenergetskih vodih;

— oddelek 5.3 za signalni/kontrolni vtič s komunikacijo po elektroenergetskih vodih (tehnologijo komunikacije po elektroenergetskih vodih) na krmilnem vmesniku ter

— oddelek 5.4 za signalni/kontrolni vtič s krmilnim vmesnikom.

Asimetrična umetna omrežja se vgradijo neposredno na ozemljitveno ploščo. Primer asimetričnega umetnega omrežja se priključi na ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali zaščitno ozemljitev (preizkuševališče na prostem, npr. ozemljitvena palica).

Merilni vtič vsakega asimetričnega umetnega omrežja se omeji na obremenitev 50 Ω.

Če se uporablja polnilna postaja, asimetrična umetna omrežja niso potrebna za signalni/kontrolni vtič in/ali žični omrežni vtič. Lokalni/zasebni komunikacijski vodi med vozilom in polnilno postajo se priključijo na priključeno opremo na strani polnilne postaje za načrtovano delovanje. Če je komunikacija emulirana in če prisotnost asimetričnega umetnega omrežja preprečuje pravilno komunikacijo, se asimetrično omrežje ne sme uporabljati.

2.4.4 Polnilni kabelski snop/kabelski snop za lokalno/zasebno komunikacijo

Polnilni kabelski snop/kabelski snop za lokalno/zasebno komunikacijo se namesti v ravni smeri med umetnimi napajalnimi omrežji/umetnimi omrežji za polnjenje z enosmernim tokom/asimetričnimi umetnimi omrežji in polnilno vtičnico vozila in se napelje pravokotno na vzdolžno os vozila (glej sliki 3f in 3g). Predvidena dolžina kabelskega snopa od umetnega napajalnega omrežja do vozila je 0,8 m (+0,2/–0 m).

Pri daljšem kabelskem snopu se odvečni del zvije v obliki črke Z na manj kot 0,5 m širine. Če je to nepraktično izvesti zaradi velikosti ali togosti kabelskega snopa ali ker se preizkušanje izvaja na napeljavi pri odjemalcu, se ureditev odvečnega kabelskega snopa natančno navede v poročilu o preizkusu.

Polnilni kabelski snop/snop za lokalno/zasebno komunikacijo na strani vozila visi navpično na razdalji 100 mm (+200/-0 mm) od karoserije vozila.

Celotni kabelski snop se namesti na neprevoden material z nizko relativno dielektričnostjo (dielektrično konstanto) (εr ≤ 1,4), pri (100 mm ± 25 mm) nad ozemljitveno ploščo (metoda ALSE) ali tlemi (preizkuševališče na prostem).

3. Referenčna točka

3.1 Za namen te priloge je referenčna točka tista točka, v kateri se izmeri poljska jakost in ki je določena, kot sledi:

3.2 Za vozila kategorij M, N, O, T, R in S skladno s standardom ISO 11451-2.

3.3 Za vozila kategorije L: 3.3.1 najmanj 2 m vodoravno od faznega središča antene ali najmanj 1 m navpično od sevalnih elementov valovoda (TLS); 3.3.2 na središčnici vozila (vzdolžni simetrijski ravnini); 3.3.3 na višini 1,0 ± 0,05 m nad ravnino, na kateri stoji vozilo, ali 2,0 ± 0,05 m, če je najmanjša višina strehe katerega koli vozila tega modela večja od 3,0 m; 3.3.4 bodisi na 1,0 ± 0,2 m za navpično središčnico prednjega kolesa vozila (točka C na sliki 1 v Dodatku 1 k tej prilogi) pri trikolesnih vozilih bodisi na 0,2 ± 0,2 m za navpično središčnico prednjega kolesa vozila (točka D na sliki 2 v Dodatku 1 k tej prilogi) pri dvokolesnih vozilih; 3.3.5 ob odločitvi za obsevanje zadnjega dela vozila je treba določiti referenčno točko, kot je opisano v odstavkih 3.3.1 do 3.3.4. Nato se vozilo obrne stran od antene in postavi tako, kot da bi se vodoravno zasukalo za 180o okrog središča, tj. tako, da oddaljenost od antene do najbližjega dela na zunanji strani karoserije vozila ostane enaka. To je ponazorjeno na sliki 3 v Dodatku 1 k tej prilogi.

4. Zahteve za preizkušanje

4.1 Frekvenčno območje, časi mirovanja, polarizacija Vozilo se izpostavi elektromagnetnemu polju v frekvenčnih območjih od 20 do 2000 MHz v navpični polarizaciji. Modulacija preizkuševalnega signala je: (a) AM (amplitudna modulacija), z modulacijo 1 kHz in 80 % stopnjo modulacije v frekvenčnem območju od 20 do 800 MHz, ter (b) PM (impulzno-amplitudna modulacija), t je 577 μs, perioda 4600 μs v frekvenčnem območju od 800 do 2000 MHz, če se tehnična služba in proizvajalec vozila ne dogovorita drugače. Velikost frekvenčnih korakov in čas mirovanja se izbereta v skladu s standardom ISO 11451-1.

4.1.1 Tehnična služba opravi preizkus v razmikih, določenih v standardu ISO 11451-1, v celotnem frekvenčnem območju od 20 do 2000 MHz. Če namesto tega proizvajalec posreduje podatke o meritvah za celoten frekvenčni pas, ki jih je opravil preizkuševalni laboratorij, akreditiran po ustreznih delih standarda ISO 17025 in priznan s strani homologacijskega organa, lahko tehnična služba izbere omejeno število merilnih frekvenc v območju, npr. 27, 45, 65, 90, 120, 150, 190, 230, 280, 380, 450, 600, 750, 900, 1300 in 1800 MHz, ter tako potrdi, da vozilo izpolnjuje zahteve iz te priloge. Če vozilo ne opravi preizkusa, določenega v tej prilogi, se potrdi, da ga ni opravilo zaradi ustreznih preizkuševalnih pogojev, ne pa zaradi nastalih nenadzorovanih elektromagnetnih polj.

5. Generiranje predpisane poljske jakosti

5.1 Metodologija preizkušanja

5.1.1 Za vzpostavitev pogojev preizkusnega polja se uporabi nadomestna metoda v skladu s standardom ISO 11451-1.

5.1.2 Umerjanje

Za valovod (TLS) se uporabi ena merilna sonda v referenčni točki vozila.

Za antene se uporabijo štiri merilne sonde na referenčni črti vozila.

5.1.3 Faza preizkušanja

Vozilo se namesti tako, da je njegova središčnica na referenčni točki ali črti vozila. Vozilo je navadno obrnjeno proti oddajni anteni. Če pa so elektronske krmilne enote s funkcijami, povezanimi z odpornostjo, in pripadajoči kabelski snop nameščeni pretežno v zadnjem delu vozila, se vozilo pri preizkušanju navadno obrne stran od antene in postavi tako, kot da bi se vodoravno zasukalo za 180o okrog središča, tj. tako, da oddaljenost od antene do najbližjega dela na zunanji strani karoserije vozila ostane enaka. Pri dolgih vozilih (tj. razen vozil kategorij L, M1 in N1), ki imajo enote za elektronsko upravljanje s funkcijami, povezanimi z odpornostjo, in pripadajoči kabelski snop pretežno na sredini vozila, se referenčna točka lahko določi bodisi na levi bodisi desni bočni površini vozila. Ta referenčna točka je na sredini dolžine vozila ali na neki točki vzdolž boka vozila, ki jo izbere proizvajalec skupaj s homologacijskim organom po preučitvi razporeditve elektronskih sistemov in morebitnega kabelskega snopa.

Tak preizkus se lahko opravi samo, če to omogoča konstrukcija merilne komore. Lega antene se navede v poročilu o preizkusu.