Samo izvirna besedila UN/ECE so pravno veljavna v skladu z mednarodnim javnim pravom. Status in začetek veljavnosti tega pravilnika je treba preveriti v najnovejši različici dokumenta UN/ECE TRANS/WP.29/343, ki je na voljo na:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Pravilnik št. 43 Ekonomske komisije Združenih narodov za Evropo (UN/ECE) – Enotne določbe za homologacijo materialov za varnostno zasteklitev in njihove vgradnje v vozila

Vključuje vsa veljavna besedila do:

Dodatka 2 k spremembam 01 – začetek veljavnosti: 3. november 2013

VSEBINA

PRAVILNIK

PRILOGE

1. PODROČJE UPORABE

Ta pravilnik se uporablja za:

materiale za varnostno zasteklitev, namenjene vgradnji kot vetrobranska stekla ali druge plošče, ali kot pregrade na vozilih kategorije L s karoserijo in vozilih kategorij M, N, O in T (1) ;

vozila kategorij M, N in O v zvezi z vgradnjo teh materialov;

V obeh primerih so izključeni zasteklitev za svetlobne in svetlobno-signalne naprave ter armaturne plošče, posebna neprebojna zasteklitev in dvojna okna.

2. OPREDELITVE POJMOV

V tem pravilniku

„kaljeno steklo“ pomeni zasteklitev iz ene same plasti stekla, ki je bila posebej obdelana za povečanje mehanske trdnosti in doseganje določenega drobljenja ob razbitju;

„obdelano lepljeno steklo“, kadar je bil vsaj eden od slojev stekla, iz katerih je sestavljeno, posebej obdelan zaradi povečanja mehanske trdnosti in doseganja določenega drobljenja ob razbitju;

„lepljeno steklo“ pomeni zasteklitev iz dveh ali več slojev stekla, ki so povezani z enim ali več vmesnimi sloji iz plastičnega materiala; lepljeno steklo je lahko:

„stekloplastika“ pomeni zasteklitev iz katerega koli materiala za zasteklitev, sestavljeno iz enega sloja stekla in enega ali več slojev plastičnega materiala, pri čemer je plastična površina izdelka obrnjena na notranjo stran;

„enota simetričnega večslojnega izolacijskega stekla“ pomeni večslojno steklo, pri katerem so vse sestavne plošče enake (vse so, na primer, iz enakomerno kaljenega stekla).

„enota večslojnega izolacijskega stekla“ pomeni sklop vsaj dveh vzporednih plošč, trajno sestavljenih v tovarni in ločenih z enakomerno širokim vmesnim prostorom;

kot naklona se meri na vozilu, ki stoji na ravni podlagi, pri čemer morajo biti vozila, namenjena za prevoz oseb, v stanju, pripravljenem za vožnjo, imeti poln rezervoar goriva, predpisane količine hladilnega sredstva in maziv ter orodje in rezervno kolo ali kolesa (če je to standardna tovarniška oprema vozila); upoštevati je treba težo voznika in če je vozilo namenjeno za prevoz oseb tudi težo enega potnika na sprednjem sedežu, pri čemer se za težo voznika in potnika upošteva vrednost 75 ± 1 kg;

„kot naklona vetrobranskega stekla“ pomeni kot med navpičnico in premico skozi zgornji in spodnji rob vetrobranskega stekla, pri čemer obe premici ležita na navpični ravnini, na kateri je tudi vzdolžna os vozila;

„skupina vetrobranskih stekel“ pomeni skupino, sestavljeno iz vetrobranskih stekel različnih mer in oblik, predloženo v pregled mehanskih lastnosti, značilnosti drobljenja in obnašanja med preskusi odpornosti proti vplivom okolja;

„višina segmenta ‚h‘ “ pomeni največjo razdaljo med notranjo površino zasteklitve in ravnino, ki poteka skozi vogale zasteklitve. Razdalja se meri v smeri, približno pravokotni na zasteklitev (glej sliko 1 Priloge 17);

tipi zasteklitev, ki se razlikujejo le po sekundarnih značilnostih, se lahko štejejo za zasteklitev istega tipa; vendar je mogoče opraviti nekatere preskuse na vzorcih takih elementov za zasteklitev, če so ti preskusi izrecno določeni v preskusnih pogojih;

čeprav sprememba glavnih značilnosti pomeni, da gre za nov tip izdelka, velja, da v določenih primerih sprememba velikosti in mer ne zahteva nujno vnovične izvedbe vseh preskusov. Za nekatere preskuse, predpisane v posameznih prilogah, je mogoče elemente za zasteklitev združiti v skupine, če je jasno, da imajo podobne glavne značilnosti;

„tip materiala za varnostno zasteklitev“ pomeni elemente zasteklitve, opredeljene v odstavkih 2.1 do 2.7, ki se med seboj bistveno ne razlikujejo, zlasti glede glavnih in sekundarnih značilnosti iz prilog 4 do 12 in 14 do 16;

„vrednost HIC (kriterij poškodbe glave)“ pomeni vrednost značilnosti poškodbe lobanje in možganov, ki jih povzročijo sile pojemka zaradi topega udarca v steklo v pravokotni smeri;

„material za varnostno zasteklitev, pomemben za voznikovo vidnost nazaj“ pomeni vso zasteklitev za ravnino, ki poteka skozi voznikovo točko R in je pravokotna na vzdolžno srednjo ravnino vozila, skozi katero lahko voznik pri vožnji ali upravljanju vozila vidi cesto;

„material za varnostno zasteklitev, pomemben za naprej usmerjeno vidno polje voznika“ pomeni vso zasteklitev pred ravnino, ki poteka skozi voznikovo točko R in je pravokotna na vzdolžno srednjo ravnino vozila, skozi katero lahko voznik pri vožnji ali upravljanju vozila vidi cesto;

„neprozorna zatemnitev“ pomeni površino zasteklitve, ki preprečuje prepuščanje svetlobe, vključno z morebitnim področjem polne ali pikčaste potiskanosti in brez zasenčenih pasov;

„prozorno območje vetrobranskega stekla“ pomeni površino zasteklitve znotraj konstrukcijskega obrisa zasteklitve razen dovoljenih neprozornih zatemnitev (glej Prilogo 18) in vključno z zasenčenimi pasovi;

„sekundarna slika“ pomeni lažno ali navidezno sliko, ki se poleg jasne prvotne slike navadno pojavi ponoči, ko je gledani predmet glede na okolico zelo svetel. To so, na primer, žarometi bližajočega se vozila;

„odmik sekundarne slike“ pomeni kotno razdaljo med položajema prvotne in sekundarne slike;

„konstrukcijsko določen kot naslona sedeža“ pomeni kot med navpičnico skozi točko R in linijo trupa, kot jo je določil proizvajalec vozila;

bistvenih lastnostih izdelave in zasnove;

(c)

3. VLOGA ZA HOMOLOGACIJO

3.1 Homologacija tipa zasteklitve

Vlogo za homologacijo tipa zasteklitve vloži proizvajalec naprave ali njegov ustrezno pooblaščeni predstavnik v državi, v kateri je bila vložena vloga.

3.2 Za vsak tip zasteklitve se vlogi priložijo spodaj navedeni dokumenti v treh izvodih in naslednji podatki:

3.2.1 tehnični opis z vsemi glavnimi in sekundarnimi značilnostmi ter

položaj in velikost območij, na katerih se preverijo optične lastnosti, in po potrebi površina, na kateri je bilo izvedeno diferencirano kaljenje,

risbe v merilu 1:1 za kategorijo M1 in 1:1 ali 1:10 za vse druge kategorije ter diagrami vetrobranskih stekel in njihove vgradnje v vozilo, ki morajo biti dovolj podrobni, da so razvidni naslednji podatki:

seznam modelov vetrobranskih stekel, za katere se želi pridobiti homologacija, z navedbami imena proizvajalca vozila ter tipa in kategorije vozila;

3.3 Poleg tega mora vlagatelj predložiti zadostno število preskušancev in vzorcev izdelanih steklenih plošč obravnavanih modelov; po potrebi se o tem številu dogovori s tehničnim oddelkom za opravljanje preskusov.

3.4 Homologacija tipa vozila

Vlogo za podelitev homologacije tipa vozila glede na vgradnjo varnostnega stekla predloži proizvajalec vozila ali njegov ustrezno pooblaščeni zastopnik.

3.5 Vlogi se v treh izvodih priložijo dokumenti, navedeni v nadaljevanju, in naslednji podatki:

3.5.1 risbe vozila v ustreznem merilu, ki prikazujejo:

3.5.2 tehnični podatki v zvezi z vetrobranskim steklom in vsemi drugimi zasteklitvami, zlasti:

3.6 Tehnični službi, ki izvaja homologacijske preskuse, se predloži vozilo, ki je predstavnik tipa v postopku homologacije.

4. OZNAKE

4.1 Vsak del materiala za varnostno zasteklitev, vključno z vzorci in preskušanci v postopku homologacije, mora imeti blagovno znamko proizvajalca iz točke 3 Priloge 1. Proizvedeni deli morajo biti označeni s številko iz Pravilnika UN/ECE št. 43, ki je bila dodeljena glavnemu proizvajalcu. Oznaka mora biti čitljiva in neizbrisna.

5. HOMOLOGACIJA

5.1 Homologacija tipa zasteklitve

Če vzorci, predloženi v homologacijo, izpolnjujejo zahteve iz odstavkov 6 do 8 tega pravilnika, se homologacija ustreznega tipa materiala za varnostno zasteklitev podeli.

5.2 Številka homologacije se dodeli vsakemu tipu iz prilog 5, 7, 11, 12, 14, 15 in 16 ali vsaki homologirani skupini, če gre za vetrobranska stekla. Prvi dve števki (zdaj 01 za Pravilnik v prvotni obliki) označujeta spremembe, vključno z nedavnimi večjimi tehničnimi spremembami Pravilnika ob izdaji homologacije. Ista pogodbenica ne sme dodeliti iste številke drugemu tipu ali skupini materiala za varnostno zasteklitev.

5.3 Obvestilo o podelitvi, razširitvi ali zavrnitvi homologacije tipa materiala za varnostno zasteklitev v skladu s tem pravilnikom se predloži pogodbenicam Sporazuma, ki uporabljajo ta pravilnik, na obrazcu, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 1 – in njenih dodatkov – k temu pravilniku.

5.3.1 Pri vetrobranskih steklih se obvestilu o podelitvi priloži dokument, v katerem je naveden seznam vseh modelov vetrobranskih stekel v homologirani skupini skupaj z značilnostmi skupine v skladu z Dodatkom 8 k Prilogi 1.

5.4 Na vsak kos zasteklitve in enote večslojnega izolacijskega stekla, skladnega s tipom, homologiranim po tem pravilniku, se na vidno mesto poleg oznake iz odstavka 4.1 pritrdi mednarodna homologacijska oznaka. Poleg tega se lahko na vsako stekleno ploščo enote večslojnega izolacijskega stekla namesti katera koli posebna homologacijska oznaka. To homologacijsko oznako sestavljajo:

5.4.1 krog, ki obkroža črko „E“ in številčno oznako države, ki je podelila homologacijo (2);

5.4.2 številka tega pravilnika, ki ji sledijo črka „R“, pomišljaj in homologacijska številka na desni strani kroga iz odstavka 5.4.1.

5.5 Poleg homologacijske oznake so nameščeni naslednji dodatni simboli:

5.5.1 pri vetrobranskih steklih:

C

za zasteklitev stranskih, zadnjih in strešnih oken;

Poleg tega se za plastično zasteklitev, za katero so bili opravljeni preskusi odpornosti proti odrgnjenju iz odstavka 4 Priloge 3, ustrezno uporabijo naslednje oznake:

za zasteklitve, pri katerih razpršitev svetlobe ne presega 2 % po 1 000 ciklih na zunanji površini in 4 % po 100 ciklih na notranji površini (glej odstavek 6.1.3.1 prilog 14 in 16);

za zasteklitve, pri katerih razpršitev svetlobe ne presega 10 % po 500 ciklih na zunanji površini in 4 % po 100 ciklih na notranji površini (glej odstavek 6.1.3.2 prilog 14 in 16);

za zasteklitev stranskih, zadnjih in strešnih oken;

/C

Poleg tega se za plastično zasteklitev, za katero je bil opravljen preskus odpornosti proti odrgnjenju iz odstavka 4 Priloge 3, ustrezno uporabijo naslednje oznake:

za zasteklitve, pri katerih razpršitev svetlobe ne presega 2 % po 1 000 ciklih na zunanji površini in 4 % po 100 ciklih na notranji površini (glej odstavek 6.1.3.1 prilog 14 in 16);

za zasteklitve, pri katerih razpršitev svetlobe ne presega 10 % po 500 ciklih na zunanji površini in 4 % po 100 ciklih na notranji površini (glej odstavek 6.1.3.2 Priloge 16);

5.6 Homologacijska oznaka in simbol morata biti jasno čitljiva in neizbrisna. Dodatni simboli morajo biti navedeni na homologacijski oznaki.

5.7 V Prilogi 2 k temu pravilniku so navedeni primeri homologacijskih oznak.

5.8 Homologacija tipa vozila

Če vozilo, predloženo v homologacijo v skladu s tem pravilnikom, izpolnjuje zahteve iz Priloge 21 k temu pravilniku, se homologacija tega tipa vozila podeli.

5.9 Vsakemu homologiranemu tipu se dodeli homologacijska številka. Prvi dve števki (zdaj 01 za Pravilnik v prvotni obliki) označujeta spremembe, vključno z nedavnimi večjimi tehničnimi spremembami Pravilnika ob izdaji homologacije. Ista pogodbenica ne dodeli iste številke drugemu tipu vozila, kot je določeno v zgornjem odstavku 2.35.

5.10 Obvestilo o podelitvi, razširitvi, zavrnitvi ali preklicu homologacije ali o dokončnem prenehanju proizvodnje tipa vozila v skladu s tem pravilnikom se pošlje pogodbenicam Sporazuma iz leta 1958, ki uporabljajo ta pravilnik, v obliki, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 1A k temu pravilniku.

5.11 Na vsako vozilo, ki je v skladu s tipom vozila, homologiranim po tem pravilniku, se na vidno in zlahka dostopno mesto, opredeljeno na homologacijskem obrazcu, namesti mednarodna homologacijska oznaka, ki jo sestavljajo:

5.11.1 krog, ki obkroža črko „E“ in številčno oznako države, ki je podelila homologacijo (3);

5.11.2 številka tega pravilnika, ki ji sledijo črka „R“, pomišljaj in številka homologacije na desni strani kroga iz odstavka 5.11.1.

5.12 Če je vozilo v skladu s tipom vozila, homologiranim po enem ali več drugih pravilnikih, ki so priloženi Sporazumu, v državi, ki je homologacijo podelila v skladu s tem pravilnikom, ni treba ponoviti simbola iz odstavka 5.11.1; v takem primeru se v navpičnih stolpcih na desni strani simbola iz odstavka 5.11.1 vstavijo dodatne številke in simboli vseh pravilnikov, v skladu s katerimi je bila podeljena homologacija v državi, ki je podelila homologacijo v skladu s tem pravilnikom.

5.13 Homologacijska oznaka mora biti jasno čitljiva in neizbrisna.

5.14 Homologacijska oznaka se namesti blizu napisne ploščice vozila, ki jo pritrdi proizvajalec, ali nanjo.

5.15 V Prilogi 2A k temu pravilniku so navedeni primeri homologacijskih oznak.

6. SPLOŠNE ZAHTEVE

6.1 Vsi materiali za zasteklitev, vključno z materiali za vetrobranska stekla, morajo biti izdelani tako, da je v primeru razbitja nevarnost telesnih poškodb čim manjša. Material za zasteklitev mora biti dovolj odporen proti obremenitvam, ki lahko nastanejo pri običajnih pogojih prometa, ter proti atmosferskim in temperaturnim pogojem, kemičnemu delovanju, ognju in odrgnjenju.

6.2 Material za varnostno zasteklitev mora biti dovolj prozoren, pri gledanju skozi vetrobransko steklo ne sme povzročati zaznavnega popačenja predmetov in ne sme povzročati zamenjave barv, uporabljenih na prometnih znakih in signalnih napravah. Pri razbitju vetrobranskega stekla mora voznik še vedno tako razločno videti na cesto, da lahko varno zavira in ustavi vozilo.

7. POSEBNE ZAHTEVE

Vsi tipi varnostne zasteklitve morajo, odvisno od kategorije, v katero sodijo, izpolnjevati naslednje posebne zahteve:

8. PRESKUSI

8.1 V tem pravilniku so predpisani naslednji preskusi:

8.1.1 Preskus drobljenja

Namen tega preskusa je:

preveriti, ali so drobci in iveri, ki nastanejo pri razbitju steklene plošče, taki, da čim bolj zmanjšajo nevarnost poškodb, ter

8.1.2 Preskus mehanske trdnosti

8.1.2.1 Udarni preskus s kroglo

Obstajata dve vrsti preskusov; pri eni se uporabi 227-gramska krogla, pri drugi pa 2 260-gramska krogla.

Preskus z 227-gramsko kroglo: s tem preskusom se ugotovita adhezija vmesnega sloja pri lepljenem steklu ter mehanska trdnost enakomerno kaljenega stekla in plastične zasteklitve.

8.1.2.2 Preskus z modelom glave

Namen tega preskusa je preveriti skladnost zasteklitve z zahtevami v zvezi z omejevanjem poškodb pri udarcih z glavo ob vetrobransko steklo, lepljeno steklo ter stekloplastično zasteklitev in plošče iz toge plastike razen vetrobranskih stekel, pa tudi ob stranska okna iz enot večslojnega izolacijskega stekla.

8.1.3 Preskus odpornosti proti vplivom okolja

8.1.3.1 Preskus odpornosti proti odrgnjenju

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali odpornost varnostne zasteklitve proti odrgnjenju presega predpisano vrednost.

8.1.3.2 Preskus odpornosti proti visoki temperaturi

Namen tega preskusa je preveriti, ali se pri izpostavitvi lepljenega stekla ali stekloplastične zasteklitve visoki temperaturi za daljši čas v vmesnem sloju pojavijo mehurčki ali druge napake.

8.1.3.3 Preskus odpornosti proti sevanju

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali se pri ploščah lepljenega stekla, stekloplastični zasteklitvi ali steklenih zasteklitvah s plastično prevleko ob daljši izpostavitvi sevanju bistveno zmanjša prepustnost svetlobe oziroma ali se material pomembno razbarva.

8.1.3.4 Preskus odpornosti proti vlagi

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali plošče lepljenega stekla, stekloplastične plošče, steklena zasteklitev s plastično prevleko in material iz toge plastike brez pomembnih okvar prenesejo daljšo izpostavitev atmosferski vlagi.

8.1.3.5 Preskus odpornosti proti temperaturnim spremembam

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali plastični material, uporabljen za varnostno zasteklitev, brez pomembnih okvar prenese daljšo izpostavitev skrajnim temperaturam.

8.1.3.6 Preskus odpornosti proti simuliranim vremenskim vplivom

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali je plastična varnostna zasteklitev odporna proti simuliranim vremenskim pogojem.

8.1.3.7 Preskus s križnim zarezovanjem

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali ima prevleka zasteklitve iz toge plastike, odporna proti odrgnjenju, zadostno silo oprijema.

8.1.4 Optične lastnosti

8.1.4.1 Preskus prepuščanja svetlobe

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali normalna prepustnost svetlobe varnostne zasteklitve presega predpisano vrednost.

8.1.4.2 Preskus optičnega popačenja

Namen tega preskusa je preveriti, ali je popačenje predmetov pri opazovanju skozi vetrobransko steklo tolikšno, da lahko zmede voznika.

8.1.4.3 Preskus odmika sekundarne slike

Namen tega preskusa je preveriti, ali kotni odmik sekundarne slike od osnovne slike presega predpisano vrednost.

8.1.5 Preskus obnašanja pri gorenju (odpornosti proti ognju)

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali ima material za varnostno zasteklitev dovolj majhno hitrost gorenja.

8.1.6 Preskus odpornosti proti kemikalijam

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali material za varnostno zasteklitev, brez pomembnih okvar prenese izpostavitev kemikalijam, ki bodo verjetno prisotne ali uporabljane na vozilu (npr. čistilnim sredstvom).

8.1.7 Preskus upogljivosti in prepogibanja

Namen tega preskusa je ugotoviti, ali je plastični material za zasteklitev uvrščen v kategorijo togega ali upogljivega materiala.

8.2 Predpisani preskusi

8.2.1 Na materialu za varnostno zasteklitev se opravijo preskusi, navedeni v naslednjih tabelah: 8.2.1.1 in 8.2.1.2.

8.2.1.1 Na varnostni zasteklitvi se opravijo preskusi, navedeni v naslednji tabeli:

8.2.1.2 Na plastičnem materialu za zasteklitev se opravijo preskusi, navedeni v naslednji tabeli:

Priklopniki in vozila brez potnikov

Priklopniki in vozila brez potnikov

8.2.2 Homologacija materiala za varnostno zasteklitev se podeli, če material izpolnjuje vse zahteve, predpisane v zadevnih določbah iz odstavkov 8.2.1.1 in 8.2.1.2.

9. SPREMEMBA ALI RAZŠIRITEV HOMOLOGACIJE TIPA MATERIALA ZA VARNOSTNO ZASTEKLITEV

9.1 O vseh spremembah tipa materiala za varnostno zasteklitev ali o vseh vključitvah novih vetrobranskih stekel v skupino v primeru vetrobranskih stekel je treba obvestiti homologacijski organ, ki je homologiral tip materiala za varnostno zasteklitev. Ta organ lahko:

meni, da opravljene spremembe verjetno ne bodo imele znatnih negativnih učinkov, kar zadeva vetrobranska stekla pa, da novi tip spada v odobreno skupino vetrobranskih stekel in material za varnostno zasteklitev v vsakem primeru še vedno izpolnjuje zahteve, ali

9.2 Obveščanje

9.2.1 O podelitvah ali zavrnitvah (ali razširitvah) homologacije je treba v skladu s postopkom iz odstavka 5.3 zgoraj obveščati pogodbenice Sporazuma, ki uporabljajo ta pravilnik.

9.2.2 Pristojni organ, ki je podelil razširitev homologacije, mora vsa obvestila o razširitvi opremiti z zaporedno številko.

10. SKLADNOST PROIZVODNJE

10.1 Postopki za nadzor skladnosti proizvodnje morajo ustrezati tistim iz Dodatka 2 k Sporazumu (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), pri čemer veljajo naslednje zahteve:

10.2 Posebne določbe

Preverjanja iz odstavka 2.2 Dodatka 2 k Sporazumu morajo vključevati skladnost z zahtevami iz Priloge 20 k temu pravilniku.

10.3 Pregledi iz odstavka 2.4 Dodatka 2 k Sporazumu se običajno opravijo enkrat letno.

11. KAZNI ZA NESKLADNOST PROIZVODNJE

11.1 Homologacija, podeljena za tip materiala za varnostno zasteklitev v skladu s tem pravilnikom, se lahko prekliče, če ne izpolnjuje zahtev, določenih v odstavku 10.1 zgoraj.

11.2 Če pogodbenica Sporazuma, ki uporablja ta pravilnik, prekliče homologacijo, ki jo je podelila, mora o tem takoj obvestiti druge pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, z izvodom obrazca, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 1 k temu pravilniku.

12. PREHODNE DOLOČBE

12.1 Nobena pogodbenica, ki uporablja ta pravilnik, od uradnega začetka veljavnosti Dodatka 12 k temu pravilniku ne sme zavrniti podelitve homologacije v skladu s tem pravilnikom, kot je bil spremenjen z Dodatkom 12 k prvotni različici Pravilnika.

12.2 Pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, po 24 mesecih od začetka veljavnosti podelijo homologacije le, če tip sestavnega dela ali samostojne enote, ki ga je treba homologirati, izpolnjuje zahteve iz Dodatka 12 k Pravilniku.

12.3 Pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, lahko po 24 mesecih od začetka veljavnosti Dodatka 12 zavrnejo priznanje homologacije varnostne zasteklitve, ki ni označena s simboli iz odstavka 5.5 tega pravilnika.

12.4 Od uradnega začetka veljavnosti sprememb 01 nobena pogodbenica, ki uporablja ta pravilnik, ne zavrne podelitve homologacij v skladu s tem pravilnikom, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

12.5 Po 24 mesecih od datuma veljavnosti pogodbenice, ki uporabljajo ta pravilnik, dodelijo homologacijo le, če je tip materiala za varnostno zasteklitev, ki je v postopku homologacije, v skladu z zahtevami tega pravilnika, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

12.6 Homologacije materialov za varnostno zasteklitev v skladu s spremembami 00 Pravilnika tudi po začetku veljavnosti sprememb 01 tega pravilnika ostanejo v veljavi, pri čemer jih pogodbenice, ki uporabljajo Pravilnik, še naprej sprejemajo in ne zavrnejo razširitve homologacij v skladu s spremembami 00 tega pravilnika.

12.7 Homologacije tipa vozila v skladu s spremembami 00 Pravilnika tudi po začetku veljavnosti sprememb 01 tega pravilnika ostanejo v veljavi, pri čemer jih pogodbenice, ki uporabljajo Pravilnik, še naprej sprejemajo in ne zavrnejo razširitve homologacij v skladu s spremembami 00 tega pravilnika.

13. POPOLNO PRENEHANJE PROIZVODNJE

Če imetnik homologacije povsem preneha proizvajati tip materiala za varnostno zasteklitev, za katerega je bila podeljena homologacija v skladu s tem pravilnikom, mora o tem obvestiti organ, ki je podelil homologacijo. Ko ta organ prejme ustrezno sporočilo, mora o tem obvestiti druge pogodbenice Sporazuma, ki uporabljajo ta pravilnik, na izvodu obrazca, ki je v skladu z vzorcem iz Priloge 1 k temu pravilniku.

14. IMENA IN NASLOVI TEHNIČNIH SLUŽB, KI IZVAJAJO HOMOLOGACIJSKE PRESKUSE, TER HOMOLOGACIJSKIH ORGANOV

Pogodbenice Sporazuma, ki uporabljajo ta pravilnik, morajo sekretariatu Združenih narodov sporočiti imena in naslove tehničnih služb, ki izvajajo homologacijske preskuse, ter upravnih organov, ki podelijo homologacijo in ki se jim pošljejo obrazci o podelitvi, razširitvi, zavrnitvi ali preklicu homologacije, izdani v drugih državah.

Tehnične službe, ki izvajajo homologacijske preskuse, morajo ravnati v skladu z usklajenimi standardi v zvezi z delovanjem preskuševalnih laboratorijev (Priročnik 25 ISO/CEI). Poleg tega jih mora imenovati homologacijski organ, za katerega opravljajo homologacijske preskuse.

(1) Kot je opredeljeno v Konsolidirani resoluciji o konstrukciji vozil (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2, odst. 2.

(2) Številčne oznake pogodbenic Sporazuma iz leta 1958 so navedene v Prilogi 3 h Konsolidirani resoluciji o konstrukciji vozil (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2/Sprem.1.

(3) Glej opombo 2.

(4) Ta preskus se opravi tudi na enotah večslojnega izolacijskega stekla v skladu z odstavkom 3 Priloge 12 (A12/3).

(5) Če imajo na notranji strani plastično prevleko.

(6) Ta preskus se opravi le na enakomerno kaljenih steklenih ploščah, ki se lahko uporabijo kot vetrobranska stekla počasnih vozil, katerih konstrukcijsko določena hitrost ne presega 40 km/h.

Navedba, kot je A4/3 v tabeli, pomeni odstavek 3 Priloge 4, v kateri je opisan ustrezen preskus in so opredeljene zahteve sprejemljivosti.

(7) Preskusne zahteve so odvisne od mesta zasteklitve v vozilu.

(8) Uporablja se le, če se zasteklitev uporablja na mestu, pomembnem za vidljivost pri vožnji.

(1) Ti podatki se priložijo dodatkom 1, 2 (po potrebi), 3 in 5 k tej prilogi.

koordinate točke R (A, B, C ) glede na sredino gornjega roba vetrobranskega stekla.

(Glavne in sekundarne značilnosti v skladu s Prilogo 15.)

(Glavne in sekundarne značilnosti v skladu s Prilogo 14.)

(Glavne in sekundarne značilnosti, kot so opredeljene v Prilogi 12 ali Prilogi 16 k Pravilniku št. 43.)

(Glavne in sekundarne značilnosti, kot so opredeljene v Prilogi 11 k Pravilniku št. 43.)

(Glavne in sekundarne značilnosti, kot so opredeljene v Prilogi 10 k Pravilniku št. 43.)

(Glavne in sekundarne značilnosti, kot so opredeljene v Prilogi 7 ali Prilogi 9 k Pravilniku št. 43.)

(Glavne in sekundarne značilnosti, kot so opredeljene v prilogah 6, 8 ali 9 k Pravilniku št. 43.)

(Glavne in sekundarne značilnosti, kot so opredeljene v Prilogi 5 ali Prilogi 9 k Pravilniku št. 43.)

(Glavne in sekundarne značilnosti, kot so opredeljene v Prilogi 4 ali Prilogi 9 k Pravilniku št. 43.)

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na stekleno-plastično ploščo, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na ploščo lepljenega stekla, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na enoto večslojnega izolacijskega stekla iz toge plastike, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na upogljivo plastično ploščo, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na ploščo iz toge plastike za plošče, obrnjene naprej, pri katerih razpršitev svetlobe ne presega 2 % po 1 000 ciklih na zunanji površini in 4 % po 100 ciklih na notranji površini, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na stekleno ploščo, za katero veljajo zahteve iz odstavka 9.1.4 Priloge 3, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na enakomerno kaljeno steklo, ki se lahko uporabi kot vetrobransko steklo za počasna vozila, katerih konstrukcijsko določena hitrost ne presega 40 km/h, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na enoto večslojne izolacijske zasteklitve, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na stekleno ploščo, za katero veljajo zahteve iz odstavka 9.1.4 Priloge 3, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na stekloplastično vetrobransko steklo, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na vetrobransko steklo iz predpripravljenega lepljenega stekla, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na navadno lepljeno vetrobransko steklo s plastično prevleko, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na navadno lepljeno vetrobransko steklo, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na kaljeno vetrobransko steklo s plastično prevleko, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na kaljeno vetrobransko steklo, pomeni, da je bil zadevni sestavni del homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na vozilo, pomeni, da je bil zadevni tip vozila homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s pravilnikoma št. 43 in 52. Številki homologacije pomenita, da je na dan podelitve zadevnih homologacij Pravilnik št. 43 vključeval spremembe 01, prav tako Pravilnik št. 52.

Zgornja homologacijska oznaka, nameščena na vozilo, pomeni, da je bil zadevni tip vozila glede na vgradnjo zasteklitve homologiran na Nizozemskem (E4) v skladu s Pravilnikom št. 43 in pod številko homologacije 012439. Številka homologacije pomeni, da je bila homologacija podeljena v skladu z zahtevami iz Pravilnika št. 43, kot je bil spremenjen s spremembami 01.

PRILOGA 3

SPLOŠNI PRESKUSNI POGOJI

1. PRESKUS DROBLJENJA

1.1 Preskušana steklena plošča ne sme biti trdno vpeta, lahko pa je z lepilnim trakom po celotnem robu pritrjena na drugo enako stekleno ploščo.

1.2 Za drobljenje se uporabi kladivo z maso približno 75 g ali druga priprava z enakim učinkom. Polmer krivine konice mora biti 0,2 ± 0,05 mm.

1.3 Na vsaki predpisani točki udarca je treba opraviti en preskus.

1.4 Pregled drobcev je treba opraviti s pomočjo katere koli metode s potrjeno natančnostjo štetja in zmožnosti določanja pravilne lokacije za štetje najmanjšega in največjega števila drobcev. S stalnimi slikovnimi zabeležkami vzorca drobljenja je treba začeti najpozneje 10 sekund po udarcu in končati najpozneje tri minute po njem. Tehnična služba mora hraniti stalno slikovno zabeležko vzorca drobljenja.

2. PRESKUSI S KROGLO

2.1 Preskus z 227-gramsko kroglo

2.1.1 Preskusna oprema

2.1.1.1 Kaljena jeklena krogla z maso 227 g ± 2 g in premerom približno 38 mm.

2.1.1.2 Naprava za zagotovitev prostega pada krogle s predpisane višine ali zagotovitev hitrosti, ki bi jo krogla dosegla pri prostem padu. Če se uporabi naprava za izstrelitev krogle, mora biti hitrost krogle v tolerančnem območju ± 1 % odstopanja od hitrosti, ki bi jo krogla dosegla pri prostem padu.

2.1.1.3 Podporno ogrodje, kot je prikazano na sliki 1, sestavljeno iz jeklenih okvirov z obdelanimi naležnimi površinami širine 15 mm, nameščenih drug na drugega in obloženih z gumijasto podlogo debeline približno 3 mm, širine 15 mm in trdote 50 IRHD.

Spodnji okvir leži na jekleni škatli višine približno 150 mm. Preskušanec drži gornji okvir, katerega masa je približno 3 kg. Podporni okvir je privarjen na jekleno ploščo debeline približno 12 mm, ki stoji na tleh, podložena z gumijasto ploščo debeline približno 3 mm in trdote 50 IRHD.

Slika 1

Podpora za preskuse s kroglo

2.1.2 Preskusni pogoji

Temperatura: 20 °C ± 5 °C

Tlak: 860 do 1 060 mbarov.

Relativna vlažnost: 60 ± 20 %.

2.1.3 Preskušanec

Preskušanec mora biti raven, kvadratne oblike, s stranico 300 mm +10/–0 mm ali izrezan iz najmanj ukrivljenega dela vetrobranskega stekla ali druge ukrivljene plošče.

Preskusi se lahko izvajajo tudi na ukrivljeni plošči. V tem primeru je treba zagotoviti primeren stik med varnostno zasteklitvijo in podporo.

2.1.4 Postopek

Preskušanec mora biti na predpisani temperaturi vsaj štiri ure pred preskusom.

Preskušanec se namesti na podporno napravo (odstavek 2.1.1.3). Ravnina preskušanca mora biti pravokotna na smer padca krogle, pri čemer je odstopanje največ 3°.

Pri zasteklitvi z upogljivo plastiko mora biti preskušanec trdno pritrjen na podporo.

Točka udarca mora biti na območju do 25 mm od geometrijskega središča preskušanca pri višini pada do 6 m in na območju do 50 mm od središča preskušanca pri višini pada nad 6 m. Krogla mora udariti na površino preskušanca, ki je pri vgradnji na vozilo zunanja površina plošče varnostnega stekla. Krogla sme udariti samo enkrat.

2.2 Preskus z 2 260-gramsko kroglo

2.2.1 Preskusna oprema

2.2.1.1 Kaljena jeklena krogla z maso 2 260 ± 20 g in premerom približno 82 mm.

2.2.1.2 Naprava za zagotovitev prostega pada krogle s predpisane višine ali zagotovitev hitrosti, ki bi jo krogla dosegla pri prostem padu. Če se uporabi naprava za izstrelitev krogle, mora biti hitrost krogle v tolerančnem območju ± 1 % odstopanja od hitrosti, ki bi jo krogla dosegla pri prostem padu.

2.2.1.3 Podporno ogrodje mora biti takšno, kot je prikazano na sliki 1 in opisano v odstavku 2.1.1.3.

2.2.2 Preskusni pogoji

Temperatura: 20 °C ± 5 °C

Tlak: 860 do 1 060 mbarov.

Relativna vlažnost: 60 ± 20 %.

2.2.3 Preskušanec

Preskušanec mora biti raven, kvadratne oblike, s stranico 300 +10/–0 mm ali izrezan iz najmanj ukrivljenega dela vetrobranskega stekla ali druge ukrivljene varnostne zasteklitve.

Preskusi se lahko izvajajo tudi na celotnem vetrobranskem steklu ali drugi ukrivljeni plošči varnostne zasteklitve. V tem primeru je treba zagotoviti primeren stik med varnostno zasteklitvijo in podporo.

2.2.4 Postopek

Preskušanec mora biti na predpisani temperaturi vsaj štiri ure pred preskusom.

Preskušanec se namesti na podporno napravo (odstavek 2.1.1.3). Ravnina preskušanca mora biti pravokotna na smer padca krogle, pri čemer je odstopanje največ 3°.

Pri stekloplastični zasteklitvi mora biti preskušanec trdno pritrjen na podporo.

Točka udarca mora biti na območju 25 mm od geometrijskega središča preskušanca.

Krogla mora udariti na površino preskušanca, ki je pri vgradnji na vozilo notranja površina plošče varnostnega stekla.

Krogla sme udariti samo enkrat.

3. PRESKUS Z MODELOM GLAVE

3.1 Preskus z modelom glave brez merjenja pojemka

3.1.1 Preskusna oprema

Utež v obliki glave, izdelana kot krogelni ali polkrogelni model glave iz lepljenega trdega lesa in obložena z zamenljivo klobučevinasto oblogo ter z lesenim prečnim nosilcem ali brez njega. Med krogelnim modelom glave in prečnim nosilcem je lesen kos v obliki vratu, na drugem koncu prečnega nosilca pa pritrdilni drog.

Mere morajo biti v skladu s sliko 2. Skupna masa preskusne opreme mora biti 10 kg ± 0,2 kg.

Slika 2

Utež v obliki glave

3.1.2 Naprava za zagotovitev prostega pada uteži v obliki glave s predpisane višine ali zagotovitev hitrosti, ki bi jo utež dosegla pri prostem padu. Če se uporabi naprava za izstrelitev uteži v obliki glave, mora biti hitrost uteži v tolerančnem območju ± 1 % odstopanja od hitrosti, ki bi jo utež dosegla pri prostem padu.

3.1.3 Podporna naprava, kakršna je prikazana na sliki 3, za preskušanje ravnih preskušancev. Naprava je sestavljena iz dveh jeklenih okvirov z obdelanimi naležnimi površinami širine 50 mm, nameščenih drug na drugega in obloženih z gumijasto podlogo debeline približno 3 mm, širine 15 mm ± 1 mm in trdote 70 IRHD. Zgornji okvir je pritrjen na spodnji okvir z najmanj osmimi vijaki.

3.1.4 Preskusni pogoji

Temperatura: 20 °C ± 5 °C

Tlak: 860 do 1 060 mbarov.

Relativna vlažnost: 60 ± 20 %.

3.1.5 Postopek

3.1.5.1 Preskus na ravnem preskušancu

Ravni preskušanec dolžine 1 100 mm +5/–2 mm in širine 500 mm +5/–2 mm mora biti na stalni temperaturi 20 °C ± 5 °C vsaj štiri ure pred preskusom.

Slika 3

Podpora za preskuse z modelom glave

Preskušanec se pritrdi med podporna okvira (odstavek 3.1.3); z navorom zatezanja vijakov se zagotovi, da se preskušanec med preskusom ne premakne za več kot 2 mm. Ravnina preskušanca mora biti čim bolj pravokotna na smer padca uteži. Točka udarca uteži na preskušanca mora biti na območju do 40 mm od geometrijskega središča preskušanca na površini, ki je pri vgradnji na vozilo notranja površina varnostne zasteklitve, pri čemer sme utež udariti samo enkrat.

Klobučevinasto oblogo je treba zamenjati po 12 preskusih.

3.1.5.2 Preskusi celotnega vetrobranskega stekla (le pri višini pada 1,5 m ali manj)

Vetrobransko steklo se prosto položi na podporno napravo, podloženo z gumijastim trakom trdote 70 IRHD in debeline približno 3 mm, pri čemer je širina nalaganja stekla na trak po vsem obodu približno 15 mm.

Podpora je tog predmet, po obliki podoben vetrobranskemu steklu, tako da utež v obliki glave udari na notranjo površino. Vetrobransko steklo se po potrebi pritrdi na podporo.

Podpora leži na togem stojalu, podloženim z gumijasto ploščo trdote 70 IRHD in debeline približno 3 mm. Površina vetrobranskega stekla mora biti čim bolj pravokotna na smer padca uteži v obliki glave.

Točka udarca uteži v obliki glave mora biti v območju do 40 mm od geometrijskega središča vetrobranskega stekla na površini, ki je pri vgradnji na vozilo notranja površina varnostne zasteklitve, pri čemer sme utež udariti samo enkrat.

Klobučevinasto oblogo je treba zamenjati po 12 preskusih.

3.2. Preskus z modelom glave z merjenjem pojemka

3.2.1 Preskusna oprema

Pri preskusih z modelom glave ob istočasni določitvi vrednosti HIC je padno telo model glave, kot je prikazano na sliki 2.1. Skupna masa modela glave mora biti 10,0 kg +0,2/–0,0 kg.

Na sredini osnovne plošče (24) je v težišču vgrajen triosni montažni nastavek (26), na katerega se pritrdijo merilniki pospeška (27). Merilniki pospeška morajo biti razporejeni pravokotno drug na drugega.

Lastnosti prožnosti temena udarne glave (18) in prevleke (19), nameščenih pod osnovno ploščo (24), so zelo podobne lastnostim prožnosti človeške lobanje. Lastnosti prožnosti modela glave pri udarcu se določajo na podlagi trdote in debeline vmesnega obroča (13) in temena udarne glave.

Slika 2.1

10-kilogramski model glave

Seznam delov za 10-kilogramski model glave v zvezi s sliko 2.1

Št. lege Število kosov Standardna oznaka Material Opombe 1 1 magnetno držalo jeklo DIN 17100 — 2 1 blažilnik vibracij guma/jeklo premer: 50 mm debelina: 30 mm navoj: M10 3 4 HF konektor BNC — — 4 1 šestroba matica DIN 985 — — 5 6 ploščica DIN 125 — — 6 3 prehodni del — — 7 6 stebelni vijak DIN 912 — — 8 3 šestroba matica — — 9 3 ploščica jeklo DIN 17100 premer odprtine: 8 mm zunanji premer: 35 mm debelina: 1,5 mm 10 3 obroč iz gume guma trdote 60 IRHD premer odprtine: 8 mm zunanji premer: 30 mm debelina: 10 mm 11 1 dušilni obroč papirni paket premer odprtine: 120 mm zunanji premer: 199 mm debelina: 0,5 mm 12 — — — — 13 1 vmesni obroč butadienska guma, trdote IRHD približno 80 premer odprtine: 129 mm zunanji premer: 192 mm debelina: 4 mm 14 3 vodilna cev politetrafluoreten (PTFE) notranji premer: 8 mm zunanji premer: 10 mm dolžina: 40 mm 15 3 šestroba matica — — 16 3 navojni sornik DIN 976 — — 17 3 navojni vložek zlitina DIN 1709-GD- CuZn 37 Pb — 18 1 teme udarne glave poliamid 12 — 19 1 prevleka butadienska guma debelina: 6 mm rebrasta na eni strani 20 1 vodilna puša jeklo DIN 17100 — 21 4 vijak z ugreznjeno glavo — — 22 1 dušilna plošča papirni paket premer: 65 mm debelina: 0,5 mm 23 — — — — 24 1 osnovna plošča jeklo DIN 17100 — 25 1 stojni vijak s šestrobo priključno pušo trdnostni razred 45H — 26 1 triosni montažni nastavek — — 27 3 merilnik pospeška — — 28 1 leseni del lepljeni gaber — 29 1 plošča zlitina (AlMg5) — 30 1 zaščitna kapa poliamid 12 —

3.2.2 Nastavitev in umerjanje

Za izvajanje preskusa z modelom glave se model glave pritrdi na prečni nosilec sistema za vodenje (slika 2.2) in z dvižno napravo dvigne na zahtevano višino pada. Pri preskusu z modelom glave se prečni nosilec z modelom glave odklopi od dvižne naprave. Prečni nosilec z modelom glave prosto pada in ko doseže svetlobno zaporo, ki je nastavljiva po višini, se model odklopi od prečnega nosilca in prosto pade na vzorec, pri čemer padanje prečnega nosilca zaustavijo dušilniki.

Na padanje modela glave ne sme vplivati preskusna naprava ali povezovalni kabel, tako da model pospešuje le zaradi sile težnosti in pada navpično.

Slika 2.2

Preskusna oprema za preskus z modelom glave z merjenjem pojemka

3.2.2.1 Merilna naprava, ki omogoča določitev vrednosti HIC z modelom glave iz odstavka 3.2.1.

3.2.2.2 Oprema za umerjanje modela glave

Preskusna naprava mora omogočiti nastavitev višin pada od 50 mm do 254 mm z natančnostjo do 1 mm. Sistem za vodenje pri tako majhnih višinah pada ni potreben.

Jeklena udarna plošča mora biti velika 600 mm × 600 mm in debela vsaj 50 mm. Udarna površina mora biti polirana:

površinska hrapavost Rmax = 1 mm, toleranca ploskosti t = 0,05 mm.

3.2.2.3 Umerjanje in nastavitev modela glave

Model glave je treba pred vsako serijo preskusov in po največ 50 preskusih iz ene serije umeriti in po potrebi nastaviti.

Udarna plošča mora biti čista in suha ter mora med preskusom ležati nepritrjena na betonski podlagi.

Model glave se spusti tako, da udari navpično na udarno ploščo. Višine pada (merjene od najnižje točke modela glave do površine udarne plošče) so 50, 100, 150 in 254 mm. Krivulje pojemka je treba zabeležiti.

Največji pojemek az s posameznih višin pada na os z mora biti znotraj mejnih vrednosti iz naslednje tabele:

Višina pada v mm Največji pojemek az kot večkratnik pospeška zaradi sile težnosti g 50 64 ± 5 100 150 ± 7 150 150 ± 7 254 222 ± 12

Krivulje pojemka morajo temeljiti na unimodalnem nihanju. Krivulja pojemka pri višini pada 254 mm mora biti najmanj 1,2 ms in največ 1,5 ms nad 100 g.

Če zahteve iz odstavka 3.2.2.3 niso izpolnjene, je treba nastaviti lastnosti prožnosti modela glave tako, da se spremeni debelina vmesnega obroča (13) v osnovni plošči (24). Popravki so mogoči z nastavitvijo treh samozapornih šestrobih matic (8) na navojnih sornikih (16), s katerimi je teme udarne glave (18) pritrjeno na osnovno ploščo (24). Obroči iz gume (10) pod šestrobimi maticami (8) ne smejo biti krhki ali razpokani.

Prevleko (19) udarne površine in vmesni obroč (13) je treba po poškodbi vedno takoj zamenjati, zlasti če nastavitev modela glave ni več mogoča.

3.2.3 Podporno ogrodje za preskušanje ravnih preskušancev je takšno, kot je opisano v odstavku 3.1.3.

3.2.4 Preskusni pogoji so določeni v odstavku 3.1.4.

3.2.5 Preskusi na celotni zasteklitvi (pri višini pada od 1,5 m do 3 m). Zasteklitev se prosto položi na podporo, podloženo z gumijastim trakom trdote 70 IRHD in debeline približno 3 mm.

Zasteklitev se pritrdi na podporno napravo z ustreznimi napravami. Površina zasteklitve je čim bolj pravokotna na smer padca uteži v obliki glave. Točka udarca uteži v obliki glave mora biti v območju do 40 mm od geometrijskega središča zasteklitve na površini, ki je pri vgradnji na vozilo notranja površina plastične zasteklitve, pri čemer sme utež udarili samo enkrat.

Izbrano začetno višino pada je treba pri vsakem naslednjem preskusu zvišati za 0,5 m. Krivulje pojemka ob udarcu na vzorec za ax, ay in az je treba zabeležiti glede na čas t.

Po preskusu z modelom glave je treba preveriti, ali se je rob preskušane plošče v nosilcu premaknil za več kot 2 mm in ali je bila izpolnjena zahteva glede točke udarca. Vrednosti pospeškov ax in ay pri navpičnem udarcu morata biti manjši od 0,1 az.

3.2.6 Vrednotenje

Krivulje pojemka je treba vrednotiti na naslednji način:

Rezultirajoči pojemek ares(t) v težišču je treba določiti po enačbi (1) iz izmerjenih krivulj pojemka ax(t), ay(t) in az(t) ter izraziti kot večkratnik pospeškov zaradi sile težnosti. (1)

Določiti je treba čas, v katerem pojemek ares stalno presega vrednost 80 g in največjo vrednost tega pojemka. Vrednost HIC se izračuna kot merjenje nevarnosti tope poškodbe lobanje in možganov po naslednji enačbi (2): (2)

Meji integralov t1 in t2 je treba izbrati tako, da integral zajame največjo vrednost.

4. PRESKUS ODPORNOSTI PROTI ODRGNJENJU

4.1 Preskusna oprema

4.1.1 Pripravo za odrgnjenje (1), shematsko prikazano na sliki 4, sestavljajo: vodoravna obračalna miza z vpenjalno napravo v središču, ki se vrti v nasprotni smeri urinih kazalcev s hitrostjo od 65 do 75 vrt/min.

Slika 4

Shema naprave za abrazijo

Dve obteženi vzporedni ročici, od katerih ima vsaka nameščeno posebno abrazivno kolo, ki se prosto vrti na vodoravni osi s krogličnimi ležaji; vsako kolo pritiska na preskusni vzorec z maso 500 g.

Obračalna miza se mora vrteti enakomerno in približno v eni ravnini (odklon od te ravnine ne sme presegati ± 0,05 mm na razdalji 1,6 mm od roba obračalne mize).

Kolesi morata biti nameščeni tako, da se dotikata preskušanca in vrtita v nasprotnih smereh tako, da nanj pritisneta in ga s tem odrgneta dvakrat na obrat vzdolž krivulj, ki očrtujeta kolobar površine približno 30 cm2.

4.1.2 Abrazivna kolesa (2) premera od 45 do 50 mm in debeline 12,5 mm morajo biti izdelana iz posebej fino presejanega brusnega materiala, vlitega v srednje trdo gumo. Trdota koles mora biti 72 ± 5 IRHD, pri čemer se izmeri na štirih med seboj enako oddaljenih točkah vzdolž srednjice abrazivne površine pod silo, ki deluje pravokotno na premer kolesa, in odčita 10 sekund po polni obremenitvi s silo.

Abrazivna kolesa je treba pripraviti za uporabo s počasnim obračanjem po ravni stekleni ploskvi, tako da dobijo popolnoma ravno površino.

4.1.3 Izvor svetlobe je žarnica z žarilno nitko v paralelepipedu z merami 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Napetost na žarilni nitki mora biti taka, da je barvna temperatura 2 856 ± 50 K. Napetost se stabilizira na ± 1/1 000. Instrument za merjenje napetosti mora biti dovolj točen.

4.1.4 Optični sistem sestavlja leča z goriščno razdaljo f najmanj 500 mm in s korekcijo kromatične aberacije. Celotna odprtina leče ne sme presegati f/20. Razdalja med lečo in izvorom svetlobe se nastavi tako, da nastane čim bolj vzporeden svetlobni žarek. Žarek se omeji z vstavljeno zaslonko na premer 7 mm ± 1 mm. Ta zaslonka se postavi na razdalji 100 mm ± 50 mm od leče, na nasprotni strani od izvora svetlobe.

4.1.5 Opremo za merjenje razpršene svetlobe (glej sliko 5) sestavljajo fotoelektrična celica z Ulbrichtovo kroglo premera od 200 do 250 mm. Krogla mora imeti vstopno in izstopno odprtino za svetlobo. Vstopna odprtina mora biti okrogla, pri čemer mora biti njen premer vsaj dvakrat večji od premera svetlobnega žarka. Izstopna odprtina krogle mora biti opremljena s svetlobno pastjo ali refleksijskim standardom v skladu z odstavkom 4.4.3. spodaj. Svetlobna past mora absorbirati vso svetlobo, kadar v svetlobnem žarku ni preskušanca.

Os svetlobnega žarka mora potekati skozi središče vstopne in izstopne odprtine. Premer izstopne odprtine b mora biti 2 a.tan 4°, pri čemer je a. premer krogle. Fotoelektrična celica mora biti nameščena tako, da je ne more doseči svetloba, ki prihaja neposredno skozi vstopno odprtino ali ki se odbije od refleksijskega standarda.

Notranji površini Ulbrichtove krogle in refleksijskega standarda morata imeti praktično enako svetlobno odbojnost ter sta matirani in neselektivni.

Izhodni signal fotoelektrične celice mora biti linearen v mejah ±2 % na območju uporabljenih svetlobnih jakosti. Instrument mora biti zasnovan tako, da se kazalec galvanometra pri temni krogli ne odkloni.

Celotno napravo je treba redno preverjati s kalibracijskimi etaloni opredeljene motnosti.

Če je merjenje motnosti opravljeno z opremo ali po metodah, različnih od zgoraj opredeljenih, je treba rezultate po potrebi popraviti, tako da se uskladijo z rezultati, dobljenimi z zgoraj opisano napravo.

Slika 5

Merilnik motnosti

4.2 Preskusni pogoji

Temperatura: 20 °C ± 5 °C

Tlak: 860 do 1 060 mbarov.

Relativna vlažnost: 60 ± 20 %.

4.3 Preskušanci

Preskušanci morajo biti ravni kvadrati s stranico 100 mm s čim bolj ravnima in vzporednima površinama, pri čemer morajo imeti po potrebi na sredini pritrdilno izvrtino premera 6,4 mm.

4.4 Postopek

Preskus odrgnjenja se opravi na površini preskušanca, ki je po vgradnji zasteklitve na vozilo zunanja površina, pri plastičnem materialu pa tudi na notranji površini.

4.4.1 Neposredno pred odrgnjenjem in po njem se preskušanec očisti tako:

(a) obriše se z bombažno krpo pod tekočo čisto vodo;

(b) opere se z destilirano ali demineralizirano vodo;

(c) posuši se s curkom kisika ali dušika;

(d) z rahlim brisanjem z vlažno bombažno krpo se odstranijo morebitni sledovi vode. Po potrebi se posuši z rahlim obojestranskim drgnjenjem med bombažnima krpama.

Izogibati se je treba vsake obdelave z ultrazvočno opremo. Po čiščenju se lahko preskušanec prijema le na robovih, hrani pa se tako, da se njegove površine ne poškodujejo ali onesnažijo.

4.4.2 Pred preskusom je treba hraniti preskušanec vsaj 48 ur pri temperaturi 20 °C ± 5 °C in relativni vlažnosti 60 ± 20 %.

4.4.3 Takoj po tem se preskušanec položi pred vstopno odprtino Ulbrichtove krogle. Kot med normalo (pravokotnico) na površino preskušanca in osjo svetlobnega žarka ne sme presegati 8°.

Opraviti je treba štiri meritve, kot je navedeno v naslednji tabeli:

Meritev S preskušancem S svetlobno pastjo Z refleksijskim standardom Odčitana velikost T1 ne ne da vpadna svetloba T2 da ne da vsa svetloba, ki jo prepušča preskušanec T3 ne da ne svetloba, ki jo razpršuje priprava T4 da da ne svetloba, ki jo razpršujeta priprava in preskušanec

Opraviti je treba dodatne meritve za T1, T2, T3 in T4 na drugih predpisanih točkah preskušanca, da se zagotovi enakomernost.

Celotna prepustnost se izračuna po formuli .

Difuzna prepustnost Td se izračuna po formuli Td:

Izračuna se odstotek razpršene motnosti ali razpršene svetlobe ali obeh:

Po zgornji enačbi se izračuna začetna motnost preskušanca na vsaj štirih med seboj enako oddaljenih mestih na neodrgnjenem območju. Izračunajo se povprečne vrednosti rezultatov za vsak preskušanec. Namesto s štirimi meritvami se lahko povprečna vrednost dobi z enakomernim vrtenjem preskušanca s hitrostjo 3 vrt/min ali več.

Za vsak tip varnostne zasteklitve je treba opraviti tri preskuse z enako obremenitvijo. Motnost se uporabi kot merilo odrgnjenja površine po preskusu odpornosti proti odrgnjenju.

Po zgornji enačbi se izmeri svetloba, razpršena po odrgnjeni sledi, na najmanj štirih, med seboj enako oddaljenih mestih vzdolž sledi. Izračunajo se povprečne vrednosti rezultatov za vsak preskušanec. Namesto s štirimi meritvami se lahko povprečna vrednost dobi z enakomernim vrtenjem preskušanca s hitrostjo 3 vrt/min ali več.

4.5 Preskus odrgnjenja se opravi le, če preskuševalni laboratorij ob upoštevanju razpoložljivih podatkov oceni, da je potreben.

Pri spremembi vmesnega sloja ali debeline materiala običajno ni treba ponoviti preskusa, razen pri uporabi stekloplastičnega materiala.

4.6 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

Sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

5. PRESKUS ODPORNOSTI PROTI VISOKI TEMPERATURI

5.1 Postopek

Trije preskusni vzorci ali trije kvadratni preskušanci z merami najmanj 300 mm × 300 mm, ki jih laboratorij odvzame s treh vetrobranskih stekel ali drugih treh steklenih plošč, se segrejejo na 100 °C; pri tem mora biti en rob preskušanca tudi del zgornjega roba steklene plošče. Ta temperatura se vzdržuje dve uri, nato se vzorci ali preskušanci ohladijo na sobno temperaturo. Če sta obe zunanji površini varnostne zasteklitve iz neorganskega materiala, se lahko preskus opravi tako, da se vzorec navpično potopi v vrelo vodo za predpisan čas, pri čemer je treba paziti, da se ne izpostavi prevelikim toplotnim šokom. Če so preskušanci izrezani iz vetrobranskega stekla, mora biti en rob vzorca del roba vetrobranskega stekla.

5.2 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

Brezbarvno steklo Obarvano steklo Obarvanost vmesnega sloja 1 2

Druge sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

5.3 Razlaga rezultatov

5.3.1 Rezultat preskusa odpornosti proti visoki temperaturi je zadovoljiv, če se več kot 15 mm od neobrezanega roba ali več kot 25 mm od obrezanega roba ali več kot 10 mm od razpoke, ki morda nastane med preskusom, na preskušancu ali vzorcu ne pojavijo mehurčki ali druge napake.

5.3.2 Serija preskušancev ali vzorcev za homologacijo je z vidika preskusa odpornosti proti visoki temperaturi zadovoljiva, če so rezultati vseh preskusov zadovoljivi.

6. PRESKUS ODPORNOSTI PROTI SEVANJU

6.1 Preskusna metoda

6.1.1 Preskusna oprema

6.1.1.1 Vir sevanja sestavlja srednjetlačna živosrebrna obločnica s cevastim balonom iz brezozonskega kremenčevega stekla; os balona žarnice je navpična. Nazivni meri svetilke morata biti: dolžina 360 mm in premer 9,5 mm. Dolžina obloka mora biti 300 ± 4 mm. Svetilka mora delovati z močjo 750 ± 50 W.

Uporabi se lahko tudi poljuben drug vir sevanja z enakim učinkom, kot ga ima zgoraj opisana svetilka. Enakost učinkovanja drugega vira sevanja se preveri s primerjavo energije, ki seva v območju valovnih dolžin od 300 do 450 nm; vse druge valovne dolžine se izločijo z ustreznimi filtri. Alternativni vir sevanja se mora uporabljati s temi filtri.

Pri varnostni zasteklitvi, pri kateri ni zadovoljive soodvisnosti med tem preskusom in pogoji uporabe, je treba prilagoditi preskusne pogoje.

6.1.1.2 Napajalni transformator in vžigalna naprava, ki omogočata napajanje svetilke (odstavek 6.1.1.1) z vžigalno napetostjo najmanj 1 100 V in delovno napetostjo 500 ± 50 V.

6.1.1.3. Naprava za namestitev in vrtenje preskušancev s hitrostjo od 1 do 5 vrt/min okrog središčno nameščenega vira sevanja, tako da se zagotovi enakomerna izpostavljenost sevanju.

6.1.2. Preskušanci

6.1.2.1. Velikost preskušancev mora biti 76 × 300 mm.

6.1.2.2 Laboratorij izreže preskušance iz zgornjega dela zasteklitve na naslednji način:

pri steklenih ploščah gornji rob preskušanca sovpada z gornjim robom steklene plošče;

pri vetrobranskih steklih gornji rob preskušanca sovpada z gornjo mejo območja, za katerega je treba preveriti in ugotoviti normalno prepustnost v skladu z odstavkom 9.1.2.2 te priloge.

6.1.3 Postopek

Na treh preskušancih se pred izpostavitvijo sevanju preveri normalna prepustnost svetlobe v skladu z odstavkoma 9.1.1 in 9.1.2 te priloge. Del vsakega preskušanca je treba zavarovati pred sevanjem, nato se preskušanec položi na preskusno napravo 230 mm od osi svetilke in vzporedno s to osjo. Med preskusom mora imeti preskušanec temperaturo 45 °C ± 5 °C.

Površina preskušanca, ki je po vgradnji na vozilo zunanja površina stekla, mora biti obrnjena proti svetilki. Pri uporabi svetilke tipa iz odstavka 6.1.1.1 je čas izpostavitve 100 ur. Po izpostavitvi sevanju na izpostavljeni površini vsakega preskušanca se ponovno izmeri normalna prepustnost svetlobe.

6.1.4 Vsak preskušanec ali vzorec (skupaj trije) je treba po zgoraj opisanem postopku izpostaviti sevanju tako, da sevanje na vsaki točki preskušanca ali vzorca vpliva na uporabljen vmesni sloj tako, kot bi vplivalo sončno sevanje jakosti 1 400 W/m2 v 100 urah.

6.2 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

Brezbarvno steklo Obarvano steklo Obarvanost stekla: 2 1 Obarvanost vmesnega sloja: 1 2

Druge sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

6.3 Razlaga rezultatov

6.3.1 Rezultat preskusa odpornosti proti sevanju je zadovoljiv, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

6.3.1.1 skupna prepustnost svetlobe, izmerjena v skladu z odstavkoma 9.1.1 in 9.1.2 te priloge, ne sme biti manjša od 95 % vrednosti, izmerjene pred izpostavitvijo sevanju, in ne sme biti manjša od:

6.3.1.1.1 70 % pri vetrobranskem steklu in drugi zasteklitvi, ki je vgrajena v legi, pomembni za vidljivost pri vožnji.

6.3.2 Serija preskušancev ali vzorcev za homologacijo je z vidika preskusa odpornosti proti sevanju zadovoljiva, če so rezultati vseh preskusov zadovoljivi.

6.4 Odpornost proti simuliranim vremenskim vplivom

6.4.1 Preskusna metoda

6.4.1.1 Preskusna oprema

6.4.1.1.1 Ksenonska svetilka z dolgim oblokom

Vir sevanja pri napravi za izpostavljanje vremenskim vplivom (3) je ksenonska svetilka z dolgim oblokom, vendar so dovoljene tudi druge metode, ki zagotavljajo zahtevano raven izpostavljenosti ultravijoličnemu sevanju. Prednost ksenonske žarnice z dolgim oblokom je, da ob uporabi pravilnih filtrov in pravilnem delovanju oddaja svetlobni spekter, ki se najbolj približa spektru naravne sončne svetlobe. Zato je treba kremenčevo ksenonsko gorilno cev opremiti z ustreznimi optičnimi filtri iz borsilikatnega stekla (4). Uporabljene ksenonske svetilke morajo delovati s primernim sistemom napajana z energijo s frekvenco 50 ali 60 Hz s primernimi zagonskimi transformatorji in električno opremo.

Naprava za izpostavljanje vremenskim vplivom mora vključevati opremo, potrebno za merjenje in/ali kontrolo:

(a) sevanja;

(b) temperature črnega telesa;

(c) škropljenja vode;

(d) programa ali cikla delovanja.

Naprava za izpostavljanje vremenskim vplivom mora biti narejena iz inertnih materialov, ki ne bodo onesnažili vode, uporabljene pri preskusu.

Sevanje je treba meriti na površini preskušanca in kontrolirati v skladu s priporočili proizvajalca naprave.

Skupno izpostavljanje ultravijoličnemu (5) sevanju (džul na m2) je treba meriti ali izračunati in se šteje kot glavno merilo izpostavljanja preskušanca.

6.4.1.2 Preskušanci

Mere preskušancev morajo biti take, kot so določene v ustrezni preskusni metodi za lastnost ali lastnosti, ki jih je treba meriti po izpostavljanju vremenskim vplivom.

Določiti je treba število kontrolnih vzorcev in preskušancev za vsak preskusni pogoj ali fazo izpostavljanja poleg tistih, ki so predpisani za vizualno oceno glede na število, ki je potrebno za preskusne metode.

Priporočeno je, da se vizualno ocenjevanje opravlja na največjih preskušancih.

6.4.1.3 Postopek

V skladu z odstavkom 9.1 te priloge je treba izmeriti prepustnost svetlobe preskusnih vzorcev, ki bodo izpostavljeni preskusu. V skladu z odstavkom 4. te priloge je treba izmeriti odpornost površine kontrolnih vzorcev proti odrgnjenju. Površina vsakega preskušanca, ki je po vgradnji na vozilo zunanja površina, mora biti obrnjena proti svetilki. Ostali pogoji izpostavljanja so naslednji:

6.4.1.3.1 Razlike v sevanju na celotni površini preskusnega vzorca ne smejo biti večje kot ± 10 %.

6.4.1.3.2 V ustreznih intervalih je treba filtre svetilke oprati z detergentom in vodo. Obločne ksenonske filtre je treba zamenjati v skladu z navodili proizvajalca opreme.

6.4.1.3.3 Med suhim delom cikla je treba kontrolirati temperaturo naprave za izpostavljanje s pomočjo cirkulacije zadostne količine zraka, da se vzdržuje konstantna temperatura črnega telesa.

V ksenonski obločni napravi za izpostavljanje mora biti ta temperatura 70 ± 3 °C, kot je prikazano na sevalnem termometru ali drugem ustreznem termometru.

Merilnik sevanja črnega telesa mora biti vgrajen v ogrodje preskusnega vzorca, odčitanja pa je treba opraviti v točki, kjer se zaradi izpostavitve svetlobi razvije največja toplota.

6.4.1.3.4 Med suhimi deli cikla je treba relativno vlažnost v napravi za izpostavljanje uravnati na 50 ± 5 %.

6.4.1.3.5 Deionizirana voda, ki se uporablja v ciklu škropljenja, mora vsebovati manj kot 1 ppm delcev silicijevega dioksida in ne sme puščati trajnih oblog ali ostankov na preskusnih vzorcih, ki bi motili nadaljnje meritve.

6.4.1.3.6 Vrednost pH vode mora biti od 6,0 do 8,0, prevodnost pa mora biti manjša od 5 microsiemensov.

6.4.1.3.7 Temperatura vode pri vstopu v napravo za izpostavljanje mora biti enaka temperaturi okolja.

6.4.1.3.8 Pri stiku s preskusnim vzorcem mora biti voda drobno razpršena in v zadostni količini, da se vzorci namočijo enakomerno takoj po udarcu.

Razpršena voda se usmeri le na površino preskusnega vzorca, ki je obrnjen proti izvoru svetlobe. Ponovno kroženje škropljene vode ali potapljanje vzorcev v vodo ni dovoljeno.

6.4.1.3.9 Preskusni vzorci se morajo vrteti okrog obloka tako, da se doseže enakomerna razporeditev svetlobe. Vsi prostori v preskusni napravi morajo biti izpolnjeni z vzorci ali njihovimi nadomestki, da se zagotovi vzdrževanje enakomerne razporeditve temperature. Preskusni vzorci morajo biti vgrajeni v okvirje s hrbtiščem, obrnjenim proti stenam naprave. Vendar svetloba, odbita od sten naprave, ne sme zadeti hrbtne površine preskusnih vzorcev. Po potrebi se lahko hrbtne strani vzorcev tudi zaslonijo, da se prepreči vpad odbite svetlobe, če pri tem ni ovirano prosto kroženje zraka na površini preskusnih vzorcev.

6.4.1.3.10 Preskusna naprava deluje tako, da zagotavlja stalno svetlobo in škropljenje z vodo v 2-urnih ciklih. Vsak 2-urni cikel je razdeljen na obdobja, ko so preskusni vzorci 102 minuti izpostavljeni svetlobi brez škropljenja z vodo, 18 minut pa so izpostavljeni svetlobi s škropljenjem z vodo.

6.4.1.4 Vrednotenje

Po izpostavljanju se preskušanci lahko po potrebi očistijo na način, ki ga priporoči njihov proizvajalec, da se odstranijo morebitni ostanki.

Izpostavljeni preskušanci se vrednotijo vizualno glede na naslednje lastnosti:

(a) mehurčki;

(b) barva;

(c) motnost;

(d) opazna razgradnja.

Izmeriti je treba prepustnost svetlobe izpostavljenih preskušancev.

6.4.1.5 Prikaz rezultatov

V poročilu je treba navesti vizualno vrednotenje izpostavljenih preskušancev ob primerjanju videza vsakega izpostavljenega preskušanca z videzom kontrolnega vzorca, ki ni bil izpostavljen.

Izmerjena normalna prepustnost svetlobe ne sme odstopati od vrednosti prvotnih preskusov na neizpostavljenih vzorcih več kot 5 %, pri čemer ne sme biti manjša od:

70 % pri vetrobranskem steklu in drugi zasteklitvi, ki je vgrajena v legi, pomembni za vidljivost pri vožnji.

7. PRESKUS ODPORNOSTI PROTI VLAGI

7.1 Postopek

Trije vzorci ali trije kvadratni preskušanci z merami najmanj 300 × 300 mm se za dva tedna navpično postavijo v zaprto posodo s temperaturo 50 ± 2 °C in relativno vlažnostjo 95 ± 4 %. V primeru zasteklitve iz toge plastike in enot večslojnega izolacijskega stekla iz toge plastike je število vzorcev deset.

Preskušance se pripravi tako, da:

(a) vsaj en rob preskušanca sovpada z robom steklene plošče, iz katere je vzet preskušanec;

(b) če se hkrati preskuša več preskušancev, je treba zagotoviti zadosten vmesni prostor med njimi.

Poskrbeti je treba, da kondenzat s sten in stropa preskusne komore ne kaplja na preskušance.

7.2 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

Brezbarvno steklo Obarvano steklo Obarvanost vmesnega sloja: 1 2

Druge sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

7.3 Razlaga rezultatov

7.3.1 Varnostna zasteklitev je glede odpornosti proti vlagi zadovoljiva, če se dlje kot 10 mm od neobrezanih robov in dlje kot 15 mm od obrezanih robov ne opazi nobena bistvena sprememba potem, ko so bile plošče navadnega in predpripravljenega lepljenega stekla dve uri, plošče s plastično prevleko in stekloplastične plošče pa 48 ur pri temperaturi okolice.

7.3.2 Serija preskušancev ali vzorcev, predložena v homologacijo, je z vidika preskusa odpornosti proti vlagi zadovoljiva, če so rezultati vseh preskusov zadovoljivi.

8. PRESKUS ODPORNOSTI PROTI TEMPERATURNIM SPREMEMBAM

8.1 Preskusna metoda

Preskušanca z merami 300 mm × 300 mm se za 6 ur postavita v zaprto posodo s temperaturo –40 °C ± 5 °C; nato se za eno uro postavita na prosto pri temperaturi 23 °C ± 2 °C ali dokler se njuna temperatura ne stabilizira. Nato se za 3 ure postavita na zračni tok temperature 72 °C ± 2 °C. Ko se preskušanca ponovno postavita na prosto pri temperaturi 23 °C ± 2 °C in se ohladita na navedeno temperaturo, se pregledata.

8.2 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

Brezbarvno steklo Obarvano steklo Obarvanost vmesnega sloja ali plastične prevleke 1 2

Druge sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

8.3 Razlaga rezultatov

Rezultat preskusa odpornosti proti temperaturnim spremembam je zadovoljiv, če na preskušancih niso vidne razpoke, motnost, luščenje slojev ali druge vidne okvare.

9. OPTIČNE LASTNOSTI

9.1 Preskus prepustnosti svetlobe

9.1.1 Preskusna oprema

9.1.1.1 Izvor svetlobe je žarnica z žarilno nitko v paralelepipedu z merami 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Napetost na žarilni nitki mora biti taka, da je barvna temperatura 2 856 K ± 50 K. Napetost se stabilizira na ± 1/1 000. Instrument za merjenje napetosti mora biti dovolj točen.

9.1.1.2 Optični sistem sestavlja leča z goriščno razdaljo f najmanj 500 mm in s korekcijo kromatične aberacije. Celotna odprtina leče ne sme presegati f/20. Razdalja med lečo in izvorom svetlobe se nastavi tako, da nastane čim bolj vzporeden svetlobni žarek. Žarek se omeji z vstavljeno zaslonko na premer 7 mm ± 1 mm. Ta zaslonka se postavi na razdalji 100 mm ± 50 mm od leče, na nasprotni strani od izvora svetlobe. Merjenje mora potekati v središču svetlobnega žarka.

9.1.1.3 Merilna oprema

Sprejemnik mora imeti relativno spektralno občutljivost skladno z relativno spektralno svetlobno učinkovitostjo standardnega fotometričnega opazovalca ICI (6) za fotopični vid. Občutljiva površina sprejemnika je prevlečena s snovjo, ki razprši svetlobo, in mora biti najmanj dvakrat večja od prereza svetlobnega žarka, ki ga oddaja optični sistem. Če se uporabi Ulbrichtova krogla, mora biti površina odprtine krogle vsaj dvakrat večja od vzporednega dela žarka.

Linearnost sprejemnika in priključenega kazalnega instrumenta mora biti boljša od 2 % efektivnega dela merilne lestvice.

Sprejemnik mora ležati na osi svetlobnega žarka.

9.1.2 Postopek

Občutljivost merilnega sistema se nastavi tako, da instrument za prikaz odziva sprejemnika kaže 100 razdelkov, kadar preskušanec ni vstavljen v svetlobno pot. Kadar na sprejemnik svetloba ne pada, mora instrument kazati vrednost nič.

Preskušanec se postavi pred sprejemnik, pri čemer je razdalja med njima približno pet premerov sprejemnika. Plošča varnostnega stekla se namesti med zaslonko in sprejemnik ter naravna tako, da je vpadni kot svetlobnega žarka enak 0 ± 5°. Izmeri se normalna prepustnost preskušanca in za vsako merilno mesto se s kazalnega instrumenta odčita število razdelkov n. Normalna prepustnost svetlobe tr je enaka n/100.

9.1.2.1 Pri vetrobranskih steklih se lahko uporabijo alternativne preskusne metode, pri katerih se uporabi preskušanec, izrezan iz najbolj ravnega dela vetrobranskega stekla, ali posebej pripravljen ravni kvadratni preskušanec enakega materiala in enake debeline kot pravo vetrobransko steklo, pri čemer se meritve opravijo pravokotno na stekleno ploščo.

9.1.2.2 Pri vetrobranskih steklih za vozila kategorije M1 (7) se mora preskus opraviti na preskusni površini B, določeni v odstavku 2.3 Priloge 18, kar izključuje vsako neprozorno zatemnitev na njej;

pri vetrobranskih steklih za vozila kategorije N1 lahko proizvajalec zahteva, da se enak preskus opravi na preskusni površini B, določeni v odstavku 2.3 Priloge 18, kar izključuje vsako neprozorno zatemnitev na njej, ali v območju I, določenem v odstavku 9.2.5.2.3 te priloge;

pri vetrobranskih steklih za druge kategorije vozil se mora preskus opraviti v območju I, določenem v odstavku 9.2.5.2.3 te priloge.

Vendar se za kmetijske in gozdarske traktorje ter vozila, ki se uporabljajo na gradbiščih, za katera ni mogoče določiti območja I, preskus izvede v območju I', kot je določeno v odstavku 9.2.5.3 te priloge.

9.1.3 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

Brezbarvno steklo Obarvano steklo Obarvanost stekla 1 2 Obarvanost vmesnega sloja (pri lepljenih vetrobranskih steklih) 1 2 Ni vključeno Vključeno Zasenčena in/ali neprozorna zatemnitev 1 2

Druge sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

9.1.4 Razlaga rezultatov

Normalna prepustnost svetlobe se izmeri v skladu z odstavkom 9.1.2 te priloge, rezultat pa se zabeleži. V primeru vetrobranskega stekla ta ne sme biti manjša od 70 %. Če gre za zasteklitev, ki ni vetrobransko steklo, so zahteve določene v Prilogi 21.

9.2 Preskus optičnega popačenja

9.2.1 Področje uporabe

Opredeljena metoda je metoda projiciranja, ki omogoča vrednotenje optičnega popačenja varnostne zasteklitve.

9.2.1.1 Opredelitve pojmov

9.2.1.1.1 „Optični odklon“ pomeni kot med dejansko in navidezno smerjo točke, prikazane skozi ploščo vetrobranskega stekla; velikost kota je funkcija vpadnega kota smeri opazovanja, debeline in nagiba vetrobranskega stekla ter polmera ukrivljenosti „r“ na mestu vpada.

9.2.1.1.2 Optično popačenje v smeri M-M': algebraična razlika kotnih odklonov Da, izmerjenih med dvema točkama M in M' na površini steklene plošče, pri čemer je razdalja med točkama taka, da je razdalja med njunima projekcijama na ravnino, pravokotnima na ravnino pogleda, enaka dani razdalji Dx (glej sliko 6).

Popačenje v nasprotni smeri urinih kazalcev se upošteva kot pozitivno, popačenje v smeri urinih kazalcev pa kot negativno.

9.2.1.1.3 Optično popačenje na točki M: največje optično popačenje za vse smeri M-M' iz točke M.

Slika 6

Shematski prikaz optičnega popačenja

9.2.1.2 Preskusna oprema

Ta metoda zahteva projiciranje ustreznega diapozitiva (rastrske slike) na projekcijski zaslon skozi preskušano varnostno zasteklitev. Sprememba projicirane slike ob vstavitvi varnostne zasteklitve v pot svetlobe pomeni merilo popačenja.

Preskusna oprema obsega naslednje naprave, razporejene, kot kaže slika 9.

9.2.1.2.1 Projektor dobre kakovosti, s točkovnim izvorom svetlobe velike jakosti, ki ima na primer naslednje značilnosti:

goriščna razdalja najmanj 90 mm;

odprtina približno 1/2,5;

kremenska halogenska žarnica z močjo 150 W (pri uporabi brez filtra);

kremenska halogenska žarnica z močjo 250 W (pri uporabi zelenega filtra).

Projektor je shematsko prikazan na sliki 7. Zaslonka premera 8 mm je približno 10 mm pred izstopno lečo.

Slika 7

Optična razporeditev projektorja

9.2.1.2.2 Diapozitivi (rastrske slike), ki jih sestavlja npr. vzorec svetlih krogov na temnem ozadju (glej sliko 8). Diapozitivi morajo biti dovolj visoke kakovosti in imeti takšen kontrast, da omogočajo merjenje z napako, manjšo od 5 %.

Če preskušana plošča varnostne zasteklitve ni vstavljena, morajo biti mere krogov rastra take, da tvorijo njihove projicirane slike vzorec krogov premera

, pri čemer je Δx = 4 mm (glej sliki 6 in 9).

Slika 8

Povečan izsek diapozitiva

Slika 9

Razporeditev preskusne opreme pri preskusu optičnega popačenja

9.2.1.2.3 Podporno stojalo, priporočljivo je tako, ki omogoča navpično in vodoravno pregledovanje ter vrtenje plošče varnostne zasteklitve.

9.2.1.2.4 Kontrolni etalon za merjenje sprememb mer, kadar je potrebno hitro ocenjevanje. Primerna oblika etalona je prikazana na sliki 10.

Slika 10

Primerna oblika kontrolnega etalona

9.2.1.3 Postopek

9.2.1.3.1 Splošno

Vetrobransko steklo se postavi na podporno stojalo (odstavek 9.2.1.2.3) pod določenim kotom naklona. Preskusna slika se projicira skozi preskušano območje steklene plošče. Za pregled celotnega predpisanega območja se vetrobransko steklo zavrti ali premika vodoravno ali navpično.

9.2.1.3.2 Presoja z uporabo kontrolnega etalona

Če zadostuje hitra presoja v mejah napake do 20 %, se izračuna vrednost A (glej sliko 10) iz mejne vrednosti ΔΔL za spremembo odklona in vrednost R2, tj. razdalja plošče varnostne zasteklitve od projekcijskega zaslona:

Povezavo med spremembo premera projicirane slike Δd in spremembo kotnega odklona ΔΔ določa enačba

pri čemer je:

Δd izražena v milimetrih, A izražena v milimetrih, ΔαL izražena v ločnih minutah, Δα izražena v ločnih minutah, R2 izražena v metrih.

9.2.1.3.3 Merjenje s fotoelektrično napravo

Če je zahtevano natančno merjenje v morebitnih mejah napake manj kot 10 % mejne vrednosti, se na projicirni osi izmeri Dd, pri čemer se upošteva vrednost širine pike v točki, kjer je osvetljenost polovica največje osvetljenosti pike.

9.2.1.4 Prikaz rezultatov

Za oceno optične popačenosti na vetrobranskem steklu se izmeri Dd v kateri koli točki na površini in v vseh smereh, da se ugotovi Dd max.

9.2.1.5 Alternativna metoda

Kot alternativa projekcijskim postopkom je dovoljen tudi strioskopski postopek, če se doseže točnost meritev, ki je predpisana v odstavkih 9.2.1.3.2 in 9.2.1.3.3.

9.2.1.6 Razdalja D x mora biti 4 mm.

9.2.1.7 Vetrobransko steklo mora biti nameščeno s takim nagibom, pod katerim bo vgrajeno na vozilu.

9.2.1.8 Os projiciranja se mora v vodoravni smeri približno pokrivati s pravokotnico na sled vetrobranskega stekla v tej ravnini.

9.2.2 Meritve se opravijo:

9.2.2.1 pri vozilih kategorije M1 v preskusnem območju A, razširjenem do srednje ravnine vozila, in na ustreznem delu vetrobranskega stekla, simetričnega z vzdolžno srednjo ravnino vozila, ter tudi na manjšem preskusnem območju B v skladu z odstavkom 2.4 Priloge 18.

9.2.2.2 pri vozilih kategorije M in N, razen M1:

(a) v območju I, kot je določeno v odstavku 9.2.5.2 te priloge, za vozila kategorije M2, M3, N2 in N3;

(b) v območju I, kot je določeno v odstavku 9.2.5.2 te priloge, ali v preskusnem območju A, razširjenem na srednjo ravnino vozila, in na ustreznem delu vetrobranskega stekla, simetričnega z vzdolžno srednjo ravnino vozila, ter tudi na manjšem preskusnem območju B v skladu z odstavkom 2.4 Priloge 18 za vozila kategorije N1.

9.2.2.3 pri kmetijskih in gozdarskih traktorjih ter vozilih, ki se uporabljajo na gradbiščih, za katera ni mogoče določiti območja I, v območju I', kot je določeno v odstavku 9.2.5.3 te priloge.

9.2.2.4 Tip vozila

Preskus je treba ponoviti, če bo vetrobransko steklo vgrajeno v tip vozila, ki ima drugačno naprej usmerjeno vidno polje od tipa vozila, za katerega je bilo vetrobransko steklo že homologirano.

9.2.3 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

9.2.3.1 Vrsta materiala

Polirano (ravno) steklo Plavljeno steklo Steklene plošče 1 1 2

9.2.3.2 Druge sekundarne značilnosti

Druge sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

9.2.4 Število vetrobranskih stekel

V preskušanje je treba predložiti štiri preskušance.

9.2.5 Opredelitev območij

9.2.5.1 Območji A in B vetrobranskih stekel za kategorijo vozil M1 in N1 sta določeni v Prilogi 18 k temu pravilniku.

9.2.5.2 Območja vetrobranskih stekel za vozila kategorije M in N, razen za M1, se določijo na podlagi:

9.2.5.2.1 „očesne točke“, ki je 625 mm nad točko R voznikovega sedeža v navpični ravnini, vzporedni z vzdolžno srednjo ravnino vozila, za katerega je vetrobransko steklo namenjeno, ter poteka skozi os volanskega obroča;

9.2.5.2.2 premice OQ, tj. vodoravna premica, ki poteka skozi očesno točko 0 in je pravokotna na vzdolžno srednjo ravnino vozila.

9.2.5.2.3 Območje I je območje vetrobranskega stekla, omejeno s presečnicami vetrobranskega stekla z naslednjimi štirimi ravninami:

P1 — navpična ravnina, ki poteka skozi točko 0 in z vzdolžno srednjo ravnino vozila tvori kot 15° na levo; P2 — navpična ravnina, simetrična ravnini P1 glede na vzdolžno srednjo ravnino vozila; če to ni mogoče (npr. če vzdolžna srednja ravnina ne obstaja), mora biti ravnina P2 simetrična ravnini P1 glede na vzdolžno ravnino vozila, ki poteka skozi točko 0; P3 — ravnina, ki poteka skozi premico OQ in z vodoravno ravnino tvori kot 10° navzgor; P4 — ravnina, ki poteka skozi premico OQ in z vodoravno ravnino tvori kot 8° navzdol.

9.2.5.3 Pri kmetijskih in gozdarskih traktorjih ter vozilih, ki se uporabljajo na gradbiščih, za katera ni mogoče določiti območja I, je območje I' celotna površina vetrobranskega stekla.

9.2.6 Razlaga rezultatov

Tip vetrobranskega stekla je z vidika optičnega popačenja zadovoljiv, če optično popačenje pri štirih vetrobranskih steklih, predloženih v preskušanje, ne presega vrednosti, navedenih za vsako območje.

Kategorija vozila Območje Največje vrednosti optičnega popačenja M1 in N1 A – povečano v skladu z odstavkom 9.2.2.1 2 ločni minuti B – zmanjšano v skladu z odstavkom 2.4 Priloge 18 6 ločnih minut Kategoriji M in N, razen M1 I 2 ločni minuti Kmetijska vozila itd., za katera ni mogoče določiti območja I I' 2 ločni minuti

9.2.6.1 Na robnem območju 25 mm znotraj obrisa konstrukcijskega stekla in morebitnih neprozornih zatemnitev, če to območje izključuje razširjeno območje A ali območje I, se meritve ne smejo izvajati.

9.2.6.2 Pri kmetijskih in gozdarskih traktorjih ter vozilih, ki se uporabljajo na gradbiščih, se meritve ne smejo izvajati na robnem področju širine 100 mm.

9.2.6.3 Pri deljenih vetrobranskih steklih se meritve ne smejo izvajati v pasu 35 mm od roba vetrobranskega stekla, ki leži ob ločilnemu stebričku.

9.2.6.4 Največje dovoljeno odstopanje 6 ločnih minut je dovoljeno za vse dele območja I ali območja A, ki so od obrisa konstrukcijskega stekla oddaljeni manj kot 100 mm.

9.2.6.5 Dovoljena so manjša odstopanja od zahtev na manjšem preskusnem območju B v skladu z odstavkom 2.4 Priloge 18, če je njihova lega zabeležena v poročilu.

9.3 Preskus odmika sekundarne slike

9.3.1 Področje uporabe

Priznani sta dve preskusni metodi:

preskus s tarčo in

preskus s kolimacijskim teleskopom.

Ti preskusni metodi se lahko uporabita pri homologaciji sestavnega dela, nadzoru kakovosti ali pri vrednotenju izdelkov, če je primerno.

9.3.1.1 Preskus s tarčo

9.3.1.1.1 Preskusna oprema

Ta metoda vključuje opazovanje osvetljene tarče skozi varnostno zasteklitev. Tarča je lahko oblikovana tako, da se preskus opravi po preprostem načelu „ustreza – ne ustreza“.

Tarča mora po možnosti ustrezati enemu od naslednjih tipov:

(a) osvetljena tarča v obliki kolobarja, katerega zunanji premer D oklepa kot n ločnih minut na točki, oddaljeni x metrov (slika 11(a)), ali

(b) osvetljena tarča v obliki kolobarja in pike takih mer, da razdalja D med točko na obodu pike in najbližjo točko na notranji strani kroga oklepa kot n ločnih minut v točki, oddaljeni x metrov (slika 11(b)), pri čemer je: n mejna vrednost odmika sekundarne slike, x razdalja od plošče varnostnega stekla do tarče (ne manjša od 7 m), D podan z enačbo: D = x. tg n

Osvetljeno tarčo sestavlja svetlobna škatla z merami približno 300 mm × 300 mm × 150 mm, katere prednjo steno je najustrezneje izdelati iz stekla, prekritega z neprozornim črnim papirjem ali pobarvanega z mat črno barvo.

Škatla mora biti razsvetljena z ustreznim izvorom svetlobe. Lahko se uporabijo tudi tarče drugih oblik, kot je prikazana na sliki 14. Dopustno je tudi, da se sistem tarče nadomesti s projicirnim sistemom in se nastale slike opazujejo na zaslonu.

9.3.1.1.2 Postopek

Vetrobransko steklo se postavi pod določenim kotom naklona na ustrezno stojalo tako, da opazovanje poteka v vodoravni ravnini skozi središče tarče. Svetlobno škatlo je treba opazovati v popolnoma ali delno zatemnjeni sobi skozi vsak del preskušanega območja stekla, da se s pomočjo osvetljene tarče ugotovi, ali se kje pojavi sekundarna slika. Ploščo vetrobranskega stekla je treba vrteti, dokler se ne doseže pravilna smer opazovanja. Pri opazovanju se lahko uporablja monokular.

9.3.1.1.3 Prikaz rezultatov

Ugotoviti je treba, ali

se pri uporabi tarče (a) (glej sliko 11(a)) ločita primarna in sekundarna slika kroga, tj., ali je mejna vrednost n presežena, ali

se pri uporabi tarče (b) (glej sliko 11(b)) sekundarna slika pike premakne čez dotikališče z notranjim robom kroga, tj., ali je mejna vrednost n presežena.

Slika 11

Mere tarč

Slika 12

Razporeditev preskusne opreme

Slika 13

Preskusna oprema za preskus s kolimacijskim teleskopom

9.3.1.2 Preskus s kolimacijskim teleskopom

Po potrebi se uporabi postopek, opisan v tem odstavku.

9.3.1.2.1 Preskusna oprema

Preskusno opremo sestavljata kolimator in teleskop ter se lahko sestavi v skladu s sliko 13. Lahko se uporabi tudi poljuben enakovreden optični sistem.

9.3.1.2.2 Postopek

Kolimacijski teleskop v neskončnosti tvori sliko polarnega koordinatnega sistema s svetlo točko v središču (glej sliko 14).

V goriščni ravnini opazovalnega teleskopa se v optični osi nahaja temna pika z nekoliko večjim premerom od projicirane svetle pike, da bi se prekrila svetla pika.

Ko se vetrobransko steklo, ki kaže sekundarno sliko, postavi med teleskop in kolimator, se na določeni razdalji od središča polarnega koordinatnega sistema pojavi druga, manj svetla pika. Odmik sekundarne slike se lahko odčita kot razdalja med točkama, opaženima skozi opazovalni teleskop (glej sliko 14). (Razdalja med temno in svetlo točko v središču polarnega koordinatnega sistema pomeni optični odklon).

9.3.1.2.3 Prikaz rezultatov

Najprej se mora opraviti predpregled vetrobranskega stekla, da se ugotovi območje, ki daje najmočnejšo sekundarno sliko. To območje je treba nato pregledati s sistemom kolimacijskega teleskopa pri ustreznem vpadnem kotu. Izmeriti se mora največji odmik sekundarne slike.

9.3.1.3 Os opazovanja se mora v vodoravni ravnini približno pokrivati s pravokotnico na sled vetrobranskega stekla v tej ravnini.

9.3.2 Meritve se glede na kategorijo vozila opravijo v območjih, ki so opredeljena v odstavku 9.2.2 zgoraj.

9.3.2.1 Tip vozila

Preskus je treba ponoviti, če bo vetrobransko steklo vgrajeno v tip vozila, ki ima drugačno naprej usmerjeno vidno polje od tipa vozila, za katerega je bilo vetrobransko steklo že homologirano.

9.3.3 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

9.3.3.1 Vrsta materiala

Polirano (ravno) steklo Plavljeno steklo Steklene plošče 1 1 2

9.3.3.2 Druge sekundarne značilnosti

Druge sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

9.3.4 Število vetrobranskih stekel

V preskušanje je treba predložiti štiri vetrobranska stekla.

Slika 14

Prikaz metode opazovanja s kolimacijskim teleskopom

9.3.5 Razlaga rezultatov

Tip vetrobranskega stekla je z vidika odmika sekundarne slike zadovoljiv, če pri štirih vzorcih, predloženih v preskušanje, odmik primarne in sekundarne slike ne presega vrednosti, navedenih spodaj za vsako območje.

Kategorija vozila Območje Največje vrednosti optičnega popačenja M1 in N1 A – povečano v skladu z odstavkom 9.2.2.1 15 ločnih minut B – zmanjšano v skladu z odstavkom 2.4 Priloge 18 25 ločnih minut Kategoriji M in N, razen M1 I 15 ločnih minut Kmetijska vozila itd., za katera ni mogoče določiti območja I I' 15 ločnih minut

9.3.5.1 Na robnem območju 25 mm znotraj obrisa konstrukcijskega stekla in morebitnih neprozornih zatemnitev, če to območje izključuje razširjeno območje A ali območje I, se meritve ne smejo izvajati.

9.3.5.2 Pri kmetijskih in gozdarskih traktorjih ter vozilih, ki se uporabljajo na gradbiščih, se meritve ne smejo izvajati na robnem področju širine 100 mm.

9.3.5.3 Pri deljenih vetrobranskih steklih se meritve ne smejo izvajati v pasu 35 mm od roba vetrobranskega stekla, ki leži ob ločilnemu stebričku.

9.3.5.4 Največje dovoljeno odstopanje 25 ločnih minut je dovoljeno za vse dele območja I ali območja A, ki so od obrisa konstrukcijskega stekla oddaljeni manj kot 100 mm.

9.3.5.5 Dovoljena so manjša odstopanja od zahtev na manjšem preskusnem območju B v skladu z odstavkom 2.4 Priloge 18, če je njihova lega zabeležena v poročilu.

10. PRESKUS OBNAŠANJA PRI GORENJU (ODPORNOSTI PROTI OGNJU)

10.1 Namen in področje uporabe

Ta metoda omogoča ugotavljanje vodoravne hitrosti gorenja materialov, uporabljenih v potniški kabini motornih vozil (na primer v osebnih avtomobilih, kamionih (tovornjakih), kombiniranih vozilih, avtobusih), po izpostavitvi majhnemu plamenu.

Metoda omogoča preskušanje materialov in sestavnih delov notranje opreme vozila ločeno ali skupaj do debeline 13 mm. Uporablja se za ugotavljanje skladnosti proizvodnih serij teh materialov glede njihovega obnašanja pri gorenju.

Zaradi številnih razlik med resničnimi razmerami (uporaba vozila in orientacija v njem, pogoji uporabe, vir vžiga itd.) in natančno predpisanimi preskusnimi pogoji ta metoda ne more biti primerna za ocenjevanje vseh dejanskih značilnosti gorenja materialov, vgrajenih v vozilo.

10.2 Opredelitve pojmov

10.2.1 Hitrost gorenja: pomeni količnik med zgorelo razdaljo, izmerjeno po tej metodi, in časom, potrebnim, da ta razdalja zgori. Izražena je v milimetrih na minuto.

10.2.2 Sestavljen material: je material, sestavljen iz več slojev podobnih ali različnih materialov, trdno površinsko povezanih s kitanjem, lepljenjem, platiranjem, varjenjem ipd.

Če so različni materiali povezani prekinjeno (npr. s šivanjem, visokofrekvenčnim varjenjem, kovičenjem), se taki materiali pri pripravi posameznih vzorcev v skladu s spodnjim odstavkom 10.5 ne štejejo za sestavljene materiale.

10.2.3 Izpostavljena stran: je stran, ki gleda proti notranjosti potniške kabine, če je material vgrajen v vozilo.

10.3 Načelo

Vzorec se drži vodoravno v držalu oblike U in se v zgorevalni komori za 15 sekund izpostavi delovanju ognja z določeno nizko energijo, pri čemer ogenj deluje na prosti konec vzorca. S preskusom se ugotovi, ali in kdaj ogenj ugasne ali koliko časa potrebuje, da napreduje za izmerjeno razdaljo.

10.4 Preskusna oprema

10.4.1 Zgorevalna komora (slika 15) z merami, navedenimi na sliki 16, in po možnosti iz nerjavnega jekla.

Na prednji steni komore je vgrajeno ognjevarno opazovalno okno, ki lahko pokriva celotno prednjo steno ter je lahko izdelano kot vstopna vratca komore.

Na dnu komore so prezračevalne odprtine, na vrhu pa je po vsem obodu prezračevalna reža. Zgorevalna komora stoji na štirih nogah, visokih 10 mm. Komora ima lahko na enem koncu odprtino za vstavljanje držala z vzorcem, na drugem koncu pa je odprtina za cev za dovod plina. Staljen material se lovi v ponev (glej sliko 17), ki je postavljena na dnu komore med prezračevalnimi odprtinami, ne da bi jih prekrivala.

Slika 15

Primer zgorevalne komore z držalom vzorca in lovilno ponvijo

10.4.2 Držalo vzorca je sestavljeno iz dveh kovinskih plošč ali okvirov oblike U iz materiala, odpornega proti koroziji. Mere so navedene na sliki 18.

Na spodnji plošči so vgrajeni zatiči, na zgornji pa so odprtine zanje, tako da je mogoče z držalom vzorec trdno vpeti. Zatiči se uporabljajo tudi kot merilne točke na začetni in končni razdalji gorenja.

Uporabi se nosilni okvir oblike U, pri katerem je na spodnjem nosilcu napeta žica iz toplotno odpornega materiala s premerom 0,25 mm na razdaljah 25 mm (glej sliko 19).

Ravnina spodnje strani vzorcev mora biti 178 mm nad spodnjo ploščo. Razdalja med prednjim robom držala vzorca in steno komore mora biti 22 mm; razdalja med bočnima robovoma držala vzorca in stranicami komore mora biti 50 mm (vse notranje mere). (Glej sliki 15 in 16.)

10.4.3 Plinski gorilnik

Izvor ognja je Bunsenov gorilnik z notranjim premerom 9,5 mm. V preskusno komoro je postavljen tako, da je središče njegove šobe 19 mm pod sredino spodnjega roba prostega konca vzorca (glej sliko 16).

10.4.4 Plin za preskus

Plin za gorilnik mora imeti kalorično vrednost približno 38 MJ/m3 (na primer zemeljski plin).

10.4.5 Kovinski glavnik dolžine najmanj 110 mm, s sedmimi ali osmimi gladkimi zaokroženimi zobmi na 25 mm.

Slika 16

Primer zgorevalne komore

Slika 17

Značilna lovilna posoda

Slika 18

Primer držala vzorca

Slika 19

Prerez spodnjega okvira oblike U z utori za žice

10.4.6 Štoparica s točnostjo 0,5 sekunde.

10.4.7 Komora za odsesavanje dima

Zgorevalna komora je lahko postavljena v komoro za odsesavanje dima, katere notranja prostornina je najmanj 20-krat in največ 110-krat večja od prostornine zgorevalne komore, nobena mera, tj. višina, širina ali dolžina, komore za odsesavanje dima pa ni več kot 2,5-krat večja od drugih dveh mer.

Pred preskusom je treba izmeriti navpično hitrost zraka skozi komoro za odsesavanje dima 100 mm pred zadnjo steno zgorevalne komore in za njo. Hitrost mora biti med 0,10 in 0,30 m/s, tako da produkti zgorevanja uporabniku ne povzročajo težav. Lahko se uporabi tudi komora za odsesavanje dima z naravnim prezračevanjem in ustrezno hitrostjo zraka.

10.5 Vzorci

10.5.1 Oblika in mere

Oblika in mere vzorcev so prikazane na sliki 20. Debelina vzorca ustreza debelini preskušanega izdelka. Ne sme presegati 13 mm. Če narava izdelka dopušča, mora imeti vzorec enakomeren prerez po vsej dolžini. Če oblika in mere izdelka ne omogočajo odvzema vzorcev navedenih mer, je treba upoštevati naslednje najmanjše mere:

(a) pri vzorcih širine od 3 do 60 mm mora biti dolžina 356 mm. V tem primeru se material preskusi po širini izdelka;

(b) pri vzorcih širine od 60 do 100 mm mora biti dolžina najmanj 138 mm. V tem primeru morebitna razdalja gorenja ustreza dolžini vzorca, meritev pa se začne pri prvi merilni točki;

(c) po tej metodi ni mogoče meriti vzorcev širine manj kot 60 mm in dolžine manj kot 356 mm, vzorcev širine med 60 in 100 mm in dolžine manj kot 138 mm ter vzorcev širine manj kot 3 mm.

Slika 20

Vzorec

10.5.2 Vzorčenje

Iz preskušanega materiala je treba odvzeti najmanj pet vzorcev. Pri materialih, katerih hitrost gorenja je odvisna od smeri materiala (kar se ugotovi s predhodnim preskusom), se odvzame pet (ali več) vzorcev in se postavijo v preskusno komoro tako, da se izmeri največja hitrost gorenja.

Če je material pripravljen v določenih širinah, se odreže trak dolžine najmanj 500 mm po vsej širini. Iz tako odrezanega traku se izrežejo vzorci najmanj 100 mm od roba materiala in na enakih medsebojnih razdaljah.

Če oblika končnega izdelka to omogoča, je treba vzorce tako odvzeti tudi iz končnega izdelka. Če je debelina izdelka več kot 13 mm, jo je treba zmanjšati na 13 mm z mehanskim postopkom na strani, ki ne gleda v potniško kabino.

Sestavljeni materiali (glej odstavek 10.2.2) se preskušajo tako, kot da bi bili homogeni.

Pri nesestavljenih materialih, ki imajo naložene sloje različnih sestav, je treba vsakega od slojev do globine 13 mm od površine, obrnjene v potniško kabino, preskusiti ločeno.

10.5.3 Priprava vzorca

Do začetka preskusa je treba vzorce hraniti vsaj 24 ur, vendar ne več kot sedem dni, pri temperaturi 23 °C ± 2 °C in relativni vlažnosti 50 % ± 5 %.

10.6 Postopek

10.6.1 Vzorci s kosmato ali čopasto površino se položijo na ravno ploskev in z glavnikom (odstavek 10.4.5) dvakrat počešejo v smeri, ki je nasprotna legi dlak.

10.6.2 Vzorec se namesti v držalo (odstavek 10.4.2) tako, da je izpostavljena površina obrnjena navzdol proti plamenu.

10.6.3 Višina plamena plina se nastavi na 38 mm glede na oznako v komori, pri čemer je dovod zraka v gorilnik zaprt. Plamen mora pred prvim preskusom goreti najmanj minuto, da se ustali.

10.6.4 Držalo vzorca se potisne v zgorevalno komoro tako, da je rob vzorca izpostavljen plamenu, pri čemer se po 15 sekundah zapre dovod plina.

10.6.5 Merjenje časa gorenja se začne v trenutku, ko gre dno plamena skozi prvo merilno točko. Napredovanje plamena se opazuje na tisti strani (gornji ali spodnji), ki gori hitreje.

10.6.6 Merjenje časa gorenja je končano, ko plamen doseže zadnjo merilno točko ali ko plamen ugasne, ne da bi to točko dosegel. Če plamen ne doseže zadnje merilne točke, se zgorela razdalja izmeri do točke, na kateri je plamen ugasnil. Zgorela razdalja je tisti del vzorca, ki ga je plamen med gorenjem na površini ali v notranjosti uničil.

10.6.7 Če se vzorec ne vname ali če po ugasitvi gorilnika ne gori naprej ali če plamen ugasne, še preden doseže prvo merilno točko, tako da časa gorenja sploh ni mogoče izmeriti, se v poročilo o preskusu zapiše hitrost gorenja 0 mm/min.

10.6.8 Pri zaporednem izvajanju več preskusov ali pri ponavljanju preskusov je treba pred začetkom preskusa zagotoviti, da temperatura zgorevalne komore in držala vzorca ne presega 30 °C.

10.7 Izračun

Hitrost gorenja B, izražena v milimetrih na minuto, je določena z naslednjo enačbo:

;

pri čemer je:

s zgorela razdalja v milimetrih,

t čas v sekundah, v katerem zgori razdalja s.

10.8 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

Sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

10.9 Razlaga rezultatov

10.9.1 Varnostna zasteklitev s plastično prevleko (odstavek 2.4 tega pravilnika) in stekloplastika (odstavek 2.5 tega pravilnika) sta z vidika preskusa odpornosti proti ognju zadovoljivi, če hitrost gorenja ne presega 90 mm/min.

10.9.2 Plošče iz toge plastike (odstavek 2.6.1 tega pravilnika), upogljive plastične plošče (odstavek 2.6.2 tega pravilnika) in enote večslojnega izolacijskega stekla iz toge plastike so z vidika preskusa odpornosti proti ognju zadovoljive, če hitrost gorenja ne presega 110 mm/min.

11. PRESKUS ODPORNOSTI PROTI KEMIKALIJAM

11.1 Kemikalije, uporabljene za preskus

11.1.1 Neabrazivna milnica: 1 masni odstotek kalijevega oleata v deionizirani vodi.

11.1.2 Tekočina za čiščenje oken: vodna raztopina izopropanola in dipropilen-glikol-monometil-etra, vsaka z masno koncentracijo od 5 do 10 %, in vodna raztopina amonijevega hidroksida z masno koncentracijo od 1 do 5 %.

11.1.3 Nerazredčen denaturiran alkohol: en volumski del metilnega alkohola v desetih volumskih delih etilnega alkohola.

11.1.4 Bencin ali enakovreden referenčni bencin: mešanica 50 volumskih odstotkov toluena, 30 volumskih odstotkov 2,2,4-trimetilpentana, 15 volumskih odstotkov 2,4,4-trimetil-1-pentena in 5 volumskih odstotkov etilnega alkohola.

Opomba: sestava uporabljenega bencina se mora zabeležiti v poročilu o preskusu.

11.1.5 Referenčni kerozin: mešanica 50 volumskih odstotkov n-oktana in 50 volumskih odstotkov n-dekana.

11.2 Preskusna metoda

11.2.1 Preskus s potapljanjem

Štirje vzorci velikosti 180 × 25 mm se preskušajo za vsak preskus in z vsako kemikalijo iz odstavka 11.1 zgoraj, pri čemer je treba za vsak nov preskus in čistilno sredstvo uporabiti nov par preskušancev.

Pred vsakim preskusom se morajo vzorci očistiti po navodilih proizvajalca, nato pa biti 48 ur pri temperaturi 23 °C ± 2 °C in relativni vlažnosti 50 % ± 5 %. Te pogoje je treba med preskusi vzdrževati.

Vzorci morajo biti popolnoma potopljeni v preskusno tekočino eno minuto, nato se izvlečejo in takoj osušijo s čisto, vpojno bombažno krpo.

11.2.2 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

Brezbarvno steklo Obarvano steklo Obarvanost vmesnega sloja ali plastične prevleke 2 2

Druge sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

11.2.3 Razlaga rezultatov

11.2.3.1 Rezultat preskusa odpornosti proti kemikalijam je zadovoljiv, če na vzorcu ni opaziti mehčanja, zdrizastih mest, pokanja ali zmanjšanja prozornosti.

11.2.3.2 Serija vzorcev je z vidika preskusa odpornosti proti kemikalijam zadovoljiva, če so zadovoljivi rezultati vsaj treh od štirih izvedenih preskusov.

11.2.4 Postopek preskušanja pod obremenitvijo

11.2.4.1 Vzorec je treba kot vodoravni krak na enem koncu fiksno vpeti tako, da se po celi širini naslanja na ostri rob (podporo), ki je 51 mm oddaljen od fiksnega vpetja. Na prostem koncu preskusnega vzorca je treba obesiti utež na oddaljenosti 102 mm od ostrega roba, kot kaže slika 21 spodaj:

Slika 21

Način vpetja vzorca

11.2.4.2 Masa uteži mora biti 28,7 t2 g pri čemer je t debelina preskusnega vzorca v mm. Napetost, ki nastane na zunanjih vlaknih preskusnega vzorca, je približno 6,9 MPa.

Primer: za preskusni vzorec debeline 3 m, ki je vpet vodoravno in podprt z ostrim robom, obrnjenim navzgor na oddaljenosti 51 m, mora biti obremenitev na oddaljenosti 102 m od ostrega roba 258.

11.2.4.3 Med obremenitvijo vzorca je treba predpisane kemikalije nanašati na površino vzorca nad točko podpore. Kemikalije je treba nanašati z mehko krtačko širine 13 m, ki jo je treba pred vsakim nanašanjem namočiti. Potrebnih je deset nanašanj po širini vzorca v presledkih 1 sekunde, pri čemer se je treba izogibati robovom (glej sliko 22).

Slika 22

Metoda nanašanja kemikalij na vzorec

11.2.5 Stopnje težavnosti sekundarnih značilnosti

Brezbarvno steklo Obarvano steklo Obarvanost plastične prevleke ali plastične zasteklitve 1 2

Druge sekundarne značilnosti se ne upoštevajo.

11.2.6 Razlaga rezultatov

11.2.6.1 Rezultat preskusa odpornosti proti kemikalijam je zadovoljiv, če na vzorcu ni opaziti mehčanja, zdrizastih mest, pokanja ali zmanjšanja prozornosti.

11.2.6.2 Serija preskušancev je z vidika preskusa odpornosti proti kemikalijam zadovoljiva, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:

11.2.6.2.1 rezultati vseh preskusov so zadovoljivi;

11.2.6.2.2 če je rezultat enega preskusa nezadovoljiv, vendar so rezultati nove serije preskusov, opravljenih na novi seriji vzorcev, zadovoljivi.

12. PRESKUS UPOGLJIVOSTI IN PREPOGIBANJA

12.1 Področje uporabe

S tem preskusom se ugotavlja, ali se plastičen material uvršča v kategorijo toge ali upogljive plastike.

12.2 Preskusna metoda

Iz materiala nazivne debeline se izreže pravokoten raven vzorec dolžine 300 mm in širine 25 mm ter se vodoravno vpne v vpenjalno napravo tako, da 275 mm dolžine vzorca prosto štrli čez držalo. Ta prosti del vzorca je treba do začetka preskusa ustrezno podpreti v vodoravni smeri. 60 sekund po odstranitvi te podpore se ugotovi navpični odklon prostega dela vzorca v mm. Če ta odklon presega 50 mm, se nato opravi preskus pregibanja za 180°. Vzorec se tesno zapogne, nato se prepogne prek roba kovinske plošče debeline 0,5 mm tako, da se na obeh straneh tesno dotika te plošče.

12.3 Preskusni pogoji

Temperatura: 20 °C ± 2 °C

Relativna vlažnost: 60 ± 5 %

12.4 Zahteve

Pri upogljivi plastiki mora biti navpični odklon večji od 50 mm, 10 sekund po pregibanju za 180° pa v točki pregiba na materialu ne sme biti poškodb podobnih lomu (glej sliko 23).

13. PRESKUS S KRIŽNIM ZAREZOVANJEM

13.1 Področje uporabe

Ta preskus navaja enostavno metodo za določitev oprijema prevlek na podlago. Ocenijo se lahko lomljivost in druge značilnosti trdnosti.

13.2 Preskusna oprema

Rezalno orodje s 6 rezili, razmaknjenimi za 1 mm. Povečevalno steklo z dvakratno povečavo za pregled prečno prerezanega vzorca (glej sliko 24).

Slika 23

Priprava preskusa upogljivosti

Slika 24

Orodje s šestimi rezili

13.3 Preskusna metoda

Z rezalnim orodjem se prevleka zareže do površine podlage najprej šestkrat v eni smeri in nato pravokotno na prvo smer še šestkrat, tako da nastane mreža s 25 kvadrati (mrežasti rez).

Rezalno orodje je treba vleči enakomerno s hitrostjo od 2 do 5 cm/s, da rezila dosežejo podlago, vendar ne zarežejo vanjo pregloboko.

Rezati je treba tako, da se dve vodilni glavi na robu preskusne opreme enakomerno dotikata površine. Po preskusu se rezi pregledajo s povečevalnim steklom, da bi se ugotovilo, ali segajo do podlage. Preskus se opravi vsaj na dveh različnih mestih vzorca. Narejeni rezi se z rahlim pritiskanjem petkrat skrtačijo v obeh diagonalnih smereh z ročno ščetko s šč