Uredba Sveta (ES) št. 3286/94

z dne 22. decembra 1994

o določitvi postopkov Skupnosti na področju skupne trgovinske politike za zagotovitev izvrševanja pravic Skupnosti po mednarodnih pravilih trgovanja, zlasti tistih, ki so dogovorjena v okviru Svetovne trgovinske organizacije

SVET EVROPSKE UNIJE JE

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 113 Pogodbe,

ob upoštevanju predpisov o skupni ureditvi kmetijskih trgov in predpisov, sprejetih v skladu s členom 235 Pogodbe, ki se uporabljajo za blago, predelano iz kmetijskih proizvodov, ter zlasti tistih določb Pogodbe, ki omogočajo odstopanje od splošnega načela, da se vse količinske omejitve ali ukrepi z enakim učinkom lahko nadomestijo samo z ukrepi, določenimi v teh instrumentih,

ob upoštevanju predloga Komisije,

ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta [1],

ker mora skupna trgovinska politika temeljiti na enotnih načelih, zlasti glede trgovinske zaščite;

ker so bili z Uredbo Sveta (EGS) št. 2641/84 z dne 17. septembra 1984 o okrepitvi skupne trgovinske politike, zlasti glede zaščite proti nedovoljenim trgovinskim praksam [2] Skupnosti zagotovljeni postopki, ki ji omogočajo:

- da ukrepa proti nedovoljenim trgovinskim praksam, z namenom odprave škode, ki je zaradi tega nastala, in

- da zagotovi celovito izvajanje pravic Skupnosti glede trgovinskih praks tretjih držav;

ker so izkušnje pri uporabi Uredbe (EGS) št. 2641/84 pokazale, da še vedno obstaja potreba, da se ukrepa proti trgovinskim oviram, ki jih sprejmejo ali ohranjajo tretje države, in ker se pristop iz Uredbe (EGS) št. 2641/84 ni izkazal za popolnoma učinkovitega;

ker se zato zdi potrebna uvedba novih in izboljšanih postopkov Skupnosti za zagotovitev učinkovitega izvrševanja pravic Skupnosti po mednarodnih pravilih trgovanja;

ker so mednarodna pravila trgovanja prvenstveno tista, ki so dogovorjena v okviru STO in določena v prilogah k Sporazumu STO, so pa lahko tudi tista, ki so določena v katerem koli drugem sporazumu, katerega pogodbenica je Skupnost, in ki vsebuje pravila za trgovino med Skupnostjo in tretjimi državam, in ker je primerno, da se da jasna slika o vrstah sporazumov, na katere se nanaša pojem "mednarodna pravila trgovanja";

ker morajo zgoraj navedeni postopki Skupnosti temeljiti na pravnem mehanizmu po pravu Skupnosti, ki bi bil v celoti pregleden in bi zagotovil, da se sklep o uveljavljanju pravic Skupnosti po mednarodnih pravilih trgovanja sprejme na podlagi točnih dejanskih informacij in pravne analize;

ker je cilj tega mehanizma zagotoviti postopkovna sredstva, s katerimi se zahteva, da institucije Skupnosti ukrepajo proti trgovinskim oviram, ki jih sprejmejo ali ohranjajo tretje države in ki povzročajo škodo ali imajo druge škodljive učinke na trgovino, pod pogojem, da pravica do ukrepanja proti tovrstnim oviram obstaja po zadevnih mednarodnih pravilih trgovanja;

ker pravica držav članic, da uporabijo ta mehanizem, ne sme posegati v njihovo možnost, da enake ali podobne zadeve sprožijo preko drugih obstoječih postopkov Skupnosti in zlasti pred odborom, ustanovljenim s členom 113 Pogodbe;

ker je treba institucionalno vlogo odbora, ustanovljenega s členom 113 Pogodbe, upoštevati pri svetovanju institucijam Skupnosti v vseh vprašanjih trgovinske politike; ker je zato treba ta odbor obveščati o razvoju posameznih primerov, da bi mu omogočili, da pretehta njihove širše posledice na politiko;

ker se poleg tega v primeru, da se sporazum s tretjo državo izkaže kot najprimernejše sredstvo za rešitev spora, ki izhaja iz trgovinske ovire, zadevna pogajanja opravijo po postopkih iz člena 113 Pogodbe in zlasti ob posvetovanju z odborom, ustanovljenim z navedenim členom;

ker je primerno potrditi, da mora Skupnost ravnati v skladu s svojimi mednarodnimi obveznostmi in, kjer tovrstne obveznosti izhajajo iz sporazumov, ohranjati ravnotežje med pravicami in obveznostmi, katerega vzpostavitev je namen teh sporazumov;

ker je poleg tega primerno potrditi, da morajo biti vsi ukrepi, sprejeti po zadevnih postopkih, v skladu tudi z mednarodnimi obveznostmi Skupnosti in ne smejo posegati v druge ukrepe, ki se lahko sprejmejo neposredno v skladu s členom 113 Pogodbe, v primerih, ki niso zajeti v tej uredbi;

ker je treba potrditi tudi poslovnik, po katerem naj se ravna med postopkom pregleda, predvidenim s to uredbo, zlasti glede pravic in obveznosti organov Skupnosti in udeleženih strank ter pogojev, pod katerimi imajo lahko zainteresirane stranke dostop do informacij in lahko zaprosijo, da se jih obvešča o bistvenih dejstvih in premislekih, ki izhajajo iz postopka pregleda;

ker mora Skupnost pri delovanju v skladu s to Uredbo upoštevati potrebo po hitrem in učinkovitem delovanju z uporabo postopkov odločanja, predvidenih s to uredbo;

ker je za Komisijo in Svet obvezno, da proti trgovinskim oviram, ki jih sprejmejo ali ohranjajo tretje države, v okviru mednarodnih pravic in obveznosti Skupnosti ukrepata samo takrat, kadar interesi Skupnosti zahtevajo posredovanje, in ker morata Komisija in Svet pri presoji teh interesov ustrezno upoštevati mnenja vseh zainteresiranih strank, udeleženih v postopkih,

SPREJEL NASLEDNJO UREDBO:

Člen 1

Cilji

Ta uredba določa postopke Skupnosti na področju skupne trgovinske politike za zagotovitev izvrševanja pravic Skupnosti po mednarodnih pravilih trgovanja, zlasti tistih, ki so dogovorjena v okviru Svetovne trgovinske organizacije, ki so pod pogoji skladnosti z obstoječimi mednarodnimi obveznostmi in postopki usmerjeni k:

(a) ukrepanju proti trgovinskim oviram, ki vplivajo na trg Skupnosti, da bi odpravili škodo, ki je zaradi tega nastala;

(b) ukrepanju proti trgovinskim oviram, ki vplivajo na trg tretje države, da bi odpravili škodljive učinke na trgovino, ki so zaradi tega nastali.

Ti postopki se uporabljajo zlasti pri uvedbi, nadaljnjem vodenju in ustavitvi postopkov reševanja mednarodnih sporov na področju skupne trgovinske politike.

Člen 2

Opredelitve pojmov

1. V tej uredbi "trgovinska ovira" pomeni katero koli trgovinsko prakso, ki jo sprejme ali ohranja tretja država, proti kateri mednarodna pravila trgovanja priznavajo pravico do ukrepanja. Takšna pravica do ukrepanja obstaja, kadar mednarodna pravila trgovanja določeno prakso bodisi popolnoma prepovedujejo bodisi dajejo drugi stranki, ki jo je praksa prizadela, pravico, da si prizadeva za odpravo zadevne prakse.

2. V tej uredbi in s pridržkom odstavka 8 "pravice Skupnosti" pomenijo tiste pravice mednarodnega trgovanja, na katere se lahko sklicuje Skupnost na podlagi mednarodnih pravil trgovanja. V tem kontekstu so "mednarodna pravila trgovanja" prvenstveno tista, ki so dogovorjena v okviru STO in določena v prilogah k Sporazumu STO, so pa lahko tudi tista, ki so določena v drugih sporazumih, katerih pogodbenica je Skupnost ter ki vsebujejo pravila za trgovino med Skupnostjo in tretjimi državami.

3. V tej uredbi "škoda" pomeni vsako bistveno škodo, ki jo trgovinska ovira povzroči ali grozi, da jo bo povzročila, industriji Skupnosti na trgu Skupnosti v zvezi s proizvodom ali storitvijo.

4. V tej uredbi "škodljivi učinki na trgovino" pomenijo učinke, ki jih trgovinska ovira povzroči ali grozi, da jih bo povzročila, podjetjem Skupnosti na trgu tretjih držav v zvezi s proizvodom ali storitvijo in imajo bistvene posledice za gospodarstvo Skupnosti ali regije Skupnosti ali za sektor njihove gospodarske dejavnosti. Dejstvo, da pritožnik zaradi teh škodljivih učinkov utrpi posledice, se samo po sebi ne šteje kot zadostno za utemeljitev ukrepanja institucij Skupnosti.

5. Pojem "industrija Skupnosti" pomeni vse proizvajalce ali ponudnike storitev Skupnosti, ki:

- proizvajajo proizvode ali ponujajo storitve, ki so enake ali podobne proizvodom ali storitvam, ki so predmet trgovinske ovire, ali

- proizvajajo proizvode ali ponujajo storitve, ki navedenemu proizvodu ali storitvi neposredno konkurirajo, ali

- so potrošniki ali predelovalci proizvoda ali potrošniki ali uporabniki storitve, ki je predmet trgovinske ovire,

ali vsi tisti proizvajalci ali ponudniki storitev, katerih skupna proizvodnja predstavlja znaten del celotne proizvodnje Skupnosti glede zadevnih proizvodov ali storitev; vendar pa:

(a) če so proizvajalci ali ponudniki storitev povezani z izvozniki ali uvozniki ali so sami uvozniki proizvoda ali storitve, ki je domnevno predmet trgovinske ovire, se dopušča, da se pod pojmom "industrija Skupnosti" razumejo samo ostali proizvajalci ali ponudniki storitev;

(b) v posebnih okoliščinah se proizvajalci ali ponudniki storitev znotraj regije Skupnosti lahko štejejo kot industrija Skupnosti, če njihova skupna proizvodnja predstavlja večji del proizvodnje zadevnega proizvoda ali storitve v državi članici ali državah članicah, v kateri ali katerih se regija nahaja, pod pogojem, da so učinki trgovinske ovire osredotočeni na to državo članico ali te države članice.

6. Pojem "podjetje Skupnosti" pomeni družbo ali podjetje, ki je bila ustanovljena v skladu s pravom države članice in ima sedež, osrednjo upravo ali glavno poslovno enoto v Skupnosti in ki jo proizvodnja blaga ali opravljanje storitev, ki so predmet trgovinske ovire, neposredno zadeva.

7. V tej uredbi pojem "ponudniki storitev" v povezavi s pojmom "industrija Skupnosti", kakor je opredeljen v odstavku 5, in pojmom "podjetje Skupnosti", kakor je opredeljen v odstavku 6, ne posega v netrgovinsko naravo, ki jo ima lahko opravljanje posebnih storitev po zakonodaji ali predpisih države članice.

8. V tej uredbi pojem "storitve" pomeni tiste storitve, v zvezi s katerimi lahko Skupnost sklepa mednarodne sporazume na podlagi člena 113 Pogodbe.

Člen 3

Pritožba v imenu industrije Skupnosti

1. Vsaka fizična ali pravna oseba ter vsako združenje, ki ni pravna oseba, ki ravna v imenu industrije Skupnosti in se zaradi trgovinskih ovir, ki vplivajo na trg Skupnosti, čuti oškodovana, lahko vloži pisno pritožbo.

2. Pritožba mora vsebovati zadostne dokaze o obstoju trgovinskih ovir in škodi, ki je zaradi tega nastala. Dokaze o škodi je treba po potrebi dati na podlagi ponazoritvenega seznama dejavnikov, navedenih v členu 10.

Člen 4

Pritožba v imenu podjetij Skupnosti

1. Vsako podjetje Skupnosti in vsako združenje, ki je pravna oseba ali ne, ki ravna v imenu enega podjetja Skupnosti ali več in se meni, da je utrpelo škodljive učinke na trgovino zaradi trgovinskih ovir, ki vplivajo na trg tretje države, lahko vloži pisno pritožbo. Takšna pritožba pa je sprejemljiva samo, če po mednarodnih pravilih trgovanja, ki so določena v multilateralnih in plurilateralnih trgovinskih sporazumih, obstaja pravica do ukrepanja proti domnevni trgovinski oviri.

2. Pritožba mora vsebovati zadostne dokaze o obstoju trgovinskih ovir in s tem povzročenih škodljivih učinkih na trgovino. Dokaze o škodljivih učinkih na trgovino je treba po potrebi dati na podlagi ponazoritvenega seznama dejavnikov, navedenih v členu 10.

Člen 5

Pritožbeni postopki

1. Pritožba se predloži Komisiji, ki njeno kopijo pošlje državam članicam.

2. Pritožba se lahko umakne in v tem primeru se lahko postopek ustavi, razen če takšna ustavitev ne bi bila v interesu Skupnosti.

3. Če se po posvetovanju izkaže, da pritožba ne vsebuje zadostnih dokazov za utemeljitev začetka preiskave, se pritožnika o tem obvesti.

4. Komisija sprejme sklep o začetku postopka pregleda s strani Skupnosti, takoj ko je to mogoče po vložitvi pritožbe v skladu s členom 3 ali 4; sklep se običajno sprejme v 45 dneh po vložitvi pritožbe; to obdobje se lahko na zahtevo ali s privolitvijo pritožnika prekine, da se omogoči pridobitev dodatnih informacij, ki so morebiti potrebne za celovito oceno utemeljenosti pritožnikovega primera.

Člen 6

Zahteva države članice

1. Vsaka država članica lahko pri Komisiji zahteva začetek postopkov iz člena 1.

2. Država članica Komisiji za utemeljitev svoje zahteve predloži zadostne dokaze glede trgovinskih ovir in katerih koli učinkov, ki so zaradi tega nastali. Če so dokazi o škodi ali škodljivih učinkih na trgovino ustrezni, jih je treba predložiti, po potrebi na podlagi ponazoritvenega seznama dejavnikov, navedenih v členu 10.

3. Komisija o zahtevah takoj obvesti druge države članice.

4. Če se po posvetovanju izkaže, da zahteva ne vsebuje zadostnih dokazov za utemeljitev začetka preiskave, se državo članico o tem obvesti.

5. Komisija sprejme sklep o začetku postopka pregleda s strani Skupnosti, takoj ko je to mogoče po vložitvi zahteve države članice v skladu s členom 6; sklep se običajno sprejme v 45 dneh od vložitve zahteve države članice; to obdobje se lahko na zahtevo ali s privolitvijo zadevne države članice prekine, da se omogoči pridobitev dodatnih informacij, ki so morebiti potrebne za celovito oceno utemeljenosti primera predlagajoče države članice.

Člen 7

Posvetovalni postopek

1. Za namen posvetovanj v okviru te uredbe se ustanovi Svetovalni odbor, v nadaljnjem besedilu "odbor", ki ga sestavljajo predstavniki vsake države članice, predseduje pa mu predstavnik Komisije.

2. Posvetovanja se na zahtevo države članice ali na pobudo Komisije začnejo takoj, v vsakem primeru pa v časovnem okviru, ki omogoča upoštevanje rokov, določenih s to uredbo. Predsednik odbora predloži državam članicam, kolikor hitro je mogoče, ustrezne informacije, ki jih ima na voljo. Komisija posreduje te informacije tudi odboru, ustanovljenemu s členom 113 Pogodbe, da lahko pretehta širše posledice za skupno trgovinsko politiko.

3. Odbor skliče njegov predsednik.

4. Po potrebi lahko posvetovanja potekajo pisno. V tem primeru Komisija pisno obvesti države članice, ki lahko v osmih delovnih dneh od takega obvestila pisno dajo svoja mnenja ali zahtevajo ustna posvetovanja, ki jih pripravi predsednik, pod pogojem, da se ta ustna posvetovanja lahko opravijo v časovnem okviru, ki omogoča upoštevanje rokov, določenih s to uredbo.

Člen 8

Postopek pregleda s strani Skupnosti

1. Če je po posvetovanju za Komisijo razvidno, da obstajajo zadostni dokazi za utemeljitev začetka postopka pregleda in da je to potrebno v interesu Skupnosti, postopa Komisija na naslednji način:

(a) v Uradnem listu Evropskih skupnosti objavi začetek postopka pregleda; v takšni objavi so navedeni proizvod ali storitev in zadevne države, naveden je povzetek prejetih informacij in določba, da je treba vse ustrezne informacije posredovati Komisiji; določi rok, v katerem lahko zainteresirane stranke zahtevajo, da jih Komisija v skladu z odstavkom 5 ustno zasliši;

(b) uradno obvesti predstavnike države ali držav, ki so predmet postopka in s katerimi se po potrebi lahko opravijo posvetovanja;

(c) opravi pregled na ravni Skupnosti v sodelovanju z državami članicami.

2. (a) Po potrebi si Komisija priskrbi vse informacije, za katere meni, da so potrebne, in si prizadeva te informacije preveriti pri uvoznikih, trgovcih, zastopnikih, proizvajalcih, trgovinskih združenjih in organizacijah, pod pogojem, da zadevna podjetja ali organizacije v to privolijo.

(b) Po potrebi Komisija izvaja preiskave na ozemlju tretjih držav, pod pogojem, da so bile vlade držav o tem uradno obveščene in v primernem roku temu ne ugovarjajo.

(c) Komisiji pri njenih preiskavah pomagajo uslužbenci države članice, na katere ozemlju se pregledi izvajajo, pod pogojem, da zadevna država članica to zahteva.

3. Države članice predložijo Komisiji na zahtevo vse informacije, potrebne za pregled, v skladu s podrobnimi ureditvami, ki jih določi Komisija.

4. (a) Pritožniki, zadevni izvozniki in uvozniki, pa tudi predstavniki zadevne države ali zadevnih držav lahko pregledajo vse informacije, ki so bile Komisiji dane na voljo, razen internih dokumentov, namenjenih uporabi Komisije in uprav, pod pogojem, da so te informacije pomembne za zaščito njihovih interesov in niso zaupne v smislu člena 9 ter jih Komisija uporablja v svojem postopku pregleda. Zadevne osebe naslovijo na Komisijo utemeljeno zahtevo v pisni obliki, v kateri so navedene zahtevane informacije.

(b) Pritožniki, zadevni izvozniki in uvozniki ter predstavniki zadevne države ali zadevnih držav lahko zaprosijo, da so obveščeni o bistvenih dejstvih in premislekih, ki izhajajo iz postopka pregleda.

5. Komisija lahko zasliši zadevne stranke. Zasliši jih, če so v roku, predpisanem v uradnem obvestilu, objavljenem v Uradnem listu Evropskih skupnosti, pisno zahtevale takšno zaslišanje in prikazale, da so stranka, ki jih izid postopka prvenstveno zadeva.

6. Poleg tega Komisija strankam, ki jih izid prvenstveno zadeva, na zahtevo da priložnost za sestanek, da se lahko predstavijo nasprotujoči si pogledi in predložijo nasprotni argumenti. Komisija pri zagotavljanju te priložnosti upošteva želje strank in potrebo po varovanju zaupnosti. Nobena stranka ni zavezana, da se udeleži sestanka in njena odsotnost ne posega v primer stranke.

7. Če informacije, ki jih zahteva Komisija, niso dane v razumnem času ali če je preiskava znatno ovirana, se lahko ugotovitve opravijo na podlagi razpoložljivih dejstev.

8. Komisija ob koncu svojega pregleda poroča odboru. Poročilo je treba praviloma predložiti v petih mesecih po objavi začetka postopka, razen če Komisija zaradi zapletenosti pregleda podaljša rok na sedem mesecev.

Člen 9

Zaupnost

1. Informacije, prejete v skladu s to uredbo, se uporabljajo samo za namen, za katerega so bile zahtevane.

2. (a) Svet, Komisija in države članice, pa tudi njihovi uradniki ne razkrijejo informacij zaupne narave, ki so jih prejeli v skladu s to uredbo, niti drugih informacij, ki jih je na podlagi zaupnosti dala stranka v postopku pregleda, če stranka, ki je te informacije dala, tega ni posebej dovolila.

(b) Vsaka zahteva za zaupno obravnavo mora vsebovati razloge za zaupnost informacij in povzetek informacij, ki ni zaupen, ali utemeljitev, zakaj informacij na tak način ni mogoče povzeti.

3. Informacije se praviloma štejejo za zaupne, če bi imelo njihovo razkritje verjetno znaten škodljiv učinek na dobavitelja ali vir teh informacij.

4. Če pa se izkaže, da zahteva za zaupnost ni upravičena, in če dobavitelj ni pripravljen niti objaviti informacij niti dovoliti njihovega razkritja v splošni ali povzeti obliki, se lahko zadevne informacije zavržejo.

5. Ta člen ne preprečuje razkritja splošnih informacij s strani organov Skupnosti in zlasti ne razlogov, na katerih temeljijo sklepi, sprejeti v skladu s to uredbo. Takšno razkritje mora upoštevati upravičen interes zadevnih strank po varovanju njihovih poslovnih skrivnosti.

Člen 10

Dokazi

1. Preverjanje škode po potrebi vključuje naslednje dejavnike:

(a) obseg zadevnega uvoza ali izvoza Skupnosti, predvsem njegovega znatnega povečanja ali zmanjšanja bodisi absolutno bodisi relativno na proizvodnjo ali potrošnjo na zadevnem trgu;

(b) cene konkurentov industrije Skupnosti, zlasti z namenom določitve, ali je prišlo do nelojalnega nižanja cen industrije Skupnosti v Skupnosti ali na trgih tretjih držav;

(c) posledične vplive na industrijo Skupnosti, kakor so razpoznavni iz gibanj določenih gospodarskih kazalcev, kot so: proizvodnja, izkoriščenost zmogljivosti, zaloge, prodaja, tržni delež, cene (to pomeni znižanje cen ali preprečevanje zvišanja cen, ki bi običajno nastopilo), dobički, donosnost kapitala, naložbe, zaposlenost.

2. Kjer se domneva grožnja škode, Komisija preveri tudi, ali je mogoče jasno predvideti, da se bo določena situacija verjetno razvila v dejansko škodo. Pri tem se lahko upoštevajo tudi dejavniki, kot so:

(a) stopnja povečanja izvoza na trg, kjer konkurirajo proizvodi Skupnosti;

(b) izvozne zmogljivosti v državi porekla ali izvoza, ki že obstajajo ali pa bodo začele obratovati v bližnji prihodnosti, in verjetnost, da bo izvoz, dobljen iz teh zmogljivosti, namenjen na trg iz točke (a).

3. Škoda, ki jo povzročijo drugi dejavniki, ki bodisi posamično bodisi v kombinaciji tudi škodljivo vplivajo na industrijo Skupnosti, se ne sme pripisati zadevnim praksam.

4. Kjer se domnevajo škodljivi učinki na trgovino, Komisija preveri posledice teh škodljivih učinkov na gospodarstvo Skupnosti ali regije Skupnosti ali na sektor njene gospodarske dejavnosti. V ta namen lahko Komisija po potrebi upošteva dejavnike iz odstavkov 1 in 2. Škodljivi učinki na trgovino lahko med drugim nastopijo v situacijah, v katerih so trgovinski tokovi pri določenem proizvodu ali storitvi zaradi trgovinske ovire preprečeni, ovirani ali preusmerjeni, ali v situacijah, v katerih so trgovinske ovire znatno škodile oskrbi podjetij Skupnosti s proizvodnimi sredstvi (npr. z deli in sestavnimi deli ali surovinami). Kjer se domneva grožnja škodljivih učinkov na trgovino, Komisija preveri tudi, ali je mogoče jasno predvideti, da se bo določena situacija verjetno razvila v dejanske škodljive učinke na trgovino.

5. Komisija pri preverjanju dokazov o škodljivih učinkih na trgovino upošteva tudi določbe, načela ali prakso, ki urejajo pravico do ukrepanja po ustreznih mednarodnih pravilih iz člena 2(1).

6. Komisija poleg tega preveri vse druge zadevne dokaze, ki jih vsebuje pritožba ali zahteva. Pri tem seznam dejavnikov in navedbe iz odstavkov 1 do 5 niso izčrpni, niti se ne morejo eden ali več teh dejavnikov in navedb nujno obravnavati kot odločilni za obstoj škode ali škodljivih učinkov na trgovino.

Člen 11

Ustavitev in prekinitev postopka

1. Če se v postopku pregleda ugotovi, da interesi Skupnosti ne zahtevajo ukrepanja, se postopek ustavi v skladu s členom 14.

2. (a) Če zadevna tretja država ali zadevne tretje države po postopku pregleda sprejme ukrepe, ki se ocenijo za zadovoljive, tako da ukrepanje Skupnosti ni potrebno, se postopek lahko prekine v skladu z določbami člena 14.

(b) Komisija nadzoruje uporabo teh ukrepov, po potrebi na podlagi informacij, posredovanih v rednih časovnih presledkih, ki jih Komisija lahko zahteva od zadevnih tretjih držav in jih po potrebi preverja.

(c) Če se ukrepi, ki jih sprejme zadevna tretja država ali zadevne tretje države, prekličejo, prekinejo ali neprimerno izvajajo, ali če ima Komisija razlog za domnevo, da je temu tako, ali če zahtevi Komisije za informacije, kakor je predvideno v točki (b), ni bilo ugodeno, Komisija obvesti države članice, in se, če je to na podlagi rezultatov preiskave ter novih razpoložljivih dejstev potrebno in utemeljeno, sprejmejo kakršni koli ukrepi v skladu s členom 13(3).

3. Če se po postopku pregleda ali kadar koli pred postopkom reševanja mednarodnega spora, med njim ali po njem izkaže, da je najprimernejše sredstvo za rešitev spora, ki izhaja iz trgovinske ovire, sklenitev sporazuma z zadevno tretjo državo ali zadevnimi tretjimi državami, ki lahko spremeni materialne pravice Skupnosti ali zadevne tretje države ali zadevnih tretjih držav, se postopek prekine v skladu z določbami člena 14 in se opravijo pogajanja v skladu z določbami člena 113 Pogodbe.

Člen 12

Sprejetje ukrepov trgovinske politike

1. Če se (kot posledica postopka pregleda, razen če zaradi dejanske in pravne situacije postopek pregleda ni potreben) izkaže, da interesi Skupnosti zahtevajo ukrepanje, da bi zagotovili izvajanje pravic Skupnosti po mednarodnih pravilih trgovanja s ciljem odpraviti škodo ali škodljive učinke na trgovino, ki izhajajo iz trgovinskih ovir, ki jih sprejmejo ali ohranjajo tretje države, se po postopkih iz člena 13 določijo primerni ukrepi.

2. Če mednarodne obveznosti Skupnosti zavezujejo k predhodni izvedbi mednarodnega postopka posvetovanja ali reševanja sporov, se o ukrepih iz odstavka 3 odloča šele po koncu tega postopka in ob upoštevanju rezultatov postopka. Če je Skupnost od organa za reševanje mednarodnih sporov zahtevala, da navede in odobri ukrepe, ki so primerni za izvajanje rezultatov postopka reševanja mednarodnega spora, so ukrepi trgovinske politike Skupnosti, ki so zaradi te odobritve potrebni, v skladu s priporočilom takega organa za reševanje mednarodnih sporov.

3. Sprejmejo se lahko kakršni koli ukrepi trgovinske politike, ki so združljivi z obstoječimi mednarodnimi obveznostmi in postopki, in sicer:

(a) prekinitev ali umik koncesije, ki je bila dogovorjena v trgovinskih pogajanjih;

(b) dvig obstoječih carin ali uvedba drugih uvoznih dajatev;

(c) uvedba količinskih omejitev ali drugih ukrepov, ki spreminjajo pogoje uvoza ali izvoza ali drugače vplivajo na trgovino z zadevno tretjo državo.

4. Ustrezni sklepi vsebujejo razloge, na katerih temeljijo, in se objavijo v Uradnem listu Evropskih skupnosti. Objava velja tudi kot uradno obvestilo državam in strankam, ki jih to prvenstveno zadeva.

Člen 13

Postopki odločanja

1. Sklepi iz člena 11(1) in (2)(a) se sprejmejo v skladu z določbami člena 14.

2. Kadar Skupnost zaradi pritožbe na podlagi člena 3 ali 4 ali zahteve na podlagi člena 6 uporabi formalne postopke mednarodnega posvetovanja ali reševanja sporov, se sklepi, povezani z uvedbo, izvajanjem ali ustavitvijo teh postopkov, sprejmejo v skladu s členom 14.

3. Kadar mora Skupnost, po ravnanju v skladu s členom 12(2), odločiti o ukrepih trgovinske politike, ki jih je treba sprejeti v skladu s členom 11(2)(c) ali členom 12, odloči Svet v skladu s členom 113 Pogodbe s kvalificirano večino najpozneje v 30 delovnih dneh po prejemu predloga.

Člen 14

Postopek odbora

1. Pri sklicevanju na postopek iz tega člena, zadevo predloži Svetu njegov predsednik.

2. Predstavnik Komisije predloži odboru osnutek odločitve, ki naj se sprejme. Odbor razpravlja o zadevi v roku, ki ga določi predsednik glede na nujnost zadeve.

3. Komisija sprejme odločitev, ki jo sporoči državam članicam in ki se začne uporabljati po izteku 10 dni, če nobena država članica v tem roku zadeve ne posreduje Svetu.

4. Svet lahko na zahtevo države članice s kvalificirano večino spremeni odločitev Komisije.

5. Odločitev Komisije se začne uporabljati po izteku 30 dni, šteto od dne, ko je bila zadeva posredovana Svetu, če Svet v tem obdobju ne sprejme odločitve.

Člen 15

Splošne določbe

1. Ta uredba se ne uporablja v primerih, ki so zajeti v drugih obstoječih pravilih s področja skupne trgovinske politike. Uporablja se kot dopolnilo:

- pravilom o skupni ureditvi kmetijskih trgov in njihovim izvedbenim določbam ter

- posebnim pravilom, sprejetim v skladu s členom 235 Pogodbe za blago, predelano iz kmetijskih proizvodov.

Ne posega v druge ukrepe, ki se lahko sprejmejo v skladu s členom 113 Pogodbe, pa tudi ne v postopke Skupnosti za obravnavo zadev v zvezi s trgovinskimi ovirami, ki so jih države članice sprožile v odboru, ustanovljenem s členom 113 Pogodbe.

2. Uredba (EGS) št. 2641/84 se razveljavi. Sklicevanja na razveljavljeno uredbo veljajo kot sklicevanja na to uredbo.

Člen 16

Začetek veljavnosti

Ta uredba začne veljati 1. januarja 1996. Uporablja se za postopke, uvedene po tem datumu.

Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.

V Bruslju, 22. decembra 1994

Za Svet

Predsednik

H. Seehofer

[1] Mnenje z dne 14. decembra 1994 (še ni bilo objavljeno v Uradnem listu).

[2] UL L 252, 20.9.1984, str. 1. Uredba, nazadnje spremenjena z Uredbo (ES) št. 522/94 (UL L 66, 10.3.1994, str. 10).

--------------------------------------------------