Direktiva Komisije

z dne 22. junija 1977

o približevanju zakonodaj držav članic v zvezi z metodami vzorčenja in analize gnojil

(77/535/EGS)

KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti,

ob upoštevanju Direktive Sveta 76/116/EGS z dne 18. decembra 1975 o približevanju zakonodaj držav članic v zvezi z gnojili [1] in zlasti člena 9(2) Direktive,

ker omenjena direktiva predpisuje uradne kontrole gnojil EGS zaradi preverjanja skladnosti z zahtevami, določenimi na podlagi zakonov in drugih predpisov Skupnosti, v zvezi s kakovostjo in sestavo gnojil;

ker so ukrepi, predvideni v tej direktivi, v skladu z mnenjem Odbora za prilagajanje tehničnemu napredku direktiv, ki se nanašajo na odpravljanje tehničnih ovir v trgovini z gnojili,

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:

Člen 1

Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da zagotovijo vzorčenje in analize za uradne kontrole gnojil EGS na podlagi člena 8(1) in (2) Direktive Sveta 76/116/EGS z dne 18. decembra 1975 v skladu z metodami, opisanimi v Prilogi k tej direktivi.

Člen 2

1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do 19. decembra 1977. O tem takoj obvestijo Komisijo.

2. Države članice zagotovijo, da je Komisija obveščena o besedilih določb nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.

Člen 3

Ta direktiva je naslovljena na države članice.

V Bruslju, 22. junija 1977

Za Komisijo

Étienne Davignon

Član Komisije

[1] UL L 24, 30. 1. 1976, str. 21.

--------------------------------------------------

PRILOGA I

METODA VZORČENJA ZA KONTROLO GNOJIL

UVOD

Pravilno vzorčenje je težko delo, ki zahteva največjo previdnost. Potreba po pridobitvi dovolj reprezentativnega vzorca za uradno preskušanje gnojil torej ne more biti preveč poudarjena.

Metodo vzorčenja, ki je opisana spodaj, morajo z vso natančnostjo uporabiti strokovnjaki z izkušnjami na področju običajnih postopkov vzorčenja.

1. NAMEN IN PODROČJE UPORABE

Vzorci, namenjeni za uradno preskušanje kakovosti in sestave gnojil, se odvzamejo v skladu s spodaj opisanimi metodami. Tako dobljeni vzorci so reprezentativni za vzorčeno količino.

2. POOBLAŠČENI USLUŽBENCI, KI OPRAVLJAJO VZORČENJE

Vzorce odvzamejo strokovnjaki, ki jih je za to pooblastila država članica.

3. OPREDELITVE

Vzorčeni delež : Količina izdelka, ki sestavlja enoto in ima enolične lastnosti.

Prirastni vzorec : Količina, odvzeta z ene točke na vzorčenem deležu.

Združeni vzorec : Skupek prirastnih vzorcev, odvzetih iz istega vzorčenega deleža.

Reducirani vzorec : Reprezentativni del združenega vzorca, dobljen iz združenega s postopkom redukcije.

Končni vzorec : Reprezentativni del reduciranega vzorca.

4. APARATURE

4.1 Aparature za vzorčenje morajo biti izdelane iz snovi, ki ne morejo vplivati na lastnosti izdelkov, namenjenih vzorčenju. Takšne aparature lahko uradno odobrijo države članice.

4.2 Aparature, priporočene za vzorčenje trdnih gnojil

4.2.1 Ročno vzorčenje

4.2.1.1 Lopata s ploskim dnom in privzdignjenimi stranicami.

4.2.1.2 Sulica za vzorčenje z dolgim razcepom ali predelki. Dimenzije sulice za vzorčenje morajo ustrezati značilnostim vzorčenega deleža (globina posode, dimenzije vreče itd.) in velikosti delcev gnojila.

4.2.2 Mehansko vzorčenje

Odobrena mehanska aparatura se lahko uporabi za vzorčenje premikajočih se gnojil.

4.2.3 Razdelilnik

Za odvzem prirastnih vzorcev ter pripravo reduciranih in končnih vzorcev se lahko uporabi priprava za ločevanje vzorca na enake dele.

5. ZAHTEVE V ZVEZI S KOLIČINO

5.1 | Vzorčeni delež |

| Velikost vzorčenega deleža mora biti takšna, da se lahko vzorči vsak izmed njegovih sestavnih delov. |

5.2 | Prirastni vzorci | |

5.2.1 | Razsuta gnojila | Najmanjše število prirastnih vzorcev |

5.2.1.1 | Vzorčeni deleži, ki ne presegajo 2,5 tone: | sedem. |

+++++ TIFF +++++

5.2.1.2 | Vzorčeni deleži, katerih količina znaša od 2,5 do 80 ton: | |

5.2.1.3 | Vzorčeni deleži, ki presegajo 80 ton: | 40. |

5.2.2 | Pakirana gnojila | Najmanjše število paketov za vzorčenje [2] |

5.2.2.1 | Paketi, težji od 1 kg | |

5.2.2.1.1 | Vzorčeni deleži manj kakor petih paketov: | vsi paketi. |

5.2.2.1.2 | Vzorčeni deleži od pet do 16 paketov: | štirje. |

+++++ TIFF +++++

5.2.2.1.3 | Vzorčeni deleži od 17 do 400 paketov: | |

5.2.2.1.4 | Vzorčeni deleži, ki presegajo 400 paketov: | 20. |

5.2.2.2 | Paketi, lažji od 1 kg: | štirje. |

5.3 | Združeni vzorec | |

| Zahteva se le en združeni vzorec na vzorčeni delež. Skupna teža prirastnih vzorcev, ki sestavljajo združeni vzorec, ne sme biti manjša od: |

5.3.1 | Razsuta gnojila: | 4 kg. |

5.3.2 | Pakirana gnojila | |

5.3.2.1 | Paketi, težji od 1 kg: | 4 kg. |

5.3.2.2 | Paketi, lažji od 1 kg: | teža vsebine štirih izvornih gnojil. |

5.4 | Končni vzorci | |

| Iz združenega vzorca se po potrebi po redukciji dobijo končni vzorci. Potrebna je analiza vsaj enega končnega vzorca. Vzorec za analizo ne sme biti lažji od 500 g. |

6. PREDPISI ZA ODVZEM, PRIPRAVO IN PAKIRANJE VZORCEV

6.1 Splošno

Vzorci se morajo odvzeti in pripraviti čim hitreje, ob upoštevanju potrebnih varnostnih ukrepov za zagotovitev, da bodo še vedno pomenili vzorčeno gnojilo. Instrumenti, površine in posode, namenjene za sprejem vzorcev, morajo biti čisti in suhi.

6.2 Prirastni vzorci

Prirastni vzorci se morajo odvzeti naključno iz vsega vzorčenega deleža in morajo biti približno enake velikosti.

6.2.1 Razsuta gnojila

Opravi se navidezna delitev vzorčenih deležev v skupino približno enako velikih delov. Število delov, ki ustreza številu prirastnih vzorcev, zahtevanih v skladu s 5.2, se izbere naključno, iz vsakega od teh delov pa se naredi vsaj en vzorec. Kadar pri vzorčenju velikih mas gnojil izpolnitev zahtev iz 5.1 ni mogoča, bi se moralo vzorčenje opraviti ob prenašanju vzorčenih deležev (ob nakladanju ali razkladanju). V tem primeru se vzorci odvzamejo iz naključno izbranih navideznih delov, ki se prenašajo, kakor je določeno zgoraj.

6.2.2 Pakirana gnojila

Ko se izbere zahtevano število paketov za vzorčenje, kakor je navedeno v 5.2, se odvzame del vsebine vsakega paketa. Po potrebi se vzorci odvzamejo po ločenem praznjenju paketov.

6.3 Priprava združenega vzorca

Združeni vzorec nastane z mešanjem prirastnih vzorcev.

6.4 Priprava končnega vzorca

Material v združenem vzorcu se previdno zmeša [3].

Če je treba, se količina združenega vzorca z mehanskim ločilnikom ali metodo deljenja na četrtine najprej zmanjša na vsaj 2 kg (reducirani vzorec).

Tako bodo pripravljeni vsaj trije končni vzorci, katerih količine so približno enake in ki ustrezajo zahtevam v zvezi s količino iz 5.4. Vsak vzorec se vnese v ustrezno, za zrak neprepustno posodo. Upoštevati je treba vsa opozorila, da bi se izognili spreminjanju značilnosti vzorca.

7. PAKIRANJE KONČNIH VZORCEV

Posode ali paketi se zapečatijo in etiketirajo (na zapečateni posodi ali paketu mora biti nalepljena vsa etiketa) tako, da se ne bodo mogli odpreti brez poškodovanja pečata.

8. ZAPIS O VZORČENJU

Voditi je treba zapis o vseh vzorčenjih, in to tako, da je vsak vzorčeni delež nedvoumno prepoznaven.

9. POŠILJANJE VZORCEV

Pri vsakem vzorčenem deležu je treba v pooblaščeni analitični laboratorij skupaj s potrebnimi podatki za analitika čim hitreje poslati vsaj en končni vzorec.

[1] Kadar je dobljeno število ulomek, se zaokroži na naslednje celo število.

[2] Pri paketih, katerih vsebina ne presega 1 kg, bo prirastni vzorec vsebina enega izvornega paketa.

[3] Vsako kepo je treba razbiti (če je treba, se izloči in znova vrne v vzorec).

--------------------------------------------------

PRILOGA II

METODE ZA ANALIZO GNOJIL

Kazalo

SPLOŠNE OPOMBE … 1. PRIPRAVA VZORCA …

2. DUŠIK …

2.1 Določanje količine dušika v obliki amonijaka …

2.2 Določanje količine dušika v obliki nitrata in amonijaka …

2.2.1 Po Ulschu …

2.2.2 Po Arndu …

2.2.3 Po Devardu …

2.3 Določanje količine skupnega dušika …

2.3.1 V kalcijevem cianamidu brez nitratov …

2.3.2 V kalcijevem cianamidu z nitrati …

2.3.3 V urei …

2.4 Določanje količine dušika v obliki cianamida …

2.5 Določanje količine biureta v urei …

2.6 Določanje količine različnih oblik dušika v istem vzorcu …

2.6.1 V gnojilih, ki vsebujejo dušik v obliki nitrata, amonijaka, uree in cianamida …

2.6.2 V gnojilih, ki vsebujejo dušik izključno v obliki nitrata, amonijaka in uree …

3. FOSFOR …

3.1 Ekstrakcija …

3.1.1 V mineralnih kislinah …

3.1.2 V 2 % mravljični kislini …

3.1.3 V 2 % citronski kislini …

3.1.4 V nevtralnem amonijevem citratu …

3.1.5 V alkalnem amonijevem citratu …

3.1.5.1 V skladu s Petermannom pri 65 º…

3.1.5.2 V skladu s Petermannom pri sobni temperaturi …

3.1.5.3 V skladu z Jouliejem …

3.1.6 V vodi …

3.2 Določanje količine ekstrahiranega fosforja …

4. KALIJ …

4.1 Določanje količine kalija, topnega v vodi …

5. MAGNEZIJ …

5.1 Določanje količine magnezija, topnega v vodi …

6. KLOR …

6.1 Določanje količine kloridov, če ni organskih snovi …

7. DROBNOST MLETJA …

7.1 Določanje drobnosti suhega mletja …

7.2 Določanje drobnosti mletja mehkih naravnih fosfatov …

SPLOŠNE OPOMBE

Laboratorijska oprema

V opisih metod splošna laboratorijska oprema ni natančno določena, razen velikosti bučk in pipet. Vsekakor pa morajo biti laboratorijske aparature dobro očiščene, zlasti kadar se določajo majhne količine elementov.

Kontrolni testi

Pred analizo je treba zagotoviti, da vse aparature delujejo dobro in da se analitska tehnika pravilno izvaja, ob uporabi, kadar je to primerno, kemičnih spojin znane sestave (npr. amonijevega sulfata, monokalijevega fosfata itd.). Kljub temu lahko rezultati pokažejo napačno kemično sestavo analiziranih gnojil, če se analitske tehnike ne uporabljajo dosledno. Na drugi strani pa je večje število določanj empirično in relativno za izdelke s kompleksno kemično sestavo. Zaželeno je, da bi laboratoriji uporabljali standardna referenčna gnojila z natančno določeno sestavo.

Metoda 1

PRIPRAVA VZORCA ZA ANALIZO

1. PODROČJE UPORABE

V tem dokumentu je določen postopek priprave vzorca, odvzetega iz končnega vzorca, za analizo.

2. PRINCIP

Pripravo končnega vzorca, prejetega v laboratoriju, sestavlja skupina postopkov, ki navadno vključujejo presejanje, mletje in mešanje, opravijo pa se tako, da:

- je po eni strani tudi najmanjša stehtana količina, določena s temi analitskimi metodami, reprezentativna za laboratorijski vzorec,

- po drugi strani drobnost delcev gnojila ne more biti spremenjena tako, da bi znatno vplivala na topnost v različnih ekstrakcijskih reagentih.

3. APARATURE

Razdelilnik za vzorce (po želji).

Sita z 0,2- do 0,5-milimetrskimi luknjicami.

250-mililitrske bučke z zamaški.

Porcelanasto pestilo in terilnica ali mlin.

4. IZBIRA POSTOPKA

Uvodna opomba

Če je produkt ustrezen, je treba shraniti le reprezentativni del končnega vzorca.

4.1 Končni vzorci, ki se ne smejo zmleti

Kalcijev nitrat, kalcijev magnezijev nitrat, natrijev nitrat, naravni natrijev nitrat (čilski nitrat), kalcijev cianamid, dušik-kalcijev cianamid, amonijev sulfat, amonijevi nitrati z več kakor 30 % N, urea, bazična žlindra, naravni fosfat, pretvorjen v delno topnega, obarjeni dikalcijev fosfat dihidrat, kalcinirani fosfat, aluminijev kalcijev fosfat, mehko zmleti rudninski fosfat.

4.2 Končni vzorci, ki jih je treba deliti in katerih deleži se morajo zmleti

To so produkti, pri katerih se nekatera določanja opravijo brez poprejšnjega mletja (na primer finost mletja), druga pa po mletju. Vključujejo vsa sestavljena gnojila, ki vsebujejo naslednje fosfatne sestavine: bazično žlindro, aluminijev kalcijev fosfat, kalcinirani fosfat, mehko zmleti rudninski fosfat in naravni fosfat, pretvorjen v delno topnega. V ta namen se z razdelilnikom za vzorce ali z metodo deljenja na četrtine razdeli končni vzorec na čimbolj enaka deleža.

4.3 Končni vzorci, pri katerih se vsa določanja opravijo na zmletem izdelku

Zmleti je treba le reprezentativni delež končnega vzorca. To so vsa druga gnojila na seznamu, ki niso bila navedena v 4.1 in 4.2.

5. METODA

Delež končnega vzorca, navedenega v 4.2 in 4.3, se hitro preseje skozi sito z 0,5-milimetrskimi luknjicami. Preostanek se grobo zmelje, tako da se dobi produkt, v katerem je najmanjše možno število delcev in ki se nato zmelje. Mletje mora potekati v takšnih okoliščinah, da se snov ne segreje preveč. Postopek se ponovi tolikokrat, kolikokrat je potrebno, da ni več nobenega ostanka, in mora biti opravljen čim hitreje, da bi se izognili izgubljanju ali dodatnemu pridobivanju novih sestavin (voda, amonijak). Produkt se ves zmlet in presejan vnese v čisto posodo, ki se lahko zamaši.

Pred vsakim tehtanjem za analizo je treba ves vzorec dobro premešati.

6. POSEBNI PRIMERI

(a) Gnojila, sestavljena iz mešanice več vrst kristalov

Pri teh zelo pogosto pride do ločevanja. Zato sta ključnega pomena drobljenje in nadaljnje sejanje vzorca skozi sito z 0,200-milimetrskimi luknjicami. Na primer: mešanice amonijevega fosfata in kalijevega nitrata. Pri teh produktih je priporočljivo mletje celotnega končnega vzorca.

(b) Ostanki, ki jih je težko zmleti in ne vsebujejo spojin za gnojenje

Stehta se ostanek in pri računanju končnega vzorca se upošteva tudi njegova masa.

(c) Izdelki, ki razpadejo pri segrevanju

Pri mletju se je treba izogniti segrevanju, zato je bolj priporočljiva uporaba terilnice. Na primer: sestavljena gnojila, ki vsebujejo kalcijev cianamid in ureo.

(d) Izdelki, ki so nenavadno vlažni ali pa se z mletjem spremenijo v pasto

Da bi zagotovili homogenost, je treba izbrati sito z najmanjšimi luknjicami, ki so primerne za razbijanje kepic ročno ali s pestilom. To se lahko zgodi pri mešanicah, pri katerih nekatere sestavine vsebujejo kristalno vodo.

Metode 2

DUŠIK

Metoda 2.1

DOLOČANJE KOLIČINE DUŠIKA V OBLIKI AMONIJAKA

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja količine dušika v obliki amonijaka.

2. PODROČJE UPORABE

Vsa amonijeva gnojila, skupaj s sestavljenimi, v katerih je dušik izključno v obliki amonijevih soli ali amonijevih soli skupaj z nitrati.

Ni uporabna za gnojila, ki vsebujejo ureo, cianamid ali druge organske dušikove spojine.

3. PRINCIP

Izpodrivanje amonijaka s presežkom natrijevega hidroksida; destilacija; določanje vsebnosti amonijaka v dani prostornini standardne žveplove kisline in titracija presežka kisline s standardno raztopino natrijevega ali kalijevega hidroksida.

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda brez ogljikovega dioksida in vseh dušikovih spojin.

4.1 Razredčena solna kislina: en volumski del HCl (d = 1,18) in en volumski del vode.

4.2 | Žveplova kislina: 0,1 N | za različico a. |

4.3 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,1 N |

4.4 | Žveplova kislina: 0,2 N | za različico b (glej opombo 2). |

4.5 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,2 N |

4.6 | Žveplova kislina: 0,5 N | za različico c (glej opombo 2). |

4.7 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,5 N |

4.8 Raztopina natrijevega hidroksida, približno 30 % NaOH (d = 1,33), brez amonijaka.

4.9 Raztopine indikatorjev.

4.9.1 Mešani indikator.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopine natrijevega hidroksida in se nato do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilen modrega se raztopi v vodi in se dolije do prostornine enega litra.

Zmeša se en volumski del A z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih raztopinah in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic) te raztopine indikatorja.

4.9.2 Raztopina indikatorja metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola. Do prostornine 100 ml se dolije z vodo in se po potrebi filtrira. Ta indikator (od štiri do pet kapljic) se lahko uporabi namesto prejšnjega.

4.10 Vrelni kamenčki, sprani s solno kislino in prežarjeni.

4.11 Amonijev sulfat za analizo.

5. APARATURE

5.1 Aparatura za destilacijo, sestavljena iz bučke z ovalnim dnom ustrezne kapacitete in z brizgalno glavo povezana s kondenzatorjem.

Opomba 1

Različne vrste opreme, ki so odobrene in priporočene za to določanje, so prikazane na slikah 1, 2, 3 in 4, skupaj z vsemi sestavnimi deli.

5.2 Pipete, 10, 20, 25, 50, 100 in 200 ml.

5.3 500-mililitrska merilna bučka.

5.4 Rotacijski stresalnik (od 35 do 40 vrtljajev na minuto).

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. ANALITSKA METODA

7.1 Priprava raztopine

Na vzorcu se naredi preskus topnosti v vodi pri sobni temperaturi in v razmerju 2 % (masa/prostornina). V skladu z indikacijami iz tabele 1 se na 0,001 g natančno odtehta 5 ali 7 ali 10 g pripravljenega vzorca in se prenese v 500-mililitrsko merilno bučko. Glede na rezultate preskusa topnosti se nadaljuje takole:

(a) Izdelki, ki so popolnoma topni v vodi

V bučko se doda ustrezna količina vode, potrebna za raztapljanje vzorca; strese se in se po popolni raztopitvi dopolni do končne prostornine in temeljito premeša.

(b) Izdelki, ki niso popolnoma topni v vodi

V bučko se doda 50 ml vode in nato 20 ml solne kisline (4.1). Strese se. Pusti se in se počaka, dokler se ne konča razvijanje ogljikovega dioksida. Doda se 400 ml vode in se pol ure stresa z rotacijskim stresalnikom (5.4). Do končne prostornine se dolije z vodo, se premeša in filtrira skozi suh filter v suho sprejemno posodo.

7.2 Analiza raztopine

V skladu z izbrano različico se v bučko vnese točno odmerjena količina standardne žveplove kisline, kakor je nakazano v tabeli 1. Doda se ustrezna količina izbrane raztopine indikatorja (4.9.1 ali 4.9.2) in po potrebi tudi voda, da bi dobili prostornino, ki znaša vsaj 50 ml. Konec cevi podaljška kondenzatorja mora biti pod površino raztopine.

Z merilno pipeto se v skladu s podrobnostmi iz tabele prenese v destilacijsko bučko aparature alikvotni delež [1] bistre raztopine. Doda se voda, da bi dosegli skupno prostornino 350 ml, in nekaj vrelnih kamenčkov, da bi lahko nadzorovali vrenje.

Sestavi se aparatura za destilacijo in se poskrbi, da ne bi prišlo do izgube amonijaka, vsebini destilacijske bučke pa se doda 10 ml koncentrirane raztopine natrijevega hidroksida (4.8) ali 20 ml reagenta, če je bilo uporabljene 20 ml solne kisline (4.1), da bi raztopili preskusni vzorec. Bučka se postopoma segreva, da bi se izognili burnemu vrenju. Ko se vrenje začne, se destilira s hitrostjo približno 100 ml na 10 do 15 minut; celotna prostornina destilata naj bi bila približno 250 ml [2]. Ko je sproščanje amonijaka končano, se zniža lega sprejemne stekleničke za toliko, da pride vrh podaljška kondenzatorja nad površino tekočine.

Nastali destilat se preskusi z ustreznimi reagenti za zagotovitev, da je amonijak popolnoma destiliran. Podaljšek kondenzatorja se spere z malo vode, presežek kisline pa titrira s standardno raztopino natrijevega ali kalijevega hidroksida, ki je bil predpisan za uporabljeno različico (glej opombo 2).

Opomba 2

Za retitracijo se lahko uporabijo standardne raztopine različnih koncentracij, če prostornine, uporabljene za titriranje, niso večje od 40 do 45 ml.

7.3 Slepi test

Slepi test se opravi pod enakimi pogoji in se uporabi pri računanju končnega rezultata.

7.4 Kontrolni test

Pred analizo se preveri, ali priprava pravilno deluje in ali se metoda pravilno uporablja, tako da se uporabi alikvotni delež sveže pripravljene raztopine amonijevega sulfata (4.11), ki vsebuje največjo količino dušika, predpisano za izbrano različico.

8. IZRAŽANJE REZULTATA

Rezultati analize se izrazijo kot odstotek dušika v obliki amonijaka v gnojilu, kakor je bilo sprejeto za analizo (prineseni vzorec).

9. PRILOGE

Kakor je bilo natančno določeno v opombi 1 v 5.1 "Aparature", slike 1, 2, 3 in 4 veljajo za sestavne dele različnih vrst opreme, ki se uporablja v tem dokumentu.

Tabela 1

Določanje količine amonijakovega dušika ter amonijakovega in nitratovega dušika v gnojilih

Tabela tehtanja, razredčevanja in računanja, ki se morajo opraviti za vsako od različic a, b in c te metode

50 ali 35 A F Različica a

Približna največja količina dušika za destilacijo: 50 mg.

0,1 N žveplova kislina, ki se vnese v sprejemno bučko: 50 ml.

Retitracija z 0,1 N NaOH ali KOH.

Deklaracija (% N) | Količina za tehtanje (g) | Razredčenje (ml) | Raztopina vzorca za destiliranje (ml) | Izražanje rezultata [3] (% N = (50 –A) F) |

0–5 | 10 | 500 | 50 | (50 – A) × 0,14 |

5–10 | 10 | 500 | 25 | (50 – A) × 0,28 |

10–15 | 7 | 500 | 25 | (50 – A) × 0,40 |

15–20 | 5 | 500 | 25 | (50 – A) × 0,56 |

20–40 | 7 | 500 | 10 | (50 – A) × 1,00 |

Različica b

Približna največja količina dušika za destilacijo: 100 mg.

0,2 N žveplova kislina, ki se vnese v sprejemno bučko: 50 ml.

Retitracija z 0,2 N NaOH ali KOH.

Deklaracija (% N) | Količina za tehtanje (g) | Razredčenje (ml) | Raztopina vzorca za destiliranje (ml) | Izražanje rezultata [3] (% N = (50 – A) F) |

0–5 | 10 | 500 | 100 | (50 – A) × 0,14 |

5–10 | 10 | 500 | 50 | (50 – A) × 0,28 |

10–15 | 7 | 500 | 50 | (50 – A) × 0,40 |

15–20 | 5 | 500 | 50 | (50 – A) × 0,56 |

20–40 | 7 | 500 | 20 | (50 – A) × 1,00 |

Različica c

Približna največja količina dušika za destilacijo: 200 ml.

0,5 N žveplova kislina, ki se vnese v sprejemno bučko: 35 ml.

Retitracija z 0,5 N NaOH ali KOH.

Deklaracija (% N) | Količina za tehtanje (g) | Razredčenje (ml) | Raztopina vzorca za destiliranje (ml) | Izražanje rezultata [3] (% N = (50 – A) F) |

0–5 | 10 | 500 | 200 | (35 – A) × 0,175 |

5–10 | 10 | 500 | 100 | (35 – A) × 0,350 |

10–15 | 7 | 500 | 100 | (35 – A) × 0,500 |

15–20 | 5 | 500 | 100 | (35 – A) × 0,700 |

20–40 | 5 | 500 | 50 | (35 – A) × 1,400 |

+++++ TIFF +++++

Slika 1

+++++ TIFF +++++

Slika 2

+++++ TIFF +++++

Slika 3

+++++ TIFF +++++

Slika 4

Pojasnilo k slikam 1, 2, 3 in 4

Slika 1

(a) Bučka z ovalnim dnom in dolgim vratom, kapacitete 1000 ml.

(b) Destilacijska cev z brizgalno glavo, povezana s kondenzatorjem z okroglim zgibom (št. 18) (okrogli zgib za povezovanje s kondenzatorjem se lahko nadomesti z ustrezno gumijasto povezavo).

(c) Lij s teflonsko pipico za dodajanje natrijevega hidroksida (pipica se lahko prav tako nadomesti z gumijasto povezavo s sponko).

(d) Kondenzator s šestimi razširitvami in okroglim zgibom (št. 18) na vhodu in na izhodu povezan s stekleno cevjo podaljška z majhno gumijasto povezavo (kadar je povezava z destilacijsko cevjo narejena z gumijasto cevjo, se lahko okrogli zgib nadomesti z ustreznim gumijastim čepom).

(e) 500-mililitrska steklenička, v katero se zbira destilat.

Oprema je izdelana iz borosilikatnega stekla.

Slika 2

(a) Bučka z ovalnim dnom, kratkim vratom, kapaciteto 1000 ml in okroglim zgibom (št. 35).

(b) Destilacijska cev z brizgalno glavo, opremljena z okroglim zgibom (št. 35) na vhodu in okroglim zgibom (št. 18) na izhodu, ob strani povezana z lijem, ki ima teflonsko pipico za dodajanje natrijevega hidroksida.

(c) Kondenzator s šestimi razširitvami, okroglim zgibom (št. 18) na vhodu in na izhodu povezan s stekleno cevjo podaljška z majhno gumijasto povezavo.

(d) 500-mililitrska bučka, v katero se zbira destilat.

Oprema je izdelana iz borosilikatnega stekla.

Slika 3

(a) Bučka z ovalnim dnom, dolgim vratom, kapaciteto 750 ali 1000 ml in razširjenim ustjem.

(b) Destilacijska cev z brizgalno glavo in okroglim zgibom (št. 18) na izhodu.

(c) Upognjena cev z okroglim zgibom (št. 18) na vhodu in kapalnim stožcem (povezava z destilacijsko cevjo se lahko naredi z gumijasto cevjo namesto okroglega zgiba).

(d) Kondenzator s šestimi razširitvami, na izhodu povezan s steklenim cevastim podaljškom z majhno gumijasto povezavo.

(e) 500-mililitrska bučka za zbiranje destilata.

Oprema je izdelana iz borosilikatnega stekla.

Slika 4

(a) Bučka z ovalnim dnom, dolgim vratom, kapaciteto 1000 ml in razširjenim ustjem.

(b) Destilacijska cev z brizgalno glavo in okroglim zgibom (št. 18) na izhodu, ob strani povezana s teflonsko pipico za dodajanje natrijevega hidroksida (namesto okroglega zgiba se lahko uporabi ustrezen gumijasti zamašek; pipica se lahko nadomesti z gumijasto povezavo z ustrezno sponko).

(c) Kondenzator s šestimi razširitvami in okroglim zgibom (št. 18) na vhodu, na izhodu povezan s stekleno cevjo podaljška z gumijasto povezavo (kadar se povezava z destilacijsko cevjo naredi z gumijasto cevjo, se lahko okrogli zgib nadomesti z ustreznim gumijastim zamaškom).

(d) 500-mililitrska bučka za zbiranje destilata.

Oprema je izdelana iz borosilikatnega stekla.

Metode 2.2

DOLOČANJE DUŠIKA V OBLIKI NITRATA IN AMONIJAKA

Metoda 2.2.1

DOLOČANJE DUŠIKA V OBLIKI NITRATA IN AMONIJAKA PO ULSCHU

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja količine dušika v obliki nitrata in amonijaka z redukcijo po Ulschu.

2. PODROČJE UPORABE

Vsa dušikova gnojila, skupaj s sestavljenimi gnojili, v katerih je dušik izključno v obliki nitrata ali v obliki amonijaka in nitrata.

3. PRINCIP

Redukcija nitratov in nitritov v amonijak s kovinskim železom v kislem mediju in izpodrivanje tako nastalega amonijaka z dodajanjem presežka natrijevega hidroksida: destilacija amonijaka in določanje vsebnosti amonijaka v znani prostornini standardne raztopine žveplove kisline. Titracija presežka žveplove kisline s standardno raztopino natrijevega ali kalijevega hidroksida.

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda brez ogljikovega dioksida in vseh dušikovih spojin.

4.1 Razredčena solna kislina: en volumski del HCl (d = 1,18) in en volumski del vode.

4.2 Žveplova kislina: 0,1 N.

4.3 Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,1 N.

4.4 Raztopina žveplove kisline: približno 30 % H2SO4 (masa/prostornina), brez amonijaka.

4.5 Železo v prahu, reducirano v vodiku (predpisana količina železa mora zadostovati za redukcijo vsaj 0,05 g dušika v obliki nitrata).

4.6 Raztopina natrijevega hidroksida, približno 30 % NaOH (d = 1,33), brez amonijaka.

4.7 Raztopine indikatorjev.

4.7.1 Mešani indikator.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopine natrijevega hidroksida in se do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilensko modrega se raztopi v vodi in se dolije do prostornine enega litra.

En volumski del A se zmeša z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih raztopinah in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic).

4.7.2 Raztopina indikatorja metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola. Do 100 ml se dolije z vodo in po potrebi filtrira.

Ta indikator (od štiri do pet kapljic) se lahko uporabi namesto prejšnjega.

4.8 Vrelni kamenčki, sprani s solno kislino in prežarjeni.

4.9 Natrijev nitrat za analizo.

5. APARATURE

Glej metodo 2.1 "Določanje količine dušika v obliki amonijaka".

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1 "Priprava vzorca".

7. Analitska metoda.

7.1 Priprava raztopine

Glej metodo 2.1 "Določanje količine dušika v obliki amonijaka".

7.2 Postopek

V sprejemno bučko se vnese natančno odmerjena količina standardne žveplove kisline, kakor je nakazano v tabeli 1 metode 2.1 (različica a), in se doda ustrezna količina raztopine indikatorja 4.7.1 ali 4.7.2. Konec podaljška cevi kondenzatorja mora biti pod površino standardne kisline v sprejemni bučki.

Z merilno pipeto se prenese alikvotni delež bistre raztopine, kakor je nakazano v tabeli 1 metode 2.1 (različica a), in se vnese v destilacijsko bučko aparature. Doda se 350 ml vode, 20 ml 30 % raztopine žveplove kisline (4.4), se premeša in doda 5 g reduciranega železa (4.5). Vrat bučke se spere z nekaj mililitri vode in se vanj vstavi majhen lij z dolgo cevko. Eno uro se segreva v vreli vodi in se potem opere z nekaj mililitri vode.

Vsebini destilacijske bučke se doda 50 ml koncentrirane raztopine natrijevega hidroksida (4.6) ali 60 ml raztopine koncentriranega natrijevega hidroksida (4.6), če se je za raztapljanje vzorca uporabilo 20 ml solne kisline (1 + 1) (4.1), in pri tem se je treba pazljivo izogibati izgubam amonijaka. Sestavi se aparatura za destilacijo. Amonijak se destilira v skladu s postopkom, prikazanim v metodi 2.1.

7.3 Slepi test

Slepi test se opravi pod enakimi pogoji (izključi se vzorec), rezultati pa se uporabijo pri računanju končnega rezultata.

7.4 Kontrolni test

Pred analizo se preveri, ali priprava pravilno deluje in ali se metoda pravilno uporablja, tako da se uporabi alikvotni delež sveže pripravljene raztopine natrijevega nitrata (4.9), ki vsebuje od 0,045 do 0,050 g dušika.

8. IZRAŽANJE REZULTATA

Rezultat analize se izrazi kot odstotek dušika v obliki nitrata ali kombinacij dušika v obliki amonijaka in nitrata v gnojilu, kakor je bilo sprejeto za analizo.

Metoda 2.2.2

DOLOČANJE KOLIČINE DUŠIKA V OBLIKI NITRATA IN AMONIJAKA PO ARNDU

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja količine dušika v obliki nitrata in amonijaka z redukcijo po Arndu (prilagojen za vsako od različic a, b in c).

2. PODROČJE UPORABE

Glej metodo 2.2.1.

3. PRINCIP

Redukcija nitratov in nitritov v nevtralni vodni raztopini v amonijak s kovinsko zlitino, sestavljeno iz 60 % Cu in 40 % Mg (Arndova zlitina), v navzočnosti magnezijevega klorida.

Destilacija amonijaka in določanje vsebnosti v znani prostornini standardne raztopine žveplove kisline. Titracija presežka kisline s standardno raztopino natrijevega ali kalijevega hidroksida.

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda brez ogljikovega dioksida in vseh dušikovih spojin.

4.1 Razredčena solna kislina: en volumski del HCl (d = 1,18) in en volumski del vode.

4.2 | Žveplova kislina: 0,1 N | za različico a. |

4.3 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,1 N |

4.4 | Žveplova kislina: 0,2 N | za različico b (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.5 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,2 N |

4.6 | Žveplova kislina: 0,5 N | za različico c (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.7 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,5 N |

4.8 Raztopina natrijevega hidroksida: približno 2 N.

4.9 Arndova zlitina za analizo: zmleta v prah, tako da gre lahko skozi sito z odprtinami, manjšimi od 1 kvadratnega milimetra.

4.10 20 % raztopina magnezijevega klorida.

V litrski bučki z ravnim dnom se raztopi v približno 600 do 700 ml vode 200 g magnezijevega klorida (MgCl2 × 6H2O). Da bi se preprečilo penjenje, se doda 15 g magnezijevega sulfata (MgSO4 × 7H2O).

Po raztapljanju se dodata 2 g magnezijevega oksida in nekaj vrelnih kamenčkov, suspenzija pa se z vrenjem koncentrira na 200 ml, s čimer se tudi izločijo vsi sledovi amonijaka v reagentih. To se ohladi, dopolni do prostornine enega litra in prefiltrira.

4.11 Raztopine indikatorjev.

4.11.1 Mešani indikator.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopine natrijevega hidroksida in se do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilensko modrega se raztopi v vodi in se dopolni do prostornine enega litra.

En volumski del A se zmeša z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic).

4.11.2 Raztopina indikatorja metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola. Do 100 ml se dolije z vodo in po potrebi filtrira. Ta indikator (od štiri do pet kapljic) se lahko uporabi namesto prejšnjega.

4.11.3 Raztopina indikatorja kongo rdeče.

3 g kongo rdečega se raztopi v enem litru tople vode in se po ohladitvi po potrebi filtrira. Ta indikator se lahko uporabi namesto prej opisanih pri nevtralizaciji kislih izvlečkov pred destilacijo, uporabi pa se 0,5 ml na 100 ml tekočine, ki naj bi se nevtralizirala.

4.12 Vrelni kamenčki, sprani s solno kislino in prežarjeni.

4.13 Natrijev nitrat za analizo.

5. APARATURE

Glej metodo 2.1 "Določanje količine dušika v obliki amonijaka".

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. ANALITSKA METODA

7.1 Priprava raztopin za analizo.

Glej metodo 2.1 "Določanje dušika v obliki amonijaka".

7.2 Analiza raztopine

V skladu z izbrano različico se v sprejemno bučko vnese natančno odmerjena količina standardne žveplove kisline, kakor je nakazano v tabeli 1 metode 2.1. Doda se ustrezna količina izbrane raztopine indikatorja (4.11.1 ali 4.11.2) in končno tudi dovolj vode, da bi se dobila prostornina vsaj 50 ml. Konec podaljška cevi kondenzatorja mora biti pod površino raztopine.

Z merilno pipeto se v skladu s tabelo 1 odvzame ustrezni alikvotni delež bistre raztopine. Vnese se v destilacijsko bučko.

Doda se zadostna količina vode, da bi se dobila prostornina približno 350 ml (glej opombo 1), 10 g Arndove zlitine (4.9), 50 ml raztopine magnezijevega klorida (4.10) in nekaj vrelnih kamenčkov (4.12). Bučka se hitro poveže z aparaturo za destilacijo. Zmerno se segreva približno 30 minut. Nato se gretje poveča, da bi se destiliral amonijak. Destilacija se nadaljuje vsaj še pol ure. Potem bi moral imeti ostanek v bučki sirupasto gostoto. Ko se destilacija konča, se presežek kisline v sprejemni bučki titrira v skladu s postopkom v metodi 2.1.

Opomba 1

Kadar je raztopina vzorca kisla (dodatek 20 ml HCl (1 + 1) (4.1) pri raztapljanju vzorca), se alikvotni delež, odvzet za analizo, nevtralizira takole: v destilacijsko bučko, ki vsebuje odvzeti alikvotni delež, se doda 250 ml vode, potrebna količina enega izmed indikatorjev (4.11.1, 4.11.2, 4.11.3) in se previdno strese.

Nevtralizira se z 2 N raztopino natrijevega hidroksida (4.8) in se znova nakisa s kapljico solne kisline (1 + 1) (4.1). Nato se nadaljuje, kakor je nakazano v 7.2 (druga vrstica).

7.3 Slepi test

Slepi test se opravi pod enakimi pogoji in se upošteva pri računanju končnega rezultata.

7.4 Kontrolni test

Pred analizo se preveri, ali priprava pravilno deluje in ali se uporablja pravilna tehnika, tako da se uporabi sveže pripravljena raztopina natrijevega nitrata (4.13), ki vsebuje od 0,050 do 0,150 g dušika v obliki nitrata, kar je odvisno od izbrane različice.

8. IZRAŽANJE REZULTATA

Glej metodo 2.2.1.

Metoda 2.2.3

DOLOČANJE DUŠIKA V OBLIKI NITRATA IN AMONIJAKA PO DEVARDU

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja dušika v obliki nitrata in amonijaka z redukcijo po Devardu (prilagojen za vsako izmed različic a, b in c).

2. PODROČJE UPORABE

Glej metodo 2.2.1.

3. PRINCIP

Redukcija nitratov in nitritov v amonijak v močno alkalni raztopini s kovinsko zlitino, ki jo sestavlja 45 % Al, 5 % Zn in 50 % Cu (Devardova zlitina). Destilacija amonijaka in določanje vsebnosti v znani prostornini standardne žveplove kisline; titracija presežka žveplove kisline s standardno raztopino natrijevega ali kalijevega hidroksida.

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda brez ogljikovega dioksida in vseh dušikovih spojin.

4.1 Razredčena solna kislina: en volumski del HCl (d = 1,18) in en volumski del vode.

4.2 | Žveplova kislina: 0,1 N | za različico a. |

4.3 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,1 N |

4.4 | Žveplova kislina: 0,2 N | za različico b (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.5 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,2 N |

4.6 | Žveplova kislina: 0,5 N | za različico c (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.7 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,5 N |

4.8 Devardova zlitina za analizo.

Zmleta, tako da je gre lahko od 90 do 100 % skozi sito z odprtinami, manjšimi od 0,25 kvadratnega milimetra, skozi sito z odprtinami, manjšimi od 0,075 kvadratnega milimetra, pa od 50 do 75 %.

Priporočajo se poprej napolnjene stekleničke, ki vsebujejo največ 100 g.

4.9 Raztopina natrijevega hidroksida, približno 30 % NaOH (d = 1,33), brez amonijaka.

4.10 Raztopine indikatorjev.

4.10.1 Mešani indikator.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopine natrijevega hidroksida in se do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilensko modrega se raztopi v vodi in se dopolni do prostornine enega litra.

En volumski del A se zmeša z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic).

4.10.2 Indikator metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola. Do prostornine 100 ml se dolije voda in se po potrebi filtrira.

Ta indikator (od štiri do pet kapljic) se lahko uporabi namesto prejšnjega.

4.11 Etanol, od 95 do 96 %.

4.12 Natrijev nitrat za analizo.

5. APARATURE

Glej metodo 2.1.

5.1 Aparatura za destilacijo, sestavljena iz bučke z ovalnim dnom ustrezne kapacitete, z destilacijsko cevjo povezana s kondenzatorjem in dodatno opremljena z zanko za mehurčke na sprejemni bučki, ki preprečuje izgubljanje amonijaka.

Vrsta aparature, ki je odobrena za to določanje, je skupaj z vsemi sestavnimi deli prikazana na sliki 5.

5.2 Pipete, 10, 20, 25, 50, 100 in 200 ml.

5.3 500-mililitrska merilna bučka.

5.4 Rotacijski stresalnik (od 35 do 40 vrtljajev na minuto).

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. POSTOPEK

7.1 Priprava vzorca za analizo

Glej metodo 2.1 "Določanje količine dušika v obliki amonijaka".

7.2 Analiza raztopine

Količina dušika v obliki nitrata v alikvotnem deležu raztopine ne sme presegati največje količine, navedene v tabeli 1.

V skladu z izbrano različico se v sprejemno bučko vnese natančno odmerjena količina standardne žveplove kisline, kakor je nakazano v tabeli 1. Doda se ustrezna količina izbrane raztopine indikatorja (4.10.1 ali 4.10.2) in končno zadostna količina vode, da se dobi prostornina 50 ml. Konec cevastega podaljška kondenzatorja naj bo pod površino raztopine. Zanka za mehurčke se napolni z destilirano vodo.

Z merilno pipeto se odvzame alikvotni delež, kakor je nakazano v tabeli 1 metode 2.1. Vnese se v destilacijsko bučko.

V destilacijsko bučko se doda zadostna količina vode, da se dobi prostornina od 250 do 300 ml, 5 ml etanola (4.11) in 4 g Devardove zlitine (4.8). (Glej opombo 2.)

Ob potrebnih varnostnih ukrepih, s katerimi se izognemo izgubam amonijaka, se v bučko doda približno 30 ml 30 % raztopine natrijevega hidroksida (4.9) in končno pri vzorcih, ki so topni v kislinah, še dodatna količina, zadostna za nevtralizacijo količine solne kisline (4.1) v alikvotnem deležu, odvzetem za analizo. Destilacijska bučka se tesno poveže s pripravo. Bučka se previdno strese, da se vsebina premeša.

Počasi se segreva, tako da se v približno pol ure vsebnost vodika znatno zmanjša, tekočina pa zavre. Destilacija se nadaljujte s poviševanjem toplote za toliko, da se v približno 30 minutah predestilira vsaj 200 ml tekočine (destilacija ne sme trajati več kakor 45 minut).

Ko se destilacija konča, se sprejemna bučka loči od aparature, previdno se opereta cev podaljška in zanka za mehurčke, sprana snov pa se zbere v titracijsko bučko. Presežek kisline se titrira v skladu s postopkom iz metode 2.1.

Opomba 2

V navzočnosti kalcijevih soli, kakršni sta kalcijev nitrat in kalcijev amonijev nitrat, je treba pred destilacijo za vsak gram vzorca v alikvotu dodati 0,700 g natrijevega fosfata (Na2HPO4 × 2H2O), da bi se preprečilo nastajanje Ca(OH)2.

7.3 Slepi test

Slepi test se opravi pod enakimi pogoji in se uporabi pri računanju končnih rezultatov.

7.4 Kontrolni test

Pred analizo se preveri, ali priprava pravilno deluje in ali se metoda pravilno uporablja, tako da se uporabi alikvot sveže pripravljene raztopine natrijevega nitrata (4.12), ki vsebuje v skladu z izbrano različico od 0,50 do 0,150 g dušika v obliki nitrata.

8. IZRAŽANJE REZULTATA

Glej metodo 2.2.1.

+++++ TIFF +++++

Slika 5

Pojasnilo k sliki 5

(a) 750-mililitrska (1000-mililitrska ml) bučka z ovalnim dnom, dolgim vratom in razširjenim ustjem.

(b) Destilacijska cev z brizgalno glavo in okroglim zgibom št. 18 na izhodu.

(c) Ukrivljena cev z okroglim zgibom št. 18 na vhodu in s kapalnim stožcem na izhodu (namesto okroglega zgiba se lahko uporabi tudi ustrezna gumijasta povezava).

(d) Kondenzator s šestimi razširitvami in s cevjo podaljška, priključeno na gumijasti zamašek, ki drži zanko za mehurčke.

(e) 750-mililitrska sprejemna bučka.

(f) Zanka za mehurčke za preprečevanje izgub amonijaka.

Oprema je izdelana iz borosilikatnega stekla.

Metode 2.3

DOLOČANJE KOLIČINE SKUPNEGA DUŠIKA

Metoda 2.3.1

DOLOČANJE KOLIČINE SKUPNEGA DUŠIKA V KALCIJEVEM CIANAMIDU BREZ NITRATOV

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja količine skupnega dušika v kalcijevem cianamidu brez nitratov.

2. PODROČJE UPORABE

Izključno samo za kalcijev cianamid (brez nitratov).

3. PRINCIP

Po Kjeldahlovem razklopu se nastali amonijakov dušik izpodrine z natrijevim hidroksidom, zbere se in se oceni v standardni raztopini žveplove kisline.

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda brez ogljikovega dioksida in vseh dušikovih spojin.

4.1 Razredčena žveplova kislina (d = 1,54): en volumski del žveplove kisline (d = 1,84) in en volumski del vode.

4.2 Kalijev sulfat za analizo.

4.3 Bakrov oksid (CuO): od 0,3 do 0,4 g za vsako določitev ali enakovredna količina bakrovega sulfata pentahidrata, od 0,95 do 1,25 g za vsako določitev.

4.4 Raztopina natrijevega hidroksida, približno 30 % NaOH (d = 1,33), brez amonijaka.

4.5 | Žveplova kislina: 0,1 N | za različico a (glej metodo 2.1). |

4.6 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,1 N |

4.7 | Žveplova kislina: 0,2 N | za različico b (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.8 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,2 N |

4.9 | Žveplova kislina: 0,5 N | za različico c (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.10 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonata: 0,5 N |

4.11 Raztopine indikatorjev.

4.11.1 Mešani indikator.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopine natrijevega hidroksida in se do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilensko modrega se raztopi v vodi in se dopolni do prostornine enega litra.

En volumski del A se zmeša z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic).

4.11.2 Indikator metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola in se do prostornine 100 ml dolije z vodo. Po potrebi se filtrira. Ta indikator (od štiri do pet kapljic) se lahko uporabi namesto prejšnjega.

4.12 Vrelni kamenčki, sprani s solno kislino in prežarjeni.

4.13 Kalijev tiocianat za analizo.

5. APARATURE

5.1 Aparatura za destilacijo, glej metodo 2.1 "Določanje količine dušika v obliki amonijaka".

5.2 Kjeldahlova bučka z dolgim vratom in ustrezno kapaciteto.

5.3 Pipete, 50, 100 in 200 ml.

5.4 250-mililitrska merilna bučka.

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. POSTOPEK

7.1 Priprava raztopine

Na 0,001 g natančno se odtehta 1 g vzorca in se vnese v Kjeldahlovo bučko. Doda se 50 ml razredčene žveplove kisline (4.1), od 10 do 15 g kalijevega sulfata (4.2) in predpisani katalizator (4.3). Počasi se segreva, da izgine voda, se pusti zmerno vreti dve uri, nato se pusti, da se ohladi, in se razredči z od 100 do 150 ml vode. Znova se ohladi in suspenzija se kvantitativno prenese v 250-mililitrsko merilno bučko, nato se do končne prostornine dolije z vodo, se strese in filtrira skozi suh filter v suho bučko.

7.2 Analiza raztopine

S pipeto se v skladu z izbrano različico (glej metodo 2.1) prenese 50, 100 ali 200 ml tako dobljene raztopine, se destilira amonijak, kakor je opisano v metodi 2.1, in se doda zadostna količina raztopine NaOH (4.4), da bi se zagotovil njen znatni presežek.

7.3 Slepi test

Slepi test (izključi se vzorec) se opravi pod enakimi pogoji in se uporabi pri računanju končnega rezultata.

7.4 Kontrolni test

Pred analizo se preveri, ali priprava pravilno deluje in ali se metoda pravilno uporablja, tako da se uporabi alikvot standardne raztopine kalijevega tiocianata (4.13) s približno enako koncentracijo dušika, kakor je v vzorcu.

8. IZRAŽANJE REZULTATA

Rezultat se izrazi kot odstotek dušika (N) v gnojilu, kakor je bilo sprejeto za analizo.

Različica a: % N = (50 – A) × 0,7.

Različica b: % N = (50 – A) × 0,7.

Različica c: % N = (35 – A) × 0,875.

Metoda 2.3.2

DOLOČANJE KOLIČINE SKUPNEGA DUŠIKA V KALCIJEVEM CIANAMIDU Z NITRATI

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja količine skupnega dušika v kalcijevem cianamidu.

2. PODROČJE UPORABE

Metoda je uporabna za kalcijev cianamid z nitrati.

3. PRINCIP

Kjeldahlova metoda se ne more neposredno uporabiti za kalcijeve cianamide, ki vsebujejo nitrate. Zato se dušik v obliki nitrata pred Kjeldahlovim razklopom reducira v amonijak s kovinskim železom in kositrovim kloridom.

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda brez ogljikovega dioksida in vseh dušikovih spojin.

4.1 Žveplova kislina (d = 1,84).

4.2 Železo v prahu, reducirano v vodiku.

4.3 Kalijev sulfat v drobnem prahu, za analizo.

4.4 | Standardna raztopina žveplova kisline: 0,1 N | za različico a (glej metodo 2.1). |

4.5 | Standardna raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksidabrez karbonatov: 0,1 N |

4.6 | Standardna raztopina žveplove kisline: 0,2 N | za različico b (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.7 | Standardna raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,2 N |

4.8 | Standardna raztopina žveplove kisline: 0,5 N | za različico c (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.9 | Standardna raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,5 N |

4.10 Raztopine indikatorjev.

4.10.1 Mešani indikator.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopine natrijevega hidroksida in se do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilensko modrega se raztopi v vodi in se dopolni do prostornine enega litra.

En volumski del A se zmeša z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic) te raztopine indikatorja.

4.10.2 Indikator metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola, se do prostornine 100 ml dolije z vodo in se po potrebi filtrira. Ta indikator (od štiri do pet kapljic) se lahko uporabi namesto prejšnjega.

4.11 Raztopina kositrovega klorida.

120 g SnCl2 × 2H2O se raztopi v 400 ml koncentrirane solne kisline (d = 1,18) in se do prostornine enega litra dolije z vodo. Raztopina mora biti popolnoma bistra in pripravljena tik pred uporabo. Bistveno je preverjanje redukcijske moči kositrovega klorida.

Opomba

0,5 g SnCl2 × 2H2O se raztopi v 2 ml koncentrirane solne kisline (d = 1,18) in se do prostornine 50 ml dolije z vodo. Nato se doda 5 g Rochellove soli (kalijev natrijev tartrat) in zadostna količina natrijevega bikarbonata za analizo raztopine, da bi se lahko pri testu z lakmusovim papirjem dokazala alkalna reakcija.

V navzočnosti raztopine škroba, ki se uporabi kot indikator, se titrira z 0,1 N raztopino joda.

1 ml 0,1 N raztopine joda ustreza 0,01128 g SnCl2 × 2H2O.

Vsaj 80 % celotnega kositra v tako pripravljeni raztopini mora biti v divalentni obliki. Poraba pri titraciji mora biti vsaj 35 ml 0,1 N raztopine joda.

4.12 Raztopina natrijevega hidroksida, ki vsebuje vsaj 30 % NaOH (d = 1,33), brez amonijaka.

4.13 Standardna raztopina nitrata in amonijaka.

Za analizo se odtehta 2,5 g kalijevega nitrata in 10,16 g amonijevega sulfata in to se vnese v 250-mililitrsko merilno bučko. Raztopi se v vodi in dopolni do prostornine 250 ml. 1 ml te raztopine vsebuje 0,01 g dušika.

4.14 Vrelni kamenčki, sprani s solno kislino in prežarjeni.

5. APARATURE

Glej metodo 2.3.1.

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. POSTOPEK

7.1 Priprava raztopine

Na 0,001 g natančno se odtehta 1 g vzorca in se vnese v Kjeldahlovo bučko. Doda se 0,5 g železa v prahu (4.2) in 50 ml raztopine kositrovega klorida (4.11), se premeša in pusti stati pol ure. V tem času se raztopina znova premeša po 10 in 20 minutah. Nato se doda 10 g kalijevega sulfata (4.3) in 30 ml žveplove kisline (4.1). To se zavre in se nadaljuje postopek še uro po nastanku belih par. Pusti se, da se ohladi, in se razredči z od 100 do 150 ml vode. Suspenzija se kvantitativno prenese v 250-mililitrsko merilno bučko, se ohladi in se do končne prostornine dolije z vodo, se premeša in filtrira skozi suh filter v suho posodo. Namesto nadaljnjega odsesavanja suspenzije za uporabo različice a, b ali c iz metode 2.1 se dušik v obliki amonijaka v tej raztopini lahko destilira tudi neposredno, po dodatku zadostne količine natrijevega hidroksida, da bi se tako zagotovil velik presežek (4.12).

7.2 Analiza raztopine

S pipeto v skladu z različico a, b ali c, uporabljeno v metodi 2.1, se prenese 50, 100 ali 200 ml tako dobljene raztopine. Amonijak se destilira v skladu s postopkom, opisanim v metodi 2.1, pri čemer je treba biti pozoren na dodatek zadostne količine raztopine natrijevega hidroksida (4.12) v destilacijsko bučko, da bi se zagotovil velik presežek.

7.3 Slepi test

Slepi test (izključi se vzorec) se opravi pod enakimi pogoji in se uporabi pri računanju končnega rezultata.

7.4 Kontrolni test

Pred analizo se preveri, ali priprava pravilno deluje in ali se metoda pravilno uporablja, s standardno raztopino, ki vsebuje količine dušika v obliki amonijaka in nitrata, primerljive s količinami dušika v obliki cianamida in nitrata v nitriranem kalcijevem cianamidu.

V ta namen se v Kjeldahlovo bučko vnese 20 ml standardne raztopine (4.13).

Analiza se opravi v skladu z metodo, opisano v 7.1 in 7.2.

8. IZRAŽANJE REZULTATA

Rezultat analize je treba izraziti kot odstotek skupnega dušika (N) v gnojilu, kakor je bilo sprejeto za analizo.

Različica a: % N = (50 – A) × 0,7.

Različica b: % N = (50 – A) × 0,7.

Različica c: % N = (35 – A) × 0,875.

Metoda 2.3.3

DOLOČANJE KOLIČINE SKUPNEGA DUŠIKA V UREI

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja količine skupnega dušika v urei.

2. PODROČJE UPORABE

Ta metoda se uporablja izključno za gnojila iz uree brez nitratov.

3. PRINCIP

Urea se kvantitativno pretvori v amonijak s segrevanjem do vrelišča v navzočnosti žveplove kisline. Tako dobljeni amonijak se destilira iz alkalnega medija, destilat se zbere v presežku standardne žveplove kisline. Presežek kisline se titrira s standardno alkalno raztopino.

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda brez ogljikovega dioksida in vseh dušikovih spojin.

4.1 Žveplova kislina, koncentrirana (d = 1,84).

4.2 Raztopina natrijevega hidroksida, približno 30 % NaOH (d = 1,33), brez amonijaka.

4.3 | Žveplova kislina: 0,1 N | za različico a (glej metodo 2.1). |

4.4 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,1 N |

4.5 | Žveplova kislina: 0,2 N | za različico b (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.6 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,2 N |

4.7 | Žveplova kislina: 0,5 N | za različico c (glej opombo 2, metoda 2.1). |

4.8 | Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida brez karbonatov: 0,5 N |

4.9 Raztopine indikatorjev.

4.9.1 Mešani indikator.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopine natrijevega hidroksida in se do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilensko modrega se raztopi v vodi in se dopolni do prostornine enega litra.

En volumski del A se zmeša z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic).

4.9.2 Raztopina indikatorja metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola in se do prostornine 100 ml dolije z vodo. Po potrebi se filtrira. Ta indikator (od štiri do pet kapljic) se lahko uporabi namesto prejšnjega.

4.10 Vrelni kamenčki, sprani s solno kislino in prežarjeni.

4.11 Urea za analizo.

5. APARATURE

5.1 Aparatura za destilacijo, glej metodo 2.1 "Določanje količine dušika v obliki amonijaka".

5.2 500-mililitrska merilna bučka.

5.3 Pipete, 25, 50 in 100 ml.

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. POSTOPEK

7.1 Priprava raztopine

Na 0,001 g natančno se odtehta 2,5 g pripravljenega vzorca, se vnese v 300-mililitrsko Kjeldahlovo bučko in se navlaži z 20 ml vode. Premeša se v 20 ml koncentrirane žveplove kisline (4.1) in se doda nekaj steklenih kroglic, da se prepreči trkanje. Da se prepreči škropljenje, se nastavi na vrat bučke stekleni lij z dolgo cevko. Segreva se, na začetku počasi, nato pa močneje, dokler se ne opazijo bele pare (od 30 do 40 minut).

Ohladi se in se razredči z od 100 do 150 ml vode. Kvantitativno se prenese v 500-mililitrsko merilno bučko in se odstrani morebitna usedlina. Počaka se, da se ohladi na sobno temperaturo. Do končne prostornine se dolije z vodo, se premeša in po potrebi filtrira skozi suh filter v suho sprejemno posodo.

7.2 Analiza raztopine

Z merilno pipeto se prenese 25, 50 ali 100 ml tako dobljene raztopine v destilacijsko bučko v skladu z izbrano različico (glej metodo 2.1). Destilira se amonijak, kakor je opisano v metodi 2.1, ob dodajanju zadostne količine NaOH (d = 1,33) (4.2) v destilacijsko bučko, da se zagotovi znaten presežek.

7.3 Slepi test

Slepi test (izključi se vzorec) se opravi pod enakimi pogoji in se uporabi pri računanju končnega rezultata.

7.4 Kontrolni test

Pred analizo z alikvotnim deležem sveže pripravljene raztopine uree (4.11) se preveri, ali priprava pravilno deluje in ali se metoda pravilno uporablja.

8. IZRAŽANJE REZULTATA

Rezultat analize se izrazi kot odstotek dušika (N) v gnojilu, kakor je bilo sprejeto za analizo.

Različica a: % N = (50 – A) × 1,12.

Različica b: % N = (50 – A) × 1,12.

Različica c: % N = (35 – A) × 1,40.

Metoda 2.4

DOLOČANJE KOLIČINE DUŠIKA V OBLIKI CIANAMIDA

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja količine dušika v obliki cianamida.

2. PODROČJE UPORABE

Kalcijev cianamid in mešanice kalcijevega cianamida/nitrata.

3. PRINCIP

Dušik v obliki cianamida se obori kot srebrov kompleks in se določi v oborini po Kjeldahlovi metodi.

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda brez ogljikovega dioksida in vseh dušikovih spojin.

4.1 Ledocetna kislina.

4.2 Raztopina amonijaka, ki vsebuje 10 % amonijaka (d = 0,96).

4.3 Amonijačna raztopina srebra, v skladu s Tollensom.

Zmeša se 500 ml 10% raztopine srebrovega nitrata (AgNO3) v vodi s 500 ml 10% amonijaka (4.2).

Mešanica se po nepotrebnem ne izpostavlja svetlobi, toploti ali zraku. Raztopina se tako ponavadi ohrani več let. Dokler ostane bistra, je reagent še vedno kakovosten.

4.4 Koncentrirana žveplova kislina (d = 1,84).

4.5 Kalijev sulfat za analizo.

4.6. Bakrov oksid (CuO), od 0,3 do 0,4 g za vsako določanje, ali ekvivalentna količina bakrovega sulfata pentahidrata, od 0,95 do 1,25 g za vsako določanje.

4.7 Raztopina natrijevega hidroksida, približno 30 % NaOH (d = 1,33), brez amonijaka.

4.8 Žveplova kislina: 0,1 N.

4.9 Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida: 0,1 N.

4.10 Raztopine indikatorjev.

4.10.1 Mešani indikator.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopine natrijevega hidroksida in se do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilensko modrega se raztopi v vodi in se dopolni do prostornine enega litra.

En volumski del A se zmeša z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic).

4.10.2 Raztopina indikatorja metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola in se do prostornine 100 ml dolije z vodo. Po potrebi se filtrira. Ta indikator (od štiri do pet kapljic) se lahko uporabi namesto prejšnjega.

4.11 Vrelni kamenčki, sprani s solno kislino in prežarjeni.

4.12 Kalijev tiocianat za analizo.

5. APARATURE

5.1 Aparatura za destilacijo, glej metodo 2.1 "Določanje količine dušika v obliki amonijaka".

5.2 500-mililitrska merilna bučka (npr. Stohmann).

5.3 Kjeldahlova bučka z dolgim vratom in ustrezno kapaciteto (od 300 do 500 ml).

5.4 50-mililitrska pipeta.

5.5 Rotacijski stresalnik (od 35 do 40 vrtljajev na minuto).

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. POSTOPEK

7.1 Varnostni ukrepi

Kadar se uporablja kakršna koli amonijačna raztopina srebra, je treba imeti varovalna očala. Takoj ko se na površini tekočine oblikuje tanka membrana, lahko zaradi tresenja nastane eksplozija, zato je potrebna najvišja stopnja previdnosti.

7.2 Priprava raztopine za analizo

Na 0,001 g natančno se odtehta 2,5 g vzorca in se vnese v majhno stekleno terilnico. Vzorec se trikrat zmelje z vodo, po vsakem mletju se voda odlije v 500-mililitrsko Stohmannovo merilno bučko. Vzorec se kvantitativno prenese v 500-mililitrsko Stohmannovo merilno bučko, terilnica, bat in lij pa se sperejo z vodo. Približno do prostornine 400 ml se dolije z vodo. Doda se 15 ml ocetne kisline (4.1). Na rotacijskem stresalniku (5.5) se stresa dve uri.

Do prostornine 500 ml se dolije z vodo, se premeša in filtrira.

Analiza mora biti opravljena čimprej.

7.3 Analiza vzorca

50 ml filtrata se prenese v 250-mililitrsko čašo.

Doda se raztopina amonijaka (4.2), dokler ne postane rahlo alkalna, in se doda 30 ml tople amonijačne raztopine srebra (4.3), da bi se oboril rumeni srebrov kompleks cianamida.

Pusti se čez noč, se filtrira in oborina se spira s hladno vodo, dokler v njej ni več amonijaka.

Filter in oborina, še vedno vlažna, se vneseta v Kjeldahlovo bučko, doda se od 10 do 15 g kalijevega sulfata (4.5), katalizator (4.6) v predpisani količini, nato 50 ml vode in 25 ml koncentrirane žveplove kisline (4.4).

Bučka se ob rahlem stresanju počasi segreva, dokler vsebina ne zavre. Temperatura se poviša in se pusti vreti, dokler vsebina bučke ne postane brezbarvna ali bledo zelena.

Vre naj še eno uro, nato naj se ohladi.

Tekočina se kvantitativno prenese iz Kjeldahlove bučke v destilacijsko bučko, doda se nekaj vrelnih kamenčkov (4.11) in se dolije z vodo do končne prostornine približno 350 ml. Premeša se in ohladi.

Amonijak se destilira v skladu z različico a metode 2.1, tako da se doda zadostna količina raztopine NaOH (4.7), da bi se zagotovil znaten presežek.

7.4 Slepi test

Slepi test (izključi se vzorec) se opravi pod enakimi pogoji in se uporabi pri računanju končnega rezultata.

7.5 Kontrolni test

Pred analizo z alikvotnim deležem standardne raztopine kalijevega tiocianata (4.12), ki ustreza 0,05 g dušika, se preveri, ali priprava pravilno deluje in ali se metoda pravilno uporablja.

8. IZRAŽANJE REZULTATA

Rezultat analize se izrazi kot odstotek cianamidnega dušika v gnojilu, kakor je bilo sprejeto za analizo.

Različica a: % N = (50 – A) × 0,56.

Metoda 2.5

SPEKTROFOTOMETRIČNO DOLOČANJE KOLIČINE BIURETA V UREI

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja količine biureta v urei.

2. PODROČJE UPORABE

Ta metoda se uporablja izključno za ureo.

3. PRINCIP

V alkalnem mediju in v navzočnosti kalijevega natrijevega tartrata sestavljata biuret in divalentni bakrov ion vijoličasto bakrovo spojino. Optična gostota raztopine se izmeri pri valovni dolžini približno 546 nm (nanometrov).

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda brez ogljikovega dioksida in amonijaka. Kakovost te vode je pri tem določanju še posebno pomembna.

4.1 Metanol.

4.2 Raztopina žveplove kisline, približno 0,1 N.

4.3 Raztopina natrijevega hidroksida, približno 0,1 N.

4.4 Alkalna raztopina kalijevega natrijevega tartrata.

V litrski merilni bučki se v 500 ml vode raztopi 40 g natrijevega hidroksida in se pusti, da se ohladi. Doda se 50 g kalijevega natrijevega tartrata (NaKC4H4O6 × 4H2O). Dopolni se do oznake. Pred uporabo se pusti stati 24 ur.

4.5 Raztopina bakrovega sulfata.

V litrski merilni bučki se v 500 ml vode raztopi 15 g bakrovega sulfata (CuSO4 × 5H2O). Dopolni se do oznake.

4.6 Sveže pripravljena standardna raztopina biureta.

V 250-mililitrski merilni bučki se v vodi raztopi 0,250 g čistega biureta [4]Dopolni se do prostornine 250 ml. 1 ml te raztopine vsebuje 0,001 g biureta.

4.7 Raztopina indikatorja.

V 100-mililitrski merilni bučki se raztopi 0,1 g metilno rdečega v 50 ml 95 % etanola in se do prostornine 100 ml dolije z vodo. Če ostanejo kakršne koli netopne snovi, se filtrira.

5. APARATURE

5.1 Spektrofotometer ali fotometer s filtri, katerih občutljivost in natančnost omogočata ponovljivost meritev manj kakor 0,5 % T [5].

5.2 Merilne bučke, 100, 250 in 1000 ml.

5.3 Merilne pipete, 2, 5, 10, 20, 25 in 50 ml, ali 25-mililitrska graduirana bireta z razdelki 0,05 ml.

5.4 250-mililitrska čaša.

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. POSTOPEK

7.1 Priprava umeritvene krivulje

0, 2, 5, 10, 20, 25 in 50 ml alikvotov standardne raztopine biureta (4.6) se prenese v skupino sedmih 100-mililitrskih merilnih bučk. Do prostornine približno 50 ml se dolije z vodo, se doda kapljica indikatorja (4.7) in se po potrebi nevtralizira z 0,1 N žveplovo kislino (4.2). Primeša se 20 ml alkalne raztopine tartrata (4.4) in nato 20 ml raztopine bakrovega sulfata (4.5).

Opomba

Te raztopine se morajo izmeriti z dvema preciznima biretama, ali še bolje s pipetama.

Do prostornine 100 ml se dolije destilirana voda, se premeša in pusti stati 15 minut pri 30 ± 2 0C.

Z biuretno raztopino "O" kot referenco se izmeri absorbanca vsake raztopine pri valovni dolžini približno 546 nm ob uporabi kivet ustrezne debeline.

Umeritvena krivulja se nariše tako, da se absorbanca nanese na ordinato, ustrezne količine biureta v miligramih pa na absciso.

7.2 Priprava raztopine za analizo

Na 0,001 g natančno se odtehta 10 g pripravljenega vzorca; raztopi se v približno 150 ml vode v 250-mililitrski merilni bučki in se dopolni do oznake. Po potrebi se filtrira.

Pripomba 1

Če vzorec za analizo vsebuje več kakor 0,015 g dušika v obliki amonijaka, se v 250-mililitrski čaši raztopi v 50 ml metanola (4.1). Nato se z izparevanjem zmanjša prostornina na približno 25 ml. Kvantitativno se prenese v 250-mililitrsko merilno bučko. Do oznake se dopolni z vodo. Po potrebi se filtrira skozi suh naguban filter v suho posodo.

Pripomba 2

Odstranitev opalescence: če je navzoča kakršna koli koloidna spojina, lahko pri filtriranju nastopijo težave. Raztopina, namenjena za analizo, se v tem primeru pripravi takole: vzorec za analizo se raztopi v 150 ml vode, doda se 2 ml 1 N solne kisline in raztopina se filtrira skozi dva gladka in zelo fina filtra v 250-mililitrsko merilno bučko. Filtra se opereta z vodo in raztopina se dopolni do končne prostornine. Postopek se nadaljuje v skladu z metodo, opisano v 7.3, "Določanje".

7.3 Določanje

V skladu z domnevno vsebnostjo biureta se s pipeto prenese 25 ali 50 ml iz raztopine, navedene v 7.2, ta količina se vnese v 100-mililitrsko merilno bučko in se po potrebi nevtralizira z 0,1 N reagentom (4.2 ali 4.3), kakor je zahtevano, ob uporabi metilno rdečega kot indikatorja, ter se z enako natančnostjo kakor pri pripravi umeritvene krivulje doda še 20 ml alkalne raztopine kalijevega natrijevega tartrata (4.4) in 20 ml raztopine bakra (4.5). Dopolni se do končne prostornine, se dobro premeša in pusti stati 15 minut pri 30 ± 2 0C.

Potem se opravijo fotometrične meritve in izračuna se količina biureta v urei.

8. IZRAŽANJE REZULTATA

Kadar je "C" teža biureta v miligramih, se z umeritvene krivulje odčita prostornina alikvota "V":

=

C × 2,5V

9. DODATEK

"Jo" pomeni intenzivnost snopa monokromatičnih žarkov (natančno določene valovne dolžine), preden gre skozi prosojno telo, "J" pa intenzivnost tega snopa po prehodu skozi navedeno telo, tako da je:

- T =

J

o

- O =

J

oJ

- optična gostota: E = log O

- k =

Es

- K =

Ec × s

pri čemer je:

s = debelina sloja v centimetrih.

c = koncentracija v miligramih na liter.

k = specifični faktor za vsako spojino po Lambert-Beerovem zakonu.

Metode 2.6

DOLOČANJE KOLIČINE RAZLIČNIH OBLIK DUŠIKA V ISTEM VZORCU

Metoda 2.6.1

DOLOČANJE KOLIČINE RAZLIČNIH OBLIK DUŠIKA V ISTEM VZORCU V GNOJILIH, KI VSEBUJEJO DUŠIK V OBLIKI NITRATA, AMONIJAKA, UREE IN CIANAMIDA

1. NAMEN

V tem dokumentu je opredeljen postopek določanja katere koli dušikove oblike v navzočnosti katere koli druge oblike.

2. PODROČJE UPORABE

Vsako gnojilo, ki je predpisano v Direktivi 76/116/EGS in vsebuje dušik v različnih oblikah.

3. PRINCIP

3.1 Skupni topni in netopni dušik

V skladu s seznamom standardnih gnojil (Priloga I k Direktivi 76/116/EGS) se lahko to določanje uporabi za izdelke, ki vsebujejo kalcijev cianamid.

3.1.1 Če ni nitratov, se preskusni vzorec mineralizira z neposrednim Kjeldahlovim razklopom.

3.1.2 V navzočnosti nitratov se preskusni vzorec mineralizira s Kjeldahlovim razklopom po redukciji s kovinskim železom in kositrovim kloridom.

V obeh primerih se količina amonijaka določi v skladu z metodo 2.1.

Opomba

Če analiza pokaže, da je vsebnost netopnega dušika večja od 0,5 %, se lahko sklepa, da gnojilo vsebuje druge oblike netopnega dušika, ki niso vključene na seznam v Direktivi 76/116/EEC.

3.2 Oblike topnega dušika

Količine naslednjih oblik se določijo iz različnih alikvotov, odvzetih iz iste raztopine vzorca:

3.2.1 skupni topni dušik:

3.2.1.1 če ni nitratov, z neposrednim Kjeldahlovim razklopom,

3.2.1.2 v navzočnosti nitratov s Kjeldahlovim razklopom na alikvotnem deležu, odvzetem iz raztopine po redukciji v skladu z Ulschem, amonijak pa se v obeh primerih določi, kakor je opisano v metodi 2.1;

3.2.2 skupni topni dušik, razen dušika v obliki nitrata, s Kjeldahlovim razklopom po odstranitvi dušika v obliki nitrata z železovim sulfatom v kislem mediju, količina amonijaka se določi, kakor je opisano v metodi 2.1;

3.2.3 dušik v obliki nitrata z razliko:

3.2.3.1 če ni kalcijevega cianamida, med 3.2.1.2 in 3.2.2 ali med skupnim topnim dušikom (3.2.1.2) in vsoto dušika v obliki amonijaka in organskega dušika v obliki uree (3.2.4 + 3.2.5),

3.2.3.2 v navzočnosti kalcijevega cianamida med 3.2.1.2 in 3.2.2 ali med 3.2.1.2 in vsoto 3.2.4 + 3.2.5 + 3.2.6;

3.2.4 dušik v obliki amonijaka:

3.2.4.1 izključno le v navzočnosti dušika v obliki amonijaka ter amonijaka in nitrata, z uporabo metode 1,

3.2.4.2 v navzočnosti dušika v obliki uree in/ali dušika v obliki cianamida s hladno destilacijo po rahli alkalizaciji, pri kateri se amonijak absorbira v standardni raztopini žveplove kisline in se določi, kakor je opisano v metodi 2.1;

3.2.5 dušik v obliki uree:

3.2.5.1 s pretvorbo v amonijak z uporabo ureaze, pri čemer se amonijak titrira s standardno raztopino solne kisline,

ali

3.2.5.2 z gravimetrično metodo s ksanthidrolom: sočasno oborjeni biuret se lahko brez večjih napak sešteje z dušikom v obliki uree, saj ostane njegova količina v absolutni vrednosti v sestavljenih gnojilih na splošno nizka,

ali

3.2.5.3 z razliko glede na naslednjo tabelo:

Primer | Dušik v obliki nitrata | Dušik v obliki amonijaka | Dušik v obliki cianamida | Razlika |

1 | Ga ni | Navzoč | Navzoč | (3.2.1.1) – (3.2.4.2 + 3.2.6) |

2 | Navzoč | Navzoč | Navzoč | (3.2.2) – (3.2.4.2 + 3.2.6) |

3 | Ga ni | Navzoč | Ga ni | (3.2.1.1) – (3.2.4.2) |

4 | Navzoč | Navzoč | Ga ni | (3.2.2) – (3.2.4.2) |

3.2.6 dušik v obliki cianamida z obarjanjem v obliki srebrove spojine, pri čemer se količina dušika v oborini določi s Kjeldahlovo metodo.

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda.

4.1 Kalijev sulfat za analizo.

4.2 Železo v prahu, reducirano z vodikom (predpisana količina železa mora omogočiti redukcijo vsaj 50 mg dušika v obliki nitrata).

4.3 Kalijev tiocianat za analizo.

4.4 Kalijev nitrat za analizo.

4.5 Amonijev sulfat za analizo.

4.6 Urea za analizo.

4.7 Razredčena žveplova kislina, 1: 1 (V/V).

4.8 Standardna raztopina žveplove kisline: 0,2 N.

4.9 Raztopina koncentriranega natrijevega hidroksida. Vodna raztopina s približno 30 % (masa/prostornina) NaOH brez amonijaka.

4.10 Standardna raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida: 0,2 N brez karbonatov.

4.11 Raztopina kositrovega klorida.

120 g SnCl2 × 2H2O se raztopi v 400 ml koncentrirane žveplove kisline (d = 1,18) in se do prostornine enega litra dolije z vodo. Raztopina mora biti popolnoma bistra in pripravljena tik pred uporabo.

Opomba

Bistveno pomembno je preverjanje zmožnosti redukcije kositrovega klorida: 0,5 g SnCl2 × 2H2O se raztopi v 2 ml koncentrirane solne kisline (d = 1,18) in se do prostornine 50 ml dolije z vodo. Nato se doda 5 g Rochellove soli (kalijev natrijev tartrat) in zadostna količina natrijevega bikarbonata, tako da postane raztopina alkalna, kar pokaže lakmusov papir.

Titrira se z 0,1 N raztopino joda v navzočnosti raztopine škroba kot indikatorja.

1 ml 0,1 N raztopine joda ustreza 0,01128 g SnCl2 × 2H2O.

Vsaj 80 % skupnega kositra, navzočega v tako pripravljeni raztopini, mora biti v divalentni obliki. Poraba pri titraciji mora biti vsaj 35 ml 0,1 N raztopine joda.

4.12 Žveplova kislina (d = 1,84).

4.13 Razredčena solna kislina, 1: 1 (V/V).

4.14 Ocetna kislina: od 96 do 100 %.

4.15 Raztopina žveplove kisline, ki vsebuje približno 30 % H2SO4 (masa/prostornina).

4.16 Železov sulfat: kristalni, FeSO4 × 7H2O.

4.17 Standardna raztopina žveplove kisline: 0,1 N.

4.18 Oktanol.

4.19 Nasičena raztopina kalijevega karbonata.

4.20 Standardna raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida: 0,1 N (brez karbonatov).

4.21 Nasičena raztopina barijevega hidroksida.

4.22 Raztopina natrijevega karbonata: pri 10 % (masa/prostornina).

4.23 Solna kislina: 2 N.

4.24 Standardna raztopina solne kisline: 0,1 N.

4.25 Raztopina ureaze.

0,5 g aktivne ureaze se raztopi v 100 ml destilirane vode. Z 0,1 N solne kisline (4.24) se naravna pH na 5,4, izmerjeno s pH-metrom.

4.26 Ksanthidrol.

5 % raztopina v etanolu ali metanolu (4.31) (ne smejo se uporabljati produkti, ki dajo visok delež netopnih snovi). Raztopina se lahko v dobro zamašeni bučki in temnem prostoru hrani tri mesce.

4.27 Bakrov oksid (CuO): od 0,3 do 0,4 g na določitev ali enakovredna količina bakrovega sulfata pentahidrata, od 0,95 do 1,25 na določitev.

4.28 Vrelni kamenčki, sprani s solno kislino in prežarjeni.

4.29 Raztopine indikatorjev.

4.29.1 Raztopina mešanih indikatorjev.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopine natrijevega hidroksida in se do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilensko modrega se raztopi v vodi in se dopolni do prostornine enega litra.

En volumski del A se zmeša z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic) te raztopine indikatorjev.

4.29.2 Raztopina indikatorja metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola. Do prostornine 100 ml se dolije z vodo in se po potrebi filtrira. Ta indikator (od štiri do pet kapljic) se lahko uporabi namesto prejšnjega.

4.30 Indikatorski papirji.

Lakmusov papir, bromotimol modro (ali drugi papirji, pH območje od 6 do 8).

4.31 Etanol ali metanol: 95 % raztopina.

5. APARATURE

5.1 Aparatura za destilacijo.

Glej metodo 2.1.

5.2 Priprava za določanje dušika v obliki amonijaka v skladu z analitsko tehniko 7.2.5.3 (glej sliko 6).

Priprava je izdelana iz posebno oblikovane posode z učvrščenim steklenim vratom s stranskim vratom, iz povezovalne cevi z brizgalno glavo in iz prečno postavljene cevi za dovod zraka. Cevi se lahko povežejo s sprejemno posodo s preprostim luknjičastim gumijastim zamaškom. Koncem cevi za dovod zraka je treba dati ustrezno obliko, saj se morajo zračni mehurčki popolnoma porazdeliti po raztopinah v sprejemni posodi in v posodi za absorpcijo. Najboljši so majhni, gobasti deli z zunanjim premerom 20 mm in s šestimi odprtinami obsega 1 mm.

5.3 Priprava za določanje dušika v obliki uree v skladu z ustrezno tehniko (7.2.6.1).

Sestavlja jo 300-mililitrska erlenmajerica z ločevalnim lijem in majhno posodo za absorpcijo (glej sliko 7).

5.4 Rotacijski stresalnik (od 35 do 40 vrtljajev na minuto).

5.5 pH-meter.

5.6 Nastavljivi sušilnik.

5.7 Steklovina:

- pipete, 2, 5, 10, 20, 25, 50 in 100 ml,

- Kjeldahlove stekleničke z dolgim vratom, 300 in 500 ml,

- merilne bučke, 100, 250, 500 in 1000 ml,

- filtrirni lončki iz taljenega stekla, premer odprtin od 5 do 15,

- terilnice.

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. ANALITSKA TEHNIKA

7.1 Skupni topni in netopni dušik

7.1.1 Če ni nitratov

7.1.1.1 Razkroj

Na 0,001 g natančno se odtehta količina vzorca, ki vsebuje vsaj 100 mg dušika. Vnese se v bučko aparature za destilacijo (5.1). Doda se od 10 do 15 g kalijevega sulfata (4.1), katalizator (4.27) in nekaj vrelnih kamenčkov (4.28). Nato se doda 50 ml razredčene žveplove kisline (4.7) in se dobro premeša. Najprej se počasi segreva in od časa do časa premeša, dokler ne neha nastajati pena. Nato naj tekočina enakomerno vre, tudi še eno uro za tem, ko se raztopina zbistri, pri čemer je treba paziti, da se sten bučke ne oprimejo organske snovi. Pusti se, da se ohladi. Ob mešanju se previdno doda približno 350 ml vode. Poskrbi se, da je raztapljanje čimbolj popolno. Pusti se, da se ohladi, in bučka se poveže z aparaturo za destilacijo (5.1).

7.1.1.2 Destilacija amonijaka

Z merilno pipeto se v sprejemno posodo aparature prenese 50 ml 0,2 N standardne raztopine žveplove kisline (4.8). Doda se indikator (4.29.1 ali 4.29.2). Poskrbi se, da bo vrh kondenzatorja vsaj 1 cm pod površino raztopine.

Ob ustreznih varnostnih ukrepih, da bi se izognili izgubam amonijaka, se destilacijski bučki previdno doda zadostna količina raztopine koncentriranega natrijevega hidroksida (4.9), da postane tekočina močno alkalna (ponavadi zadostuje 120 ml; to se preveri z dodatkom nekaj kapljic fenolftaleina. Na koncu destilacije mora biti raztopina v bučki še vedno opazno alkalna). Segrevanje bučke se nastavi tako, da se bo v pol ure predestiliralo 150 ml. Z indikatorskim papirjem (4.30) se preveri, ali se je destilacija že končala. Če se ni, se destilira nadaljnjih 50 ml in preskus se ponavlja, dokler nadaljnji destilat ne reagira nevtralno na indikatorski papir (4.30). Nato se zniža sprejemna posoda, se destilira še nekaj mililitrov in se spere vrh kondenzatorja. Presežek kisline se titrira s standardno raztopino 0,2 N natrijevega ali kalijevega hidroksida (4.10), dokler indikator ne spremeni barve.

7.1.1.3 Slepi test

Slepi test se opravi pri enakih pogojih in se upošteva pri izračunavanju končnega rezultata.

7.1.1.4 Izražanje rezultata

% N =

× 0,28

M

pri čemer je:

a = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za slepi test, opravljen tako, da se s pipeto v sprejemno posodo aparature (5.1) prenese 50 ml 0,2 N standardne raztopine žveplove kisline (4.8),

A = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za analizo,

M = masa preskusnega vzorca, v gramih.

7.1.2 V navzočnosti nitrata

7.1.2.1 Preskusni vzorec

Na 0,001 g natančno se odtehta količina vzorca, ki ne vsebuje več kakor 40 mg dušika v obliki nitrata.

7.1.2.2 Redukcija nitrata

V majhni terilnici se preskusni vzorec zmeša s 50 ml vode. Prenese se v 500-mililitrsko Kjeldahlovo bučko skupaj z najmanjšo količino destilirane vode. Doda se 5 g reduciranega železa (4.2) in 50 ml raztopine kositrovega klorida (4.11). Strese se in se pusti stati pol ure. V času, ko stoji, se po 10 in 20 minutah spet premeša.

7.1.2.3 Kjeldahlov razklop

Doda se 30 ml žveplove kisline (4.12), 5 g natrijevega sulfata (4.1), predpisana količina katalizatorja (4.27) in nekaj vrelnih kamenčkov (4.28). Rahlo nagnjena bučka se počasi segreva. Toplota se počasi povečuje, raztopina pa večkrat pretrese, da bi mešanica ostala suspendirana: tekočina potemni, nato pa se ob nastanku rumeno zelene suspenzije anhidridnega železovega sulfata zbistri. Segrevanje se nadaljuje še eno uro za tem, ko se raztopina zbistri, in se vzdržuje na vreliščni točki. Pusti se, da se ohladi. Vsebina bučke se previdno povzame z nekoliko vode in po malem se ji doda 100 ml vode. Vsebina bučke se premeša in vnese v 500-mililitrsko merilno bučko. Do končne prostornine se dolije z vodo. Premeša se. Filtrira se skozi suh filter v suho sprejemno posodo.

7.1.2.4 Analiza raztopine

S pipeto se prenese v stekleničko aparature za destilacijo (5.1) alikvot, ki vsebuje največ 100 mg dušika. Z destilirano vodo se razredči na približno 350 ml, doda se nekaj vrelnih kamenčkov (4.28), steklenička se poveže z aparaturo za destilacijo in nadaljuje se določanje, kakor je opisano v 7.1.1.2.

7.1.2.5 Slepi test

Glej 7.1.1.3.

7.1.2.6 Izražanje rezultata

% N =

× 0,28

M

pri čemer je:

a = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za slepi test, opravljen tako, da se s pipeto v sprejemno posodo aparature (5.1) prenese 50 ml 0,2 N standardne raztopine žveplove kisline (4.8),

A = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za analizo,

M = masa preskusnega vzorca, izražena v gramih, v alikvotnem deležu, odvzetem v 7.1.2.4.

7.2 Oblike topnega dušika

7.2.1 Priprava raztopine za analizo

Na 1 mg natančno se odtehta 10 g vzorca in se vnese v 500-mililitrsko merilno bučko.

7.2.1.1 Pri gnojilih, ki ne vsebujejo dušika v obliki cianamida

V bučko se doda 50 ml vode in nato 20 ml razredčene solne kisline (4.13). Strese se in pusti stati, dokler se ne konča nastajanje ogljikovega dioksida. Potem se doda 400 ml vode in se na rotacijskem stresalniku (5.4) stresa pol ure. Do končne prostornine se dolije z vodo, se premeša in filtrira skozi suh filtrirni papir v suho sprejemno posodo.

7.2.1.2 Pri gnojilih, ki vsebujejo dušik v obliki cianamida

V bučko se doda 400 ml vode in nekaj kapljic metilno rdečega (4.29.2). Po potrebi se raztopina nakisa z ocetno kislino (4.14). Doda se 15 ml ocetne kisline (4.14). Dve uri se stresa na rotacijskem stresalniku (5.4). Če je treba, se raztopina med postopkom znova nakisa z ocetno kislino (4.14). Do končne prostornine se dolije z vodo, se premeša in takoj filtrira skozi suh filter v suho sprejemno posodo in se določi količina dušika v obliki cianamida.

V obeh primerih se določijo količine različnih oblik dušika isti dan, ko se raztopina pripravi, tako da se začne z dušikom v obliki cianamida in uree, če sta navzoča.

7.2.2 Skupni topni dušik

7.2.2.1 Če ni nitrata

V 300-mililtrsko Kjeldahlovo bučko se s pipeto prenese alikvot filtrata (7.2.1.1 ali 7.2.1.2), ki vsebuje največ 100 mg dušika. Doda se 15 ml koncentrirane žveplove kisline (4.12), 0,4 g bakrovega oksida ali 1,25 g bakrovega sulfata (4.27) in nekaj vrelnih kamenčkov(4.28). Najprej se počasi segreva, da bi se spodbudil razkroj, nato pa se segreva pri višjih temperaturah, dokler tekočina ne postane brezbarvna ali rahlo zelenkasta, bele pare pa jasno opazne. Po ohlajanju se raztopina kvantitativno prenese v destilacijsko bučko, se z vodo razredči na približno 500 ml in doda se nekaj vrelnih kamenčkov (4.28). Bučka se poveže z aparaturo za destilacijo (5.1) in nadaljuje se določanje količine, kakor je opisano v 7.1.1.2.

7.2.2.2 V navzočnosti nitrata

V 500-mililitrsko erlenmajerico se z merilno pipeto prenese alikvot filtrata (7.2.1.1 ali 7.2.1.2), ki ne vsebuje več kakor 40 mg dušika v obliki nitrata. Na tej stopnji analize skupna količina dušika ni pomembna. Doda se 10 ml žveplove kisline pri 30 % (4.15), 5 g reduciranega železa (4.2) in erlenmajerica se takoj prekrije z urnim steklom. Previdno se segreva, dokler ni reakcija enakomerna, toda ne burna. Takrat se konča segrevanje in bučka se pusti pri sobni temperaturi vsaj tri ure. Tekočina se skupaj z vodo kvantitativno prenese v 250-mililitrsko merilno bučko, pri tem pa se pusti železo v prejšnji posodi – do oznake se dopolni z vodo. Dobro se premeša in z merilno pipeto se alikvot, ki vsebuje največ 100 mg dušika, prenese v 300-mililitrsko Kjeldahlovo bučko. Doda se 15 ml koncentrirane žveplove kisline (4.12), 0,4 g bakrovega oksida ali 1,25 g bakrovega sulfata (4.27) in nekaj vrelnih kamenčkov (4.28). Najprej se počasi segreva, da bi se spodbudil razkroj, nato pa pri višjih temperaturah, dokler tekočina ne postane brezbarvna ali rahlo zelenkasta, bele pare pa jasno vidne. Po ohlajanju se raztopina kvantitativno prenese v destilacijsko bučko, se z vodo razredči na približno 500 ml in doda se nekaj vrelnih kamenčkov(4.28). Bučka se poveže z aparaturo za destilacijo (5.1) in nadaljuje se določanje količine, kakor je opisano v 7.1.1.2.

7.2.2.3 Slepi test

Glej 7.1.1.3.

7.2.2.4 Izražanje rezultatov

% N =

× 0,28

M

pri čemer je:

a = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za slepi test, opravljen tako, da se s pipeto v sprejemno posodo aparature (5.1) prenese 50 ml 0,2 N standardne raztopine žveplove kisline (4.8),

A = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za analizo,

M = masa vzorca, izražena v gramih, v alikvotnem deležu, odvzetem v 7.2.2.1 ali 7.2.2.2.

7.2.3 Skupni topni dušik, razen dušika v obliki nitrata

Z merilno pipeto se prenese v 300-mililitrsko Kjeldahlovo bučko alikvot filtrata vzorca (7.2.1.1 ali 7.2.1.2), ki ne vsebuje več kakor 50 mg dušika, katerega količina se določa. Z vodo se razredči na prostornino 100 ml, doda se 5 g železovega sulfata (4.16), 20 ml koncentrirane žveplove kisline (4.1) in nekaj vrelnih kamenčkov(4.28). Najprej se malce segreje, nato pa se temperatura zvišuje, dokler se ne pokažejo bele pare Razkroj se nadaljuje 15 minut. Segrevanje se konča, doda se bakrov oksid (4.27) kot katalizator in se nato vzdržuje pri takšni temperaturi, da bele pare nastajajo še od 10 do 15 minut. Po ohladitvi se vsebina Kjeldahlove bučke kvantitativno prenese v destilacijsko bučko aparature (5.1). Z vodo se razredči na približno 500 ml in doda se nekaj vrelnih kamenčkov (4.28). Bučka se poveže z aparaturo za destilacijo in nadaljuje se določanje količine, kakor je opisano v 7.1.1.2.

7.2.3.1 Slepi test

Glej 7.1.1.3.

7.2.3.2 Izražanje rezultata

% N =

× 0,28

M

pri čemer je:

a = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za slepi test, opravljen tako, da se s pipeto v sprejemno posodo aparature (5.1) prenese 50 ml 0,2 N standardne raztopine žveplove kisline (4.8),

A = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za analizo,

M = masa vzorca, izražena v gramih, v alikvotnem deležu, odvzetem za določanje.

7.2.4 Dušik v obliki nitrata

7.2.4.1 Če ni kalcijevega cianamida

Dobi se z razliko med rezultati, dobljenimi v 7.2.2.4 in 7.2.3.2, in/ali rezultati, dobljenimi v 7.2.2.4, in vsoto rezultatov, dobljenih v (7.2.5.2 ali 7.2.5.5) in (7.2.6.3 ali 7.2.6.5 ali 7.2.6.6).

7.2.4.2 V navzočnosti kalcijevega cianamida

Dobi se z razliko med rezultati, dobljenimi v 7.2.2.4 in 7.2.3.2, in med rezultati, dobljenimi v 7.2.2.4, in vsoto rezultatov, dobljenih v (7.2.5.5), (7.2.6.3 ali 7.2.6.5 ali 7.2.6.6) in (7.2.7).

7.2.5 Dušik v obliki amonijaka

7.2.5.1 Le v navzočnosti dušika v obliki amonijaka in dušika v obliki amonijaka in nitrata

Z merilno pipeto se prenese v bučko aparature za destilacijo (5.1) alikvot filtrata vzorca (7.2.1.1), ki vsebuje največ 100 mg dušika v obliki amonijaka. Da bi se dobila končna prostornina približno 350 ml, se doda voda in nekaj vrelnih kamenčkov (4.28), s katerimi se olajša vrenje. Bučka se poveže z aparaturo za destilacijo, doda se 20 ml raztopine natrijevega hidroksida (4.9) in se destilira, kakor je opisano v 7.1.1.2.

7.2.5.2 Izražanje rezultata

% N

=

× 0,28

M

pri čemer je:

a = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za slepi test, opravljen tako, da se s pipeto v sprejemno posodo aparature (5.1) prenese 50 ml 0,2 N standardne raztopine žveplove kisline (4.8),

A = ml 0,2 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za analizo,

M = masa vzorca, izražena v gramih, v alikvotnem deležu, odvzetem za določanje.

7.2.5.3 V navzočnosti uree in/ali dušika v obliki cianamida

V suho bučko aparature (5.2) se z merilno pipeto prenese alikvot filtrata vzorca (7.2.1.1 ali 7.2.1.2), ki vsebuje največ 20 mg dušika v obliki amonijaka. Nato se sestavi priprava. V 300-mililitrsko erlenmajerico se s pipeto prenese 50 ml 0,1 N standardne raztopine žveplove kisline (4.17) in zadostna količina destilirane vode, tako da je površina tekočine približno 5 cm nad odprtino dovodne cevi. Skozi stranski vrat reakcijske bučke se vnese destilirana voda, tako da je končna prostornina približno 50 ml. Premeša se. Da bi se preprečilo penjenje, se doda nekaj kapljic oktanola (4.18). Nato se raztopina naalkali s 50 ml nasičene raztopine kalijevega karbonata (4.19) in takoj se začne izločati amonijak, ki nastaja v hladni suspenziji. Močan tok zraka, potreben za to (približno tri litre na minuto), se poprej prečisti tako, da se usmeri skozi izpiralki, ki vsebujeta razredčeno žveplovo kislino in razredčen natrijev hidroksid. Namesto zraka pod pritiskom je mogoče uporabiti tudi vakuum (vodno črpalko), če je vhodna cev na sprejemno posodo za zbiranje amonijaka priključena zadosti neprepustno. Amonijak se navadno odstrani v treh urah. Kljub temu pa se je pametno prepričati o tem z zamenjavo sprejemne bučke. Po končanem postopku se bučka loči od aparature, vrh cevi in stranice bučk se sperejo z manjšo količino destilirane vode. Presežek kisline se titrira z 0,1 N standardno raztopino natrijevega hidroksida (4.20), dokler indikator ne postane siv (4.29.1).

7.2.5.4 Slepi test

Glej 7.1.1.3.

7.2.5.5 Izražanje rezultata

% N

=

× 0,28

M

pri čemer je:

a = ml 0,1 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za slepi test, opravljen tako, da se s pipeto v 300-mililitrsko erlenmajerico aparature (5.2) prenese 50 ml 0,1 N standardne raztopine žveplove kisline (4.17),

A = ml 0,1 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za analizo,

M = masa vzorca, izražena v gramih, v alikvotnem deležu, uporabljenem za analizo.

7.2.6 Dušik v obliki uree

7.2.6.1 Ureazna metoda

V 500-mililitrsko merilno bučko se z merilno pipeto prenese alikvot filtrata (7.2.1.1 ali 7.2.1.2), ki ne vsebuje več kakor 250 mg dušika v obliki uree. Za obarjanje fosfatov se doda nekaj nasičene raztopine barijevega hidroksida (4.21), dokler obarjanja ni več opaziti. Nato se izloči presežek barijevih ionov (in vsi raztopljeni kalcijevi ioni) z 10 % raztopino natrijevega karbonata (4.22).

Pusti se, da se usede, in se preveri, ali je bilo obarjanje popolno. Dopolni se do oznake, se premeša in filtrira skozi naguban filtrirni papir. 50 ml filtrata se s pipeto prenese v 300-mililitrsko erlenmajerico aparature (5.3). Filtrat se nakisa z 2 N solno kislino (4.23), dokler se ne dobi pH 3, ki se izmeri s pH-metrom (5.5). Nato se z 0,1 N natrijevega hidroksida (4.20) pH poveča na 5,4.

Da bi se izognili izgubam amonijaka med razgradnjo z ureazo, se erlenmajerica zapre z zamaškom, opremljenim z ločevalnim lijem in majhno zanko za mehurčke, ki vsebuje natanko 2 ml 0,1 N standardne raztopine solne kisline (4.24). Skozi lij se vnese 20 ml raztopine ureaze (4.25) in se pusti stati eno uro pri 20 do 25 0C. Nato se v ločevalni lij s pipeto prenese 25 ml 0,1 N standardne raztopine solne kisline (4.24), počaka se, da se izteče v raztopino, lij pa se nato spere z malo vode. Enako se kvantitativno prenese vsebina zaščitne sprejemne posode v raztopino v erlenmajerici. Presežek kisline se titrira z 0,1 N standardno raztopino natrijevega hidroksida (4.20), dokler ne doseže pH 5,4, izmerjeno s pH-metrom.

7.2.6.2 Slepi test

Glej 7.1.1.3.

7.2.6.3 Izražanje rezultatov

% N

=

× 0,14

M

pri čemer je:

a = ml 0,1 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za slepi test, opravljen pri natanko enakih pogojih kakor za analizo,

A = ml 0,1 N standardne raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida, uporabljene za analizo,

M = masa vzorca, izražena v gramih, v alikvotnem deležu, odvzetem za analizo.

Pripombi

1. Po obarjanju z raztopinama barijevega hidroksida in natrijevega karbonata se dopolni do oznake, se filtrira in čim hitreje nevtralizira.

2. Titracijski preskus se lahko opravi tudi z indikatorjem (4.29.2), kar pa oteži opazovanje končnega dela.

7.2.6.4 Gravimetrična metoda s ksanthidrolom

V 250-mililitrsko čašo se z merilno pipeto prenese alikvot filtrata (7.2.1.1 ali 7.2.1.2), ki ne vsebuje več kakor 20 mg uree. Doda se 40 ml ocetne kisline (4.14). Eno minuto se meša s stekleno paličico in se pusti, da se oborina useda pet minut. Na položnem podstavku se to filtrira v 100-mililitrsko čašo in nekajkrat spere z nekaj mililitri ocetne kisline (4.14), nato pa se filtratu ob nenehnem mešanju s stekleno paličico po kapljicah doda 10 ml ksanthidrola (4.26). Pusti se stati, dokler ne začne nastajati oborina, nato pa se znova meša eno minuto ali dve. Pusti se stati eno uro in pol. Filtrira se skozi steklen filtrirni talilnik, ki je bil prej osušen in stehtan, tako da se rahlo pritisne navzdol; trikrat se spere s 5 ml etanola (4.31), ne da bi skušali odstraniti vso ocetne kisline. Postavi se v sušilnik in pusti pri temperaturi 130 0C eno uro (temperatura naj ne preseže 145 0C). Pusti se, da se ohladi v eksikatorju, in se stehta.

7.2.6.5 Izražanje rezultatov

% N urea+ biuret=

6,67 × m

M

2

pri čemer je:

m1 = masa dobljene oborine v gramih,

M2 = masa vzorca, izražena v gramih, v alikvotnem deležu, odvzetem za določanje.

Popravek za slepi test. Biuret se lahko na splošno izmeri skupaj z dušikom v obliki uree brez večjih napak, saj ostane njegova količina majhna glede na absolutno vrednost v sestavljenih gnojilih.

7.2.6.6 Metoda z razliko

Količina dušika v obliki uree se lahko izračuna tudi po naslednji tabeli:

Primer | N v obliki nitrata | N v obliki amonijaka | N v obliki cianamida | N v obliki uree |

1 | Ga ni | Navzoč | Navzoč | (7.2.2.4) – (7.2.5.5 + 7.2.7) |

2 | Navzoč | Navzoč | Navzoč | (7.2.3.2) – (7.2.5.5 + 7.2.7) |

3 | Ga ni | Navzoč | Ga ni | (7.2.2.4) – (7.2.5.5) |

4 | Navzoč | Navzoč | Ga ni | (7.2.3.2) – (7.2.5.5) |

7.2.7 Dušik v obliki cianamida

Vzame se alikvotni delež filtrata (7.2.1.2), ki vsebuje od 10 do 30 mg dušika v obliki cianamida, in se vnese v 250-mililitrsko čašo. Analiza se nadaljuje v skladu z metodo 2.4.

8. PREVERJANJE REZULTATOV

8.1 V nekaterih primerih je razlika med količino skupnega dušika, določeno neposredno iz odtehtanega vzorca (7.1), in skupnim topnim dušikom (7.2.2). Kljub temu pa razlika ne bi smela presegati 0,5 %. Če ni tako, gnojilo vsebuje oblike netopnega dušika, ki niso na seznamu v Direktivi 76/116/EGS.

8.2 Pred vsako analizo se preveri, ali aparatura pravilno deluje in ali se metoda pravilno uporablja, s standardno raztopino, ki vsebuje različne oblike dušika v razmerjih, podobnih tistim v preskusnem vzorcu. Ta standardna raztopina je pripravljena iz standardne raztopine kalijevega tiocianata (4.3), kalijevega nitrata (4.4), amonijevega sulfata (4.5) in uree (4.6).

+++++ TIFF +++++

Slika 6Aparatura za določanje količine dušika v obliki amonijaka(7.2.5.3)

+++++ TIFF +++++

Slika 7Aparatura za določanje količine dušika v obliki uree(7.2.6.1)

Metoda 2.6.2

DOLOČANJE KOLIČINE RAZLIČNIH OBLIK DUŠIKA V GNOJILIH, KI VSEBUJEJO DUŠIK LE V OBLIKI NITRATA, AMONIJAKA IN UREE

1. NAMEN

Namen tega dokumenta je natančno opredeliti poenostavljeno metodo določanja različnih oblik dušika v gnojilih, ki vsebujejo dušik le v obliki nitrata, amonijaka in uree.

2. PODROČJE UPORABE

Ta metoda se lahko uporabi za vsa gnojila, ki so navedena v Direktivi 76/116/EGS in vsebujejo le dušik v obliki nitrata, amonijaka ali uree.

3. PRINCIP

Naslednja določanja se opravljajo na različnih deležih ene same raztopine vzorca:

3.1 skupni topni dušik:

3.1.1 če ni nitratov, z neposrednim Kjeldahlovim razklopom raztopine,

3.1.2 v navzočnosti nitratov s Kjeldahlovim razklopom dela raztopine po redukciji po Ulschevi metodi; amonijak se v obeh primerih določi, kakor je opisano v metodi 2.1;

3.2 skupni topni dušik, razen dušika v obliki nitrata, s Kjeldahlovim razklopom po odstranitvi dušika v obliki nitrata v kislem mediju z železovim sulfatom; amonijak se določi, kakor je opisano v metodi 2.1;

3.3 dušik v obliki nitrata z razliko med 3.1.2 in 3.2 ali med skupnim topnim dušikom (3.1.2) in vsoto dušika v obliki amonijaka in uree (3.4 + 3.5);

3.4 dušik v obliki amonijaka s hladno destilacijo po rahlem naalkaljenju; amonijak se lovi v raztopino žveplove kisline in se določi kakor v metodi 2.1;

3.5 dušik v obliki uree bodisi:

3.5.1 ob uporabi ureaze s pretvorbo v amonijak, katerega količina se določi s titracijo s standardno raztopino solne kisline,

3.5.2 z gravimetrijo ob uporabi ksanthidrola: sočasno oborjeni biuret se lahko vzame z dušikom v obliki uree z manjšimi napakami; absolutna količina tega je v sestavljenih gnojilih navadno zelo majhna,

3.5.3 z razliko po naslednji tabeli:

Primer | Dušik v obliki nitrata | Dušik v obliki amonijaka | Razlika |

1 | Ga ni | Navzoč | (3.1.1) – (3.4) |

2 | Navzoč | Navzoč | (3.2) – (3.4) |

4. REAGENTI

Destilirana ali demineralizirana voda.

4.1 Kalijev sulfat za analizo.

4.2 Železo za analizo, reducirano z vodikom (določena količina železa mora omogočiti redukcijo vsaj 50 mg N v obliki nitrata).

4.3 Kalijev nitrat za analizo.

4.4 Amonijev sulfat za analizo.

4.5 Urea za analizo.

4.6 Raztopina žveplove kisline: 0,2 N.

4.7 Raztopina koncentriranega natrijevega hidroksida: približno 30 % (masa/volumen) vodna raztopina NaOH brez amonijaka.

4.8 Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida: 0,2 N, brez karbonatov.

4.9 Žveplova kislina z gostoto (d20 = 1,84).

4.10 Razredčena solna kislina: 1: 1 (volumen/volumen).

4.11 Ocetna kislina: od 96 % do 100 %.

4.12 Raztopina žveplove kisline, ki vsebuje približno 30 % H2SO4 (masa/volumen), brez amonijaka.

4.13 Železov sulfat: kristalni FeSO4 × 7H2O.

4.14 Standardna raztopina žveplove kisline: 0,1 N.

4.15 Oktanol.

4.16 Nasičena raztopina kalijevega karbonata.

4.17 Raztopina natrijevega ali kalijevega hidroksida: 0,1 N.

4.18 Nasičena raztopina barijevega hidroksida.

4.19 Raztopina natrijevega karbonata: 10 % (masa/volumen).

4.20 Žveplova kislina: 2 N.

4.21 Raztopina solne kisline: 0,1 N.

4.22 Raztopina ureaze

Naredi se suspenzija 0,5 g aktivne ureaze v 100 ml destilirane vode ob uporabi 0,1 N solne kisline (4.21), pH pa se nastavi na 5,4, izmerjeno s pH-metrom.

4.23 Ksanthidrol.

5 % raztopina v etanolu ali metanolu (4.28) (ne smejo se uporabljati produkti, ki dajo visok delež netopnih snovi); raztopina se lahko hrani tri mesce v skrbno zamašeni steklenički v temnem prostoru.

4.24 Katalizator.

Bakrov oksid (CoO): od 0,3 do 0,4 g na določitev ali enakovredna količina bakrovega sulfata 5H2O, od 0,95 do 1,25 g za določitev.

4.25 Vrelni kamenčki, sprani s solno kislino in prežarjeni.

4.26 Raztopine indikatorjev.

4.26.1 Mešani indikator.

Raztopina A: 1 g metilno rdečega se raztopi v 37 ml 0,1 N raztopini natrijevega hidroksida in se do prostornine enega litra dolije z vodo.

Raztopina B: 1 g metilensko modrega se raztopi v vodi in se dopolni do prostornine enega litra.

En volumski del A se zmeša z dvema volumskima deloma B.

Ta indikator je vijoličast v kislih raztopinah, siv v nevtralnih in zelen v alkalnih raztopinah. Uporabi se 0,5 ml (10 kapljic) tega indikatorja.

4.26.2 Raztopina indikatorja metilno rdeče.

0,1 g metilno rdečega se raztopi v 50 ml 95 % etanola. Do prostornine 100 ml se dolije z vodo in po potrebi filtrira. Namesto prejšnjega indikatorja se lahko uporabi od štiri do pet kapljic tega.

4.27 Indikatorski papirji.

Lakmus, bromotimol modra (ali drugi papirji, območje pH od 6 do 8).

4.28 Etanol ali metanol: 95 % (masa/volumen).

5. APARATURE

5.1 Aparatura za destilacijo

Glej metodo 2.1.

5.2 Priprava za določanje dušika v obliki amonijaka (7.5.1).

Glej metodo 2.6.1 in sliko 6.

5.3 Priprava za določanje dušika v obliki uree z ureazno metodo (7.6.1).

Glej metodo 2.6.1 in sliko 7.

5.4 Rotacijski stresalnik (od 35 do 40 vrtljajev na minuto).

5.5 pH-meter.

5.6 Steklovina:

- merilne pipete, 2, 5, 10, 25, 50 in 100 ml,

- Kjeldahlove bučke z dolgim vratom, 300 in 500 ml,

- merilne bučke, 100, 250, 500 in 1000 ml,

- filtrirni lončki iz taljenega stekla, s premerom por od 5 do 15 m,

- terilnica.

6. PRIPRAVA VZORCA

Glej metodo 1.

7. METODE

7.1 Priprava raztopine za analizo

Na 1 mg natančno se odtehta 10 g vzorca in se prenese v 500-mililitrsko merilno bučko. Doda se 50 ml vode in nato 20 ml razredčene solne kisline (4.10). Pretrese se. Pusti se stati, dokler se ne konča izločanje CO2. Doda se 400 ml vode, se stresa pol ure, se do končne prostornine dolije z vodo, se homogenizira in skozi suh filter filtrira v suho posodo.

7.2 Skupni dušik

7.2.1 Če ni nitratov

V 300-mililitrsko Kjeldahlovo bučko se s pipeto prenese delež filtrata (7.1), ki vsebuje največ 100 mg N. Doda se 15 ml koncentrirane žveplove kisline (4.9), 0,4 g bakrovega oksida ali 1,25 g bakrovega sulfata (4.24) in nekaj steklenih kroglic za nadzorovanje vrenja. Na začetku se zmerno segreva, da bi se spodbudila reakcija, nato pa močneje, dokler tekočina ne postane brezbarvna ali rahlo zelenkasta in ne začnejo nastajati bele pare. Po ohlajanju se raztopina prenese v destilacijsko bučko, se z vodo razredči na približno 500 ml in se doda nekaj vrelnih kamenčkov (4.25). Bučka se poveže z aparaturo za destilacijo (5.1) in opravi se določanje, kakor je opisano v 7.1.1.2, metoda 2.6.1.

7.2.2 V navzočnosti nitratov

V 500-mililitrsko erlenmajerico se s pipeto prenese delež filtrata (7.1), ki ne vsebuje več kakor 40 mg N v obliki nitrata. Na tej stopnji analize ni pomembna celotna količina N. Doda se 10 ml 30 % žveplove kisline (4.12), 5 g reduciranega železa (4.2) in erlenmajerica se takoj pokrije z urnim steklom. Zmerno se segreva, dokler reakcija ne postane močna, a ne preburna. Nato se neha segrevati in se pusti pri sobni temperaturi vsaj tri ure. Tekočina se kvantitativno prenese v 250-mililitrsko merilno bučko, železo, ki se ni raztopilo, pa se pusti v prvotni bučki Do oznake se dolije z vodo. Previdno se homogenizira. Delež, ki vsebuje največ 100 mg N, se s pipeto prenese v 300-mililitrsko Kjeldahlovo bučko. Doda se 15 ml koncentrirane žveplove kisline (4.9), 0,4 g bakrovega oksida ali 1,25 g bakrovega sulfata (4.24) in nekaj steklenih kroglic za nadzorovanje vrenja. Na začetku se zmerno segreva, da bi se spodbudila reakcija, nato pa močneje, dokler raztopina ne postane brezbarvna ali rahlo zelenkasta in ne začnejo nastajati bele pare. Po ohladitvi se raztopina kvantitativno prenese v destilacijsko bučko, se z vodo razredči približno na prostornino 500 ml in se doda nekaj vrelnih kamenčkov (4.25). Bučka se poveže z aparaturo za destilacijo (5.1) in nadaljuje se določanje količine, kakor je opisano v 7.1.1.2, metoda 2.6.1.

7.2.3 Slepi test

Slepi test se opravi pri enakih pogojih in rezultati se uporabijo pri izračunavanju končnega rezultata.

7.2.4 Izražanje rezultata

% N

=

× 0,28

M

pri čemer je:

a = ml standardne 0,2 N raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida (4.8), uporabljene v slepem testu, opravljenem tako, da se 50 ml standardne 0,2 N raztopine žveplove kisline vnese v sprejemno posodo aparature (4.6),

A = ml standardne 0,2 N raztopine natrijevega ali kalijevega hidroksida (4.8), uporabljene za analizo,

M = masa vzorca v alikvotu (7.2.1 ali 7.2.2), v gramih.

7.3 Skupni dušik brez N v obliki nitrata

7.3.1 Analiza

V 300-mililitrsko Kjeldahlovo bučko se s pipeto prenese alikvot filtrata (7.1), ki ne vsebuje več kakor 50 mg N, katerega količino določamo. Z vodo se razredči do prostornine 100 ml, se doda 5 g železovega sulfata (4.13), 20 ml koncentrirane žveplove kisline (4.9) in nekaj steklenih kroglic za nadzorovanje vrenja. Na začetku se zmerno segreva, nato močneje, dokler ne začnejo nastajati bele pare. Reakcija naj traja še 15 minut. Neha se segrevati in se vnese 0,4 g bakrovega oksida ali 1,25 g bakrovega sulfata (4.24) kot katalizator. Nadaljuje se segrevanje in se pusti, da bele pare nastajajo še od 10 do 15 minut. Po ohlajanju se v