SL Uradni list Evropske unije L 14/1

SKLEP KOMISIJE

z dne 29. junija 2011

o državni pomoči C 35/08 (ex NN 11/08), ki jo je Francija odobrila osebi javnega prava Institut Français du Pétrole

(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 4483)

(Besedilo v francoskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

(2012/26/EU)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije (1) in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) PDEU,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (2) in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama, (3)

ob upoštevanju naslednjega:

1 POSTOPEK

(1) Francoski organi so v okviru formalne preiskave državne pomoči C 51/05 glede ukrepov pomoči, ki jih je Francija odobrila Institut Français du Pétrole (4), v dopisu z dne 18. julija 2006, evidentiranem 19. julija 2006, službe Komisije obvestili, da se je oseba javnega prava IFP, prej strokovna ustanova v smislu akta, imenovanega zakon št. 43-612 z dne 17. novembra 1943 o upravljanju poklicnih interesov, 7. julija 2006 preoblikovala v osebo javnega prava industrijske in komercialne narave („établissement public à caractère industriel et commercial“, v nadaljnjem besedilu: EPIC). Podlaga za preoblikovanje je v dveh dokumentih, ki so ju francoski organi priložili dopisu: (i) odlok št. 2006-797 z dne 6. julija 2006 o določitvi novega statuta osebe javnega prava IFP in (ii) člen 95 programskega zakona št. 2005-781 z dne 13. julija 2005 o določitvi smernic energetske politike (v skladu s katerim je bil sprejet navedeni odlok).

(2) Komisija je z dopisoma z dne 3. avgusta 2007 in 7. maja 2008 na francoske organe naslovila zahtevi po podatkih, na kateri so ti odgovorili v dopisih z dne 28. septembra 2007 in 26. junija 2008.

(3) Komisija je v okviru predhodne zadeve 16. julija 2008 sprejela Odločbo (v nadaljnjem besedilu: Odločba C 51/2005) o prvi državni pomoči Francije za skupino IFP (5). V njej je poudarila, da je vprašanje obstoja dodatne državne pomoči v obliki morebitnega neomejenega državnega poroštva na podlagi statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, predmet ločene preiskave v okviru drugega postopka.

(4) Drugi postopek iz člena 108(2) PDEU je bil predmet odločitve Komisije z dne 16. julija 2008 (6) (v nadaljnjem besedilu: odločitev o začetku postopka), sprejete na podlagi člena 4(4) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (7) (v nadaljnjem besedilu: postopkovna uredba), o neomejenem državnem poroštvu, do katerega je lahko bila upravičena skupina IFP.

(5) Komisija je 11. oktobra 2008 z objavo zgoraj navedene odločitve o začetku postopka v Uradnem listu Evropske unije zainteresirane tretje osebe pozvala k predložitvi pripomb k zadevnemu ukrepu.

(6) Pripombe Francije je prejela v dopisu z dne 14. oktobra 2008.

(7) Svetovalci družbe UOP Limited so Komisijo v dopisu z dne 6. novembra 2008, evidentiranem pri Komisiji istega dne, obvestili o želji svoje stranke, da pripravi pripombe k zadevnemu ukrepu. Ob upoštevanju potrebnega roka za prevod so tedaj zaprosili za podaljšanje roka do 30. novembra 2008, da bi lahko predložili pripombe. Komisija je v dopisu z dne 7. novembra 2008 navedla, da sprejema utemeljitev prošnje in družbi UOP Limited odobrava podaljšanje roka za odgovor do 30. novembra 2008. Svetovalci družbe UOP Limited so v dopisu z dne 28. novembra 2008, evidentiranem pri Komisiji istega dne, predložili pripombe svoje stranke k odločitvi o začetku postopka.

(8) Svetovalci družbe UOP Limited so v istem dopisu z dne 28. novembra 2008 zaprosili za dovoljenje, da bi lahko njihova stranka med postopkom predložila dodatne pripombe. Komisija je v dopisu z dne 17. decembra 2008 odgovorila na prošnjo in sprejela podaljšanje roka za odgovor družbe UOP Limited do 23. januarja 2009, tako da ji je omogočila predložitev morebitnih dodatnih pripomb. Svetovalci družbe UOP Limited so v dopisu z dne 23. januarja 2009 predložili dodatne pripombe svoje stranke.

(9) Komisija je v dopisu z dne 6. maja 2009 francoskim organom poslala vse pripombe družbe UOP Limited k odločitvi o začetku postopka, po potrebi v zaupni različici. Pozvala jih je k predložitvi pripomb, in to najpozneje do 8. junija 2009. Francoski organi so v dopisu z dne 2. junija 2009 zaprosili za podaljšanje navedenega roka do 22. junija 2009, ker sta bila po njihovem mnenju pri pripombah tretje osebe potrebna podrobna in poglobljena analiza ter posvetovanje z več ministrskimi službami. Komisija je v dopisu z dne 9. junija 2009 sprejela podaljšanje do 22. junija 2009. Francoski organi so v dopisu z dne 22. junija 2009 predložili pripombe k pripombam družbe UOP Limited.

(10) Komisija je v dopisu z dne 29. julija 2009 francoske organe zaprosila za dodatne informacije in jih pozvala k predložitvi odgovora do 24. avgusta 2009. Francoski organi so v dopisu z dne 19. avgusta 2009 zaprosili za podaljšanje roka za odgovor do 7. septembra 2009, ki ga je Komisija odobrila v dopisu z dne 20. avgusta 2009. Francoski organi so v dopisu z dne 8. septembra 2009 naposled predložili zahtevane podatke.

(11) Komisija je v dopisu z dne 20. novembra 2009 zaprosila francoske organe za nove dodatne informacije in jih pozvala k predložitvi odgovora v dvajsetih dneh. Francoski organi so v dopisu z dne 14. decembra 2009 zaprosili za podaljšanje roka za odgovor do 22. januarja 2010, ki ga je Komisija odobrila v dopisu z dne 18. decembra 2009. V dopisu z dne 13. januarja 2010 so francoski organi naposled predložili zahtevane podatke.

(12) Službe Komisije so 20. maja 2010 pripravile sestanek v Bruslju, da bi s francoskimi organi obravnavale posledice sklepa, ki ga je Komisija sprejela 26. januarja 2010 v zvezi z državno pomočjo C 56/07 (ex E 15/05), dodeljeno podjetju La Poste (8) (v nadaljnjem besedilu: Sklep C 56/2007), za to zadevo. Ker je bilo podjetje La Poste javni subjekt, ki je do takrat imel status, enakovreden EPIC (9), je z njim povezana zadeva (v nadaljnjem besedilu: zadeva La Poste ali poštna zadeva) zelo primerljiva z zadevnim ukrepom, tako da so francoski organi v pripombah k obema zadevama navedli smiselno enake trditve. Franciji je bil v elektronskem dopisu z dne4. junija 2010 poslan seznam dodatnih vprašanj, ker so službe Komisije želele imeti pisna stališča francoskih organov o različnih točkah, obravnavanih na tem sestanku. Francoski organi so 16. julija 2010 poslali zahtevane podatke.

(13) Komisija je v dopisu z dne 29. septembra 2010 francoske organe zaprosila za dodatne informacije in jih pozvala k predložitvi odgovora v dvajsetih dneh. Francoski organi so v dopisu z dne 7. oktobra 2010 zaprosili za podaljšanje roka za odgovor do 26. novembra 2010, ki ga je Komisija odobrila v dopisu z dne 8. oktobra 2010. V dopisu z dne 26. novembra 2010 so francoski organi naposled predložili zahtevane podatke.

2 SKUPINA IFP

(14) Kot je Komisija navedla v odločitvi o začetku postopka in v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005, (10) ima oseba javnega prava IFP tri naloge: — raziskovanje in razvoj na področjih iskanja nafte in plina, tehnoloških postopkov rafiniranja in petrokemije; — usposabljanje inženirjev in tehnikov ter — panožne informacije in dokumentacija. Pogodba z državo o ciljih določa širše smernice ukrepanja za petletno obdobje.

(15) Oseba javnega prava IFP ima poleg tega neposreden ali posreden nadzor nad gospodarskimi družbami, s katerimi je sklenila izključne sporazume o raziskavah in licencah. Komisija je na podlagi skupka ujemajočih se dejstev, podrobneje razloženih v uvodni izjavi 137, v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 menila, da delniške družbe Axens, Beicip-Franlab in Prosernat ter njihova matična družba, oseba javnega prava IFP, sestavljajo gospodarsko skupino (v nadaljnjem besedilu: skupina IFP) v smislu konkurenčnega prava.

(16) Družba Axens je dejavna na trgu katalizatorjev in tehnologij za industrijske panoge, ki se ukvarjajo z rafiniranjem in petrokemičnimi izdelki, njen konsolidiran promet pa je leta 2006, na datum spremembe statusa njene matične družbe, znašal 308,45 milijona EUR. Oseba javnega prava IFP in družba Axens sta zavezani z izključnima sporazumoma o omejeni licenci in za licence za izdelke ter s pogodbo o industrijskih raziskavah (11). Hčerinska družba v zameno za sporazuma matični družbi plača licenčnino na podlagi licenčnih pogodb in izvede plačilo […] (13) za dostop do raziskovalne zmogljivosti osebe javnega prava IFP.

(17) Družba Beicip-Franlab je specializirana za izdajanje in razširjanje programske opreme na področju „raziskav in nahajališč“ ter za izvajanje študij in svetovanje. Leta 2006 je njen promet znašal 42 milijonov EUR. Izključna pogodba o razvoju, trženju in uporabi, ki je bila podpisana leta 2003 za obdobje desetih let, določa, da [skupina IFP ponudi družbi Beicip-Franlab rezultate svojih raziskav] (**) na področju algoritmov, modelov ali metodologij, [ki jih je razvila] (**) skupina IFP na področju „raziskav in nahajališč“, ter da lahko od skupine IFP zahteva, da proizvede izdelke na tej podlagi. Družba Beicip-Franlab krije vse stroške razvoja izdelkov osebe javnega prava IFP. Družba Beicip-Franlab poleg tega plača različne dodatne zneske […] (*) za vzdrževanje in pravice do uporabe. Leta 2005 je bil podpisan aneks, s katerim so se spremenili plačilni pogoji, hkrati pa se je ohranilo načelo, da družba Beicip-Franlab krije vse stroške razvoja.

(18) Družba Prosernat zagotavlja študije in storitve ter sklope naprav na področju predelave plina in razžvepljevanja. Leta 2006 je njen promet znašal 49,9 milijona EUR. Sporazum o omejeni licenci in pogodbo o industrijskih raziskavah sta oseba javnega prava IFP in družba Prosernat podpisali 18. avgusta 2003 z učinkom za nazaj od 1. januarja 2002 za obdobje desetih let, na njuni podlagi ima družba Prosernat izključno koncesijo za patente osebe javnega prava IFP, [ta pa ji ponuja rezultate svojih] […] (*) raziskav […] (*) na področju tehnoloških postopkov predelave plina in razžvepljevanja. Družba Prosernat mora matični družbi plačevati licenčnino za postopke, in sicer od letnega prometa, ter licenčnino za opremo, določeno za vsak primer posebej. Znesek, ki ga družba Prosernat plača osebi javnega prava IFP za dostop do izsledkov raziskav, je […] (*) % skupnega letnega prometa družbe Prosernat.

(19) V skladu s členom 6 zgoraj navedene odločbe C 51/2005 je bila leta 2009 (14) v izključne sporazume, ki urejajo plačila, ki jih osebi javnega prava IFP nakažeta njeni hčerinski družbi Axens in Prosernat, vstavljena klavzula za zagotovitev, da se matični družbi plača najmanjše nepavšalno plačilo, ki pokriva najmanj 25 % stroškov pripravljalnih študij izvedljivosti za industrijsko raziskovanje, 50 % stroškov industrijskega raziskovanja in po potrebi 75 % stroškov dejavnosti predkonkurenčnega razvoja v smislu okvira Skupnosti za državno pomoč za raziskave in razvoj z dne 17. februarja 1996 (15) (v nadaljnjem besedilu: okvir R & R iz leta 1996), ki jih opravi skupina IFP na področjih dejavnosti hčerinskih družb. (16)

(20) V skladu z odločitvijo o začetku postopka se pri preučitvi zadevnega ukrepa zdi potrebno upoštevati morebitni vpliv državnega poroštva, ki izhaja iz statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, na vse subjekte skupine IFP (skupaj z osebo javnega prava IFP in njenimi tremi hčerinskimi družbami zasebnega prava). (17)

3 OPIS UKREPA

(21) Oseba javnega prava IFP, ustanovljena kot pravna oseba zasebnega prava, je imela do leta 2006 status strokovne ustanove v smislu akta, imenovanega zakon št. 43-612 z dne 17. novembra 1943 o upravljanju strokovnih interesov, in je bila pod gospodarskim in finančnim nadzorom francoske vlade.

(22) V členu 95 programskega zakona št. 2005-781 z dne 13. julija 2005 o določitvi smernic energetske politike je bilo določeno načelo preoblikovanja ustanove IFP v EPIC. Preoblikovanje je začelo veljati z objavo odloka št. 2006-797 z dne 6. julija 2006 o statutu osebe javnega prava IFP v Uradnem listu Republike Francije.

(23) Ustanova IFP je kot EPIC na datum spremembe statusa postala pravna oseba javnega prava. (18)

(24) Pravne posledice opredelitve kot EPIC so podrobneje razložene v delu 2 („Opis ukrepa“) zgoraj navedenega sklepa C 56/2007 in v delu 3.2.1 („Pravne posledice statusa EPIC, dodeljenega IFP“) odločitve o začetku postopka, na katera se Komisija smiselno sklicuje.

4 RAZLOGI ZA ZAČETEK FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE

(25) Komisija je v odločitvi o začetku postopka najprej menila, da ima pomisleke glede ukrepa, ker je sistem, ki odstopa od občega prava in se za EPIC izvaja na področju stečaja, podoben mehanizmu neomejenega državnega poroštva, pri katerem se zagotovijo javna sredstva: — postopki zaradi plačilne nesposobnosti in stečajni postopki se ne uporabljajo za EPIC kot pravne osebe javnega prava na podlagi splošnega načela, ki ga francoska sodna praksa ter zlasti kasacijsko sodišče priznavata od konca 19. stoletja, in sicer da pravnim osebam javnega prava premoženja ni mogoče zaseči. (19) Komisija se za več podrobnosti sklicuje na del 3.2.1.1 odločitve o začetku postopka, in sicer na uvodne izjave od 38 do 40; (20) — za EPIC se, nasprotno, uporabljajo zakon z dne 16. julija 1980 in njegovi izvedbeni akti. V skladu z njimi je država izrecno določena kot pristojni organ za izterjavo dolgov oseb javnega prava in ima pomembne pristojnosti, kot sta plačilo po uradni dolžnosti in ustvarjanje zadostnih sredstev, v njih pa je urejeno tudi načelo odgovornosti države za dolgove pravnih oseb javnega prava kot zadnjega sredstva. Komisija se za več podrobnosti sklicuje na del 3.2.1.2 odločitve o začetku postopka, in sicer na uvodne izjave od 41 do 45; (21) — če bi EPIC prenehala, se na splošno uporablja načelo prenosa dolgov na državo ali drugi pravni subjekt javnega prava, (22) tako da je vsakemu upniku osebe EPIC zagotovljeno, da ni nikoli oškodovan za terjatev do osebe javnega prava. Komisija se za več podrobnosti sklicuje na del 3.2.1.3 odločitve o začetku postopka, in sicer na uvodne izjave od 46 do 51; (23) — EPIC bi lahko imele prednosten dostop do predujmov iz državnih sredstev. Komisija se za več podrobnosti sklicuje na del 3.2.1.4 odločitve o začetku postopka, in sicer na uvodno izjavo 52. (24)

(26) Poleg tega se v skladu z navedbami v uvodnih izjavah od 65 do 74 odločitve o začetku postopka, na katere Komisija napotuje za več podrobnosti, zakonodajna in zakonska pojasnila francoskih organov ne zdijo zadostna, da bi vnaprej odpravila dvome.

(27) Komisija je nato navedla, da kot posledico navedenega položaja ni mogoče izključiti selektivne gospodarske prednosti, zlasti zaradi pogojev financiranja, ki se štejejo za ugodnejše, celo če oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe niso predmet bonitetne ocene zunanje bonitetne agencije. Skupina IFP bi lahko imela prednost tudi pri odnosih s strankami in dobavitelji, ker bi ti menili, da so upravičeni do državnega poroštva za svoje terjatve. Zato pri predhodni preučitvi ni bilo mogoče izključiti, da zadevni dobavitelji ali stranke v primeru dobave ali nakupa blaga ali storitev, ki vključujejo terjatev, osebi javnega prava IFP ponujajo boljše pogoje kot podjetju, ki nima državnega poroštva.

(28) Komisija je poleg tega po koncu predhodne preučitve na podlagi razpoložljivih informacij menila, da neomejenost poroštva, zlasti kar zadeva njegovo trajanje, znesek in obseg, zelo otežuje izračun zneska tržne premije, ki bi jo morala oseba javnega prava IFP plačati državi za dodelitev navedenega varstva.

(29) Nazadnje je navedla, da ima pomisleke glede združljivosti državne pomoči z notranjim trgom, zlasti ker se ta ne zdi prima facie namenjena pospeševanju razvoja določenih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij.

5 PRIPOMBE IN PREDLOGI FRANCOSKIH ORGANOV

5.1 ZAČETNE PRIPOMBE FRANCOSKIH ORGANOV

(30) Francoski organi so Komisiji po zgoraj navedeni odločitvi o začetku postopka v dopisu z dne 14. oktobra 2008 poslali pripombe in predloge. Z dopisom so bile dopolnjene pripombe in predlogi iz prejšnjih dopisov francoskih organov, (25) povzetih v odločitvi o začetku postopka.

(31) Francoski organi so v pripombah z dne 14. oktobra 2008 najprej opozorili, da se je postopek zoper skupino IFP začel hkrati z zgoraj navedeno poštno zadevo, in zato navedli, da bodo smiselno povzeli iste trditve, kot so jih razvili ob preučitvi te zadeve (26). Francoski organi so morali kljub podobnostim opozoriti na posebnosti osebe javnega prava IFP: gre za raziskovalno organizacijo s tremi nalogami v splošnem interesu (raziskave, usposabljanje in dokumentacija), njene dejavnosti pa so večinoma negospodarske, kar bi utemeljevalo javno financiranje, ki ji je dodeljeno. Poleg tega so pojasnili razloge za spremembo statusa v EPIC: uskladitev med vrsto dejavnosti in načinom financiranja IFP po eni strani ter njenim pravnim statusom po drugi strani naj bi utemeljevala spremembo statusa, tako da bi se IFP približala javni sferi, s tem ko bi opustila obliko strokovne ustanove zasebnega prava.

(32) Francoski organi so izpodbijali obstoj državne pomoči, ker dva od pogojev iz člena 107(1) PDEU po njihovem mnenju nista izpolnjena, saj zadevni mehanizem ne vključuje prenosa državnih sredstev (5.1.1), poleg tega pa osebi javnega prava IFP (5.1.2) ne daje nobene prednosti.

5.1.1 NEOBSTOJ POROŠTVA, KI SE GA DA PRIPISATI DRŽAVI IN VKLJUČUJE PRENOS DRŽAVNIH SREDSTEV

(33) Osebe javnega prava naj po mnenju francoskih organov po eni strani ne bi bile upravičene do poroštva zaradi svojega statusa (A), po drugi strani pa naj bi bilo sklepanje Komisije v odločitvi o začetku postopka napačno (B).

A. Neobstoj vsakršnega neomejenega državnega poroštva

(34) Francoski organi navajajo pet razlogov v podporo svojim trditvam, kot je navedeno v uvodnih izjavah od 41 do 45 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje.

(35) Prvič, v nobenem aktu in tudi v nobeni odločitvi naj ne bi bilo določeno načelo, po katerem naj bi država načeloma neomejeno jamčila za dolgove EPIC.

(36) Drugič, v sodni praksi Conseil d'État naj bi bilo odločeno o neobstoju poroštev, zlasti v sodbi Société de l'hôtel d'Albe (27) in v obeh odločitvah, sprejetih v zadevi Campoloro (28).

(37) Tretjič, sistemski zakon z dne 1. avgusta 2001 o zakonih o financah (LOLF) določa, da se lahko poroštvo oblikuje samo z določbo zakonov o financah, (29) kar naj bi Conseil d'État izrecno potrdil v letnem poročilu za leto 2006 (30). Zato po mnenju izvedenca, ki so ga francoski organi pooblastili v zgoraj navedeni poštni zadevi (31), od 1. januarja 2005, ko je LOLF začel veljati v celoti, ni bilo mogoče zakonito dati nobenega implicitnega poroštva. Za dolgove, nastale od 1. januarja 2005, naj torej ne bi obstajalo implicitno poroštvo. Ker v zvezi z dolgovi, nastalimi pred 1. januarjem 2005, ni sodne odločbe, po mnenju izvedenca francoskih organov ni mogoče ugotoviti, ali bi bilo mogoče neveljavnost implicitnih poroštev, ki so bila dana pred 1. januarjem 2005 in katerih odobritev ne bi bila izrecno dovoljena z zakonom o financah, zavrniti – ali ne – na podlagi upoštevanja ustavno zaščitenih pravic upnikov.

(38) Četrtič, Francija meni, da če bi bile EPIC upravičene do državnega poroštva, bi bilo treba za spremembo njihovega statusa uvesti ukrepe za ohranitev pravic upnikov. Ker tak mehanizem ni bil nikoli vzpostavljen, (32) francoski organi sklepajo, da EPIC nasprotno niso upravičene do državnega poroštva.

(39) Petič, francoski organi navajajo članek nekdanjega predsednika oddelka za spore pri Conseil d’État, D. Labetoulla (33), v skladu s katerim „v pravu ni nobene samodejnosti pri dodeljevanju, koriščenju in obsegu tega poroštva [državnega poroštva, ki naj bi se polnopravno uporabljalo za državne osebe javnega prava]“.

B. Napačno sklepanje Komisije (34)

(40) Francoski organi menijo, da v zvezi z EPIC poplačilo individualnih terjatev ni zajamčeno (a), tako kot ni zagotovljena ohranitev obstoja osebe javnega prava ali njenih obveznosti (b).

(a) Neobstoj poroštva za poplačilo individualnih terjatev

(41) Po mnenju francoskih organov poroštvo ne more temeljiti na zakonu z dne 16. julija 1980, kot je pojasnjeno v uvodnih izjavah od 46 do 49 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje: Francija na podlagi pripravljalnih del za zakon, razlage sodne prakse v zadevi Campoloro z dne 10. novembra 1999 (35) in z dne 18. novembra 2005 (36) ter člankov pravnih teoretikov (37) navaja, da po njenem mnenju zakon z dne 16. julija 1980 ne določa obveznosti države, da zagotovi lastna sredstva: izraz „za to poskrbi“ iz člena 1 naj bi državi dajal samo pooblastilo za „nadomestitev“ izvršilnega organa osebe, ki jo nadomesti, s tem da pri njegovem izvajanju „[velja] načelo, da ima subjekt, ki je nadomestil drugi subjekt, enake pristojnosti kot nadomeščeni subjekt“. Zato naj bi država v okviru navedene nadomestitve lahko izvajala samo pristojnosti tega izvršilnega organa, ki ne vključujejo možnosti razpolaganja z državnimi sredstvi, pri čemer naj bi bila dodelitev izredne subvencije „zunaj izvajanja pooblastila za nadomestitev“.

(42) Poleg tega v skladu z navedbami v uvodnih izjavah od 50 do 53 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje Komisija, francoski organi menijo, da nekrivdne odgovornosti države ni mogoče uveljavljati samo zaradi nezadostnosti sredstev. Po mnenju francoskih organov vsako poroštvo za poroka namreč predpostavlja, da prevzame odgovornost za dejanje, za katero je porok. Ker odgovornost vključuje prevzem odgovornosti za krivdo, v primeru nekrivdne odgovornosti pa odgovornost za posledice ukrepanja, se vprašanje poroštva ne more pojavljati. Francija trdi, da odgovornosti države ni mogoče uveljavljati samo zato, ker prefekt ali nadzorni organ zaradi finančnega in premoženjskega položaja osebe javnega prava ni mogel sprejeti nobenega ukrepa, s katerim bi omogočil poplačilo terjatve. Krivda bi morala biti zavrnjena, kajti to, da prefekt ali nadzorni organ ni izvedel svojih pristojnosti, naj samo po sebi ne bi pomenilo krivdnega ravnanja. Vendar francoski organi priznavajo, da mora predstavnik države pri izvajanju postopka, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, zagotavljati kontinuiteto javne službe, pri čemer pa menijo, da tudi če bi sodišče odredilo povrnitev škode upniku, bi bil upnik posledično postavljen v položaj, v katerem bi bil na podlagi občega prava, kajti v tem primeru bi bilo zadevno premoženje prodano, masa upnikov pa bi prejela ustrezni znesek. Iz tega naj torej ne bi izhajala nobena prednost za upnika.

(b) Neobstoj poroštva v zvezi z ohranitvijo obstoja osebe javnega prava IFP ali njenih obveznosti

(43) Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 54 do 56 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, po mnenju francoskih organov neuporaba občepravnih postopkov sanacije in likvidacije za javne osebe ne izključuje možnosti stečaja EPIC ali stečajnega postopka zoper njo. Izpodbijajo analizo Komisije, ki temelji na obvestilu o državni pomoči v obliki poroštev (38) (v nadaljnjem besedilu: obvestilo o poroštvih), in menijo, da Komisija v obravnavanem primeru ni dokazala obstoja „ugodnejših pogojev financiranja“, ki bi jih bilo treba pripisati izključitvi možnosti stečajnega postopka, niti tega, da oseba javnega prava IFP ne more iti v stečaj, niti tega, da ni mogoč postopek zaradi plačilne nesposobnosti, ker je zakon iz leta 1985 samo postopkovni zakon, to, da EPIC ne spadajo na področje njegove uporabe, pa ne izključuje postopka sanacije, likvidacije ali stečaja ad hoc zoper njih.

(44) Poleg tega, kot je pojasnjeno v uvodnih izjavah od 57 do 67 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje Komisija, po mnenju francoskih organov uporaba „postopka“, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, namesto kolektivnega postopka občega prava upniku ne daje nobene prednosti. Izpodbijajo nujnost upoštevanja meril objave (39) in enakovrednosti (40), ki ju je določila Komisija v uvodni izjavi 81 odločitve o začetku postopka za oceno, ali z uporabo posebnega postopka v primeru plačilne nesposobnosti subjekt, za katerega se ta postopek uporabi, pridobi prednost v primerjavi s podjetji, za katere velja trgovinsko pravo, (41) vendar uporabljajo isti merili za analizo postopka, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980. Po njihovem mnenju pri merilu objave bonitetne agencije postopek pravilno opredeljujejo tako, da se uporablja v primeru plačilne nesposobnosti EPIC, pri merilu enakovrednosti pa razlikujejo med primerom, v katerem naj bi se uporabljala zahteva po kontinuiteti javne službe, in primerom, v katerem naj se taka zahteva ne bi uporabljala, pri čemer navajajo, da glede na finančni položaj osebe javnega prava IFP in njenih hčerinskih družb ni verjetno, da bi bila sredstva skupine IFP nezadostna, saj so bili njena razpoložljiva sredstva in naložbe (150,3 milijona EUR) konec leta 2007 enaki približno petkratnemu znesku posojil in finančnih dolgov (25,2 milijona EUR): (a) če se ne uporablja nobena zahteva po javni službi, v primeru nezadostnosti sredstev osebe javnega prava uporaba postopka, uvedenega z zakonom iz leta 1980, upnikom ne bi omogočala boljšega položaja kot uporaba postopka občega prava: povrnjen bi jim bil enak znesek kot upnikom subjekta, za katerega velja trgovinsko pravo, to je znesek od unovčenja sredstev, in po koncu postopka (42) ne bi več imeli pravnih sredstev, ker po mnenju Francije odgovornosti države ni mogoče uveljavljati že samo na podlagi nezadostnosti sredstev. Različna bi bila samo dva vidika: — neobstoj hkratne obravnave vseh upnikov: v nasprotju s postopkom zasebnega prava, v katerem se terjatve vseh upnikov obravnavajo hkrati in je upnikom škoda povrnjena v padajočem vrstnem redu privilegija ter sorazmerno z razpoložljivimi zneski, je za postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980, značilno, da lahko upnik samo s tožbo ohrani svoje pravice. Logika zakona z dne 16. julija 1980 je, „kdor prej pride, prej melje“, — nalogo, enakovredno nalogi likvidacijskega in sodnega upravitelja, prevzame predstavnik države pod nadzorom upravnega sodišča (nadzor resne krivde, kot je dokazal Conseil d’État v zgoraj navedeni sodbi Campoloro); (b) če bi bilo treba zagotoviti kontinuiteto javne službe, francoski organi priznavajo, da bi predstavnik države pri izvajanju pooblastil, dodeljenih z zakonom z dne 16. julija 1980, lahko odločil, da se nekatera sredstva, potrebna za izpolnjevanje naloge javne službe, ne prodajo, Če država ne bi poskrbela za nadomestilo, bi bila posledica neprodaje določenega premoženja manjše unovčenje sredstev in torej zmanjšanje zneskov, ki bi lahko bili povrnjeni upnikom. Upniki osebe javnega prava IFP po mnenju francoskih organov s tem postopkom ne bi dobili večjih pravic, kot bi jih imeli na podlagi trgovinskega prava. Francoski organi kljub temu priznavajo, da bi se bilo v tem primeru mogoče sklicevati na nekrivdno odgovornost države: v tem primeru bi upniki dobili odškodnino v višini škode, ki so jo utrpeli (največ v višini prodajne vrednosti sredstev, ki jih država ohrani zaradi kontinuitete javne službe). Upniki bi bili torej mogoče v istem položaju, kakršen bi izhajal iz uporabe občega prava. Francoski organi iz tega sklepajo, da postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980, upniku ne daje nobene prednosti v primerjavi s postopkom občega prava in da torej ni upravičeno, da bi se za osebo javnega prava IFP neposredno uporabil tak postopek.

(45) Kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 68 Sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje Komisija, francoski organi poudarjajo, da besedil, ki ju je Komisija navedla v odločitvi o začetku postopka, zlasti v uvodni izjavi 82, namreč zakonodajnega navodila št. 02-060-M95 z dne 18. julija 2002 o finančni in računovodski ureditvi nacionalnih oseb javnega prava industrijske in komercialne narave ter vodnika za finančno organiziranje ustanovitev, preoblikovanj in ukinitev nacionalnih oseb javnega prava in skupin javnega interesa z dne 14. novembra 2006, ni mogoče niti uporabiti za osebo javnega prava IFP niti jih ni mogoče nanjo prenesti.

(46) Francoski organi v zvezi z dokapitalizacijo hčerinskih družb osebe javnega prava IFP najprej menijo, da se vprašanje iz uvodne izjave 80 odločitve o začetku postopka ne bi smelo presojati za dokaz obstoja morebitnega državnega poroštva, temveč prej za merjenje mogočih učinkov takega poroštva, na podlagi katerega bi bile oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe zaradi ugodnejših pogojev dokapitalizacije v prednostnem položaju. Poleg tega trditve Komisije po njihovem mnenju temeljijo na dveh napačnih stališčih: — Komisija naj bi po eni strani napačno sklepala v zvezi z morebitno podporo, ki bi jo lahko oseba javnega prava IFP dajala hčerinskim družbam s prenosom znotraj skupine, ker so pogoji, pod katerimi lahko matična družba, čeprav je pravna oseba javnega prava, podpira katero od hčerinskih družb v težavah, strogo urejeni v pravu gospodarskih družb (43) in nikakor niso povezani s pojmom podjetja v smislu konkurenčnega prava, — francoski organi po drugi strani zanikajo, da bi lahko oseba javnega prava IFP zaradi svojega statusa EPIC in državnega poroštva, ki bi ga po potrebi vključeval tak status, lažje dokapitalizirala svoje hčerinske družbe, kot bi to lahko storile matične družbe skupine s pravnim statusom zasebnega prava. To, da družba začasno krije izgube katere od hčerinskih družb, po mnenju francoskih organov izhaja iz običajnega delovanja skupine družb, kot je med drugim že priznalo Sodišče Evropske unije (44), posredovanje javnega vlagatelja, ki bi deloval po istih pravilih ravnanja kot zasebni vlagatelj, pa ne bi vsebovalo elementov državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU (45). Tak bi bil zlasti primer osebe javnega prava IFP, ki bi imela pravno možnost (in ne obveznost), da dokapitalizira hčerinsko družbo v težavah po isti merilih presoje kot vsak preudarni vlagatelj. Francoski organi nazadnje zanikajo, da ima EPIC kakršno koli možnost „neposrednega dostopa“ do „državnih sredstev“. Pojasnjujejo, da proračunski mehanizem „račun finančne pomoči“ iz člena 24 LOLF določa uvedbo računov za omejena sredstva (navzgor omejenih v skladu z zakonom o financah), ki državi, če to želi in lahko (zlasti z vidika prava Evropske unije), omogoča, da odobri predujme različnim organizacijam. Francoski organi trdijo, da EPIC nimajo „neposrednega dostopa“ do teh računov.

5.1.2 NEOBSTOJ VSAKRŠNE PREDNOSTI ZA OSEBO JAVNEGA PRAVA IFP IN NJENE HČERINSKE DRUŽBE

(47) Francoski organi najprej menijo, da na podlagi zgoraj navedenega obvestila Komisije o poroštvih ni mogoče sklepati o obstoju prednosti v obravnavanem primeru, da bi bila širitev morebitnih prednosti osebe javnega prava IFP, ki naj bi jih ta uživala zaradi statusa EPIC, na njene hčerinske družbe, ki so delniške družbe občega prava, v nasprotju s prakso odločanja Komisije in da v obravnavanem primeru ni dokazana dejanska gospodarska prednost za osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe.

(48) Komisija po mnenju francoskih organov napačno razlaga točko 1.2 zgoraj navedenega obvestila o poroštvih, ki določa, da „Komisija kot pomoč v obliki poroštva obravnava tudi ugodnejše pogoje financiranja, ki jih pridobijo podjetja, katerih pravna narava izključuje stečaj ali druge postopke plačilne nesposobnosti, ali zagotavlja izrecno državno poroštvo ali državni prevzem izgube“: — prvič, francoski organi zanikajo, da ima oseba javnega prava IFP kot EPIC pravni status, ki izključuje vsakršen stečajni postopek ali postopek zaradi plačilne nesposobnosti; Komisija naj tega nikakor ne bi dokazala, temveč naj bi samo dokazala, da ta položaj ne omogoča uporabe posebnega postopka (v obravnavanem primeru postopka, uvedenega z zakonom z dne 25. januarja 1985); — drugič, francoski organi zanikajo samodejnost povezave med pravno in statutarno nezmožnostjo biti predmet stečajnega postopka ali postopka zaradi plačilne nesposobnosti ter pravico do ugodnejših pogojev financiranja na trgih; Komisija bi morala pri uporabi točke 1.2 zgoraj navedenega obvestila o poroštvih predhodno dokazati obstoj ugodnejših pogojev financiranja, da bi lahko štela, da podjetje s pravnim statusom, ki izključuje možnost stečajnega postopka ali postopka zaradi plačilne nesposobnosti, prejema pomoč v obliki poroštva.

(49) Komisija naj poleg tega v odločitvi o začetku postopka ne bi upoštevala svoje prakse odločanja pri preučitvi morebitnih prednosti, ki naj bi za hčerinske družbe osebe javnega prava IFP izhajale iz obstoja neomejenega poroštva za EPIC. Komisija naj bi sprejela sklepanje, ki je v protislovju s tistim, ki ga je sprejela ob ustanovitvi podjetja La Banque Postale (46): medtem ko je bilo zadnjenavedeno podjetje tako kot hčerinske družbe osebe javnega prava IFP delniška družba v stoodstotni lasti subjekta, primerljivega z EPIC, je Komisija menila (in sicer razen za obveznosti, ki jih je Francija sprejela v tej zadevi), da je mogoče že samo na podlagi pravnega statusa delniške družbe občega prava izključiti obstoj vsakršnega neomejenega poroštva za hčerinsko družbo. Na podlagi istega sklepanja bi morali po mnenju francoskih organov ugotoviti, da hčerinske družbe osebe javnega prava IFP, ki imajo prav tako status delniške družbe občega prava, tudi ne uživajo neomejenega poroštva, morebiti dodeljenega na podlagi statusa EPIC.

(50) Komisija naj nazadnje ne bi dokazala dejanske gospodarske prednosti za osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe, temveč naj bi se v odločitvi o začetku postopka zadovoljila z navedbo pogojev financiranja, „ki se štejejo“ za ugodnejše, ne da bi za to predložila dejanski dokaz. V sodni praksi Evropske unije naj bi se zahtevalo, da Komisija v obravnavanem primeru dokaže, da je lahko oseba javnega prava IFP na podlagi statusa EPIC dejansko dobila ugodnejše finančne pogoje. (47) Toda francoski organi so med postopkom sporočili nekatere podatke, ki potrjujejo, da oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe zaradi statusa EPIC, dodeljenega osebi javnega prava IFP, niso dobile niti niso mogle dobiti finančne prednosti, ker se je oseba javnega prava IFP preoblikovala zlasti ob upoštevanju splošnega načela kontinuitete, posebno na ravni svoje dejavnosti, organizacije, računovodskega in finančnega sistema (sredstva ter računovodska in finančna pravila) ter svoje davčne obravnave.

(51) Po mnenju francoskih organov zgoraj navedeni elementi dokazujejo, da: — naj bi bil finančni položaj osebe javnega prava IFP in hčerinskih družb dober, zaradi česar naj bi bilo vprašanje morebitnega stečaja in posledično posredovanja države kot zadnje možnosti brezpredmetno, — naj bi bili pogoji kratkoročnega financiranja osebe javnega prava IFP in hčerinskih družb za vsak subjekt drugačni in naj bi izhajali iz posebnih pogajanj, ki jih imajo intuitu personae s svojimi bankami, — naj v odnosih osebe javnega prava IFP in hčerinskih družb z dobavitelji in strankami ne bi bilo prednostnih pogojev, ki bi izhajali iz pričakovanj dobaviteljev in strank glede državnega poroštva.

(52) Francoski organi iz tega sklepajo, da: — je analiza, ki jo je Komisija opravila v odločitvi o začetku postopka, sporna: oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe nimajo državnega poroštva; — Komisija ni dokazala obstoja prednosti za osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe na podlagi statusa EPIC, dodeljenega IFP; — Komisija zato ni dokazala obstoja državne pomoči za osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe.

5.2 PREDLOGI FRANCOSKIH ORGANOV

(53) Da bi francoski organi odpravili vse pomisleke Komisije, so vseeno navedli, da so pripravljeni izvesti naslednje ukrepe, če bi Komisija privolila v končanje postopka s sklepom o neobstoju pomoči v skladu s členom 7(2) zgoraj navedene postopkovne uredbe: — pojasniti odlok o izvajanju zakona z dne 16. julija 1980; — vključiti navedbo o neobstoju poroštva v pogodbe osebe javnega prava IFP, ki vključujejo terjatve; — vključiti navedbo o neobstoju poroštva v pogodbe hčerinskih družb osebe javnega prava IFP o financiranju.

5.2.1 POJASNILO ODLOKA O IZVAJANJU ZAKONA Z DNE 16. JULIJA 1980

(54) Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 94 do 96 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, francoski organi predlagajo, da pojasnijo razlago zakona z dne 16. julija 1980 s spremembo četrtega odstavka člena 3-1 odloka o izvajanju zakona (48): Predlagana sprememba naj bi po njihovem mnenju odpravila vse dvome o obsegu izraza „za to poskrbi“ pri urejanju pooblastila za nadzor, dodeljenega prefektu ali nadzornemu organu, ker morata ta odslej zagotoviti sredstva v okviru proračuna skupnosti ali osebe javnega prava (49): Ta predlog naj bi po mnenju francoskih organov izključeval možnost, da predstavnik države pri izvajanju pooblastila za nadzor poveča sredstva skupnosti ali osebe javnega prava s subvencijo države ali vložkom javnih sredstev.

5.2.2 VKLJUČITEV NAVEDBE O NEOBSTOJU POROŠTVA V POGODBE OSEBE JAVNEGA PRAVA IFP, KI VKLJUČUJEJO TERJATVE

(55) Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 97 do 100 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, francoski organi izpodbijajo stališče Komisije (50), da je mogoče odgovornost države uveljavljati že samo na podlagi plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP. Vendar ponujajo predlog, ki temelji na izjemi sprejetega tveganja (glej sodbi Conseil d'État v zadevah Sille (51) in Meunier (52)), po zgledu tega, kar so predlagali v poštni zadevi, naj se upnikom osebe javnega prava IFP uradno potrdi, da za njihovo terjatev ni državnega poroštva in da v primeru plačilne nesposobnosti država ne bo odgovorna za poplačilo terjatev namesto tega podjetja. Zato se morebitne zainteresirane strani, ki se izpostavijo vede in ob popolni seznanjenosti z dejstvi, ne morejo sklicevati na pravico do povrnitve škode. Francoski organi se torej skupaj z osebo javnega prava IFP obvezujejo, da bodo za vsak postopek v pogodbe o financiranju (za vsak instrument iz pogodbe) vključili naslednje: „Za izdajo/program/posojilo ni odobreno nobeno neposredno ali posredno državno poroštvo. Država v primeru plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP ne bo odgovorna za poplačilo terjatev namesto te osebe.“

(56) Kot je navedeno v uvodni izjavi 101 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se Komisija smiselno sklicuje, so se francoski organi seznanili tudi z dvomi Komisije, ki je v uvodni izjavi 71 odločitve o začetku postopka navedla, da je po eni strani izjema sprejetega tveganja pravilo, določeno s sodno prakso, ki bi se lahko spremenilo, da po drugi strani tako pravilo temelji na instrumentih sekundarnega prava, ki jih je mogoče v primeru spora zlahka razveljaviti, in da nazadnje predlog francoskih organov ne pokriva vseh primerov, saj so lahko terjatve ne samo finančne, ampak tudi komercialne ali druge narave.

(57) Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 102 do 104 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, so francoski organi, potem ko so opozorili na svoje načelno nasprotovanje stališču Komisije do uveljavljanja nekrivdne odgovornosti države že samo na podlagi nezadostnosti sredstev osebe javnega prava IFP, navedli dodatne elemente kot odgovor na navedene dvome: (a) po mnenju francoskih organov bi prvi ugovor Komisije privedel do ugotovitve, da tudi če v notranjem pravu države članice glede tega ni določbe, bi že tveganje spremembe sodne prakse, to je spremembe notranjega prava, zadostovalo za utemeljitev obstoja državne pomoči. Komisija morebitnega ukrepa pomoči ne more utemeljiti z morebitno spremembo prava, ki je v obravnavanem primeru več kot neverjetna, ker je izjema sprejetega tveganja splošno načelo javnega prava, ki je bilo s sodno prakso mnogokrat potrjeno, nikoli zavrnjeno in obširno obravnavano, (b) kar zadeva drugi ugovor, francoski organi priznavajo, da zakon in uredba prevladata nad pogodbo in da se sporna klavzula lahko vedno razveljavi. Vendar ta ugovor po njihovem mnenju nima podlage v besedilu višje ravni, ni podprt in ga torej ni mogoče uporabiti, (c) francoski organi nazadnje v zvezi s tretjim ugovorom menijo, da temelji samo na domnevnem prepričanju ali pričakovanju dobaviteljev v zvezi z državnim poroštvom za njihovo terjatev, pri čemer samo na podlagi te domneve ni mogoče utemeljiti obstoja prednosti, temveč jo je treba podkrepiti z dokazom, da so oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe dejansko imele tako gospodarsko prednost.

(58) Kot je navedeno v uvodni izjavi 106 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se Komisija smiselno sklicuje, francoski organi navajajo, da so pripravljeni razširiti svoj predlog o vključitvi neobstoja poroštva na vse pogodbe, ki vključujejo terjatev, tako da se izrecno izključi vsakršno tveganje uveljavljanja nekrivdne odgovornosti države že samo na podlagi plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP.

5.2.3 VKLJUČITEV NAVEDBE O NEOBSTOJU POROŠTVA V POGODBE O FINANCIRANJU HČERINSKIH DRUŽB OSEBE JAVNEGA PRAVA IFP AXENS, BEICIP-FRANLAB IN PROSERNAT

(59) Poleg tega francoski organi za dopolnitev predlaganega mehanizma Komisiji dajejo dodatni predlog, podoben tistemu ob ustanovitvi podjetja La Banque Postale, in sicer da se pri posojilnih pogojih za hčerinske družbe osebe javnega prava IFP (Axens, Beicip-Franlab in Prosernat) na trgih zavežejo, da se za vsako transakcijo v pogodbe o financiranju (za vsak instrument iz pogodbe) pisno vključi naslednje: „Za to financiranje v skladu s francoskim pravom (zlasti potrebo po izrecnem zakonskem dovoljenju za vsako poroštvo) ni nikakršnega neposrednega ali posrednega državnega poroštva.“

(60) Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 107 do 110 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, po mnenju francoskih organov predlagana ukrepa pojasnitve (podrobneje razložena v uvodnih izjavah 55 in 59) omogočata, da se upniki osebe javnega prava IFP in njenih hčerinskih družb seznanijo s svojimi pravicami, tako da za Francijo ni mogoče šteti, kot je Komisija navedla v uvodni izjavi 87 odločitve o začetku postopka, da je „odgovorna za pričakovanja, ustvarjena pri upnikih osebe javnega prava IFP glede obstoja poroštva“ in da namerno vzdržuje „nejasen pravni položaj“, ki „osebi javnega prava IFP daje prednost in odpira možnosti dodelitve državnih sredstev“.

5.3 DODATNE PRIPOMBE FRANCOSKIH ORGANOV

(61) Francoski organi so v dopisih z dne 16. julija 2010 in 26. novembra 2010 navedli dodatne elemente, ki po njihovem mnenju potrjujejo neobstoj državne pomoči za osebo javnega prava IFP.

(62) Potem ko so najprej opozorili na zadevo France Télécom (53), v dopisu z dne 16. julija 2010 poudarjajo, da je sodišče Evropske unije opozorilo na obveznost Komisije, da dokaže obstoj dejanske prednosti, da bi se lahko ugotovil obstoj državne pomoči. Menijo, da v obravnavanem primeru neomejeno poroštvo, ki naj bi po mnenju Komisije izhajalo iz statusa osebe javnega prava IFP, tej v resnici ne zagotavlja gospodarske prednosti. Francoski organi v dopisu z dne 26. novembra 2010 trdijo, da po njihovem mnenju dokazno breme nosi Komisija. V zvezi s tem opozarjajo na zahteve glede dokaza in obrazložitve, določene v sodni praksi Evropske unije, zlasti Splošnega sodišča v zgoraj navedeni zadevi France Télécom in Sodišča Evropske unije v zadevah Krantz (54) in nedavno Deutsche Post AG (55). Po mnenju francoskih organov analiza Komisije v obravnavanem primeru temelji „bolj na domnevah kot na analizi in concreto“.

(63) Poleg tega še menijo, da bi lahko imela oseba javnega prava IFP po mnenju Komisije prednosti na treh ravneh: (i) na ravni odnosov z bančnimi in finančnimi ustanovami, (ii) na ravni odnosov z dobavitelji in (iii) na ravni odnosov s tretjimi industrijskimi partnerji, ki uporabljajo raziskovalne storitve.

(64) Francoski organi v zvezi z odnosi osebe javnega prava IFP z bančnimi in finančnimi ustanovami menijo, da oseba javnega prava IFP od statusa EPIC doslej ni imela nobene gospodarske prednosti. Komisiji navajajo elemente, ki potrjujejo, (i) da z dolgoročnega vidika oseba javnega prava IFP v letih 2005, 2006 in 2007 (56) ter 2008 in 2009 ni bila zadolžena, (ii) da se je s srednjeročnega vidika oseba javnega prava IFP seveda letno pogajala o limitu v različnih bančnih ustanovah, vendar je dosegla obrestne mere, primerljive s tržnimi, in v vsakem primeru nikoli ni uporabila teh kreditnih linij, ter, nazadnje, (iii) da s kratkoročnega vidika oseba javnega prava IFP v obravnavanem obdobju skoraj ni bila ali sploh ni bila zadolžena.

(65) Francoski organi v zvezi z odnosi z dobavitelji menijo, da mora oseba javnega prava IFP kot naročnik objaviti razpis in zbrati ponudbe v skladu s sklepom št. 2005-649 z dne 6. junija 2005 (57) in da zato ne more imeti prednosti. Francoski organi v dopisu z dne 26. novembra 2010 znova navajajo navedeno analizo in pojasnjujejo, da je za naročila osebe javnega prava IFP obvezen postopek zbiranja ponudb, skladen z Direktivo 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (58), po njihovem mnenju zadostno zagotovilo za izognitev izkrivljanju konkurence na trgu. Oseba javnega prava IFP po mnenju Francije s tem, ko zbira ponudbe med dobavitelji v skladu z obveznostmi, ki izhajajo iz prava Evropske unije, ne bi mogla biti, vsaj če ni posebnega dokaza, obtožena za koriščenje nezakonite prednosti. Poudarjajo, da je bila prav zaradi učinkovitosti javnega naročanja olajšana uporaba sistemov elektronskih nakupov, pri čemer je v uvodni izjavi 13 Direktive 2004/18/ES na primer navedeno, da „ta način naročanja naročniku [omogoča], da […] dobi veliko število ponudb in z veliko konkurenco zagotovi optimalno uporabo javnih sredstev“. V zvezi s tem navajajo poročilo Komisije (59), v katerem je bil ugotovljen pozitiven učinek zakonodaje o javnih naročilih v obliki znižanja cen, ki je bilo predstavljeno kot „socialna korist“ pravičnejše konkurence med ponudniki. Zato naj Komisija s „pripisovanjem“ navedenih prihrankov statusu EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, ne bi ravnala v skladu z Direktivo, po kateri naj bi bili izbirni postopki ključni za boljšo konkurenco, ki bi omogočila nižje stroške javnega naročanja.

(66) Francija nazadnje v zvezi z odnosi osebe javnega prava IFP s strankami trdi, da zadevne dejavnosti pogodbenih raziskav zajemajo storitve osebe javnega prava IFP po naročilu stranke, tretje osebe ali hčerinske družbe, na temo, ki spada v okvir nalog osebe javnega prava IFP, za osebo javnega prava IFP na ravni lastništva rezultatov ne pomeni strateških interesov, lahko obogati znanja in veščine osebe javnega prava pri vodenju programov javnih raziskav in razvoja, ki jih izvaja, in ne spada na področje izključnih dejavnosti hčerinskih družb. Francoski organi navajajo, da sta za raziskovalne storitve, ki jih dobijo stranke, potrebna posebna oprema in strokovno znanje.

(67) Francija v zvezi s tem trdi, da tudi če bi oseba javnega prava IFP zaradi svojega statusa EPIC imela prednost pri izvajanju teh gospodarskih dejavnosti, to ne bi imelo stvarnega učinka na trg. Zaradi prednosti naj se zlasti ne bi mogli izkrivljati konkurenca in prizadeti trgovina med državami članicami. Vendar francoski organi za obdobje po spremembi statusa osebe javnega prava IFP (julija 2006) priznavajo, da bi oseba javnega prava IFP morebiti lahko imela nižje stroške, ker ji ni treba skleniti garancij za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti, ki pa bi na podlagi zneskov, ki jih običajno zahtevajo banke in zavarovalnice za zagotavljanje te vrste storitve, pomenile zanemarljiv znesek. Francoski organi iz tega sklepajo, da tak učinek ne bi pomenil prednosti, kar naj bi izpodbijalo obstoj državne pomoči za osebo javnega prava IFP.

6 PRIPOMBE TRETJIH OSEB IN FRANCOSKIH ORGANOV

6.1 PRIPOMBE DRUŽBE UOP LIMITED

(68) Družba UOP Limited v dopisu z dne 28. novembra 2008 najprej utemelji svoj interes za vključitev v postopek (60) kot zainteresirana tretja oseba in nato poda nekaj splošnih pripomb in navede, da po njenem mnenju subjekt, ki ga imenuje „IFP/Axens“, prejema državno pomoč: — združenje „IFP/Axens“, ki ga sestavljata oseba javnega prava in njena hčerinska družba Axens, naj bi se na trgu nesporno dojemalo kot javni subjekt (5.1.1), — dodelitev statusa EPIC združenju „IFP/Axens“ naj bi omogočila in tudi v prihodnje omogočala občutno izkrivljanje konkurence na trgu procesnih tehnologij, na katerem je dejavna družba UOP Limited, ker naj bi dajala prednosti v odnosih z dobavitelji, vlagatelji kapitala in strankami (5.1.2).

6.1.1 DOJEMANJE SUBJEKTA „IFP/AXENS“ NA TRGU

(69) Trditev francoskih organov, da so družba Axens in druge hčerinske družbe osebe javnega prava IFP različni gospodarski subjekti, po mnenju družbe UOP Limited ne more držati. Komisija naj bi upravičeno opozorila, (i) da je družba Axens v stoodstotni lasti osebe javnega prava IFP; (ii) da družba Axens pri izvajanju R & R osebe javnega prava IFP izraža strateške prednostne naloge, ki jih določi država; (iii) da so poslovodje osebe javnega prava IFP vključeni v upravljanje družbe Axens; (iv) da naj bi imela družba Axens z osebo javnega prava IFP sklenjeno izključno pogodbo, ki naj bi bila poglavitna za gospodarsko dejavnost hčerinske družbe; (v) da naj bi obstajal zlasti sporazum o prvi uporabi in posredovanju osebja.

(70) Družba UOP Limited poleg elementov, povzetih v prejšnji uvodni izjavi, dodaja, da naj bi bila odločilna dejavnika tudi vtis, ki ga IFP in Axens vzbujata o svojem odnosu, in njegovo dojemanje na trgu: — oseba javnega prava IFP in družba Axens naj bi se na trgu predstavljali kot en sam gospodarski subjekt „IFP/Axens“. Na spletni strani družbe Axens naj bi bilo zlasti navedeno, da se „družba skoraj petdeset let opira na uspehe v R & R in industriji“ (61). Poleg tega naj bi se družba Axens pri oglaševanju svoje tehnologije sklicevala na osebo javnega prava IFP. Zaposleni družbe Axens in osebe javnega prava IFP naj bi včasih skupaj obiskali imetnike licenc; — gospodarski tisk naj bi dajal zgled, kako trg „IFP/Axens“ dojema kot en sam gospodarski subjekt. Družba UOP Limited je zlasti priložila časopisne izrezke, ki se nanašajo na dejavnosti „IFP/Axens“ na področju licenc za procesne tehnologije ali pa je v njih navedeno, da oseba javnega prava IFP take licence dodeljuje prek svoje hčerinske družbe Axens. Družba UOP Limited je poleg tega priložila primere člankov ali predstavitev, v katerih naj bi zaposleni družbe Axens dali razumeti, da naj bi oseba javnega prava IFP Axens štela za enoto, ki zajema „vse dejavnosti industrijskega oddelka in družbe Procatalyse“.

6.1.2 PREDNOSTI, DODELJENE NA PODLAGI STATUSA EPIC

(71) Po navedbah družbe UOP Limited naj bi prepričanje dobaviteljev in strank, da ima družba Axens neomejena državna sredstva za financiranje svojih dejavnosti, zanjo pomenilo veliko prednost na trgu. Čeprav naj bi šlo samo za dojemanje na trgu, naj bi bil ta dejavnik še pomembnejši v okviru svetovne gospodarske krize.

(72) Pri strankah naj bi bila poroštva, ki bi jih dal subjekt „IFP/Axens“, posebno pomembna na trgu, na katerem stranke pred izbiro dane tehnologije upoštevajo dolgoročne gospodarske vidike. Družba UOP Limited na primeru „aromatičnih kompleksov“ v bistvu pojasnjuje, da se morajo stranke pred uporabo takih tehnologij sprijazniti z zelo velikimi naložbami v zasnovo in gradnjo proizvodnih infrastruktur, za kar je potrebnih več let dela. Toda uspeh teh industrijskih kompleksov naj bi bil odvisen od uspešnosti uporabljenih tehnologij, ki naj bi jih po splošnem pričakovanju strank zagotovil prodajalec postopkov (62). Če zahtevana raven uspešnosti ne bi bila dosežena, bi zagotovo uveljavljale odgovornost prevzemnika in zahtevale upoštevanje strogih obveznosti v zvezi s sanacijo. Dolgoročna plačilna sposobnost prevzemnika naj bi bila zato pomembna pri izbiri kupcev, ne samo zaradi upoštevanja pogodbenih obveznosti, temveč tudi zaradi ponujenih priložnosti na področju R & R, ki zagotavljajo prihodnje izboljšanje zmogljivosti kupljenega postopka. Subjekt „IFP/Axens“, ki se na trgu dojema kot odvisen od države, naj bi torej imel prednost v primerjavi s tekmeci, ker kupci nimajo posebnega razloga, da bi dvomili o njegovem dolgoročnem preživetju.

(73) Družba UOP Limited v zvezi z dobavitelji meni, da bi se lahko subjektu „IFP/Axens“ odobrili prednostni pogoji v primerjavi z njegovimi tekmeci; zato se sklicuje na pogodbe, ki sta jih skupaj podpisali oseba javnega prava IFP in družba Axens ter so navedene v odločitvi o začetku postopka.

(74) Družba UOP Limited v zvezi s finančnimi trgi meni, da ima subjekt „IFP/Axens“ prednostne pogoje in obrestne mere na kapitalskih trgih zaradi vloge poroka v skrajni sili, ki naj bi jo imela država. Vloga države in varnost, ki jo pomeni za vlagatelje, naj bi poleg tega v razmerah finančne krize ob splošnem pomanjkanju omogočili pritegnitev zasebnega kapitala. Konkurenčna podjetja naj ne bi imela dostopa do primerljivega financiranja ali pa bi ga lahko dobila pod gospodarsko manj zanimivimi pogoji. Učinki gospodarske in finančne krize naj bi po mnenju družbe UOP Limited še okrepili možnost, da bi ukrep izkrivljal konkurenco.

(75) Družba UOP Limited se v dopisu z dne 23. januarja 2009 sklicuje na svoje predhodne pripombe in na tiste, ki so bile predložene v okviru postopka v zvezi z zgoraj navedeno odločbo C 51/2005. Te informacije dajejo po njenem mnenju dovolj podatkov, ki dokazujejo pomembnost plačilne sposobnosti sopogodbenikov na zadevnem trgu licenc za postopke. Znova ponavlja trditev, da stranke subjekta „IFP/Axens“ predpostavljajo, da so v poslovnem odnosu z državno ustanovo, katere dolgoročna sposobnost preživetja ne pomeni tveganja. Nazadnje družba UOP Limited poziva Komisijo k analizi sporazumov med družbo Axens in njenimi strankami, pri čemer navaja, da po njenem prepričanju ti ne vsebujejo nobenega dogovora, ki bi lahko omejeval odgovornost družbe Axens.

6.2 PRIPOMBE FRANCOSKIH ORGANOV K PRIPOMBAM DRUŽBE UOP LIMITED

(76) Francoski organi v dopisu z dne 22. junija 2009 menijo, da pripombe družbe UOP Limited„temeljijo na napačnih in celo povsem neresničnih trditvah ter nikakor niso podprte z ničimer, kar bi dokazovalo obstoj državne pomoči za osebo javnega prava IFP ali družbo Axens“.

(77) Francoski organi v bistvu zanikajo vsako upoštevnost izražene trditve, da se subjekt „IFP/Axens“ na trgu dojema kot javni subjekt, ki ima prednosti v odnosih s strankami in dobavitelji ter na finančnih trgih, zavračajo pa tudi trditev, da naj bi bil navedeni subjekt „IFP/Axens“ državna ustanova, ki je ne skrbi dolgoročna sposobnost preživetja.

(78) Francoski organi so oblikovali dve trditvi: — prvič, subjekt „IFP/Axens“ ni državna ustanova z neomejenimi sredstvi; poleg tega nič ne dokazuje, da se navedeni subjekt na trgu dojema kot tak (6.2.1), — drugič, družba Axens zaradi statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, na trgu nima nobenih prednosti (6.2.2).

6.2.1 SUBJEKT „IFP/AXENS“ NAJ NE BI BIL DRŽAVNA USTANOVA Z NEOMEJENIMI SREDSTVI

(79) Dobavitelji in stranke subjekta „IFP/Axens“ po mnenju francoskih organov in v nasprotju s trditvami družbe UOP Limited tega podjetja ne dojemajo kot „državno ustanovo“, ki ima neomejena sredstva.

(80) Prvič, francoski organi se sklicujejo na pravno analizo, ki so jo predložili Komisiji, in svoje predhodne pripombe, ki naj bi po njihovem mnenju dokazovale, da na podlagi statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, ni dodeljena nobena vrsta državnega poroštva.

(81) Drugič, francoski organi ugotavljajo, da se družba UOP Limited sklicuje na „domnevno prepričanje o neomejenem državnem poroštvu za IFP/Axens“, ki naj pravno ne bi obstajalo in samo po sebi ne bi zadostovalo za utemeljitev obstoja državne pomoči.

(82) Tretjič, tudi če bi oseba javnega prava IFP imela javno poroštvo – kar francoski organi izpodbijajo –, bi bilo napačno meniti, da se tako poroštvo samodejno razširi na hčerinske družbe osebe javnega prava IFP, ker naj bi ta in njene hčerinske družbe tvorile gospodarsko skupino v smislu konkurenčnega prava. Hčerinske družbe osebe javnega prava IFP, zlasti Axens, namreč po mnenju Francije kot subjekti zasebnega prava, za katere velja pravo gospodarskih družb, nimajo takega poroštva, ker načelo neodvisnosti hčerinskih družb nasprotuje zlasti teoriji o „samodejni razširitvi“ poroštev v skupini, ki jo je predlagala družba UOP Limited. Pojem skupine, ki lahko ima pomen v konkurenčnem pravu, naj ne bi bil priznan v pravu gospodarskih družb, za odobritev poroštva v skupini pa naj bi tako veljali strogi formalni in materialni pogoji. To naj bi veljalo zlasti v primeru osebe javnega prava IFP, ki naj bi potrebovala dovoljenje upravnega odbora v skladu s členom 7 svojega statuta. Francoski organi poleg tega menijo, da je Komisija to že ugotovila, ker je potrdila, da „pravni status Banque Postale (pravna oseba zasebnega prava) sam po sebi zadostuje, da se zanjo izključi obstoj vsakršnega neomejenega poroštva za Banque Postale“ (63).

6.2.2 DRUŽBA AXENS NAJ NE BI IMELA NOBENE PREDNOSTI NA TRGU ZARADI STATUSA EPIC, KI GA IMA OSEBA JAVNEGA PRAVA IFP

(83) Trditev družbe UOP Limited, da na trgu vlada prepričanje o subjektu „IFP/Axens“ kot državni ustanovi z neomejenimi sredstvi, ki naj bi bila deležna prednosti v odnosih s strankami ter dobavitelji in upniki, po mnenju Francije ne temelji na „nobenem resnem dokazu“, poleg tega pa „nedvomno ni podprta z dejstvi“.

(84) Francoski organi so predstavili obvestilo službe uprave družbe Axens za pravne zadeve in sporazume (AJA), naslovljeno „Načela pravne varnosti družbe Axens“ (64), v katerem so pojasnjeni odnosi med osebo javnega prava IFP in družbo Axens. Navedeni odnosi so izrecno urejeni s splošnim pravilom, da družba Axens matične družbe ne zaprosi za poroštvo, in to ne glede na razlog. Francoski organi so pojasnili, da ni mogoče nobeno odstopanje od navedenega pravila o neobstoju poroštva. To načelo je poleg tega v tem dokumentu v celoti navedeno: „IFP ne jamči za ravnanja ali opustitve družbe Axens.“ Francoski organi so pojasnili, da se to pravilo uporablja za vsako pogodbo, ki bi jo lahko družba Axens sklenila, ali projekt, ki bi ga lahko izvajala s strankami in dobavitelji ter na finančnih trgih.

6.2.2.1 Odnosi med družbo Axens in njenimi strankami

(85) Družba UOP Limited naj bi po mnenju Francije brez kakršne koli utemeljitve navajala pomembnost javnega poroštva za dolgoročni finančni položaj družbe Axens, zlasti v zvezi s pogodbenimi poroštvi in obveznostmi vzdrževanja, običajno določenimi v sporazumih o licencah (65), niti naj ne bi utemeljila razlogov, zaradi katerih je „prepričana, da Komisija ne bo našla nobene določbe o omejevanju odgovornosti za družbo Axens“.

(86) Francoski organi so v zvezi z navedenim pojasnili, da pravilo, opisano v uvodni izjavi 84 (da hčerinska družba matične družbe ne zaprosi za poroštvo), velja tudi za vsako poroštvo, o katerem bi se lahko družba Axens pogajala s stranko ali o njem z njo sklenila pogodbo. Francoski organi so trditev ponazorili s primerom „aromatičnih kompleksov“, ki ga je družba UOP Limited navedla v pripombah. Navedli so, da se družba Axens na splošno odloča, da omeji svojo odgovornost na del licenčnine […] (*). Navedena politika omejevanja poroštev, ki naj bi bila eno od načel pravne varnosti družbe Axens, naj bi se zato občutno razlikovala od običajev drugih podjetij na tem področju, ki naj bi po mnenju francoskih organov v nekaterih primerih običajno dodelila neomejena poroštva.

(87) Francoski organi nazadnje opozarjajo, da za obveznosti v zvezi z vzdrževanjem/povrnitvijo škode, ki se uveljavljajo v škodnem primeru, finančnega kritja ne zagotavlja oseba javnega prava IFP: (a) če družba Axens ne bi izpolnila obveznosti, bi bila zmožnost, ki bi jo zagotovili njeni zavarovatelji civilne odgovornosti z različnimi določbami o zavarovanju njenega svetovnega programa, veliko večja od njenih najvišjih vrednosti odgovornosti, o katerih se je pogodbeno dogovorila s svojimi imetniki licenc; (b) družba Axens bi prav tako lahko takoj ali zelo hitro zagotovila sredstva, zlasti zaradi majhne zadolženosti; (c) odgovornost osebe javnega prava IFP v primeru neizpolnitve obveznosti katerega od imetnikov licence družbe Axens bi bila izrecno omejena s sporazumi med osebo javnega prava IFP in družbo Axens na nujno omejene zneske, ker so odvisni od licenčnine, ki jo prejema oseba javnega prava IFP; (d) zavarovatelj civilne odgovornosti družbe Axens bi se izrecno odrekel kakršni koli tožbi zoper osebo javnega prava IFP zaradi katerega koli razloga.

(88) Francoski organi iz tega sklepajo, da bi bile trditve družbe UOP Limited o domnevnih prednostih, ki naj bi jih družba Axens dobila na trgu licenc za postopke, ovržene, zlasti ker je družba Axens vedno izvajala politiko omejevanja poroštev za odgovornost, odobrenih svojim strankam.

(89) Francoski organi so v dopisu z dne 8. septembra 2009 pojasnili, da je omejitev odgovornosti do strank določena hkrati v sporazumu o omejeni licenci (66) in sporazumu za licence za izdelke (67), ki sta bila sklenjena med osebo javnega prava IFP in družbo Axens ter sta začela veljati 1. januarja 2001. Navedena sporazuma določata, da bo finančna odgovornost osebe javnega prava IFP, če družba Axens lahko dokaže, da svojih obveznosti ne izpolnjuje zaradi storitev, ki jih izvaja oseba javnega prava IFP, omejena na odstotni delež (68) zneskov, ki jih je zadnja dejansko pobrala iz naslova licenčnine pro rata od prodaje, pri kateri je bila uveljavljena reklamacija (licenca za izdelke), in od enote, ki je predmet podlicence, ali od prodaje v okviru podlicence, pri kateri je bila uveljavljena reklamacija (omejena licenca). Z drugimi besedami, odgovornost osebe javnega prava IFP nikoli ne more presegati 100 % prejetih zneskov. Pri omejeni licenci je poleg tega določeno, da družba Axens skrbi za finančna poroštva, dana imetnikom podlicenc na področju tehnične zmogljivosti postopkov. Oseba javnega prava IFP se torej ne šteje za odgovorno za tehnična poroštva, ki jih Axens dodeljuje svojim strankam.

(90) Treba je še pojasniti, da licenčne pogodbe med družbo Axens in njenimi strankami simetrično določajo, da je finančna odgovornost družbe Axens na splošno omejena na […] (*) % licenčnine, plačane za vsako enoto, ki je predmet reklamacije. Odgovornost osebe javnega prava IFP je povsem neodvisna od odgovornosti družbe Axens, ker je poroštvo, ki ga ta dodeli stranki, zaradi komercialnih razlogov večje od tistega, ki ji ga je dodelila oseba javnega prava IFP. Isto načelo velja za vsako licenco, ki jo bo oseba javnega prava IFP dodelila tretjim osebam, ki niso njene hčerinske družbe.

(91) Francoski organi so nazadnje dodali, da oseba javnega prava IFP svojo odgovornost do strank (hčerinskih družb ali strank zunaj skupine) načeloma omejuje, kadar storitve izvaja v njihovem imenu (študije, raziskave po naročilu, preizkusi itd.). Odgovornost, ki jo je prevzela oseba javnega prava IFP, je torej prizadevanje za odpravljanje napak na izvedenih delih, na finančni ravni pa velja načelo, da je odgovornost omejena na […] (*) % dejansko prejetega plačila z najvišjo vrednostjo, ki lahko odvisno od primera doseže največ […] (*) %. Če torej stranka meni, da je delo, ki ga je izvedla oseba javnega prava IFP, pomanjkljivo, tej del nikakor ne bo treba popravljati v nedogled.

6.2.2.2 Odnosi med družbo Axens in njenimi dobavitelji ter njeni pogoji financiranja na finančnih trgih

(92) Francoski organi zanikajo vsakršno upoštevnost trditve družbe UOP Limited, da ima družba Axens zaradi domnevnega prepričanja, da ima neomejena finančna sredstva, prednostne pogoje pri dobaviteljih in na finančnih trgih. Družba UOP Limited po mnenju Francije ni predložila niti najmanjšega dokaza v podporo navedeni trditvi.

(93) Pravilo, opisano v uvodni izjavi 84, da hčerinska družba matične družbe ne zaprosi za poroštvo, po mnenju francoskih organov zadostuje, da se ovrže trditev družbe UOP Limited.

(94) Francoski organi poleg tega v zvezi s posojilnimi pogoji družb Axens, Beicip-Franlab in Prosernat na finančnih trgih opozarjajo, da so pripravljeni Komisiji zagotoviti, da se za vsako transakcijo v vsako pogodbo o financiranju pisno vključi naslednje: „Za to financiranje v skladu s francoskim pravom (zlasti potrebo po izrecnem zakonskem dovoljenju za vsako poroštvo) ni nikakršnega neposrednega ali posrednega državnega poroštva.“ (69)

7 OCENA

7.1 OBSTOJ DRŽAVNE POMOČI V SMISLU ČLENA 107(1) PDEU

(95) Člen 107(1) PDEU določa: „Razen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.“

(96) Za ugotovitev obstoja državne pomoči v obravnavanem primeru je treba najprej preveriti, ali se pri ukrepu Francije, ki je 7. julija 2006 osebi javnega prava IFP dodelila status EPIC, uporabljajo državna sredstva (7.1.1) za odobritev neomejenega državnega poroštva, ki krije gospodarske dejavnosti (7.1.2). Na podlagi obsega kritja z državnim poroštvom in vrste kritih dejavnosti bo mogoče opredeliti pomen tega sklepa (7.1.3), nato pa bo treba preučiti, ali se z zadevnim ukrepom daje selektivna prednost skupini IFP (7.1.4), ki lahko prizadene trgovino med državami članicami (7.1.5).

7.1.1 UPORABA DRŽAVNIH SREDSTEV V OBLIKI NEOMEJENEGA POROŠTVA

(97) Zaradi posebne sestave gospodarske skupine v smislu konkurenčnega prava je treba upoštevati morebitni vpliv neomejenega državnega poroštva, ki izhaja iz statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, na vse subjekte skupine IFP, to je na osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe, in sicer v dveh korakih: — pri osebi javnega prava IFP vpliv neomejenega poroštva neposredno izhaja iz statusa EPIC: za osebo javnega prava IFP kot pravno osebo javnega prava namreč ne velja obče pravo s področja sanacije in sodne likvidacije podjetij v težavah. Matična družba skupine IFP bi lahko ob upoštevanju navedene posebnosti neposredno izvajala gospodarske dejavnosti pod ugodnejšimi pogoji kot drugi udeleženci na trgu, ki nimajo primerljivega varstva (7.1.1.1); — pri dejavnostih, ki jih neposredno izvajajo hčerinske družbe zasebnega prava skupine IFP, za katere v celoti velja obče pravo na področju stečaja, se neposredno ugotavljanje odgovornosti osebe javnega prava in posledično države ne zdi mogoča. Zato je treba v primeru nezadostnosti sredstev hčerinske družbe preučiti, ali bi lahko za upnike družb Axens, Prosernat in Beicip-Franlab veljal posredni mehanizem na podlagi morebitne odgovornosti matične družbe za njene hčerinske družbe, enak mehanizmu poroštva (7.1.1.2).

7.1.1.1 Kritje osebe javnega prava IFP z neomejenim poroštvom države, dodeljenim na podlagi njenega statusa EPIC

(98) Komisija je v zgoraj navedenem sklepu C 56/2007 ugotovila, (70) da značilnosti, tesno povezane s statusom osebe javnega prava La Poste (71), zlasti obstoj poroštva za poplačilo individualnih terjatev in ohranitev obstoja in/ali obveznosti podjetja La Poste, pomenijo, da ima država vlogo poroka v skrajni sili za gospodarske dejavnosti, ki jih izvaja oseba javnega prava.

(99) Komisija v obravnavanem primeru meni, da je mogoče trditve iz zgoraj navedenega sklepa C 56/2007 v bistvu uporabiti za status EPIC, dodeljen osebi javnega prava IFP, in da je ta tudi v posebnem pravnem položaju, kar zadeva poplačilo upnikov in ohranitev obstoja v primeru plačilne nesposobnosti. Zato se bo Komisija za potrebe te analize sklicevala na trditve iz dela 4.1 („Opredelitev kot pomoč“) zgoraj navedenega sklepa C 56/2007.

A. Poroštvo za poplačilo individualnih terjatev

(100) Preden se dokaže, da bi za upnike osebe javnega prava IFP v primeru ustavitve njenih plačil veljal ugodnejši postopek kot za upnike podjetij občega prava, je treba najprej preveriti trditev francoskih organov, da zakonodaja ali sodna praksa izključujeta državno poroštvo za EPIC (a).

(a) Zavrnitev trditev francoskih organov

(101) Komisija lahko v nasprotju s trditvami francoskih organov ugotovi, da francosko pravo dopušča obstoj implicitnih poroštev in natančneje obstoj državnega poroštva zaradi statusa osebe javnega prava. Komisija zavrača trditve francoskih organov zaradi teh razlogov.

(102) Prvič, Komisija se smiselno sklicuje na uvodni izjavi 120 in 121 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, v katerih francoski organi trdijo, da noben akt ali odločitev ne določa načela, da naj bi država jamčila za dolgove EPIC. Komisija pa, nasprotno, meni, da kljub neobstoju akta ali odločitve, ki bi potrjevala ali izključevala obstoj izrecnega državnega poroštva za EPIC, ta neobstoj ne omogoča izključitve obstoja implicitnega poroštva.

(103) Drugič, Komisija se smiselno sklicuje na uvodne izjave od 122 do 124 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, v katerih francoski organi menijo, da obstaja sodna praksa o neobstoju poroštev, zlasti sodba Société de l'hôtel d'Albe (72) in sodbi Campoloro (73). V prvi zadevi sodba Société de l'hôtel d'Albe, kot je poudarila izvedenka Komisije v poštni zadevi, ne zadeva prav položaja, v katerem bi lahko šlo za poroštvo (74). Druga zadeva (75) pa po mnenju Komisije dokazuje, da ima sistem odgovornosti države pri izvajanju postopka izterjave dolgov oseb javnega prava vse značilnosti mehanizma poroštva.

(104) Tretjič, trditev francoskih organov v poštni zadevi, da za dolgove EPIC, nastale od začetka veljavnosti LOLF, to je od 1. januarja 2005, ne more obstajati implicitno poroštvo, po mnenju Komisije ne more držati: (a) Komisija poudarja, da se je status osebe javnega prava IFP spremenil 7. julija 2006, to je po začetku veljavnosti LOLF. V teh okoliščinah ni treba preučiti trditev izvedenca francoskih organov v poštni zadevi o morebitnih dolgovih, ki so nastali pred 1. januarjem 2005, čeprav se francoski organi v pripombah na to smiselno sklicujejo. Dolgovi, ki jih je imela oseba javnega prava IFP pred 1. januarjem 2005, so bili dolgovi strokovne ustanove v smislu akta, imenovanega zakon št. 43-612 z dne 17. novembra 1943 o upravljanju strokovnih interesov (in s tem torej pravne osebe zasebnega prava) in zato ob njihovem vpisu (76) niso mogli biti kriti z neomejenim državnim poroštvom, dodeljenim na podlagi statusa EPIC. (b) Vendar Komisija ugotavlja, kot je med drugim navedla tudi njena izvedenka v poštni zadevi in kot je že sama razložila v uvodni izjavi 130 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, da je področje uporabe obveznosti, da se državna poroštva navedejo v zakonu o financah, omejeno na „odobritev“ takih poroštev; da zato odobritev poroštva obsega primere, v katerih se država z izrecno izjavo volje odloči, da bo poroštvo dodelila organu ali za transakcijo; da področje uporabe obveznosti, da se poroštva vpišejo v zakon o financah, torej ne obsega poroštev, izhajajočih iz statusa ali obveznosti, določene v sodni praksi, za katera sta značilni implicitnost in samodejnost; da druga kategorija ne izhaja iz odločitve države, ampak izhaja iz dejstva, da se država postavi v že obstoječ pravni okvir, pri čemer je poroštvo samo njegova posledica (77). (c) Komisija iz tega sklepa, kot je to storila v uvodni izjavi 131 Sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, da trditev francoskih organov, ki temelji na LOLF, ni prepričljiva, ker dejstvo, da v nobenem zakonu o financah ni določeno, da država zagotavlja poroštvo za osebo javnega prava IFP zaradi njenega statusa, ne izključuje obstoja implicitnega poroštva; da Komisije nikakor ne zavezuje niti opredelitev ukrepa kot poroštva v francoskem pravu niti dejstvo, da naj bi šlo za poroštvo, za katero velja LOLF; da je upoštevna samo opredelitev tega ukrepa na podlagi prava Evropske unije; da se v navedenem pravu priznava obstoj implicitnega poroštva, kadar je država članica pravno zavezana poplačati terjatev do druge osebe v primeru neizpolnitve obveznosti te osebe. (78)

(105) Četrtič, Komisija zavrača trditev francoskih organov, da bi bilo treba v primeru obstoja državnega poroštva za EPIC za vsako ustanovitev nove EPIC (vključno s spremembo statusa) uvesti ukrepe poroštev za ohranitev pravic upnikov, nastalih pred navedenim preoblikovanjem, in njeno kontrapozicijo (modus tollens), da naj za osebo javnega prava IFP ne bi obstajalo državno poroštvo, ker tak mehanizem ni bil nikoli vzpostavljen (79): (a) Komisija v skladu z navedbami svoje izvedenke v poštni zadevi in opozorilom v uvodni izjavi 133 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, meni, da taka trditev izhaja iz preširoke razlage ustavnega varstva lastninske pravice; (b) Komisija bi v zvezi s tem rada pojasnila, kot je med drugim že storila v uvodni izjavi 134 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, da se v skladu z lastninsko pravico tudi ne zahteva, da se za zagotovitev pravic upnikov ob preoblikovanju EPIC v družbo, za katero veljajo postopki sanacije in sodne likvidacije, določi poseben ukrep, in da neobstoj takih ukrepov ni znak, da implicitno poroštvo ne obstaja; (c) Komisija dodaja, kot je pojasnila v uvodnih izjavah 135 in 136 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na kateri se smiselno sklicuje, da odločitev francoskih organov, da dodelijo eksplicitno poroštvo podjetju La Poste (80), ko je leta 1990 pridobilo status, enakovreden EPIC, ne dokazuje, da implicitnega poroštva zanj ni bilo že prej.

(106) Nazadnje se Komisija sklicuje na del tega sklepa, ki se navezuje na uveljavljanje odgovornosti države, in na del 4.1.1(A)(b)(3) zgoraj navedenega sklepa C 56/2007 v zvezi s člankom D. Labetoulla, ki so ga navedli francoski organi (81), ter na svojo analizo sodne prakse v zadevi Campoloro (82).

(107) Komisija v nasprotju z navedbami francoskih organov, ki menijo, da je tako poroštvo izključeno s predpisi, ugotavlja, da je obstoj implicitnih poroštev, povezanih s statusom osebe javnega prava, potrjen z obvestilom Conseil d’État, ki je bilo predloženo leta 1995 v zadevi Crédit Lyonnais, v kateri je obstoj implicitnega državnega poroštva utemeljen s samo naravo organizacije kot osebe javnega prava (83).

(108) Kot je Komisija pojasnila v uvodnih izjavah od 142 do 145 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, se ne strinja z razlago francoskih organov, da tega mnenja Conseil d'État ne bi bilo mogoče uporabiti za osebo javnega prava IFP. Zlasti poudarja, da nikjer v mnenju ni sklicevanja na nalogo niti na navzočnost ali nenavzočnost javnega računovodje v okviru osebe javnega prava. Francoski organi poleg tega niti ne pojasnjujejo, zakaj naj bi se to mnenje uporabljalo samo za osebe javnega prava, ki imajo javnega računovodjo. Komisija poleg tega zavrača trditve francoskih organov, da naj se mnenje ne bi uporabljalo, ker je bilo sprejeto pred LOLF in je v nasprotju s poznejšo sodno prakso Conseil d’État, pri čemer je v uvodni izjavi 104 in zgoraj navedenem sklepu C 56/2007 opozorila, da LOLF ne ovira obstoja implicitnega državnega poroštva za osebo javnega prava IFP.

(109) Komisija je nazadnje, kot je navedeno v uvodnih izjavah 146 in 147 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na kateri se smiselno sklicuje, seznanjena z obvestilom ministra za gospodarstvo, finance in industrijo z dne 22. julija 2003, katerega predmet je bil „popis mehanizmov implicitnega ali eksplicitnega poroštva države“ in v katerem je potrjen obstoj implicitnih poroštev, ki izhajajo iz upravnega ali zakonodajnega akta, ki „povzroča in ima finančne posledice za državo“. Navedeno obvestilo dokazuje, da lahko državno poroštvo izhaja iz zelo različnih pravnih aktov (84), in opozarja, da lahko ustanovitev osebe javnega prava vključuje implicitno državno poroštvo za upnike te osebe (85).

(b) Upniku osebe javnega prava IFP je zagotovljeno, da bo njegova terjatev poplačana

(110) Komisija namerava odslej po zgledu dokaza iz dela 4.1.1(A)(b) zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katerega se smiselno sklicuje, dokazati, da bi bili upniki osebe javnega prava IFP v primeru ustavitve plačil v ugodnejšem položaju kot upniki podjetja, za katero velja trgovinsko pravo.

(111) Prvič, tradicionalne omejitve za poravnavo terjatve organizacije zasebnega prava se ne uporabljajo pri osebah javnega prava. Komisija na podlagi elementov, podrobneje navedenih v uvodnih izjavah od 150 do 154 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, o tej prvi točki ugotavlja, da: — v nasprotju z upniki podjetij, za katera velja trgovinsko pravo, upniki osebe javnega prava IFP (glede na to, da zanjo ne velja obče pravo s področja sanacije in sodne likvidacije podjetij v težavah) ne tvegajo, da bi njihova terjatev po koncu sodnega postopka likvidacije popolnoma ali deloma izginila, — dejstvo, da je oseba javnega prava IFP pravna oseba, ni ovira za državno poroštvo, — ker odgovornost države za osebo javnega prava IFP ni izrecno omejena, se njeni upniki lahko zakonito oprejo na načelo, da država krije dolgove osebe javnega prava IFP, čeprav je ta pravna oseba.

(112) Drugič, v primeru izterjave dolgov oseb javnega prava, obsojenih s sodno odločbo, postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980 (in različnimi izvedbenimi akti (86)), zaradi razlogov, pojasnjenih v uvodnih izjavah od 113 do 117, upnikom osebe javnega prava IFP omogoča boljši položaj kot sodni postopki občega prava, ker ne more povzročiti ugasnitve terjatve, ki jo imajo do osebe javnega prava IFP.

(113) Komisija v skladu z analizo uvodnih izjav od 157 do 161 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, najprej ugotavlja, da je država z zakonom iz leta 1980 (87) in njegovimi izvedbenimi ukrepi (88) določena kot pristojni organ za izterjavo dolgov oseb javnega prava, poleg tega pa sta ji s temi akti dodeljeni pomembni posebni pravici: plačilo po uradni dolžnosti in ustvarjanje zadostnih sredstev.

(114) Komisija v skladu z razmisleki iz uvodnih izjav od 162 do 168 Sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da je posebni postopek, opredeljen z zakonom iz leta 1980 in njegovimi izvedbenimi akti, samo postopek izterjave terjatev, ne pa postopek likvidacije in da terjatev po koncu tega postopka ne izgine, po koncu likvidacijskega postopka občega prava pa je v sodbo o zaključku tega postopka zaradi nezadostnosti sredstev brez kazni vključena prepoved za upnike, da znova začnejo postopek. Komisija še ugotavlja, da lahko upniki na podlagi zakona iz leta 1980 in njegovih izvedbenih aktov, ki določajo časovni odlog plačila in nikjer ne predvidevajo položaja ustavitve plačil, domnevajo, da obstajajo ali da bodo vedno obstajala potrebna sredstva za poravnavo terjatev, ki jih imajo do javnega subjekta. Zaradi obeh navedenih elementov meni, da je položaj nezadostnosti sredstev krit, pri čemer ga po potrebi krije država, ali samo začasen. Po drugi strani ni pri nobenem likvidacijskem postopku predvidena možnost, da za dolgove plačilno nesposobne osebe postane odgovorna tretja oseba, razen očitno – ko obstaja porok.

(114) Komisija v skladu z analizo uvodnih izjav od 170 do 180 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, meni, da je s francoskimi pravnimi akti državi dovoljeno ali je ta celo spodbujena, naj osebam javnega prava v primeru nezadostnosti sredstev raje odobri dotacije kot klasična bančna posojila, in sicer dotacije, ki lahko pomenijo „dodatna sredstva“ iz zakona z dne 16. julija 1980. Meni še, da so upniki s temi akti seznanjeni in lahko torej utemeljeno menijo, da bo nadzorni organ sposoben najti potrebna sredstva za poravnavo njihovih terjatev. Komisija zato meni, da je primer, v katerem upniku ne bi uspelo doseči poravnave terjatve z uporabo postopkov iz zakona z dne 16. julija 1980, malo verjeten.

(116) Vendar Komisija v nasprotju s svojimi ugotovitvami o podjetju La Poste v zgoraj navedenem sklepu C 56/2007 opozarja, da so v obravnavanem primeru lastna sredstva, ki jih oseba javnega prava IFP lahko zagotovi v primeru nezadostnosti likvidnih sredstev, razmeroma velika, ker so bili razpoložljiva sredstva in naložbe (150,3 milijona EUR) v skladu s pojasnilom francoskih organov v uvodni izjavi 44 konec leta 2007 enaki približno petkratnemu znesku posojil in finančnih dolgov (25,2 milijona EUR). Komisija tako priznava, da se zdi v sedanjem finančnem položaju vsaj v bližnji prihodnosti malo verjetno, da oseba javnega prava IFP zaradi pomanjkanja lastnih sredstev ne bi mogla odplačati dolgov in bi potrebovala državno posredovanje.

(117) Čeprav tak finančni položaj nezadostnosti sredstev za osebo javnega prava IFP za zdaj ni verjeten, je to mogoče na daljši rok. V takih okoliščinah bi se zaradi nezmožnosti zagotoviti sredstva s prodajo premoženja povečala uporaba drugih mehanizmov poroštva (predujmi, ugotavljanje odgovornosti države itd.) Drugič, ker je zakonodajalec izdelal sistem varstva premoženja, bi se lahko povečalo število sporov o nekrivdni odgovornosti države ob morebitnem neizpolnjevanju obveznosti osebe javnega prava IFP (89). Komisija je v zvezi s tem seznanjena s trditvijo francoskih organov (90), da državi, če bi menila, da je premoženje osebe javnega prava „nepogrešljivo“ za izvajanje naloge javne službe, in bi torej nasprotovala njegovi prodaji, ne bi bilo treba plačati nadomestila z mehanizmi poroštva. Vendar ugotavlja, da so francoski organi priznali (čeprav zanikajo, da bi oseba javnega prava IFP lahko od tega imela prednost), da mora predstavnik države pri izvajanju postopka, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, (91) upoštevati zahtevo po kontinuiteti javne službe. Komisija še meni, da bi lahko taka odločitev javnega organa, da se sredstva ne prodajo zaradi ohranitve javne službe, sprožila nekrivdno odgovornost države zaradi kršitve enakosti pred javnimi bremeni.

(118) Tretjič, Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 185 do 226 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da imajo pravna sredstva, ki bi upniku ostala za uveljavljanje odgovornosti države, v malo verjetnem primeru, da mu postopek iz zakona iz leta 1980 ne bi omogočal poplačila terjatve, značilnosti mehanizma poroštva.

(119) Čeprav francoski organi menijo, da odgovornosti države načeloma ni mogoče uveljavljati niti kot krivdno niti kot nekrivdno (92), priznavajo, da bi se lahko zgodilo, da bi sodišče odredilo povrnitev škode upniku, če bi predstavnik države moral pri izvajanju postopka, določenega z zakonom iz leta 1980, upoštevati zahtevo po kontinuiteti javne službe. V tem primeru francoski organi vseeno menijo, da upnik ne bi pridobil nikakršne prednosti, ker bi bila njegova odškodnina primerljiva s tisto, ki bi jo prejel v primeru uporabe občega prava. Komisija v zvezi s tem poudarja nekatere posebnosti posebne pravice, uvedene z zakonom iz leta 1980, in sicer da upniki (zlasti nezavarovani upniki) na podlagi občega prava v zvezi s sodno likvidacijo načeloma ne dobijo poplačanega celotnega dolga in da najpogosteje dolgov podjetja v likvidaciji ne plača tretja oseba.

(120) Francoski organi poleg tega izpodbijajo, da je mogoče možnosti povrnitve škode, ki so upnikom na voljo z uveljavljanjem odgovornosti, izenačiti z obliko poroštva. Komisija povsem nasprotno meni, da je uveljavljanje odgovornosti države (krivdne ali nekrivdne) pri izvajanju postopka izterjave dolgov javnih oseb iz zakona z dne 16. julija 1980 enako mehanizmu poroštva za namene prava Evropske unije, ker upnikom zagotavlja poplačilo njihove terjatve, s tem ko državo obvezuje za poplačilo te terjatve v primeru neizpolnitve obveznosti osebe javnega prava IFP. Poleg tega je s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljnjem besedilu: ESČP) v zadevi Société de gestion du port de Campoloro in Société fermière de Campoloro proti Franciji (93) (v nadaljnjem besedilu: zadeva Campoloro) priznano samodejno poroštvo.

(121) Komisija nazadnje po zgledu dokaza v uvodnih izjavah od 181 do 184 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katerega se smiselno sklicuje, meni, da predlog francoskih organov za pojasnilo odloka o izvajanju zakona iz leta 1980 ni zadosten za izključitev možnosti, da se sredstva zagotovijo z vložkom javnih sredstev. (a) Francoski organi so predlagali naslednjo spremembo odloka o izvajanju zakona iz leta 1980: „Če ob izteku teh rokov opomin ostaja brez učinka, predstavnik države ali organ, pristojen za nadzor, odhodek vpiše v proračun skupnosti ali osebe javnega prava, ki ni izpolnila obveznosti. Po potrebi zagotovi potrebna sredstva iz proračuna skupnosti ali osebe javnega prava bodisi z zmanjšanjem sredstev, ki so namenjena za druge odhodke in so še na voljo, bodisi s povečanjem sredstev“ (spremembe so podčrtane). (b) Komisija vseeno poudarja, kakor je storila že v uvodni izjavi 67 odločitve o začetku postopka, da akti niti v sedanji različici niti v različici, spremenjeni na podlagi predloga francoskih organov, ne izključujejo, da se sredstva lahko zagotovijo s povečanjem sredstev, ki je bilo predhodno omogočeno s subvencijo ali vložkom javnih sredstev.

(122) Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 204 do 211 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, še meni, da odločitev ESČP v zgoraj navedeni zadevi Campoloro dokazuje, da uveljavljanje odgovornosti francoske države v tem primeru deluje kot implicitno poroštvo za dolgove javnih organov in ni povezano z nobenim pogojem škode. (a) Komisija zlasti ugotavlja, da je ESČP zavrnilo trditve francoskih organov, ki so te (94) poskušali utemeljiti, po eni strani, z neobstojem odločilnega dejstva, ki bi ga bilo mogoče pripisati državi, in, po drugi strani, z neobstojem državnega poroštva za javne organe, ki so pravne osebe, in sprejelo nasprotne trditve tožečih strank (95). (b) Komisija ugotavlja, da je ESČP nazadnje ugotovilo kršitev člena 6(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah (v nadaljnjem besedilu: Konvencija), zlasti ker: „[je] [t]e sodbe torej treba izvršiti, pri čemer Sodišče opozarja, da se državni organ ne more izgovarjati na pomanjkanje sredstev, da ne bi poplačal dolga, ki temelji na sodni odločbi […].“ ESČP je poleg tega ugotovilo kršitev člena 1 Protokola št. 1 k navedeni konvenciji, ker je bilo poseženo v lastninsko pravico tožečih strank zaradi posebnega in pretiranega bremena, povezanega z neizplačilom zneskov, ki so jima bili dolgovani (96). Na podlagi zgornjega je ESČP državi naložilo plačilo celotnega dolga občin dolžnic (97). (c) Po mnenju Komisije iz te sodne prakse izhajajo trije pomembni elementi: — ob upoštevanju, da tožeči stranki dobita sodno odločbo, s katero se njuna terjatev prizna, odgovornost države deluje kot implicitno poroštvo (98), ker je francoska država po eni strani prisiljena plačati celotni dolg javne osebe (99), po drugi strani pa ni bila opravljena nikakršna razdelitev med tem, kar bi lahko spadalo v položaj plačilne nesposobnosti javne skupnosti dolžnice, in morebitnimi neizpolnitvami obveznosti, za katere je odgovorna država (ker si ESČP nikjer ne prizadeva najti odločilnega dejstva, za katerega bi bila odgovorna država, ampak se nanaša samo na položaj plačilne nesposobnosti dolžnika), — ta odgovornost obsega dolgove javnih organov, ki pa so vendar pravne osebe. Francoska vlada se je izrecno sklicevala na obstoj pravne osebe in lastnega premoženja, ko je nasprotovala uveljavljanju odgovornosti francoske države, toda ESČP je to trditev zavrnilo, — področje uporabe državnega poroštva zajema javne organe, ki so odvisni od države. To poroštvo je torej tesno povezano z javnopravnim statusom dolžnika. (d) Komisija poleg tega ugotavlja, da rešitev, ki jo je ESČP uporabilo v zadevi Campoloro, ni osamljena, ampak izhaja iz zelo uveljavljene usmeritve sodne prakse, uporabljene zlasti v sodbah v zadevi Artico proti Italiji (100) in zadevi Bourdov proti Rusiji (101).

(123) Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 212 do 220 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da pripombe francoskih organov ne morejo ovreči tega dokaza. Komisija na podlagi navedenega v skladu s svojo ugotovitvijo o poštni zadevi v uvodni izjavi 222 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007 in odločitvi o začetku postopka iz predhodno navedenega sklepa, da lahko v sedanjem stanju francoskega prava upnik osebe javnega prava IFP, ki ni dosegel poravnave svoje terjatve s postopki iz zakona z dne 16. julija 1980, prejme vse zneske, ki ustrezajo neplačani terjatvi, tako da se v skrajnem primeru sklicuje na odgovornost države, kar je v nasprotju s tem, kar se zgodi v likvidacijskem postopku občega prava, v katerem je poplačilo upnika omejeno z vrednostjo razpoložljivih sredstev. Komisija na podlagi navedenega meni, da se odgovornost države obravnava kot poroštvo, da zanjo s francoskim pravim aktom ni določena nobena omejitev in da je tesno povezana z javnopravnim statusom organa dolžnika.

(124) Komisija je poleg tega zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 223 do 226 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, seznanjena s francoskim predlogom za vstavitev klavzule v vse pogodbe osebe javnega prava IFP, ki vključujejo terjatev, tako da se omeji tveganje uveljavljanja nekrivdne odgovornosti države samo na podlagi plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP. Vendar meni, da bi tak pravni okvir ostal krhek in bi obstajali pomisleki o njegovi trajnosti, ker je izjema sprejetega tveganja pravilo, določeno s sodno prakso, ki se lahko vedno spremeni. Vendar Komisija meni, da tak predlog sam po sebi ne zadostuje, ker ne zajema vseh primerov: ne omogoča izključitve možnosti, da bi državno poroštvo veljalo za vse vrste odgovornosti (zlasti nepogodbene in kazenske odgovornosti). Poleg tega ni mogoče pogodbeno določiti, da država ne bo odgovorna za dolgove osebe javnega prava IFP do njenih dolžnikov, ker oseba javnega prava IFP lahko na primer postane dolžnik do tretje osebe z različnimi pravnimi mehanizmi, zlasti z združitvijo z drugim subjektom (102), ki bi imel terjatve tretjih oseb, ki jih sprva ni mogoče opredeliti. Komisija nazadnje v zvezi s terjatvami tretjih oseb meni, da bi se lahko samo s splošnim aktom, s katerim se navede, da država ni porok osebe javnega prava IFP, in ki se uporablja v vseh položajih in za vse vrste tretjih oseb, „odpravilo“ neomejeno poroštvo. Nazadnje, tudi ob predpostavki, da bi francoski predlogi upniku osebe javnega prava IFP popolnoma onemogočili uveljavljanje odgovornosti države, da bi dobil poplačilo svoje terjatve (domneva, ki po mnenju Komisije ni preverjena), na podlagi teh predlogov ni mogoče jasno ugotoviti, kaj bi se zgodilo v primeru plačilne nesposobnosti (103) osebe javnega prava IFP.

(125) Četrtič, tudi če upnik osebe javnega prava ne bi dobil zadoščenja, lahko uveljavlja pravne učinke upravičene napake, ki jo je storil ob nastanku terjatve glede tega, da naj bi bila vedno poplačana.

(126) Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah 227, 228 (prva do tretja alinea) in 229 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da je mogoče s teorijo navideznosti (104) potrditi, da lahko upniki osebe javnega prava IFP na podlagi skupka ujemajočih se pokazateljev utemeljeno menijo, da tako poroštvo vsekakor obstaja (in to čeprav osebi javnega prava IFP na podlagi statusa EPIC quod non pravno ni mogoče dodeliti neomejenega poroštva francoske države). Glavni upoštevni pokazatelji glede na teorijo navideznosti po eni strani izhajajo iz tega, da lahko upniki na podlagi različnih aktov (zakona iz leta 1980 in njegovih izvedbenih ukrepov) ali uradnih dokumentov (proračunskih dokumentov) menijo, da bo država prevzela dolgove EPIC v primeru nezadostnosti sredstev ali da se bo uveljavljala njena odgovornost, po drugi strani pa iz tega, da zaupanje upnikov v obstoj takega poroštva temelji tudi na neobstoju pojasnila francoskih organov o stanju prava na tem področju po zadevi Campoloro in prvih postopkih, ki jih je Komisija sprožila glede statusa EPIC, in nazadnje iz tega, da je v prid tej teoriji tudi neobstoj jasne navedbe o posledicah položaja ustavitve plačil EPIC.

(127) Komisija želi v obravnavanem primeru dodati, da so bili morebitni upniki osebe javnega prava IFP pred 7. julijem 2006 v pogodbenem razmerju s strokovno ustanovo v smislu akta, imenovanega zakon št. 43-612 z dne 17. novembra 1943 o upravljanju poklicnih interesov, to je s pravno osebo zasebnega prava, pri kateri niso imeli nobenega razloga za prepričanje, da bi imela kakršno koli državno poroštvo. Zato je lahko uporaba teorije navideznosti po potrebi upoštevna samo pri terjatvah, nastalih po spremembi statusa osebe javnega prava IFP.

(128) Komisija na podlagi ugotovitev svoje izvedenke v poštni zadevi v zvezi s terjatvami, nastalimi po 7. juliju 2006, ugotavlja, da tudi če bi, tako kot trdijo francoski organi, upnik napačno menil, da mora država jamčiti za dolgove oseb javnega prava, natančneje osebe javnega prava IFP, bi bila njegova napaka glede na zgoraj navedene elemente upravičena in bi lahko imela pravne učinke. Če upniku izjemoma ne bi uspelo doseči poravnave njegove terjatve, bi mu bilo vseeno zagotovljeno, da njegova terjatev nikakor ne more izginiti.

B. Poroštvo v zvezi z ohranitvijo obstoja osebe javnega prava IFP in/ali njenih obveznosti

(129) Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 230 do 250 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da tudi če upniku osebe javnega prava EPIC v razumnem roku in po uporabi postopkov, opisanih v prejšnjem delu, ni uspelo doseči poravnave njegove terjatve, mu je zagotovljeno, da terjatev ne bo izginila, in sicer v nasprotju s položajem upnika subjekta zasebnega prava v likvidaciji, ki nima nobenega zagotovila za poravnavo svoje terjatve.

(130) Komisija poudarja, da likvidacija – prenehanje obstoja osebe javnega prava zaradi volje javnega organa s prenehanjem njenih pravic in obveznosti ne obstaja: čeprav to ni izrecno določeno v nobenem aktu, je iz prakse in nekaterih temeljnih načel upravnega prava namreč razvidno, da v primeru prenehanja obstoja na podlagi sklepa javnega organa pravice in obveznosti oseb javnega prava, ki kot take prenehajo obstajati, vedno prevzame neki drugi subjekt, če tega ni, pa država. Z drugimi besedami, dolgovi oseb javnega prava se vedno prenesejo na drugo pravno osebo, ki jih ne more zavrniti, tako da je vsak upnik prepričan, da bo lahko pravice, ki jih ima na podlagi terjatve, uveljavljal zoper drugi organ in da njegova terjatev torej ne bo izginila.

(131) Komisija se sklicuje na podrobnosti analize v uvodnih izjavah od 233 do 250 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, ki temelji na študiji njene izvedenke v poštni zadevi o logičnem nadaljnjem razvoju, ki zadeva osebe javnega prava, in v kateri je navedeno razlikovanje med tremi vzroki za prenehanje obstoja oseb javnega prava (105): primer oseb javnega prava, ki so prenehale delovati, primer prenehanja obstoja oseb javnega prava zaradi prenehanja obstoja njihovih nalog in najbolj razširjeni primer, prenos naloge, ki nujno vključuje prenos pravic in obveznosti. (a) Prvič, na podlagi navedene študije je mogoče šteti, da čeprav ni splošne pravne ureditve za prenehanje obstoja oseb javnega prava, je iz prakse razvidno, da je s pravnim aktom vedno urejen prenos pravic in obveznosti osebe javnega prava, ki bo prenehala obstajati, bodisi na državo bodisi na subjekt, ki prevzame njeno nalogo (106): (b) Drugič, na splošno gre za prenos „pravic in obveznosti“ (pri čemer se izraz obveznosti zagotovo nanaša na dolgove), včasih pa za prenos „premoženja“ (107) (kar je opredelitev, ki vključuje tudi dolgove). Edini najdeni primer preprostega prenehanja obstoja osebe javnega prava je vsekakor zajemal prenos samih „dolgov“ na druge subjekte javnega prava (108): (c) Tretjič, tudi kadar naloga preneha obstajati, v praksi pravice in obveznosti osebe javnega prava prevzame drugi organ. (d) Četrtič in nazadnje, praksa, opisana v študiji, je v skladu z zakonodajnim navodilom št. 02-060-M95 z dne 18. julija 2002 in vodnikom za finančno organiziranje ustanovitev, preoblikovanj in ukinitev zgoraj navedenih nacionalnih oseb javnega prava (109), in sicer da pravice in obveznosti likvidirane EPIC preidejo bodisi na državo bodisi na pravno osebo, ki bo prevzela nalogo osebe javnega prava.

(132) Komisija nazadnje na podlagi mnenja svoje izvedenke v poštni zadevi sklepa, da se dolgovi oseb javnega prava v primeru prenehanja obstoja osebe javnega prava, ki je opravljala nalogo, v praksi vedno prenesejo na drugo pravno osebo javnega prava. Upnikom teh oseb javnega prava, med katerimi je oseba javnega prava IFP, je tako zagotovljeno, da njihove neporavnane terjatve ne bodo prenehale.

C. Sklepna ugotovitev o obstoju državnega poroštva za osebo javnega prava IFP

(133) Komisija na podlagi elementov, predloženih za dokaz obstoja poroštva za poplačilo individualnih terjatev in ohranitev obstoja obveznosti osebe javnega prava IFP, sklepa, da od spremembe statusa osebe javnega prava IFP, ki se je zgodila 7. julija 2006: — upniki osebe javnega prava IFP nimajo običajnih omejitev zasebnega in javnega prava, ki bi lahko nasprotovale poravnavi terjatve v celoti, — lahko upniki osebe javnega prava IFP za izterjavo svojih terjatev uporabijo posebne postopke, na podlagi katerih lahko država prisili dolžnika, da poravna terjatev, — upniki osebe javnega prava IFP ne morejo na nobeni podlagi v francoskem pravu sklepati, da bi se ta lahko dokončno znašla v položaju nezadostnosti sredstev, — je mogoče iz proračunskih dokumentov razumeti, da bi država lahko v primeru nezadostnosti sredstev subjektom v javnem sektorju, med katere spada oseba javnega prava IFP, dodelila izredno subvencijo, — če upnik na podlagi zgoraj opisanih postopkov ne doseže poravnave svoje terjatve, lahko uveljavlja odgovornost države, da bi dosegel poravnavo terjatve v celoti, — če bi zgoraj opisani ukrepi trajali dlje, je upnik prepričan, da njegova terjatev ne bo izginila, tudi če bi oseba javnega prava IFP spremenila obliko.

(134) Te posebnosti so tesno povezane s statusom osebe javnega prava IFP in kažejo, da ima država vlogo poroka v skrajni sili. Zato je mogoče upravičeno sklepati, da je oseba javnega prava IFP zaradi svojega statusa EPIC upravičena do neomejenega poroštva francoske države.

(135) Neomejeno državno poroštvo za osebo javnega prava IFP pomeni prenos državnih sredstev v smislu točke 2.1 zgoraj navedenega obvestila o poroštvih. Oseba javnega prava IFP namreč ne plačuje nobene premije za to poroštvo. Tako to pomeni ugodnost za podjetje in zmanjšanje javnih sredstev, ker se država odpoveduje plačilu, ki običajno spremlja poroštva. Poroštvo poleg tega ustvarja tveganje morebitne in prihodnje zagotovitve sredstev države, ki bi lahko bila zavezana plačati dolgove osebe javnega prava IFP (110).

(136) Nazadnje, neomejeno državno poroštvo za osebo javnega prava IFP je treba pripisati državi, ker izhaja iz kombinacije javnopravnega statusa osebe javnega prava IFP, načel nacionalnega prava in dveh zakonodajnih aktov, to je zakona z dne 25. januarja 1985, ki je postal trgovinski zakonik, in zakona št. 80-539 z dne 16. julija 1980 ter njegovih izvedbenih ukrepov.

7.1.1.2 Neobstoj kritja hčerinskih družb zasebnega prava skupine IFP z neomejenim poroštvom

(137) Kot je Komisija že navedla v odločbi, povezani z zgoraj navedenim primerom C 51/2005 (111), v odločitvi o začetku postopka v obravnavanem primeru in v delu 2 („Skupina IFP“), oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe Axens, Beicip-Franlab in Prosernat sestavljajo gospodarsko skupino v smislu konkurenčnega prava: oseba javnega prava IFP ima namreč v neposredni lasti 100 % kapitala družb Axens in Beicip-Franlab, v posredni pa 100