DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/208

z dne 8. decembra 2014

o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 167/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z zahtevami za funkcionalno varnost vozil za homologacijo kmetijskih in gozdarskih vozil

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 167/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. februarja 2013 o odobritvi in tržnem nadzoru kmetijskih in gozdarskih vozil (1) in zlasti členov 17(5) in 49(3),

ob upoštevanju naslednjega:

Notranji trg zajema območje brez notranjih meja, ki zagotavlja prost pretok blaga, oseb, storitev in kapitala. Zato veljata celovit sistem EU-homologacije in sistem okrepljenega tržnega nadzora za kmetijska in gozdarska vozila in njihove sisteme, sestavne dele in samostojne tehnične enote, kot to določa Uredba (EU) št. 167/2013.

Traktorje z nameščenimi stroji je mogoče uporabljati za številne kmetijske in gozdarske namene, vključno s specializiranimi deli. Za te nameščene stroje bi zato morala veljati Direktiva 2006/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta (2) , kot je opredeljeno v členu 77 Uredbe (EU) št. 167/2013.

Unija je s Sklepom Sveta 97/836/ES (3) pristopila k Sporazumu Gospodarske komisije Združenih narodov za Evropo o sprejetju enotnih tehničnih predpisov za cestna vozila, opremo in dele, ki se lahko vgradijo v cestna vozila in/ali uporabijo na njih, in o pogojih za vzajemno priznanje homologacij, dodeljenih na podlagi teh predpisov (v nadaljnjem besedilu: Revidiran sporazum iz leta 1958). Komisija je v svojem sporočilu CARS 2020: Akcijski načrt za konkurenčno in trajnostno avtomobilsko industrijo v Evropi poudarila, da je sprejetje mednarodnih predpisov v okviru Sporazuma UN/ECE iz leta 1958 najboljši način za odpravo netarifnih ovir za trgovino.

Z enakovredno uporabo pravilnikov UN/ECE in zakonodaje Unije se preprečuje podvajanje tehničnih zahtev ter certificiranja in upravnih postopkov. Poleg tega bi morala homologacija, ki neposredno temelji na mednarodno dogovorjenih standardih, izboljšati dostop do trgov tretjih držav, zlasti držav, ki so pogodbenice Revidiranega sporazuma iz leta 1958, s čimer bi se okrepila konkurenčnost industrije Unije.

Primerno je, da se pravilniki UN/ECE št. 3, 4, 5, 6, 7, 19, 23, 31, 37, 38, 43, 71, 79, 98, 99, 106, 112 in 113 vključijo v Prilogo I k tej uredbi, kjer so navedeni pravilniki UN/ECE, ki veljajo enakovredno z zakonodajo Unije.

V členu 17 Uredbe (EU) št. 167/2013 in Prilogi I k navedeni uredbi so določene zahteve za funkcionalno varnost, ki so bile prej zajete v direktivah, razveljavljenih z navedeno uredbo. Zahteve iz te uredbe so bile v veliki meri prenesene iz razveljavljenih direktiv, po potrebi pa bi bilo treba uvesti pomembne spremembe zaradi posodobitve v zvezi s tehničnim napredkom, razširitve obsega na druge kategorije vozil ali povečanja ravni varnosti, na primer v zvezi s krmiljenjem, zasteklitvijo, merami in maso, pnevmatikami in mehanskimi napravami za spenjanje, ki so ključnega pomena za funkcionalno varnost kmetijskih in gozdarskih vozil. Zahteve v zvezi z največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo, regulatorjem hitrosti in napravami za omejevanje hitrosti bi bilo treba uvesti, zato da bi se obravnavale posebne značilnosti kmetijskih in gozdarskih traktorjev, zasnovanih za uporabo na terenu, ki pa se lahko vozijo tudi po javnih cestah z utrjeno površino.

Nacionalni organi za namene nacionalne homologacije iz razlogov v zvezi s funkcionalno varnostjo ne smejo zavrniti homologacije tipov vozil, sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, ki so skladni z zahtevami iz te uredbe, razen zahtev za določene predmete, saj so v nekaterih državah članicah zahteve na nacionalni ravni strožje.

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

POGLAVJE I

PREDMET UREJANJA IN OPREDELITEV POJMOV

Člen 1

Predmet urejanja

Ta uredba določa podrobne tehnične zahteve in preskusne postopke za funkcionalno varnost, razen v zvezi z zavorno zmogljivostjo, za homologacijo in tržni nadzor kmetijskih in gozdarskih vozil ter sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, namenjenih za taka vozila, v skladu z Uredbo (EU) št. 167/2013.

Člen 2

Opredelitev pojmov

Uporabljajo se opredelitve pojmov iz Uredbe (EU) št. 167/2013. Poleg tega se uporabljajo še naslednje opredelitve pojmov:

„vlečna naprava“ pomeni sestavni del traktorja, namenjen za mehansko zvezo med traktorjem in vlečnim vozilom za vleko traktorja, če ta ne more uporabiti lastnega pogona;

„običajne pnevmatike“ pomeni tip ali tipe pnevmatik, ki jih zagotovi proizvajalec na zadevnem tipu vozila in ki so navedene v opisnem listu, katerega predloga je določena v členu 68(a) Uredbe (EU) št. 167/2013;

„običajne gosenice“ pomenijo tip ali tipe gosenic, ki jih zagotovi proizvajalec na zadevnem tipu vozila in ki so navedene v opisnem listu, katerega predloga je določena v členu 68(a) Uredbe (EU) št. 167/2013;

POGLAVJE II

ZAHTEVE ZA FUNKCIONALNO VARNOST VOZIL

Člen 3

Zahteve za vgradnjo in demonstracijo v zvezi s funkcionalno varnostjo

1. Proizvajalci opremijo kmetijska in gozdarska vozila s sistemi, sestavnimi deli in samostojnimi tehničnimi enotami, ki vplivajo na njihovo funkcionalno varnost ter so zasnovani, izdelani in sestavljeni tako, da vozilu med normalno uporabo, ki je vzdrževano v skladu s predpisi proizvajalca, omogočijo skladnost s podrobnimi tehničnimi zahtevami in preskusnimi postopki iz členov 5 do 38.

2. Proizvajalci s fizičnim demonstracijskim preskusom homologacijskemu organu dokažejo, da so kmetijska in gozdarska vozila, ki so bila dana na trg, registrirana ali so se začela uporabljati v Uniji, skladna z zahtevami za funkcionalno varnost iz člena 17 Uredbe (EU) št. 167/2013 in Priloge I k navedeni uredbi ter s podrobnimi tehničnimi zahtevami in preskusnimi postopki iz členov 5 do 38 te uredbe.

3. Proizvajalci zagotovijo, da so nadomestni deli, ki so bili dani na trg ali so se začeli uporabljati v Uniji, skladni s podrobnimi tehničnimi zahtevami in preskusnimi postopki iz te uredbe.

4. Proizvajalci homologacijskemu organu predložijo opis sprejetih ukrepov za preprečevanje nedovoljenih posegov v sistem za upravljanje pogonskega sistema in njegovih sprememb, vključno z računalniškim sistemom za funkcionalno varnost, kadar je ta nameščen.

Člen 4

Uporaba pravilnikov UN/ECE

Za homologacijo kmetijskih in gozdarskih vozil se uporabljajo pravilniki UN/ECE in njihove spremembe iz Priloge I k tej uredbi.

Člen 5

Tehnične specifikacije glede zahtev za funkcionalno varnost in preskusnih postopkov

1. Preskusni postopki učinkovitosti funkcionalne varnosti se opravljajo v skladu z zahtevami za preskus iz te uredbe.

2. Preskuse izvaja ali pri njih sodeluje homologacijski organ ali tehnična služba, če jo odobri homologacijski organ.

3. Metode merjenja in rezultati preskusov se predložijo homologacijskemu organu v obliki poročila o preskusih iz člena 68(f) Uredbe (EU) št. 167/2013.

Člen 6

Zahteve za celovitost konstrukcije vozila

Zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za celovitost konstrukcije vozila iz člena 17(2)(a) Uredbe (EU) št. 167/2013, se preverjajo v skladu s Prilogo II k tej uredbi.

Člen 7

Zahteve za največjo konstrukcijsko določeno hitrost, regulatorje hitrosti in naprave za omejevanje hitrosti

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za hitrost, regulatorje hitrosti in naprave za omejevanje hitrosti iz člena 17(2)(b) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo III k tej uredbi.

Člen 8

Zahteve za krmiljenje za hitre traktorje

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za krmiljenje za hitre traktorje iz člena 17(2)(b) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo IV k tej uredbi.

Člen 9

Zahteve za krmiljenje

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za krmiljenje iz člena 17(2)(b) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo V k tej uredbi.

Člen 10

Zahteve za merilnike hitrosti

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za merilnike hitrosti iz člena 17(2)(b) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo VI k tej uredbi.

Člen 11

Zahteve za vidno polje in brisalce vetrobranskega stekla

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za vidno polje in brisalce vetrobranskega stekla iz člena 17(2)(c) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo VII k tej uredbi.

Člen 12

Zahteve za zasteklitev

Preskusni postopki in zahteve za zasteklitev iz člena 17(2)(c) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo VIII k tej uredbi.

Člen 13

Zahteve za vzvratna ogledala

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za vzvratna ogledala iz člena 17(2)(c) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo IX k tej uredbi.

Člen 14

Zahteve za voznikove informacijske sisteme

Preskusni postopki in zahteve za voznikove informacijske sisteme iz člena 17(2)(c) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo X k tej uredbi.

Člen 15

Zahteve za svetila in svetlobno-signalne naprave in svetlobne vire

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za svetila in svetlobno-signalne naprave in svetlobne vire iz člena 17(2)(d) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XI k tej uredbi.

Člen 16

Zahteve za vgradnjo svetil

Preskusni postopki in zahteve za vgradnjo svetil iz člena 17(2)(d) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XII k tej uredbi.

Člen 17

Zahteve za zaščito oseb v vozilu, vključno z notranjo opremo, nasloni za glavo, varnostnimi pasovi in vrati vozila

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za zaščito oseb v vozilu, vključno z notranjo opremo, nasloni za glavo, varnostnimi pasovi in vrati vozila iz člena 17(2)(e) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XIII k tej uredbi.

Člen 18

Zahteve za zunanjost vozila in dodatno opremo

Preskusni postopki in zahteve za zunanjost vozila in dodatno opremo iz člena 17(2)(f) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XIV k tej uredbi.

Člen 19

Zahteve za elektromagnetno združljivost

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za elektromagnetno združljivost iz člena 17(2)(g) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XV k tej uredbi.

Člen 20

Zahteve za zvočne opozorilne naprave

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za zvočne opozorilne naprave iz člena 17(2)(h) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XVI k tej uredbi.

Člen 21

Zahteve za ogrevalne sisteme

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za ogrevalne sisteme iz člena 17(2)(i) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XVII k tej uredbi.

Člen 22

Zahteve za naprave za preprečevanje nepooblaščene uporabe

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za naprave za preprečevanje nepooblaščene uporabe iz člena 17(2)(j) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XVIII k tej uredbi.

Člen 23

Zahteve za registrske tablice

Preskusni postopki in zahteve za registrske tablice iz člena 17(2)(k) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XIX k tej uredbi.

Člen 24

Zahteve za predpisane tablice in oznake

Zahteve za predpisane tablice in oznake iz člena 17(2)(k) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XX k tej uredbi.

Člen 25

Zahteve za mere in maso priklopnikov

Preskusni postopki in zahteve za mere in maso priklopnikov iz člena 17(2)(l) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXI k tej uredbi.

Člen 26

Zahteve za največjo maso obremenjenega vozila

Preskusni postopki in zahteve za največjo maso obremenjenega vozila iz člena 17(2)(l) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXII k tej uredbi.

Člen 27

Zahteve za mase dodatnih uteži

Preskusni postopki in zahteve za mase dodatnih uteži iz člena 17(2)(l) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXIII k tej uredbi.

Člen 28

Zahteve za varnost električnih sistemov

Zahteve za varnost električnih sistemov iz člena 17(2)(m) Uredbe (EU) št. 167/2013 se preverjajo v skladu s Prilogo XXIV k tej uredbi.

Člen 29

Zahteve za posode za gorivo

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za posode za gorivo iz člena 17(2)(a) in (m) ter člena 18(2)(l) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXV k tej uredbi.

Člen 30

Zahteve za konstrukcije za zaščito pred podletom od zadaj

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za konstrukcije za zaščito pred podletom od zadaj iz člena 17(2)(n) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXVI k tej uredbi.

Člen 31

Zahteve za bočno zaščito

Preskusni postopki in zahteve za bočno zaščito iz člena 17(2)(o) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXVII k tej uredbi.

Člen 32

Zahteve za ploščadi za tovor

Preskusni postopki in zahteve za ploščadi za tovor iz člena 17(2)(p) Uredbe (EU) št. 167/2013 se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXVIII k tej uredbi.

Člen 33

Zahteve za vlečne naprave

Zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za vlečne naprave iz člena 17(2)(q) Uredbe (EU) št. 167/2013, se preverjajo v skladu s Prilogo XXIX k tej uredbi.

Člen 34

Zahteve za pnevmatike

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za pnevmatike iz člena 17(2)(r) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXX k tej uredbi.

Člen 35

Zahteve za sisteme za preprečevanje škropljenja izpod koles

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za sisteme za preprečevanje škropljenja izpod koles iz člena 17(2)(s) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXXI k tej uredbi.

Člen 36

Zahteve za vzvratno prestavo

Zahteve za vzvratno prestavo iz člena 17(2)(t) Uredbe (EU) št. 167/2013 se preverjajo v skladu s Prilogo XXXII k tej uredbi.

Člen 37

Zahteve za gosenice

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za gosenice iz člena 17(2)(u) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXXIII k tej uredbi.

Člen 38

Zahteve za mehanske naprave za spenjanje

Preskusni postopki in zahteve glede učinkovitosti, ki se uporabljajo za mehanske naprave za spenjanje iz člena 17(2)(v) Uredbe (EU) št. 167/2013, se izvajajo in preverjajo v skladu s Prilogo XXXIV k tej uredbi.

POGLAVJE III

OBVEZNOSTI DRŽAV ČLANIC

Člen 39

Homologacija vozil, sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot

Z učinkom od 1. januarja 2018 nacionalni organi za nova vozila, ki niso skladna z Uredbo (EU) št. 167/2013 in s to uredbo o funkcionalni varnosti, prepovejo dajanje na trg, registracijo ali začetek uporabe takih vozil.

Člen 40

Nacionalna homologacija vozil, sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot

Nacionalni organi ne zavrnejo podelitve nacionalne homologacije za tip vozila, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto iz razlogov v zvezi s funkcionalno varnostjo, če je vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota skladna z zahtevami iz te uredbe, razen zahtev za:

povprečni stični tlak na podlago in največjo obremenitev na kolo gosenice za traktorje kategorije C iz člena 37;

označevalne table in nalepke iz člena 16 za vozila kategorije S, ki so širša od 2,55 m.

POGLAVJE IV

KONČNE DOLOČBE

Člen 41

Začetek veljavnosti in uporaba

Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.

Uporablja se od 1. januarja 2016.

(1) OL L 60, 2.3.2013, str. 1.

(2) Direktiva 2006/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2006 o strojih in spremembah Direktive 95/16/ES (UL L 157, 9.6.2006, str. 24).

(3) Sklep Sveta 97/836/ES z dne 27. novembra 1997 v pričakovanju pristopa Evropske skupnosti k Sporazumu Gospodarske komisije Združenih narodov za Evropo o sprejetju enotnih tehničnih predpisov za cestna vozila, opremo in dele, ki se lahko vgradijo v cestna vozila in/ali uporabijo na njih, in o pogojih za vzajemno priznanje homologacij, dodeljenih na podlagi teh predpisov (Revidiran sporazum iz leta 1958) (UL L 346, 17.12.1997, str. 78).

SEZNAM PRILOG

Številka priloge Naslov priloge Št. strani I Seznam veljavnih pravilnikov UN/ECE 12 II Zahteve za celovitost konstrukcije vozila 16 III Zahteve za največjo konstrukcijsko določeno hitrost, regulatorje hitrosti in naprave za omejevanje hitrosti 17 IV Zahteve za krmiljenje za hitre traktorje 19 V Zahteve za krmiljenje 20 VI Zahteve za merilnike hitrosti 23 VII Zahteve za vidno polje in brisalce vetrobranskega stekla 25 VIII Zahteve za zasteklitev 26 IX Zahteve za vzvratna ogledala 28 X Zahteve za sisteme informiranja voznika 30 XI Zahteve za svetila, svetlobno-signalne naprave in svetlobne vire 31 XII Zahteve za vgradnjo svetil 32 XIII Zahteve za zaščito oseb v vozilu, vključno z notranjo opremo, nasloni za glavo, varnostnimi pasovi in vrati vozila 70 XIV Zahteve za zunanjost vozila in dodatno opremo 76 XV Zahteve za elektromagnetno združljivost 78 XVI Zahteve za zvočne opozorilne naprave 123 XVII Zahteve za ogrevalne sisteme 124 XVIII Zahteve za naprave za preprečevanje nepooblaščene uporabe 125 XIX Zahteve za registrske tablice 126 XX Zahteve za predpisane tablice in oznake 128 XXI Zahteve za mere in maso priklopnikov 130 XXII Zahteve za največjo maso obremenjenega vozila 132 XXIII Zahteve za mase dodatnih uteži 134 XXIV Zahteve za varnost električnih sistemov 135 XXV Zahteve za posode za gorivo 136 XXVI Zahteve za konstrukcije za zaščito pred podletom od zadaj 137 XXVII Zahteve za bočno zaščito 140 XXVIII Zahteve za ploščadi za tovor 145 XXIX Zahteve za vlečne naprave 146 XXX Zahteve za pnevmatike 147 XXXI Zahteve za sisteme za preprečevanje škropljenja izpod koles 154 XXXII Zahteve za vzvratno prestavo 155 XXXIII Zahteve za gosenice 156 XXXIV Zahteve za mehanske naprave za spenjanje 159

PRILOGA II Zahteve za celovitost konstrukcije vozila 1. Vozila so zasnovana in izdelana tako, da so dovolj vzdržljiva, da prenesejo predvideno uporabo v običajni življenjski dobi ob upoštevanju rednega in časovno načrtovanega vzdrževanja ter določenih prilagoditev opreme, ki so jasno in nedvoumno navedene v priročniku za upravljanje, priloženemu vozilu. Proizvajalec vozila za ta namen zagotovi podpisano izjavo. 2. Sestavljanje in izdelava vozil v proizvodnih tovarnah, zlasti postopki, povezani z okvirjem, šasijo, karoserijo in sistemom za prenos moči vozila, so zajeti v sistem zagotavljanja kakovosti, s katerim se zagotovi, da se preverijo in po potrebi potrdijo bistvene mehanske vezi, kot so zvari in navojne povezave, ter druge ustrezne značilnosti materialov. 3. Homologacijski organ preveri sistem zagotavljanja kakovosti v okviru preverjanja skladnosti proizvodnje iz člena 28 Uredbe (EU) št. 167/2013. 4. Homologacijski organ preveri, ali je lahko v primeru odpoklica zaradi resnega tveganja za varnost na zahtevo homologacijskemu organu in Evropski komisiji takoj na voljo specifična analiza konstrukcij vozil, sestavnih delov in/ali delov, izdelana na podlagi tehničnih izračunov, virtualnih preskusnih metod in/ali preskušanja konstrukcije. 5. Homologacija vozila se ne podeli, če obstaja razlog za dvom, ali je proizvajalec vozila sposoben predložiti analizo iz točke 4. Dvom se lahko nanaša na dostopnost ali obstoj takšne analize (npr. vloga za homologacijo omejene serije vozil neuveljavljenega proizvajalca, ki ga zastopa stranka, za katero ni verjetno, da bi imela ustrezen dostop do takšne analize).

PRILOGA III Zahteve za največjo konstrukcijsko določeno hitrost, regulatorje hitrosti in naprave za omejevanje hitrosti 1. Opredelitev pojmov V tej prilogi: 1.1 „regulator hitrosti“ pomeni napravo, ki se uporablja za merjenje in uravnavanje vrtilne frekvence motorja in/ali hitrosti vozila; 1.2 „pogonski sistem“ pomeni skupino sestavnih delov, ki ustvarjajo moč in jo prenašajo do površine cestišča, vključno z motorjem, prenosom moči, pogonskimi gredmi, diferenciali in pogonskimi kolesi ali gosenicami; 1.3 „nedovoljen poseg“ pomeni nedovoljeno spreminjanje, ki lahko negativno vpliva na funkcionalno varnost, zlasti s povečanjem zmogljivosti vozila, in škoduje okolju; 1.4 „naprava za omejevanje hitrosti“ pomeni napravo, katere glavna funkcija je nadzor dovoda goriva v motor, da se omeji hitrost vozila na določeno vrednost. ZAHTEVE 2. Največja konstrukcijsko določena hitrost 2.1 Pri homologacijskih preskusih se povprečna hitrost izmeri na ravni progi, ki jo traktor prevozi v obe smeri z letečim startom. Površina proge mora biti utrjena; proga mora biti ravna in dolga vsaj 100 m; na njej so lahko nakloni, vendar ne več kot 1,5-odstotni. 2.2 Med preskusom traktor ni obremenjen, na njem ni dodatnih uteži ali posebne opreme in je v stanju, pripravljenem za vožnjo, tlak v pnevmatikah pa je tak, kakor je določen za uporabo na cesti. 2.3 Med preskusom mora imeti traktor nove pnevmatike z največjim kotalnim polmerom, izraženim z ustreznim indeksom (speed radius index – SRI), ki ga proizvajalec predvidi za traktor. 2.4 Med preskusom se uporablja prestavno razmerje, s katerim se doseže največja hitrost traktorja, plin pa je treba dodati do konca. 2.5 Da bi se upoštevale neizogibne napake, zlasti zaradi tehnike meritev in povečanja vrtilne frekvence motorja pri delni obremenitvi, je za homologacijski preskus sprejemljivo, če izmerjena hitrost za 3 km/h preseže vrednost za največjo konstrukcijsko določeno hitrost. Da bi se upoštevale razlike zaradi velikosti pnevmatik, je dovoljeno dodatno 5-odstotno odstopanje. 2.6 Da bi homologacijski organi lahko izračunali največjo teoretično hitrost, mora proizvajalec navesti prestavno razmerje, dejanski premik pogonskih koles naprej, ki ustreza enemu celotnemu vrtljaju, in vrtilno frekvenco motorja pri največji moči z do konca dodanim plinom in regulatorjem hitrosti, če je vgrajen, nastavljenim v skladu z določili proizvajalca. Največja teoretična hitrost se izračuna brez odstopanj iz točke 2.5. 3. Regulator hitrosti 3.1 Če je regulator hitrosti tovarniško vgrajen kot serijska oprema, mora biti vgrajen in zasnovan tako, da je traktor v skladu s točko 2 in določbami o največji konstrukcijsko določeni hitrosti. 4. Zahteve za napravo za omejevanje hitrosti, pogonski sistem in ukrepe za preprečevanje nedovoljenih posegov v napravo za omejevanje hitrosti 4.1 Zahteve za napravo za omejevanje hitrosti Vozila kategorij T in C z največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo nad 60 km/h morajo biti opremljena z nastavljivimi napravami za omejevanje hitrosti, ki izpolnjujejo zahteve iz te priloge. 4.1.1 Nastavljive naprave za omejevanje hitrosti morajo izpolnjevati zahteve za vozila N2 in N3 iz točk 1 in 2, točke 13.2 dela II, točk 21.2 in 21.3 dela III, točke 1 Priloge 5 in Priloge 6 k Pravilniku UN/ECE št. 89, kot je navedeno v Prilogi I. 4.2 Preprečevanje nedovoljenih posegov v pogonski sistem in napravo za omejevanje hitrosti 4.2.1 Namen in področje uporabe Cilj ukrepov za preprečevanje nedovoljenih posegov v pogonski sistem je zagotoviti, da vozilo, ki pri homologaciji izpolnjuje zahteve za okoljske značilnosti in zmogljivost pogona, zahteve za konstrukcijo vozila in zahteve za funkcionalno varnost, v življenjski dobi ostane skladno in da se preprečijo škodljive spremembe pogonskega sistema vozila, ki negativno vplivajo na funkcionalno varnost in/ali okolje. 4.3 Splošne zahteve 4.3.1 Proizvajalec homologacijskemu organu in tehnični službi zagotovi potrebne informacije ter po potrebi potrebna vozila, pogonske sisteme, sestavne dele in samostojne tehnične enote, da jim omogoči preverjanje izpolnjevanja zahtev iz te priloge. 4.3.2 Proizvajalec v vlogi za homologacijo izjavi svojo zavezo, da ne bo tržil izmenljivih sestavnih delov, ki bi lahko omogočali povečanje zmogljivosti pogona nad predpisano zmogljivost za zadevno varianto. 4.4 Proizvajalec zagotovi, da je homologirano vozilo skladno z naslednjimi točkami o varnosti elektronskega sistema, ki omejujejo zmogljivost vozila. 4.4.1 Za vozila, ki so opremljena z električnimi/elektronskimi napravami za omejevanje zmogljivosti pogona, proizvajalec tehničnim službam zagotovi podatke in dokumentacijo, ki dokazujejo, da spreminjanje ali odklop naprave ali njene napeljave ne poveča zmogljivosti pogona. 4.4.2 Vsa vozila z elektronskim upravljanjem morajo biti zaščitena pred spremembami, ki jih ni odobril proizvajalec. Proizvajalec odobri spremembe, če so te potrebne zaradi diagnostike, servisiranja, pregleda, dodatnega opremljanja ali popravila vozila. 4.4.3 Vse računalniške kode, ki jih je mogoče reprogramirati, ali delovni parametri morajo biti zaščiteni pred nedovoljenimi posegi. 4.4.4 Delovnih parametrov računalniško kodiranega pogona ne sme biti mogoče spreminjati brez uporabe posebnih orodij in postopkov, npr. spajkanih ali zalitih računalniških komponent ali zaprtih ali spajkanih računalniških ohišij. 4.4.5 Vsi odstranljivi kalibracijski pomnilniški čipi morajo biti zaliti, zaprti v ohišju ali zaščiteni z elektronskimi algoritmi in jih ne sme biti mogoče zamenjati brez uporabe posebnih orodij in postopkov. 4.4.6 Proizvajalci, ki uporabljajo programirljive sisteme računalniških kod (npr. električni izbrisljivi programirljivi bralni pomnilnik – EEPROM), morajo preprečiti nedovoljeno reprogramiranje. Proizvajalci morajo vključiti izboljšane strategije za zaščito pred nedovoljenimi posegi in funkcije za zaščito pred zapisovanjem, ki zahtevajo elektronski dostop do računalnika, ki je na drugem mestu in ki ga vzdržuje proizvajalec ter do katerega imajo ustrezno zaščiten dostop tudi neodvisni izvajalci. 4.4.7 Shranjene kode za diagnostiko napak na vozilu v krmilnih enotah pogonskega sistema ali motorja, tj. numerični ali alfanumerični identifikatorji, ki opredeljujejo ali označujejo napako v teh enotah, se ob odklopu vgrajenega računalnika z napajalnega sistema vozila ali odklopu ali okvari akumulatorja vozila ali ozemljitve ne smejo izbrisati.

PRILOGA IV Zahteve za krmiljenje za hitre traktorje 1. Zahteve za krmiljenje motornih vozil iz oddelkov 2, 5 in 6 ter prilog 4 in 6 k Pravilniku UN/ECE št. 79, kot je navedeno v Prilogi I, veljajo za vozila kategorij Tb in Cb z največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo nad 60 km/h. 1.1 Zahteve iz standarda ISO 10998:2008 (sprememba 1 2014) veljajo za krmiljenje vozil kategorij Tb in Cb z največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo med 40 km/h in 60 km/h. 1.2 Krmiljenje traktorjev Cb je v skladu s točko 3.9 Priloge XXXIII. 2. Zahteve za silo na volanu za vozila iz točke 1 so enake kot zahteve za vozila kategorije N2 iz oddelka 6 Pravilnika UN/ECE št. 79, kot je navedeno v Prilogi I. Pri vozilih s sedežem v obliki sedla in krmilom naj bi se enaka sila uporabila na sredini ročaja.

PRILOGA V Zahteve za krmiljenje 1. Opredelitev pojmov V tej prilogi: 1.1 „krmilje“ pomeni vso opremo, katere namen je spreminjanje smeri premikanja traktorja. Krmilje lahko vključuje napravo za upravljanje krmilja, napravo za prenos upravljanja krmilja, krmiljena kolesa in, kjer pride v poštev, posebno opremo za proizvodnjo pomožne ali tuje sile za krmiljenje; 1.2 „naprava za prenos upravljanja krmilja“ pomeni vse sestavne dele med napravo za upravljanje krmilja in krmiljenimi kolesi razen posebne opreme iz točke 1.3. Naprava za prenos upravljanja krmilja je lahko mehanska, hidravlična, pnevmatska, električna ali pa kombinacija naštetih; 1.3 „posebna oprema“ pomeni tisti del krmilja, ki proizvaja pomožno ali tujo silo za krmiljenje. Taka sila se lahko ustvari s katerim koli mehanskim, hidravličnim, pnevmatskim ali električnim sistemom ali s katero koli kombinacijo naštetih sistemov (na primer z oljno črpalko, zračno črpalko ali akumulatorjem itd.); 1.4 „krmilje s pomožno silo“ pomeni krmilje, pri katerem se sila za spreminjanje smeri krmiljenih koles zagotovi s fizično močjo voznika in s posebno opremo; to vključuje krmilje, pri katerem se sila za krmiljenje v normalnih okoliščinah zagotovi samo s posebno opremo, vendar pa je v primeru okvare posebne opreme mogoče za krmiljenje uporabiti fizično moč voznika; 1.5 „krmilje s tujo silo“ pomeni krmilje, pri katerem se sila za spreminjanje smeri krmiljenih koles zagotovi samo s posebno opremo; 1.6 „diferencialno krmiljenje“ pomeni način krmiljenja s kolesi ali gosenicami, pri katerem se smer premikanja traktorja spreminja z ustvarjanjem različne hitrosti vrtenja med levimi in desnimi kolesi ali sklopi gosenic; 1.7 izraz „krmiljena kolesa“ pomeni nekaj od naslednjega: (a) kolesa, katerih poravnava glede na traktor se lahko neposredno ali posredno spremeni z namenom spremembe smeri premikanja traktorja; (b) vsa kolesa zgibnih traktorjev; (c) kolesa na isti osi, katerih hitrost se lahko spremeni z namenom spremembe smeri premikanja traktorja. ZAHTEVE ZA IZDELAVO, VGRADNJO IN PREGLEDE 2. Splošne zahteve 2.1 Krmilje mora zagotavljati preprosto in varno krmiljenje traktorja in mora izpolnjevati podrobne zahteve iz točke 3. 2.2 Krmiljenje traktorjev kategorije C je v skladu z zahtevami iz točke 3.9 Priloge XXXIII. 2.3 Zahteve iz točke 2.2 ne veljajo za traktorje kategorije C z jeklenimi gosenicami in diferencialnim krmiljenjem. Razlika v hitrosti vrtenja iz točke 1.6 se doseže s kombinacijo mehanskih sestavnih delov, na primer z zavorami in diferencialom, ali z ločenim prenosom moči do leve in desne strani, na primer z ločenim hidrostatičnim prenosom moči. Če je krmilni sistem kombiniran z zavornim sistemom, veljajo zahteve, določene na podlagi člena 17(2)(b) in (5) Uredbe (EU) št. 167/2013. 3. Podrobne zahteve 3.1 Naprava za upravljanje krmilja 3.1.1 Naprava za upravljanje krmilja mora biti priročna za uporabo in prijem za predvidljiv razpon odraslih voznikov glede na razlike v njihovi velikosti in moči. Zasnovana mora biti tako, da omogoča postopno spremembo smeri. Smer premikanja naprave za upravljanje krmilja mora biti enaka želeni spremembi smeri traktorja. 3.1.2 Sila na volanu, ki je potrebna, da se s krmiljenimi kolesi v položaju naravnost naprej doseže obračalni krog s polmerom 12 m, ne sme preseči 25 daN. Če se pri krmilju s pomožno silo, ki ni povezano z drugo opremo, prekine dovod pomožne sile, potrebna sila na volanu ne sme preseči 60 daN. 3.1.3 Da se preveri skladnost s točko 3.1.2, mora traktor na suhi, ravni površini cestišča, ki zagotavlja dober oprijem pnevmatik, z začetkom v položaju naravnost naprej voziti v spirali pri hitrosti 10 kilometrov na uro. Sila na napravi za upravljanje krmilja se beleži, dokler ne doseže položaja, ki ustreza traktorju, ki vstopa v obračalni krog s polmerom 12 m. Trajanje preskusa (čas od trenutka, ko se naprava za upravljanje krmilja prvič uporabi, in do trenutka, ko doseže položaj, pri katerem se opravijo meritve) ne sme presegati pet sekund v običajnih razmerah in osem sekund, če posebna oprema odpove. En zavoj mora biti izpeljan v levo in en v desno. Pri preskusu mora biti traktor obremenjen do največje tehnično dovoljene mase. Porazdelitev mase med osmi in tlak v pnevmatikah morata biti v skladu z navodili proizvajalca. Pritisk gosenic ne sme presegati vrednosti iz točke 3.3 Priloge XXXIII. 3.2 Naprava za prenos upravljanja krmilja 3.2.1 Krmilje ne sme vključevati električne ali popolnoma pnevmatske naprave za prenos upravljanja krmilja. 3.2.2 Naprava za prenos upravljanja krmilja mora biti zasnovana tako, da izpolnjuje vse zahteve za delovanje. Dostop za vzdrževanje in pregled mora biti preprost. 3.2.3 Pri napravah za prenos upravljanja krmilja, ki niso v celoti hidravlične, mora biti traktor mogoče krmiliti tudi, če pride do okvare hidravličnih ali pnevmatskih sestavnih delov naprave za prenos upravljanja krmilja. 3.2.4 Posebna oprema in naprave za prenos upravljanja krmilja, ki se upravljajo izključno hidravlično, morajo izpolnjevati naslednje zahteve: 3.2.4.1 ena ali več naprav za omejevanje tlaka mora varovati celotni hidravlični krogotok ali njegove dele pred previsokim tlakom; 3.2.4.2 naprave za omejevanje tlaka morajo biti nastavljene tako, da ne presegajo tlaka T, ki je enak najvišjemu delovnemu tlaku, ki ga določi proizvajalec; 3.2.4.3 cevne napeljave morajo imeti takšne značilnosti in mere, da zdržijo obremenitev štirikratnega tlaka T (ki ga dovolijo naprave za omejevanje tlaka). Morajo biti tudi ustrezno zaščitene in razporejene tako, da je nevarnost poškodb zaradi udarca ali oviranja čim bolj zmanjšana in da je nevarnost poškodb zaradi drgnjenja zanemarljiva. 3.3 Krmiljena kolesa 3.3.1 Vsa kolesa so lahko krmiljena. 3.4 Posebna oprema 3.4.1 Posebna oprema, ki se uporablja pri vrstah krmilja, je dovoljena v naslednjih primerih: 3.4.1.1 Če je traktor opremljen s krmiljem s pomožno silo, ga mora biti mogoče voziti tudi, če pride do okvare posebne opreme. Če krmilje s pomožno silo nima svojega vira energije, mora biti opremljeno z zbiralnikom energije. Ta zbiralnik energije se lahko nadomesti z neodvisno napravo, ki krmilju zagotavlja energijo prednostno glede na druge sisteme, ki so povezani s skupnim virom energije. Če obstaja hidravlična povezava med hidravličnim krmiljem in hidravličnim zavornim sistemom in če imata oba sistema isti vir energije, sila, potrebna za aktiviranje krmilja, ne glede na zahteve, določene na podlagi člena 17(2)(b) in (5) Uredbe (EU) št. 167/2013 in Priloge I(3) k Uredbi (EU) št. 167/2013, v primeru odpovedi katerega koli od teh sistemov ne sme presegati 40 daN. Če je vir energije stisnjeni zrak, mora biti posoda za zrak zavarovana s protipovratnim ventilom. Če silo za krmiljenje zagotavlja samo posebna oprema, mora biti krmilje s pomožno silo opremljeno z napravo, ki v primeru, da zaradi okvare posebne opreme sila na volanu preseže 25 daN, z optičnim ali zvočnim signalom opozori na takšno okvaro. 3.4.1.2 Če je traktor opremljen s krmiljem s tujo silo in če ima to krmilje popolnoma hidravlično napravo za prenos upravljanja krmilja, mora biti mogoče v primeru okvare posebne naprave ali motorja z uporabo posebne dodatne naprave izvesti dva manevra iz točke 3.1.3. Ta posebna dodatna naprava je lahko posoda s stisnjenim zrakom ali plinom. Kot posebna dodatna naprava se lahko uporabi oljna črpalka ali kompresor, če to napravo poganja vrtenje traktorskih koles in njene povezave s kolesi ni mogoče prekiniti. V primeru okvare posebne opreme mora optični ali zvočni signal opozoriti na takšno okvaro. 3.4.1.2.1 Če je posebna naprava pnevmatska, mora biti opremljena s posodo s stisnjenim zrakom, ki je zavarovana s protipovratnim ventilom. Prostornina posode s stisnjenim zrakom se izračuna tako, da je možno opraviti vsaj sedem celotnih zasukov (od ene do druge skrajne lege), preden tlak v posodi pade na polovico vrednosti delovnega tlaka. Pri preskusu morajo biti krmiljena kolesa dvignjena od tal. 4. Proizvajalci lahko izberejo uporabo zahtev iz te priloge ali zahtev iz Priloge IV.

PRILOGA VI Zahteve za merilnike hitrosti 1. Opredelitev pojmov V tej prilogi: 1.1 „običajni delovni tlak“ pomeni tlak v hladnih pnevmatikah, kakor ga je določil proizvajalec vozila, povečan za 0,2 bara; 1.2 „merilnik hitrosti“ pomeni tisti del opreme za merjenje hitrosti, ki vozniku v vsakem danem trenutku prikazuje hitrost vozila. 2. Zahteve 2.1 Vsi traktorji z največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo nad 30 km/h morajo biti opremljeni z merilnikom hitrosti v skladu z zahtevami iz te priloge. 2.1.1 Traktorji kategorije T4.1 in C4.1, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 30 km/h, morajo biti opremljeni z merilnikom hitrosti v skladu z zahtevami iz te priloge. 2.1.2 Kazalni del merilnika hitrosti se namesti v neposrednem vidnem polju voznika in mora biti jasno berljiv podnevi in ponoči. Obseg prikazanih vrednosti hitrosti mora biti dovolj velik, da vključuje največjo hitrost, ki jo je določil proizvajalec za tip vozila. 2.2 Pri merilnikih hitrosti, ki nimajo digitalnega kazalnika, temveč skalo, mora biti ta jasno berljiva. 2.2.1 Skala mora biti graduirana po 1, 2, 5 ali 10 km/h. Vrednosti hitrosti morajo biti na skali označene na naslednji način: 2.2.1.1 če največja vrednost na skali ne presega 40 km/h, morajo biti vrednosti hitrosti označene v intervalih, ki niso večji od 10 km/h, in graduirane po največ 5 km/h; 2.2.1.2 če največja vrednost na skali presega 40 km/h, morajo biti vrednosti hitrosti označene v intervalih, ki niso večji od 20 km/h, in graduirane po največ 5 km/h. 2.2.2 Države članice, v katerih se na dan začetka veljavnosti te uredbe hitrost vozila meri v miljah na uro, lahko predpišejo, da se mora oprema za merjenje hitrosti, vgrajena v vozila, ki se prodajajo v teh državah, označiti s kilometri na uro in miljami na uro, v skladu z Direktivo 2009/3/ES Evropskega parlamenta in Sveta (1). Merilniki hitrosti, proizvedeni za prodajo v državi članici, ki uporablja imperialne merske enote, morajo biti označeni tudi v mph (miljah na uro); skala mora biti graduirana po 1, 2, 5 ali 10 mph. Vrednosti hitrosti morajo biti označene na skali v intervalih, ki niso večji od 20 mph. 2.2.3 Označeni intervali vrednosti hitrosti niso nujno enakomerni. 2.3 Točnost opreme za merjenje hitrosti se preskusi po naslednjem postopku: 2.3.1 vozilo je opremljeno z enim od tipov običajno vgrajenih pnevmatik ali gosenic; preskus se ponovi za vsak tip merilnika hitrosti, ki ga je določil proizvajalec; 2.3.2 obremenitev osi, ki poganja opremo za merjenje hitrosti, mora ustrezati delu mase neobremenjenega vozila, ki ga nosi ta os; 2.3.3 referenčna temperatura na merilniku hitrosti mora biti 23 ± 5 °C; 2.3.4 med vsakim preskusom mora biti v pnevmatikah običajni delovni tlak; 2.3.5 vozilo se preskusi pri naslednjih treh hitrostih: 20, 30 in 40 km/h ali 80 % največje hitrosti za hitre traktorje, ki jo je določil proizvajalec; 2.3.6 točnost preskusnih naprav, uporabljenih za merjenje dejanske hitrosti vozila, mora biti ± 1,0 %; 2.3.6.1 če se uporablja proga za preskušanje, mora imeti ravno, suho in dovolj oprijemljivo površino. 2.4 Prikazana hitrost ne sme biti nikoli manjša od dejanske hitrosti. Pri hitrostih, določenih za preskus v točki 2.3.5, in med temi hitrostmi mora obstajati med hitrostjo, prikazano na skali merilnika hitrosti (V 1 ), in dejansko hitrostjo (V 2 ) naslednje razmerje: . (1) Direktiva 2009/3/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2009 o spremembi Direktive Sveta 80/181/EGS o približevanju zakonodaj držav članic, ki se nanašajo na merske enote (UL L 114, 7.5.2009, str. 10).

PRILOGA VII Zahteve za vidno polje in brisalce vetrobranskega stekla Vozila kategorij T in C morajo izpolnjevati naslednje zahteve: 1. iz standarda ISO 5721-1:2013 o vidnem polju naprej in brisalcih vetrobranskega stekla; 2. iz dela o vidnem polju ob traktorju v standardu ISO 5721-2: 2014 o bočnem vidnem polju in vidnem polju za vozilom za kmetijske traktorje.

PRILOGA VIII Zahteve za zasteklitev 1. Opredelitev pojmov V tej prilogi: 1.1 „referenčna točka oči voznika“ pomeni po dogovoru določen položaj oči voznika traktorja, namišljeno združen v eno samo točko. Ta točka leži na ravnini, ki je vzporedna z vzdolžno srednjo ravnino traktorja in poteka skozi središče sedeža, 700 mm navpično nad presečnico te ravnine in površine sedeža ter je oddaljena v smeri proti medenični opori 270 mm od navpične ravnine, ki poteka skozi sprednji rob površine sedeža in je pravokotna na vzdolžno srednjo ravnino traktorja (slika 1). Tako določena referenčna točka se nanaša na sedež, ko ni zaseden in je nameščen v središčnem položaju, kakor ga je določil proizvajalec traktorja; 1.2 „material za varnostno zasteklitev, pomemben za voznikovo vidnost nazaj,“ pomeni vsa stekla za ravnino, ki poteka skozi referenčno točko oči voznika in je pravokotna na vzdolžno srednjo ravnino vozila, skozi katero lahko voznik pri vožnji ali upravljanju vozila vidi cesto. 2. Zahteve 2.1 Zasteklitev vozil kategorije T mora izpolnjevati zahteve iz Pravilnika UN/ECE št. 43, kot je navedeno v Prilogi I k tej uredbi, razen zahtev iz Priloge 21 k navedenemu pravilniku UN/ECE. 2.2 Zasteklitev vozil kategorije C mora izpolnjevati enake zahteve, kot so določene za ustrezna vozila kategorije T. 2.3 Vgradnja varnostne zasteklitve v vozila kategorij T in C z največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo nad 60 km/h mora izpolnjevati določbe za vozila kategorije N iz Priloge 21 k Pravilniku UN/ECE št. 43, kot je navedeno v Prilogi I. 2.4 Vgradnja varnostne zasteklitve v vozila kategorij T in C, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 60 km/h 2.4.1 Varnostna zasteklitev mora biti vgrajena tako, da zagotavlja visoko raven varnosti potnikov in zlasti dobro vidljivost za voznika naprej in nazaj ter bočno v vseh razmerah uporabe. 2.4.2 Varnostna zasteklitev mora biti vgrajena tako, da kljub obremenitvam, ki jim je vozilo izpostavljeno v običajnih pogojih delovanja, ostane na svojem mestu in še naprej zagotavlja vidljivost in varnost potnikom v vozilu. 2.4.3 Varnostna zasteklitev mora biti označena z ustrezno homologacijsko oznako sestavnega dela iz odstavka 5.4 Pravilnika UN/ECE št. 43, kot je navedeno v Prilogi I, in po potrebi z enim od dodatnih simbolov iz odstavka 5.5 Pravilnika UN/ECE št. 43, kot je navedeno v Prilogi I. 2.4.4 Varnostna zasteklitev za vetrobranska stekla 2.4.4.1 Normalna prepustnost svetlobe ne sme biti manjša od 70 %. 2.4.4.2 Vetrobransko steklo mora biti pravilno vgrajeno glede na referenčno točko oči voznika. 2.4.4.3 Vozila kategorij T in C, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 40 km/h, morajo biti opremljena z enim od tipov materiala za varnostno zasteklitev iz Priloge 4, Priloge 5, Priloge 6, Priloge 8 ali Priloge 10 k Pravilniku UN/ECE št. 43, kot je navedeno v Prilogi I. 2.4.4.4 Vozila kategorij T in C z največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo nad 40 km/h morajo biti opremljena z enim od tipov materiala za varnostno zasteklitev iz točke 2.4.4.3 z izjemo Priloge 5 k Pravilniku UN/ECE št. 43, kot je navedeno v Prilogi I. 2.4.5 Varnostna zasteklitev razen vetrobranskih stekel 2.4.5.1 Normalna prepustnost svetlobe varnostne zasteklitve ne sme biti manjša od 70 %. 2.4.5.2 Plastični material za varnostno zasteklitev, pomemben za voznikovo vidnost nazaj, mora poleg homologacijske oznake sestavnega dela iz točke 2.4.3 imeti simbol A/L ali B/L iz odstavkov 5.5.5 in 5.5.7 Pravilnika UN/ECE št. 43, kot je navedeno v Prilogi I. 2.4.5.3 Material za varnostno zasteklitev, ki ni potreben za voznikovo vidnost nazaj ali bočno vidnost, mora poleg homologacijske oznake sestavnega dela iz točke 2.4.3 imeti simbol V iz odstavka 5.5.2 Pravilnika UN/ECE št. 43, kot je navedeno v Prilogi I, če je prepustnost svetlobe manjša od 70 %. 2.4.5.4 Plastični material za varnostno zasteklitev, ki ni potreben za voznikovo vidnost naprej ali nazaj, mora poleg homologacijske oznake sestavnega dela iz točke 2.4.3 imeti enega od simbolov iz odstavkov 5.5.5, 5.5.6 in 5.5.7 Pravilnika UN/ECE št. 43, kot je navedeno v Prilogi I. 2.4.5.5 Pri plastični varnostni zasteklitvi določbe o odpornosti proti odrgnjenju iz točke 2.4.5.2 ne veljajo za sončne strehe in zasteklitve v strehi vozila. Preskus odpornosti proti odrgnjenju/simbol ni potreben. Slika 1 Referenčna točka oči voznika

PRILOGA IX Zahteve za vzvratna ogledala 1. Zahteve za opremo Vsi traktorji morajo biti opremljeni z dvema zunanjima vzvratnima ogledaloma in neobvezno z notranjim vzvratnim ogledalom. 2. Splošno 2.1 Notranja vzvratna ogledala so razvrščena v razred I, zunanja pa v razred II. Traktorji morajo biti opremljeni z dvema vzvratnima ogledaloma razreda II in neobvezno z vzvratnim ogledalom razreda I, ki imajo homologacijsko oznako iz Pravilnika UN/ECE št. 46, kot je navedeno v Prilogi I, v skladu s členom 34 Uredbe (EU) št. 167/2013 in Prilogo XX k tej uredbi. 2.2 Vzvratna ogledala morajo biti pritrjena tako, da v običajnih voznih razmerah ostanejo trdno v legi nastavitve. 2.3 Vozila s sedežem v obliki sedla in krmilom morajo namesto zahtev iz točk 2.1 in 2.2 ter od 3 do 6 izpolnjevati zahteve iz Pravilnika UN/ECE št. 81, kot je navedeno v Prilogi I. 2.4 Za dodatna ogledala in vzvratna ogledala, ki so namenjena za nadzor delovanja orodij med delom na polju, ni potrebna homologacija sestavnega dela, vendar morajo biti nameščena v skladu z zahtevami za namestitev iz točk 3.1 do 3.5. 3. Položaj namestitve 3.1 Zunanje vzvratno ogledalo razreda II mora biti nameščeno tako, da ima voznik, ko sedi na svojem sedežu v običajnem vozniškem položaju, jasen pogled na del ceste, opredeljen v točki 5. 3.2 Zunanje vzvratno ogledalo mora biti vidno skozi tisti del vetrobranskega stekla, ki ga briše brisalec, ali skozi stranska okna, če je traktor opremljen z njimi. 3.3 Zunanja vzvratna ogledala ne smejo štrleti prek robov karoserije traktorja ali kombinacije traktorja in priklopnika več, kot je potrebno za doseganje vidnega polja iz točke 5. 3.4 Če je spodnji rob zunanjega vzvratnega ogledala manj kot 2 m nad tlemi, ko je traktor obremenjen, to vzvratno ogledalo ne sme segati več kot 0,20 m prek skupne širine traktorja ali kombinacije traktorja in priklopnika, merjeno brez vzvratnih ogledal. 3.5 V skladu z zahtevami iz točk 3.3 in 3.4 lahko vzvratna ogledala segajo prek največje dovoljene širine traktorja. 4. Nastavljanje 4.1 Vozniku mora biti omogočeno, da lahko z vozniškega položaja nastavlja vsako notranje vzvratno ogledalo. 4.2 Vozniku mora biti omogočeno nastavljanje zunanjega vzvratnega ogledala brez zapuščanja vozniškega prostora. Blokiranje ogledala v ustreznem položaju pa se lahko opravi od zunaj. 4.3 Zahteve iz točke 4.2 ne veljajo za zunanja vzvratna ogledala, ki se po odmaknitvi samodejno vrnejo v prvotni položaj ali jih je v ta položaj mogoče vrniti brez uporabe orodij. 5. Vidno polje za vzvratno ogledalo razreda II 5.1 Vidno polje levega ali desnega zunanjega vzvratnega ogledala mora biti takšno, da lahko voznik zadaj vidi vsaj tisti del ceste do horizonta desno oziroma levo od ravnine, vzporedne z navpično vzdolžno srednjo ravnino, ki poteka skozi skrajno desno oziroma levo točko celotne širine traktorja ali kombinacije traktorja in priklopnika. 5.2 Proizvajalci lahko izberejo uporabo zahtev iz točke 5.1 ali zahtev iz standarda ISO 5721-2: 2014.

PRILOGA X Zahteve za sisteme informiranja voznika 1. Zahteve 1.1 „Navidezni terminali“ pomeni vgrajene elektronske sisteme informiranja, ki so opremljeni z zasloni, na katerih se vozniku prikazujejo informacije o delovanju vozila in sistemov, in ki vozniku omogočajo nadzorovanje in upravljanje različnih funkcij prek zaslona na dotik ali tipkovnice. 1.2 Naprave za upravljanje, povezane z navideznimi terminali, morajo biti skladne s standardom ISO 15077:2008 (Priloga B). 1.3 Sistemi informiranja voznika morajo biti zasnovani tako, da pri prikazovanju potrebnih informacij čim manj motijo voznika.

PRILOGA XI Zahteve za svetila, svetlobno-signalne naprave in svetlobne vire 1. Luči in svetlobno-signalne naprave, ki so vgrajene v vozila kategorij T in C, morajo izpolnjevati vse ustrezne zahteve iz pravilnikov UN/ECE, ki se uporabljajo za navedena vozila, kot je navedeno v Prilogi I. 2. Žarnice z žarilno nitko, žarnice, ki delujejo na principu električnega praznjenja v plinu, in moduli LED za luči in svetlobno-signalne naprave, ki so vgrajene v vozila kategorije R, morajo izpolnjevati vse ustrezne zahteve iz Pravilnika UN/ECE št. 37, 99 ali 128, kot je navedeno v Prilogi I. 3. Luči in svetlobno-signalne naprave, ki so vgrajene v vozila kategorij R in S, morajo izpolnjevati vse ustrezne zahteve za vozila kategorije O iz pravilnikov UN/ECE, kot je navedeno v Prilogi I.

PRILOGA XII Zahteve za vgradnjo svetil 1. Opredelitev pojmov V tej prilogi: 1.1 „prečna ravnina“ pomeni navpično ravnino, pravokotno na vzdolžno srednjo ravnino vozila; 1.2 „samostojne svetilke“ pomenijo svetilke z ločenimi lečami, ločenimi svetlobnimi viri in ločenimi ohišji; 1.3 „združene svetilke“ pomenijo svetilke z ločenimi lečami in ločenimi svetlobnimi viri, vendar s skupnim ohišjem; 1.4 „kombinirane svetilke“ pomenijo svetilke z ločenimi lečami, vendar s skupnim svetlobnim virom in skupnim ohišjem; 1.5 „integrirane svetilke“ pomenijo svetilke z ločenimi svetlobnimi viri (ali z enim svetlobnim virom, ki deluje na različne načine), v celoti ali delno skupnimi lečami in skupnim ohišjem; 1.6 „svetilke s spremenljivim položajem“ pomenijo svetilke na vozilu, ki se lahko premikajo glede na vozilo, ne da bi se ločile od njega; 1.7 „žaromet za dolgi svetlobni pramen“ pomeni svetilko, ki se uporablja za osvetljevanje ceste daleč pred vozilom; 1.8 „žaromet za kratki svetlobni pramen“ pomeni svetilko, ki se uporablja za osvetljevanje ceste pred vozilom, ne da bi povzročila pretirano oslepitev ali neugodje nasproti vozečim voznikom in drugim udeležencem v prometu; 1.9 „svetilka, ki se lahko skrije,“ pomeni žaromet, ki ga je mogoče deloma ali popolnoma skriti, kadar ni v uporabi. To je mogoče doseči s premičnim pokrovom, premestitvijo žarometa ali na kateri koli drug ustrezen način. Izraz „pogrezljiv“ se uporablja zlasti za svetilko, ki jo je mogoče s premikom umakniti v notranjost karoserije; 1.10 „žaromet za meglo“ pomeni svetilko, ki se uporablja za izboljšanje osvetlitve cestišča pri megli, sneženju, močnem dežju ali oblakih prahu; 1.11 „žaromet za vzvratno vožnjo“ pomeni svetilko, ki se uporablja za osvetlitev cestišča za vozilom in za opozarjanje drugih udeležencev v prometu, da vozilo vozi vzvratno ali namerava voziti vzvratno; 1.12 „smerna svetilka“ pomeni svetilko, ki jo voznik uporabi za nakazovanje drugim udeležencem v prometu, da namerava spremeniti smer vožnje v desno ali levo; 1.13 „varnostne utripalke“ pomenijo napravo, ki omogoča hkratno delovanje vseh smernih svetilk vozila, s čimer se opozori, da vozilo začasno predstavlja posebno nevarnost za druge udeležence v prometu; 1.14 „zavorna svetilka“ pomeni svetilko, ki se uporablja za nakazovanje drugim udeležencem v prometu za vozilom, da se hitrost premikanja vozila v vzdolžni smeri namerno zmanjšuje; 1.15 „svetilka zadnje registrske tablice“ pomeni napravo, ki se uporablja za osvetljevanje prostora, namenjenega za zadnjo registrsko tablico; sestavljena je lahko iz več optičnih sestavnih delov; 1.16 „sprednja pozicijska svetilka“ pomeni svetilko, ki se uporablja za označevanje prisotnosti in širine vozila, opazovanega od spredaj; 1.17 „zadnja pozicijska svetilka“ pomeni svetilko, ki se uporablja za označevanje prisotnosti in širine vozila, opazovanega od zadaj; 1.18 „zadnja svetilka za meglo“ pomeni svetilko, ki se uporablja za boljšo vidnost vozila od zadaj v gosti megli; 1.19 „parkirna svetilka“ pomeni svetilko, ki se uporablja za opozarjanje na stoječe vozilo v strnjenem naselju. V takšnih razmerah zamenjuje sprednjo in zadnjo pozicijsko svetilko; 1.20 „gabaritna svetilka“ pomeni svetilko, ki je vgrajena na skrajnem zunanjem robu čim bližje vrhu vozila in namenjena jasni označitvi skupne širine vozila. Ta svetilka pri nekaterih vozilih dopolnjuje sprednje in zadnje pozicijske svetilke, tako da posebej opozarja na velikost vozila; 1.21 „delovni žaromet“ pomeni napravo za osvetljevanje delovnega območja ali procesa; 1.22 „odsevnik“ pomeni napravo, ki označuje prisotnost vozila z odbojem svetlobe iz svetlobnega vira, ki ni povezan z vozilom, pri čemer je opazovalec blizu tega vira. V tej prilogi se naslednji deli ne štejejo za odsevnike: — odsevne registrske tablice, — druge tablice in odsevni signali, ki jih je treba uporabljati za izpolnjevanje zahtev za uporabo v pogodbenici v zvezi z nekaterimi kategorijami vozil ali nekaterimi načini delovanja. 1.23 „bočna svetilka“ pomeni svetilko, ki se uporablja za označevanje prisotnosti vozila, opazovanega s strani; 1.24 „svetilka za dnevno vožnjo“ pomeni svetilko, usmerjeno naprej, ki se uporablja za boljšo vidnost vozila med vožnjo podnevi; 1.25 „svetilka za zavijanje“ pomeni svetilko za dodatno osvetlitev dela cestišča v bližini sprednjega vogala vozila na tisti strani, v katero namerava zaviti vozilo; 1.26 „zunanja svetilka“ pomeni svetilko za dodatno osvetlitev, ki vozniku in potniku olajšuje vstop v vozilo in izstop iz njega ali ki se uporablja pri nakladanju; 1.27 „svetilka za manevriranje“ pomeni svetilko za dodatno osvetlitev površine ob vozilu med počasnimi manevri; 1.28 „prilagodljiv sistem sprednjih žarometov“ pomeni svetlobno napravo, homologirano v skladu s Pravilnikom UN/ECE št. 123, kot je navedeno v Prilogi I, z žarometi z različnimi lastnostmi za samodejno prilagajanje različnim pogojem uporabe žarometa s kratkim svetlobnim pramenom in, če je ustrezno, žarometa z dolgim svetlobnim pramenom; 1.29 „svetleča površina“ pomeni pravokotno projekcijo celotne površine reflektorja pri žarometu za dolgi svetlobni pramen z reflektorjem, žarometu za kratki svetlobni pramen z reflektorjem, žarometu za meglo z reflektorjem ali, pri žarometih z elipsoidnim reflektorjem, projekcijske leče na prečno ravnino. Če se površina sevanja svetilke razteza samo čez del površine reflektorja, se upošteva samo projekcija tega dela. Pri žarometu s kratkim svetlobnim pramenom je svetleča površina omejena z navidezno sledjo meje zastiranja na leči. Če sta reflektor in leča medsebojno nastavljiva, je treba uporabiti srednjo nastavitev; 1.30 „svetleča površina“ pomeni pravokotno projekcijo svetilke v ravnini, ki poteka pravokotno na njeno referenčno os in se dotika zunanje površine sevanja, pri čemer to projekcijo omejujejo robovi zaslonov v tej ravnini, od katerih vsak zmanjša svetilnost na 98 % celotne svetilnosti v smeri referenčne osi pri zadnji pozicijski svetilki in parkirni svetilki ter pri žarometu za dolgi svetlobni pramen, žarometu za kratki svetlobni pramen in žarometu za meglo, ki so brez reflektorja; Pri svetlobno-signalnih napravah, katerih svetleča površina zajema celotno ali delno svetlečo površino druge funkcije ali zajema neosvetljeno površino, se šteje, da je svetleča površina kar površina sevanja; 1.31 „svetleča površina“ odsevnika, označevalne table ali označevalne nalepke pomeni, kot določi vlagatelj med homologacijskim postopkom za odsevnike, pravokotno projekcijo odsevnika v ravnini, ki poteka pravokotno na njegovo referenčno os ter je omejena z ravninami, ki potekajo ob navedenih najbolj oddaljenih delih optičnega sistema odsevnika in so vzporedne s to osjo. Za določitev spodnjih, zgornjih in stranskih robov naprave se upoštevajo samo navpične in vodoravne ravnine; 1.32 „zunanja površina sevanja“ pomeni del zunanje površine prozorne leče, ki obdaja svetlobno ali svetlobno-signalno napravo in ji omogoča, da sveti; 1.33 „vidna svetleča površina“ za določeno smer opazovanja pomeni pravokotno projekcijo meje svetleče površine, projicirane na zunanjo površino leče, ali površine sevanja v ravnini, ki je pravokotna na smer opazovanja in se dotika skrajne zunanje točke leče; 1.34 „referenčna os“ pomeni značilno os svetlobnega signala, ki jo proizvajalec svetilke določi za referenčno smer (H = 0°, V = 0°) za fotometrične meritve in pri vgradnji svetilke v vozilo; 1.35 „referenčno središče“ pomeni presečišče referenčne osi z zunanjo površino sevanja, ki ga določi proizvajalec svetilke; 1.36 „koti geometrijske vidnosti“ pomenijo kote, ki določajo območje najmanjšega prostorskega kota, v katerem je mogoče videti vidno svetlečo površino svetilke. To območje prostorskega kota je določeno s krogelnimi izseki, katerih središče sovpada z referenčnim središčem svetilke, ekvator pa je vzporeden s tlemi. Ti izseki so določeni glede na referenčno os. Vodoravni koti β ustrezajo zemljepisni dolžini, navpični koti α pa zemljepisni širini; 1.37 „skrajni zunanji rob“ na vsaki strani vozila pomeni ravnino, ki je vzporedna z vzdolžno srednjo ravnino vozila in sovpada z njegovim stranskim zunanjim robom, pri čemer se ne upoštevajo štrleči deli: 1. pnevmatik blizu točke stika s tlemi, priključkov za merilnike tlaka v pnevmatikah in naprav/cevi za polnjenje/praznjenje pnevmatik; 2. kakršnih koli naprav za preprečevanje drsenja koles, ki so nameščene na kolesa; 3. vzvratnih ogledal; 4. bočnih smernih svetilk, gabaritnih svetilk, sprednjih in zadnjih pozicijskih svetilk, parkirnih svetilk in bočnih odsevnikov; 5. carinskih oznak, pritrjenih na vozilo, ter naprav za pritrditev in zaščito teh oznak. 1.38 „skupna širina“ pomeni razdaljo med navpičnima ravninama iz opredelitve skrajnega zunanjega roba; 1.39 „posamična svetilka“ pomeni: 1.39.1 napravo ali del naprave z eno svetlobno ali svetlobno-signalno funkcijo, enim ali več svetlobnimi viri in eno vidno svetlečo površino v smeri referenčne osi, ki je lahko neprekinjena površina ali sestavljena iz dveh ali več samostojnih delov, ali 1.39.2 kateri koli sklop dveh samostojnih svetilk, enakih ali različnih, z enako funkcijo, ki sta homologirani kot svetilki tipa „D“ in vgrajeni tako, da: 1.39.2.1 projekcije njunih vidnih svetlečih površin v smeri referenčne osi zavzemajo najmanj 60 % najmanjšega štirikotnika, ki očrtuje projekcije navedenih vidnih svetlečih površin v smeri referenčne osi, ali 1.39.2.2 razdalja med dvema sosednjima/tangencialnima samostojnima deloma ne presega 15 mm, merjeno pravokotno na referenčno os, ali 1.39.3 kateri koli sklop dveh samostojnih odsevnikov, enakih ali različnih, ki sta bila homologirana ločeno in sta vgrajena tako, da: 1.39.3.1 projekcije njunih vidnih svetlečih površin v smeri referenčne osi zavzemajo najmanj 60 % najmanjšega štirikotnika, ki očrtuje projekcije navedenih vidnih svetlečih površin v smeri referenčne osi, ali 1.39.3.2 da razdalja med dvema sosednjima/tangencialnima samostojnima deloma ne presega 15 mm, merjeno pravokotno na referenčno os; 1.40 „dve svetilki“ pomenita eno površino sevanja v obliki traku ali pasu, če je takšen trak ali pas nameščen simetrično glede na vzdolžno srednjo ravnino vozila, se razteza na vsako stran najmanj do razdalje 0,4 m od skrajnega zunanjega roba vozila in je dolg najmanj 0,8 m; osvetlitev takšne površine se zagotovi z najmanj dvema svetlobnima viroma, ki sta vgrajena čim bližje njenim robovom; površino sevanja lahko sestavlja več soležnih elementov, če projekcije več posameznih površin sevanja na prečno ravnino zavzemajo najmanj 60 % površine najmanjšega pravokotnika, ki očrtuje projekcije navedenih posameznih površin sevanja; 1.41 „razdalja med dvema svetilkama“, ki sta obrnjeni v isto smer, pomeni razdaljo med pravokotnima projekcijama v ravnini, ki je pravokotna na zadevno smer orisov obeh svetlečih površin; 1.42 „neobvezno“ pomeni, da je vgradnja svetlobno-signalne naprave prepuščena presoji proizvajalca; 1.43 „opozorilna naprava za delovanje“ pomeni vidni ali zvočni signal ali drug enakovreden signal, ki prikazuje, da je naprava vklopljena in da deluje pravilno; 1.44 „barva svetlobe, ki jo oddaja naprava,“ pomeni barvo svetlobe, ki se oddaja v skladu s Pravilnikom UN/ECE št. 48, kot je navedeno v Prilogi I; 1.45 „vidnostna oznaka“ pomeni napravo za povečanje vidnosti vozila, opazovanega s strani ali od zadaj ali pri priklopnikih dodatno od spredaj, z odsevom svetlobe iz svetlobnega vira, ki ni povezan z vozilom, pri čemer je opazovalec blizu tega vira; 1.46 „opozorilna naprava za sklenjen tokokrog“ pomeni opozorilno napravo, ki prikazuje, da je naprava vklopljena, ne prikazuje pa, ali deluje pravilno ali ne; 1.47. „zadnja tabla za označevanje počasnih vozil“ pomeni trikotno tablo s prisekanimi robovi in značilnim vzorcem, prekrito z odsevnim in fluorescenčnim materialom ali napravami (razred 1) ali samo z odsevnim materialom ali napravami (razred 2) (glej npr. Pravilnik UN/ECE št. 69, kot je navedeno v Prilogi I); 1.48 „par“ pomeni sklop svetilk z enako funkcijo na levi in desni strani vozila; 1.49 „ravnina H“ pomeni vodoravno ravnino, v kateri je referenčno središče svetilke; 1.50 „svetlobna funkcija“ pomeni svetlobo, ki jo oddaja naprava za osvetlitev cestišča in predmetov v smeri premikanja vozila; 1.51 „svetlobno-signalna funkcija“ pomeni svetlobo, ki jo oddaja ali odbija naprava, da se drugim udeležencem v prometu zagotovijo vidne informacije o prisotnosti, identifikaciji in/ali spremembi premikanja vozila; 1.52 „svetlobni vir“ pomeni enega ali več elementov za vidno sevanje, ki se jih lahko sestavi z enim ali več prosojnimi ovoji in s podnožjem za mehansko ali električno priključitev. Svetlobni vir je lahko sestavljen tudi iz skrajne odprtine svetlobnega vodnika, ki je del porazdeljenega svetlobnega ali svetlobno-signalnega sistema, ki nima vgrajene zunanje leče; 1.53 „površina sevanja“ svetlobne naprave, svetlobno-signalne naprave ali odsevnika pomeni površino, ki jo proizvajalec naprave navede na risbi v zahtevi za homologacijo. 2. Preskusni postopek za EU-homologacijo Vlogi za EU-homologacijo se v treh izvodih priložijo dokumenti iz točk 2.1 do 2.4 in naslednji podatki: 2.1 opis tipa vozila glede na mere in zunanjo obliko vozila ter število in položaj svetlobnih in svetlobno-signalnih naprav. Navede se pravilno označen tip vozila; 2.2 seznam naprav, ki jih proizvajalec določi za svetlobno in svetlobno-signalno opremo. Seznam lahko vključuje več tipov naprav za vsako funkcijo, poleg tega pa lahko seznam za vsako funkcijo vključuje dodatno oznako „ali enakovredne naprave“; 2.3 grafični prikaz svetlobne in signalne napeljave v celoti, ki prikazuje položaj različnih naprav v vozilu; 2.4 risbo ali risbe posamezne svetilke, na katerih je prikazana svetleča površina svetilke, svetlobne naprave ali signalne svetilke razen odsevnika ali odbojnika. Površina sevanja svetlobne naprave, svetlobno-signalne naprave ali odsevnika mora biti navedena v skladu z enim od naslednjih pogojev: 2.4.1 če je zunanja leča teksturirana, mora navedena površina sevanja biti celotna ali delna zunanja površina zunanje leče; 2.4.2 če zunanja leča ni teksturirana, se lahko zanemari, površina sevanja pa mora biti takšna, kot je navedena na risbi. 2.5 Tehnični službi, ki izvaja homologacijske preskuse, se predloži neobremenjeno vozilo z vgrajeno celotno svetlobno in svetlobno-signalno opremo, ki je vzorčni tip vozila v homologacijskem postopku. 3. Homologacija Predloge dokumentov iz točk 2.1 do 2.4, ki se morajo predložiti med postopkom EU-homologacije, so določene v členu 68(a) Uredbe (EU) št. 167/2013. 4. Homologacijska številka in oznake Vsakemu vozilu, homologiranemu v skladu z zahtevami iz te priloge, se dodelita homologacijska številka in oznaka v skladu z vzorcem iz člena 68(h) Uredbe (EU) št. 167/2013. 5. Splošne zahteve 5.1 Svetlobne in svetlobno-signalne naprave morajo biti vgrajene tako, da v običajnih pogojih uporabe in ne glede na tresljaje, ki so jim lahko izpostavljene, ohranijo značilnosti iz točk 5.2–5.21 in 6 ter dodatkov 1, 2 in 3 in da vozilo izpolnjuje zahteve iz točk 5.2, 5.4, 5.5, 5.7, 5.9, 5.10.1, 5.11.1, 5.11.2, 5.11.3.2, 5.17.1.1, 5.18.3 in 6. Zlasti ne sme biti mogoče nenamerno spreminjati nastavitve svetilk. 5.2 Vozila morajo biti opremljena s trajno priključeno vtičnico iz standarda ISO 1724: 2003 (Električne vezave za vozila s 6- do 12-voltnimi električnimi napravami, ki se uporabljajo posebej na osebnih motornih vozilih in lahkih priklopnih vozilih ali bivalnikih) ali iz standarda ISO 1185: 2003 (Električne vezave med vozili za vleko in vlečenimi vozili s 24-voltnimi električnimi sistemi, ki se uporabljajo za mednarodne komercialne prevoze) ali z obema, če imajo priključek za priključitev vlečenih vozil ali priključnih strojev. Poleg tega so vozila lahko opremljena z dodatnim 7-polnim priključkom iz standarda ISO 3732:2003 (priključki za električno vezavo vlečnega in vlečenega vozila – 7-polni priključek tipa 12 S (dodatno) za vozila z nazivno napajalno napetostjo 12 V). 5.3 Žarometi za dolgi svetlobni pramen, žarometi za kratki svetlobni pramen in žarometi za meglo morajo biti vgrajeni tako, da je pravilna nastavitev njihove usmeritve preprosta. 5.4 Pri vseh svetlobno-signalnih napravah mora biti referenčna os svetilke, vgrajene v vozilo, vzporedna z ravnino stika med vozilom in cestiščem; poleg tega mora pri bočnih odsevnikih in bočnih svetilkah biti pravokotna na vzdolžno srednjo ravnino vozila, pri vseh drugih signalnih napravah pa mora biti vzporedna s to ravnino. V vsaki smeri je dovoljeno odstopanje ± 3°. Poleg tega je treba upoštevati vsa posebna navodila glede vgradnje, ki jih je določil proizvajalec. 5.5 Kadar ni posebnih navodil, se višina in usmeritev svetilk preverita pri neobremenjenem vozilu, ki stoji na ravni vodoravni površini. 5.6 Kadar ni posebnih navodil, za svetilke, ki sestavljajo par, velja: 5.6.1 vgradijo se simetrično glede na vzdolžno srednjo ravnino; 5.6.2 so simetrične ena na drugo glede na vzdolžno srednjo ravnino; 5.6.3 izpolnjujejo enake kolorimetrične zahteve in 5.6.4 imajo skoraj enake fotometrične značilnosti. 5.7 Pri vozilih, ki imajo asimetrično zunanjo obliko, morajo biti v čim večji meri izpolnjene zahteve iz točk 5.6.1 in 5.6.2. Šteje se, da so navedene zahteve izpolnjene, če je oddaljenost obeh svetilk od vzdolžne srednje ravnine in od ravnine stika na tleh enaka. 5.8 Združene, kombinirane ali integrirane svetilke 5.8.1 Svetilke so lahko združene, kombinirane ali integrirane, če so izpolnjene vse zahteve v zvezi z barvo, položajem, usmeritvijo, geometrijsko vidnostjo in električnimi vezavami ter morebitne druge zahteve. 5.8.1.1 Fotometrične in kolorimetrične zahteve za svetilko morajo biti izpolnjene, ko so vse druge funkcije, s katerimi je ta svetilka združena, kombinirana ali integrirana, izklopljene. Če pa je sprednja ali zadnja pozicijska svetilka integrirana z eno ali več drugimi funkcijami, ki se lahko skupaj vklopijo, morajo biti zahteve glede barve vsake od teh drugih funkcij izpolnjene, ko so integrirane funkcije in sprednje ali zadnje pozicijske svetilke vklopljene. 5.8.1.2 Zavornih svetilk in smernih svetilk ni dovoljeno integrirati. 5.8.1.3 Če so zavorne svetilke in smerne svetilke združene, morajo biti izpolnjeni naslednji pogoji: 5.8.1.3.1 nobena vodoravna ali navpična ravna črta, ki poteka skozi projekcije vidnih svetlečih površin teh funkcij v ravnini, ki je pravokotna na referenčno os, ne sme sekati več kot dveh mejnih črt, ki ločujeta sosednje površine različnih barv; 5.8.1.3.2 njihove vidne svetleče površine v smeri referenčne osi, ki temeljijo na površinah, ki jih omejuje oris njihovih površin sevanja, se ne prekrivajo. 5.8.2 Če je vidna svetleča površina posamezne svetilke sestavljena iz dveh ali več samostojnih delov, mora izpolnjevati naslednje zahteve: 5.8.2.1 skupna površina projekcije samostojnih delov na ravnini, ki se dotika zunanje površine zunanje leče in je pravokotna na referenčno os, mora zavzemati najmanj 60 % najmanjšega štirikotnika, ki je očrtan navedeni projekciji, ali pa razdalja med dvema sosednjima/tangencialnima samostojnima deloma ne sme presegati 15 mm, merjeno pravokotno na referenčno os. Ta zahteva ne velja za odsevnik; 5.8.2.2 pri soodvisnih svetilkah razdalja med sosednjimi vidnimi svetlečimi površinami v smeri referenčne osi ne presega 75 mm, merjeno pravokotno na referenčno os. 5.9 Največja oddaljenost od tal se meri od najvišje točke vidne svetleče površine, najmanjša oddaljenost pa od najnižje točke vidne svetleče površine v smeri referenčne osi. Če največja in najmanjša oddaljenost od tal očitno izpolnjuje zahteve iz uredbe, točnih robov katere koli površine ni treba določiti. Svetilke morajo biti vgrajene tako, da je vozilo skladno z veljavno zakonodajo glede največje višine. 5.9.1 Zaradi zmanjšanja kotov geometrijske vidnosti se položaj svetilke glede na oddaljenost od tal meri od ravnine H. 5.9.2 Pri žarometih za kratki svetlobni pramen se najmanjša oddaljenost od tal meri od najnižje točke učinkovite odprtine optičnega sistema (npr. reflektorja, leče, projekcijske leče) ne glede na njegovo uporabo. 5.9.3 Položaj glede na širino se določi od roba vidne svetleče površine v smeri referenčne osi, ki je najbolj oddaljen od vzdolžne srednje ravnine vozila, kadar velja za skupno širino, in od notranjih robov vidne svetleče površine v smeri referenčne osi, kadar velja za razdaljo med svetilkama. Če položaj glede na širino očitno izpolnjuje zahteve iz te uredbe, točnih robov katere koli površine ni treba določiti. 5.10 Če ni posebnih navodil, se fotometrične značilnosti (npr. svetilnost, barva, vidna svetleča površina itd.) svetilke ne smejo namenoma spreminjati med delovanjem svetilke. 5.10.1 Smerne svetilke in varnostne utripalke vozila morajo biti utripajoče svetilke. 5.10.2 Fotometrične značilnosti svetilk se lahko spreminjajo glede na svetlobo okolja, zaradi vklopa drugih svetilk ali kadar se svetilke uporabljajo za opravljanje druge svetlobne funkcije, pod pogojem, da je kakršna koli sprememba fotometričnih značilnosti v skladu s tehničnimi določbami za zadevno svetilko. 5.11 Nobena svetilka ne sme oddajati rdeče svetlobe v smeri naprej, ki bi lahko zmedla druge udeležence v prometu, in nobena svetilka ne sme oddajati bele svetlobe v smeri nazaj, ki bi lahko zmedla druge udeležence v prometu. Ne upoštevajo se svetlobne naprave, ki so vgrajene za notranjo osvetlitev vozila. V primeru dvoma se ta zahteva preveri na naslednji način: 5.11.1 v zvezi z vidnostjo rdeče svetlobe na vozilu od spredaj, razen skrajne zadnje rdeče bočne svetilke, vidna svetleča površina rdeče svetilke ne sme biti neposredno vidna opazovalcu, ki se giblje v območju 1 iz Dodatka 1; 5.11.2 v zvezi z vidnostjo bele svetlobe od zadaj, razen žarometov za vzvratno vožnjo in belih bočnih vidnostnih oznak, vgrajenih na vozilo, vidna svetleča površina bele svetilke ne sme biti neposredno vidna opazovalcu, ki se giblje v območju 2 v prečni ravnini 25 m za vozilom (glej Dodatek 1); 5.11.3 območji opazovanja 1 in 2 sta v svojih ravninah omejeni: 5.11.3.1 po višini z vodoravnima ravninama, ki sta 1 m oziroma 2,2 m nad tlemi; 5.11.3.2 po širini z navpičnima ravninama, ki spredaj ali zadaj oklepata kot 15° navzven od vzdolžne srednje ravnine vozila in potekata skozi točko ali točke stika navpičnih ravnin, vzporednih z vzdolžno srednjo ravnino vozila, ki omejujeta skupno širino vozila; če je točk stika več, skrajna sprednja velja za sprednjo ravnino in skrajna zadnja za zadnjo ravnino. 5.12 Električna vezava mora biti takšna, da se lahko sprednje in zadnje pozicijske svetilke, gabaritne svetilke, če so vgrajene, bočne svetilke, če so vgrajene, ter svetilka zadnje registrske tablice vklopijo in izklopijo samo hkrati. Ta pogoj ne velja: 5.12.1 če se sprednje in zadnje pozicijske svetilke ter bočne svetilke, ki so kombinirane ali integrirane z navedenimi svetilkami, uporabljajo kot parkirne svetilke; 5.12.2 za sprednje pozicijske svetilke, če je njihova funkcija nadomeščena v skladu s točko 5.13.1. 5.13 Električna vezava mora biti takšna, da se žarometi za dolgi in kratki svetlobni pramen ter žarometi za meglo ne morejo vklopiti, če niso vklopljene tudi svetilke iz točke 5.12. Ta zahteva ne velja za žaromete za dolgi ali kratki svetlobni pramen, če se uporabljajo za svetlobna opozorila, ki vključujejo prekinjeno vklapljanje v kratkih presledkih pri žarometih za dolgi svetlobni pramen ali prekinjeno vklapljanje v kratkih presledkih pri žarometih za kratki svetlobni pramen ali izmenično vklapljanje žarometov za kratki in dolgi svetlobni pramen v kratkih presledkih. 5.13.1 Žarometi za kratki svetlobni pramen in/ali žarometi za dolgi svetlobni pramen in/ali žarometi za meglo lahko nadomestijo funkcijo sprednjih pozicijskih svetilk pod pogojem, da: 5.13.1.1 je njihova električna vezava takšna, da se v primeru okvare katere koli od teh svetlobnih naprav sprednje pozicijske svetilke samodejno znova aktivirajo, in 5.13.1.2 nadomestna svetilka/funkcija izpolnjuje zahteve za ustrezno pozicijsko svetilko iz točk 6.8.1 do 6.8.6 in 5.13.1.3 so v poročila o preskušanju nadomestne svetilke vključeni ustrezni dokazi o izpolnjevanju zahtev iz točke 5.13.1.2. 5.14 Funkcijo opozorilnih naprav za sklenjen tokokrog lahko opravljajo opozorilne naprave za delovanje. 5.15 Barva svetlobe, ki jo oddajajo svetilke (1), je: 5.15.1 žaromet za dolgi svetlobni pramen: bela; 5.15.2 žaromet za kratki svetlobni pramen: bela; 5.15.3 žaromet za meglo: bela ali selektivno rumena; 5.15.4 žaromet za vzvratno vožnjo: bela; 5.15.5 smerna svetilka: oranžna; 5.15.6 varnostne utripalke: oranžna; 5.15.7 zavorna svetilka: rdeča; 5.15.8 svetilka zadnje registrske tablice: bela; 5.15.9 sprednja pozicijska svetilka: bela; 5.15.10 zadnja pozicijska svetilka: rdeča; 5.15.11 zadnja svetilka za meglo: rdeča; 5.15.12 parkirna svetilka: bela spredaj, rdeča zadaj, oranžna, če je integrirana v bočne smerne svetilke ali bočne svetilke; 5.15.13 bočna svetilka: oranžna; skrajna zadnja bočna svetilka je lahko rdeča, če je združena, kombinirana ali integrirana z zadnjo pozicijsko svetilko, zadnjo gabaritno svetilko, zadnjo svetilko za meglo, zavorno svetilko ali če je združena ali ima del površine sevanja skupne z zadnjim odsevnikom; 5.15.14 gabaritna svetilka: bela spredaj, rdeča zadaj; 5.15.15 svetilka za dnevno vožnjo: bela; 5.15.16 zadnji odsevnik, netrikotni: rdeča; 5.15.17 zadnji odsevnik, trikotni: rdeča; 5.15.18 sprednji odsevnik, netrikotni: bela ali brez barve; 5.15.19 bočni odsevnik, netrikotni: oranžna; skrajni zadnji bočni odsevnik je lahko rdeč, če je združen ali ima del površine sevanja skupne z zadnjo pozicijsko svetilko, zadnjo gabaritno svetilko, zadnjo svetilko za meglo, zavorno svetilko, rdečo skrajno zadnjo bočno svetilko ali zadnjim odsevnikom, netrikotnim; 5.15.20 svetilka za zavijanje: bela; 5.15.21 vidnostna oznaka: bela ali rumena ob strani; rdeča ali rumena zadaj; 5.15.22 zunanja svetilka: bela; 5.15.23 svetilka za manevriranje: bela. 5.16 Svetilke, ki se lahko skrijejo 5.16.1 Skrivanje svetilk je prepovedano, razen žarometov za dolgi svetlobni pramen, žarometov za kratki svetlobni pramen in žarometov za meglo. 5.16.2 Če pride do okvare iz točke 5.16.2.1, ki se pojavi sama ali skupaj z eno od okvar iz točke 5.16.2.2, mora svetlobna naprava, ki je v položaju za uporabo, ostati v tem položaju. 5.16.2.1 Izpad električne energije za premikanje svetilk. 5.16.2.2 Prekinitev, impedanca ali kratki stik z ozemljitvijo v električnem tokokrogu, napaka v hidravličnem ali pnevmatskem vodu, bovdenskih žicah, elektromagnetih ali drugih sestavnih delih, ki upravljajo ali prenašajo energijo za vklop naprave za skrivanje. 5.16.3 Pri kakršni koli okvari, ki vpliva na delovanje naprav za skrivanje, svetilke ostanejo v položaju za uporabo, če so že v uporabi, ali jih je mogoče brez orodja premakniti v položaj za uporabo. 5.16.4 Električno nastavljive svetlobne naprave mora biti mogoče premakniti v položaj za uporabo in jih vklopiti z eno samo napravo za upravljanje, pri čemer ne sme biti izključena možnost njihove premaknitve v položaj za uporabo brez vklopa. Pri združenih žarometih za dolgi svetlobni pramen in žarometih za kratki svetlobni pramen pa se zgoraj navedena naprava za upravljanje zahteva samo za vklop žarometov za kratki svetlobni pramen. 5.16.5 Z voznikovega sedeža ne sme biti mogoče namerno ustaviti premikanja vklopljenih žarometov, preden dosežejo položaj za uporabo. Če med premikanjem žarometov obstaja nevarnost zaslepitve drugih udeležencev v prometu, se smejo vklopiti šele, ko dosežejo končni položaj. 5.16.6 Električno nastavljiva svetlobna naprava mora pri temperaturah od – 30 °C do + 50 °C doseči položaj za uporabo v treh sekundah od sproženja naprave za upravljanje. 5.17 Svetilke s spremenljivim položajem 5.17.1 Položaj vseh svetilk razen žarometov za dolgi svetlobni pramen, žarometov za kratki svetlobni pramen in najmanj enega para zadnjih odsevnikov se lahko spreminja, pod pogojem, da: 5.17.1.1 te svetilke ostanejo pritrjene na vozilo, ko se njihov položaj spremeni; 5.17.1.2 se te svetilke lahko zaskočijo v položaju, ki ga zahtevajo prometne razmere. Zaskočenje mora biti samodejno. 5.18 Splošne določbe v zvezi z geometrijsko vidnostjo 5.18.1 Znotraj kotov geometrijske vidnosti ne sme biti nobenih ovir za prodiranje svetlobe s katerega koli dela vidne svetleče površine svetilke, gledano iz neskončnosti. Ovire pa se ne upoštevajo, če so obstajale že med postopkom homologacije svetilke. 5.18.2 Če se meritve opravijo bliže svetilki, mora biti smer opazovanja vzporedna, da se doseže enaka točnost. 5.18.3 Če se po vgradnji svetilke kateri koli del vidne svetleče površine svetilke zakrije s katerim koli dodatnim delom vozila, se predloži dokaz, da tisti del svetilke, ki ga ne zakrivajo ovire, še vedno izpolnjuje zahteve za fotometrične vrednosti, predpisane za homologacijo naprave. 5.19 Število svetilk 5.19.1 Število svetilk, vgrajenih v vozilo, mora biti enako številu, ki je navedeno v posebnih zahtevah iz te uredbe. 5.20 Splošne določbe v zvezi s svetlečo površino žarometov za vzvratno vožnjo, varnostnih utripalk, zadnjih pozicijskih svetilk, zadnjih svetilk za meglo, parkirnih svetilk, svetilk za dnevno vožnjo ter žarometov za dolgi svetlobni pramen, žarometov za kratki svetlobni pramen, žarometov za meglo, žarometov za vzvratno vožnjo in svetilke za zavijanje, pri čemer zadnjih pet nima odsevnika: za določitev spodnjih, zgornjih in stranskih mej svetleče površine se uporabljajo samo zasloni z vodoravnimi ali navpičnimi robovi, da se preveri oddaljenost od skrajnih robov vozila in od tal. Za druge uporabe v zvezi s svetlečo površino, npr. razdaljo med svetilkama ali funkcijama, se uporablja oblika roba te svetleče površine. Zasloni morajo ostati vzporedni, lahko pa se uporabijo druge usmeritve. 5.21 Tudi odsevniki se štejejo za svetilke, zato morajo izpolnjevati zahteve iz te priloge. 6. Posebne zahteve 6.1 Žarometi za dolgi svetlobni pramen (pravilniki UN/ECE št. 98, 112 in 113, kot je navedeno v Prilogi I) 6.1.1 Prisotnost: traktorji so lahko opremljeni z žarometi za dolgi svetlobni pramen. Na vozilih kategorij R in S so prepovedani. 6.1.2 Število: dva ali štirje. 6.1.3 Namestitev: ni posebnih zahtev. 6.1.4 Razporeditev: 6.1.4.1 po širini: zunanji robovi svetleče površine nikakor ne smejo biti bližje skrajnemu zunanjemu robu vozil kot zunanji robovi svetleče površine žarometov za kratki svetlobni pramen; 6.1.4.2 po višini: ni posebnih zahtev; 6.1.4.3 po dolžini: na sprednjem delu vozila. Ta zahteva je izpolnjena, če oddana svetloba niti neposredno niti posredno ne moti voznika prek vzvratnih ogledal in/ali drugih odsevnih površin na vozilu. 6.1.5 Geometrijska vidnost: vidnost svetleče površine, vključno z vidnostjo na območjih, ki niso osvetljena v smeri opazovanja, mora biti zagotovljena na stožčastem prostoru, ki ga določajo črte, ki izhajajo iz oboda svetleče površine in z referenčno osjo žarometa oklepajo kot najmanj 5°. 6.1.6 Usmeritev: naprej. Ne glede na naprave, potrebne za ohranitev pravilne nastavitve, se lahko, kadar sta vgrajena dva para žarometov za dolgi svetlobni pramen, en par, ki ga sestavljata žarometa, ki delujeta samo kot žarometa za dolgi svetlobni pramen, suka okoli približno navpične osi, odvisno od zasuka volana. 6.1.7 Električna vezava: žaromet za dolgi svetlobni pramen se lahko vklopi sočasno ali v parih. Pri preklopu s kratkega svetlobnega pramena na dolgi svetlobni pramen mora biti vklopljen vsaj en par žarometov za dolgi svetlobni pramen. Pri preklopu z dolgega svetlobnega pramena na kratki svetlobni pramen se morajo hkrati izklopiti vsi žarometi za dolgi svetlobni pramen. Žarometi za kratki svetlobni pramen lahko ostanejo vklopljeni hkrati z žarometi za dolgi svetlobni pramen. 6.1.8 Opozorilna naprava za sklenjen tokokrog: obvezna. 6.1.9 Druge zahteve 6.1.9.1 Skupna največja svetilnost žarometov za dolgi svetlobni pramen, ki so lahko vklopljeni hkrati, ne sme presegati 430 000 cd, kar ustreza referenčni vrednosti 100. 6.1.9.2 Ta največja svetilnost se izračuna tako, da se seštejejo posamezne največje referenčne oznake, ki so navedene na žarometih. Referenčna oznaka „10“ se dodeli vsakemu žarometu z oznako „R“ ali „CR“. 6.2 Žarometi za kratki svetlobni pramen (pravilniki UN/ECE št. 98, 112 in 113, kot je navedeno v Prilogi I) 6.2.1 Prisotnost: traktorji morajo biti opremljeni z žarometi za kratki svetlobni pramen. Žarometi za kratki svetlobni pramen so prepovedani na vozilih kategorij R in S. 6.2.2 Število: dva (ali štirje – glej točko 6.2.4.2.4). 6.2.3 Namestitev: ni posebnih zahtev. 6.2.4 Razporeditev: 6.2.4.1 po širini: ni posebnih zahtev; 6.2.4.2 po višini: 6.2.4.2.1 najmanj 500 mm; pri vozilih z največjo širino do 1 300 mm se ta vrednost lahko zmanjša na 350 mm; 6.2.4.2.2 največ 1 500 mm; 6.2.4.2.3 če zaradi oblike, konstrukcije, zasnove ali delovnih pogojev vozila ni mogoče zagotoviti skladnosti z vrednostjo 1 500 mm, se lahko zgornja vrednost poveča na 2 500 mm; 6.2.4.2.4 pri vozilih, opremljenih s sprednjim tritočkovnim priključnim drogovjem, se poleg svetilk, nameščenih v skladu z zahtevami iz točk 6.2.4.2.1 do 6.2.4.2.3, dovolita dva žarometa za kratki svetlobni pramen na višini največ 4 000 mm, če so električne vezave takšne, da obeh parov žarometov za kratki svetlobni pramen ni mogoče vklopiti hkrati; 6.2.4.3 po dolžini: čim bližje sprednjemu delu vozila; oddana svetloba ne sme v nobenem primeru niti neposredno niti posredno motiti voznika prek vzvratnih ogledal in/ali drugih odsevnih površin na vozilu. Geometrijska vidnost : določata jo kota geometrijske vidnosti α in β. α= 15° navzgor in 10° navzdol; β= 45° navzven in 5° navznoter; V tem polju mora biti vidna skoraj vsa svetleča površina svetilke. Prisotnost pregrad ali drugih kosov opreme v bližini žarometa ne sme povzročati učinkov, ki motijo druge udeležence v prometu. 6.2.6 Usmeritev: naprej. 6.2.6.1 Navpična usmeritev: 6.2.6.1.1 če je višina žarometa za kratki svetlobni pramen najmanj 500 mm in največ 1 500 mm, mora biti mogoče žaromet za kratki svetlobni pramen nastaviti navzdol za vrednost med 0,5 in 6 %; 6.2.6.1.2 žarometi za kratki svetlobni pramen morajo biti usmerjeni tako, da je, merjeno 15 m od žarometa, vodoravna črta, ki ločuje osvetljeno območje od neosvetljenega, na višini, enaki polovici razdalje med tlemi in središčem žarometa. 6.2.6.2 Naprava za nastavitev naklona žarometov za kratki svetlobni pramen (neobvezna) 6.2.6.2.1 Naprava za nastavitev naklona žarometov je lahko samodejna ali ročno nastavljiva. 6.2.6.2.2 Naprave z zveznim ali nezveznim ročnim nastavljanjem morajo imeti zaskočni položaj, v katerem se žarometi lahko vrnejo v osnovni naklon z običajnimi vijaki za nastavitev ali na podoben način. Te ročno nastavljive naprave mora biti mogoče upravljati z voznikovega sedeža. Zvezno nastavljive naprave morajo imeti referenčne oznake z navedbo stanj obremenitve, ki zahtevajo nastavitev kratkega svetlobnega pramena. 6.2.6.2.3 Žaromet za kratki svetlobni pramen se ne sme postaviti v položaj, v katerem je naklon pramena manjši, kot je bil pri prvotni nastavitvi. 6.2.7 Električna vezava: naprava za preklop na kratki svetlobni pramen mora hkrati izklopiti vse žaromete za dolgi svetlobni pramen. Žarometi za kratki svetlobni pramen lahko ostanejo vklopljeni hkrati z žarometi za dolgi svetlobni pramen. Če je vgrajen par dodatnih žarometov za kratki svetlobni pramen (kot v točki 6.2.2), morajo biti električne vezave takšne, da obeh parov žarometov za kratki svetlobni pramen ni mogoče vklopiti hkrati. 6.2.8 Opozorilna naprava za sklenjen tokokrog: neobvezna. 6.2.9 Druge zahteve Žarometi za kratki svetlobni pramen s svetlobnimi viri, ki se uporabljajo za glavni kratki svetlobni pramen (kot je določeno v Pravilniku UN/ECE št. 48 in navedeno v Prilogi I) in imajo skupni ciljni svetlobni tok nad 2 000 lumnov, so prepovedani. 6.3 Žarometi za meglo (Pravilnik UN/ECE št. 19, kot je navedeno v Prilogi I) 6.3.1 Prisotnost: neobvezni na traktorjih. Prepovedani na vozilih kategorij R in S. 6.3.2 Število: dva. 6.3.3 Namestitev: ni posebnih zahtev. 6.3.4 Razporeditev: 6.3.4.1 po širini: ni posebnih zahtev; 6.3.4.2 po višini: najmanj 250 mm nad tlemi. Nobena točka na svetleči površini ne sme biti višje od najvišje točke na svetleči površini žarometa za kratki svetlobni pramen; 6.3.4.3 po dolžini: čim bližje sprednjemu delu vozila; oddana svetloba ne sme v nobenem primeru niti neposredno niti posredno motiti voznika prek vzvratnih ogledal in/ali drugih odsevnih površin na vozilu. Geometrijska vidnost : določata jo kota geometrijske vidnosti α in β. α= 5° navzgor in navzdol; β= 45° navzven in 5° navznoter. 6.3.6 Usmeritev: naprej. Usmerjeni morajo biti naprej in nasproti vozečim voznikom ter drugim udeležencem v prometu ne smejo povzročati neprijetne zaslepitve ali neugodja. 6.3.7 Električna vezava: žaromete za meglo mora biti mogoče vklopiti in izklopiti neodvisno od žarometov za dolgi svetlobni pramen in žarometov za kratki svetlobni pramen ter obratno. 6.3.8 Opozorilna naprava za sklenjen tokokrog: neobvezna. 6.4 Žarometi za vzvratno vožnjo (Pravilnik UN/ECE št. 23, kot je navedeno v Prilogi I) 6.4.1 Prisotnost: neobvezni. 6.4.2 Število: en ali dva. 6.4.3 Namestitev: ni posebnih zahtev. 6.4.4 Razporeditev: 6.4.4.1 po širini: ni posebnih zahtev; 6.4.4.2 po višini: najmanj 250 mm in največ 1 200 mm nad tlemi. Če zaradi oblike, konstrukcije, zasnove ali delovnih pogojev vozila ni mogoče vgraditi svetilke pod zgornjo mejo 1 200 mm, se lahko višina poveča do 4 000 mm. V tem primeru mora biti svetilka nameščena z naklonom navzdol najmanj 3° pri višini vgradnje med 2 000 mm in 3 000 mm ter z naklonom najmanj 6° pri višini vgradnje med 3 000 mm in 4 000 mm. Pri višini vgradnje do 2 000 mm naklon ni potreben; 6.4.4.3 po dolžini: na zadnjem delu vozila. Geometrijska vidnost : določata jo kota geometrijske vidnosti α in β. α= 15° navzgor in 5° navzdol; β= 45° na desno in na levo, če je vgrajena samo ena svetilka; β= 45° navzven in 30° navznoter, če sta vgrajeni dve svetilki. 6.4.6 Usmeritev: nazaj. 6.4.7 Električna vezava: svetilka lahko zasveti ali ostane vklopljena samo, če je aktivirana vzvratna prestava in če: — deluje motor ali — je ena od naprav za upravljanje zagona in ustavitve motorja v položaju, v katerem motor lahko deluje. 6.4.8 Opozorilna naprava: neobvezna. 6.5 Smerne svetilke (Pravilnik UN/ECE št. 6, kot je navedeno v Prilogi I) 6.5.1 Prisotnost: s smernimi svetilkami morajo biti opremljeni traktorji ter vozila kategorij R in S. Tipi smernih svetilk so razvrščeni v kategorije (1, 1a, 1b, 2a, 2b in 5), katerih sklopi na enem traktorju sestavljajo namestitev (od A do D). Namestitev A je dovoljena samo na traktorjih, katerih skupna dolžina ne presega 4,60 m in pri katerih razdalja med zunanjimi robovi svetlečih površin ni večja od 1,60 m. Namestitve B, C in D se uporabljajo pri vseh traktorjih. Za priklopnike in vlečene stroje se morajo uporabiti svetilke kategorije 2. Vozila so lahko opremljena z dodatnimi smernimi svetilkami. 6.5.2 Število: število naprav mora biti takšno, da omogoča oddajanje signalov, ki ustrezajo eni od namestitev iz točke 6.5.3. 6.5.3 Namestitev: število, razporeditev in vodoravna vidnost smernih svetilk morajo biti takšni, da kažejo na vsaj eno od spodaj opredeljenih namestitev (glej tudi Dodatek 2). Koti vidnosti na grafičnih prikazih so šrafirani; prikazani koti so najmanjše vrednosti, ki so lahko presežene; vsi koti vidnosti so merjeni od središča svetleče površine. 6.5.3.1 A Dve sprednji smerni svetilki (kategorija 1, 1a ali 1b), dve zadnji smerni svetilki (kategorija 2a). Te svetilke so lahko samostojne, združene ali kombinirane. B Dve sprednji smerni svetilki (kategorija 1, 1a ali 1b), dve dodatni bočni smerni svetilki (kategorija 5), dve zadnji smerni svetilki (kategorija 2a). Sprednji in dodatni bočni svetilki sta lahko samostojni, združeni ali kombinirani. C Dve sprednji smerni svetilki (kategorija 1, 1a ali 1b), dve zadnji smerni svetilki (kategorija 2a), dve dodatni bočni smerni svetilki (kategorija 5). D Dve sprednji smerni svetilki (kategorija 1, 1a ali 1b), dve zadnji smerni svetilki (kategorija 2a). 6.5.3.2 Pri priklopnikih in vlečenih strojih: dve zadnji smerni svetilki (kategorija 2). 6.5.4 Razporeditev: 6.5.4.1 po širini: razen pri smernih svetilkah kategorije 1 z namestitvijo C in dodatnih smernih svetilkah rob svetleče površine, ki je najbolj oddaljen od vzdolžne srednje ravnine vozila, ne sme biti oddaljen več kot 400 mm od skrajnega zunanjega roba vozila. Razdalja med notranjimi robovi obeh svetlečih površin para svetilk mora biti najmanj 500 mm. Če navpična razdalja med zadnjo smerno svetilko in ustrezno zadnjo pozicijsko svetilko ne presega 300 mm, razdalja med skrajnim zunanjim robom vozila in zunanjim robom zadnje smerne svetilke ne sme za več kot 50 mm presegati razdalje med skrajnim zunanjim robom vozila in zunanjim robom ustrezne zadnje pozicijske svetilke. Pri sprednjih smernih svetilkah mora biti svetleča površina oddaljena najmanj 40 mm od svetleče površine žarometov za kratki svetlobni pramen ali žarometov za meglo, če so vgrajeni. Manjša oddaljenost je dovoljena, če svetilnost v referenčni osi smerne svetilke znaša vsaj 400 cd; 6.5.4.2 po višini: najmanj 400 mm in največ 2 500 mm ter do 4 000 mm nad tlemi za dodatne smerne svetilke. Pri vozilih z največjo širino do 1 300 mm najmanj 350 mm nad tlemi; 6.5.4.3 po dolžini: razdalja med referenčnim središčem svetleče površine svetilke kategorije 1 (namestitev B), svetilke kategorije 5 (namestitvi B in C) in prečno ravnino, ki označuje sprednjo mejo traktorjeve celotne dolžine, običajno ne sme presegati 1 800 mm. Če zaradi konstrukcije traktorja ni mogoče zagotoviti skladnosti z najmanjšimi koti vidnosti, se ta razdalja lahko poveča na 2 600 mm. Geometrijska vidnost : vodoravni koti: glej Dodatek 2; navpični koti: 15° nad vodoravno ravnino in pod njo. Navpični kot pod vodoravno ravnino se lahko zmanjša na 10° v primeru dodatnih bočnih smernih svetilk z namestitvama B in C, če so manj kot 1 900 mm nad tlemi. Enako velja za smerne svetilke kategorije 1 z namestitvama B in D. 6.5.6 Usmeritev: če je proizvajalec svetilke določil posebne zahteve za vgradnjo, jih je treba upoštevati. 6.5.7 Električna vezava: smerne svetilke se vklapljajo neodvisno od drugih svetilk. Vse smerne svetilke na isti strani vozila se vklapljajo in izklapljajo z eno napravo za upravljanje in utripajo usklajeno. 6.5.8 Opozorilna naprava za delovanje: traktorji morajo biti opremljeni z opozorilnimi napravami za delovanje za vse smerne svetilke, ki jih voznik ne vidi neposredno. Lahko so optične, zvočne ali oboje. Če je naprava optična, je to utripajoča zelena lučka, ki se pri okvari katere koli smerne svetilke, razen dodatnih bočnih smernih svetilk, izklopi ali ostane vklopljena brez utripanja ali kaže opazno spremembo pogostosti utripanja. Če je v celoti zvočna, mora biti jasno slišna, pri okvari pa mora kazati opazno spremembo pogostosti slišnih zvokov. Če je traktor opremljen za vleko priklopnika, mora imeti posebno optično opozorilno napravo za delovanje za smerne svetilke na priklopniku, razen če opozorilna naprava vlečnega vozila omogoča odkrivanje napak katere koli smerne svetilke na traktorski skupini vozil. 6.5.9 Druge zahteve: svetilke morajo utripati s pogostostjo 90 ± 30-krat na minuto. Lučka mora prvič zasvetiti najpozneje eno sekundo po vklopu naprave za upravljanje smernih svetilk in se prvič izklopiti najpozneje eno sekundo in pol po tem vklopu. Če je s traktorjem dovoljeno vleči priklopnik, mora naprava za upravljanje smernih svetilk na traktorju upravljati tudi smerne svetilke na priklopniku. V primeru okvare ene od smernih svetilk, razen pri kratkem stiku, morajo druge smerne svetilke utripati naprej, pogostost utripanja v takem stanju pa je lahko drugačna od predpisane. 6.6 Varnostne utripalke 6.6.1 Prisotnost: obvezne na traktorjih ter vozilih kategorij R in S. 6.6.2 Število 6.6.3 Namestitev 6.6.4 Razporeditev 6.6.4.1 Širina 6.6.4.2 Višina 6.6.4.3 Dolžina 6.6.5 Geometrijska vidnost 6.6.6 Usmeritev Kot je določeno v ustreznih razdelkih točke 6.5. 6.6.7 Električna vezava: varnostne utripalke se upravljajo z ločeno napravo, ki omogoča usklajeno delovanje vseh smernih svetilk. 6.6.8 Opozorilna naprava za sklenjen tokokrog: obvezna. Utripajoča opozorilna lučka, ki lahko deluje skupaj z opozorilnimi napravami iz točke 6.5.8. 6.6.9 Druge zahteve: kot je določeno v točki 6.5.9. Če je traktor opremljen za vleko priklopnika, mora biti mogoče z napravo za upravljanje varnostnih utripalk vklopiti tudi smerne svetilke na priklopniku. Varnostne utripalke morajo delovati tudi, če je naprava za zagon ali zaustavitev motorja v položaju, v katerem motorja ni mogoče zagnati. 6.7 Zavorne svetilke (Pravilnik UN/ECE št. 7, kot je navedeno v Prilogi I) 6.7.1 Prisotnost: Naprave kategorije S1 ali S2, kot je opisano v Pravilniku UN/ECE št. 7: s takšnimi zavornimi svetilkami morajo biti opremljeni traktorji ter vozila kategorij R in S. Naprave kategorije S3 ali S4, kot je opisano v Pravilniku UN/ECE št. 7: s takšnimi zavornimi svetilkami so lahko opremljeni traktorji ter vozila kategorij R in S. 6.7.2 Število: dve napravi kategorije S1 ali S2 in ena naprava kategorije S3 ali S4. 6.7.2.1 V vozila se lahko vgradita dve neobvezni napravi kategorije S1 ali S2, razen če je vgrajena naprava kategorije S3 ali S4. 6.7.2.2 Samo v primeru, če vzdolžna srednja ravnina ni na pritrjenem delu karoserije, ampak ločuje enega ali dva premična dela vozila (npr. vrata), in če ni dovolj prostora za vgradnjo naprave kategorije S3 ali S4 na vzdolžno srednjo ravnino nad takšnimi premičnimi deli: — se lahko vgradita dve napravi kategorije S3 ali S4 tipa „D“ ali — se lahko vgradi ena naprava kategorije S3 ali S4 na levi ali desni strani vzdolžne srednje ravnine. 6.7.3 Namestitev: ni posebnih zahtev. 6.7.4 Razporeditev: 6.7.4.1 po širini: kategorija S1 ali S2 : razdalja med notranjima robovoma vidnih svetlečih površin v smeri referenčnih osi ne sme biti manjša od 500 mm. Ta razdalja se lahko zmanjša na 400 mm, če je skupna širina vozila manjša od 1 400 mm; kategorija S3 ali S4 : pri napravah kategorije S3 ali S4: referenčno središče mora biti na vzdolžni srednji ravnini vozila. Če pa se vgradita dve napravi kategorije S3 ali S4 v skladu s točko 6.7.2., morata biti nameščeni čim bližje vzdolžni srednji ravnini, in sicer po ena na vsaki strani te ravnine. Če je v skladu s točko 6.7.2. dovoljen zamik ene svetilke kategorije S3 ali S4 od vzdolžne srednje ravnine, je ta zamik lahko največ 150 mm od vzdolžne srednje ravnine do referenčnega središča svetilke; 6.7.4.2 po višini: kategorija S1 ali S2 : najmanj 400 mm in največ 2 500 mm ter do 4 000 mm nad tlemi za neobvezne zavorne svetilke; kategorija S3 ali S4 : nad obveznimi zavornimi svetilkami in v vodoravni ravnini, ki se dotika spodnjega roba vidne svetleče površine naprave kategorije S3 ali S4, in nad vodoravno ravnino, ki se dotika zgornjega roba vidne svetleče površine naprav kategorije S1 ali S2. Vozila so lahko opremljena z dvema dodatnima napravama kategorije S1 ali S2: najmanj 400 mm in največ 4 000 mm nad tlemi; 6.7.4.3 po dolžini: kategorija S1 ali S2 : na zadnjem delu vozila; kategorija S3 ali S4 : ni posebnih zahtev. Geometrijska vidnost : vodoravni kot: 45° navzven in navznoter; navpični kot: 15° nad vodoravno ravnino in pod njo. Navpični kot pod vodoravno ravnino se lahko zmanjša na 10° ali 5°, če je ravnina H svetilke od tal oddaljena največ 1 900 mm oziroma 950 mm. 6.7.6 Usmeritev: proti zadnjemu delu vozila. 6.7.7 Električna vezava: zasveti med zaviranjem z delovno zavoro in/ali ko je hitrost vozila namerno zmanjšana. 6.7.8 Opozorilna naprava za delovanje: vozila so lahko opremljena z opozorilno napravo za zavorne svetilke. Če je vgrajena, je to neutripajoča opozorilna lučka, ki zasveti ob okvari zavornih svetilk. 6.7.9 Druge zahteve: svetilnost zavornih svetilk mora biti opazno večja od svetilnosti zadnjih pozicijskih svetilk. 6.8 Sprednje pozicijske svetilke (Pravilnik UN/ECE št. 7, kot je navedeno v Prilogi I) 6.8.1 Prisotnost: obvezne na traktorjih. Obvezne na vozilih kategorij R in S s širino nad 1,6 m in največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo nad 40 km/h. 6.8.2 Število: dve ali štiri (glej točko 6.8.4.2). 6.8.3 Namestitev: ni posebnih zahtev. 6.8.4 Razporeditev: 6.8.4.1 po širini: točka na svetleči površini, ki je najbolj oddaljena od vzdolžne srednje ravnine vozila, ne sme biti oddaljena več kot 400 mm od skrajnega zunanjega roba vozila. Razdalja med notranjima robovoma obeh svetlečih površin ne sme biti manjša od 500 mm; 6.8.4.2 po višini: najmanj 400 mm in največ 2 500 mm nad tlemi. Pri vozilih, opremljenih s sprednjim tritočkovnim priključnim drogovjem za priključitev opreme, ki lahko zastira sprednje pozicijske svetilke, se lahko vgradita dve dodatni sprednji pozicijski svetilki na višini največ 4 000 mm; 6.8.4.3 po dolžini: ni zahtev, če so svetilke usmerjene naprej in je zagotovljena skladnost s koti geometrijske vidnosti iz točke 6.8.5. Geometrijska vidnost : vodoravni kot: za sprednji pozicijski svetilki: 10° navznoter in 80° navzven. Kot 10° navznoter pa se lahko zmanjša na 5°, če zaradi oblike karoserije ni mogoče doseči kota 10°. Pri vozilih s skupno širino, ki ne presega 1 400 mm, se ta kot lahko zmanjša na 3°, če zaradi oblike karoserije ni mogoče doseči kota 10°; navpični kot: 15° nad vodoravno ravnino in pod njo. Navpični kot pod vodoravno ravnino se lahko zmanjša na 10°, če je višina svetilke manj kot 1 900 mm nad tlemi, in na 5°, če je višina svetilke manj kot 750 mm nad tlemi. 6.8.6 Usmeritev: naprej. 6.8.7 Električna vezava: ni posebnih zahtev (glej točko 5.12). 6.8.8 Opozorilna naprava: obvezna. Ta opozorilna naprava je neutripajoča. Ni potrebna, če se osvetlitev armaturne plošče lahko vklopi samo hkrati s sprednjimi pozicijskimi svetilkami. 6.9 Zadnje pozicijske svetilke (Pravilnik UN/ECE št. 7, kot je navedeno v Prilogi I) 6.9.1 Prisotnost: obvezne na traktorjih ter vozilih kategorij R in S. 6.9.2 Število: dve ali več (glej točki 6.9.4.3 in 6.9.5.1). 6.9.3 Namestitev: ni posebnih zahtev. Če so vgrajene štiri zadnje pozicijske svetilke v skladu s točko 6.9.5.1, mora biti vsaj en par zadnjih pozicijskih svetilk nepremičen. 6.9.4 Razporeditev: 6.9.4.1 po širini: točka na svetleči površini, ki je najbolj oddaljena od vzdolžne srednje ravnine vozila, ne sme biti oddaljena več kot 400 mm od skrajnega zunanjega roba vozila, razen kot je določeno v točki 6.9.5.1. Razdalja med notranjima robovoma obeh svetlečih površin ne sme biti manjša od 500 mm. Ta razdalja se lahko zmanjša na 400 mm, če je skupna širina vozila manjša od 1 400 mm; 6.9.4.2 po višini: najmanj 400 mm in največ 2 500 mm nad tlemi, razen kot je določeno v točki 6.9.5.1. Pri vozilih z največjo širino do 1 300 mm najmanj 250 mm nad tlemi; 6.9.4.3 po dolžini: na zadnjem delu vozila. Ne več kot 1 000 mm od skrajne zadnje točke vozila. Deli vozila, ki so od skrajne zadnje točke svetleče površine zadnjih pozicijskih svetilk oddaljeni več kot 1 000 mm, morajo biti opremljeni z dodatno zadnjo pozicijsko svetilko. Geometrijska vidnost : vodoravni kot: za zadnji pozicijski svetilki 45° navznoter in 80° navzven ali 80° navznoter in 45° navzven; navpični kot: 15° nad vodoravno ravnino in pod njo. Kot pod vodoravno ravnino se lahko zmanjša na 10°, če je višina svetilke manj kot 1 900 mm nad tlemi, in na 5°, če je višina svetilke manj kot 750 mm nad tlemi. 6.9.5.1 Če ni mogoče izpolniti zgornjih zahtev glede razporeditve in vidnosti, se lahko vgradijo štiri zadnje pozicijske svetilke v skladu z naslednjimi zahtevami za vgradnjo: 6.9.5.1.1 dve zadnji pozicijski svetilki morata biti največ 2 500 mm nad tlemi. Razdalja med notranjimi robovi zadnjih pozicijskih svetilk mora biti vsaj 300 mm, navpični kot vidnosti nad vodoravno ravnino pa mora biti 15°; 6.9.5.1.2 drugi dve svetilki morata biti največ 4 000 mm nad tlemi in morata izpolnjevati zahteve iz točke 6.9.4.1; 6.9.5.1.3 kombinacija obeh