Uredba Sveta (ES) št. 2223/96

z dne 25. junija 1996

o Evropskem sistemu nacionalnih in regionalnih računov v Skupnosti

SVET EVROPSKE UNIJE JE

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 213 Pogodbe,

ob upoštevanju osnutka Uredbe, ki jo je predložila Komisija,

ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta [1],

ob upoštevanju mnenja Evropskega monetarnega inštituta [2],

ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora [3],

(1) ker so za izvajanje in nadzor ekonomske in monetarne unije potrebne primerljive, ažurne in zanesljive informacije o strukturi in razvoju gospodarskega stanja vsake države in/ali regije;

(2) ker mora Komisija sodelovati pri upravljanju ekonomske in monetarne unije, zlasti poročati Svetu o doseženem napredku držav članic pri izpolnjevanju njihovih obveznosti za uspešnost ekonomske in monetarne unije;

(3) ker so ekonomski računi osnovno orodje za analiziranje gospodarske situacije države in/ali regije, pod pogojem, da so narejeni na podlagi enotne celote načel, ki ne omogočajo različnih razlag;

(4) ker mora Komisija za upravne in zlasti proračunske izračune Skupnosti uporabiti agregate nacionalnih računov;

(5) ker je bil leta 1970 za področje, ki ga ureja ta uredba, objavljen upravni dokument z naslovom "Evropski sistem integriranih ekonomskih računov" (ESR), ki ga je na svojo odgovornost pripravil Statistični urad Evropskih skupnosti; ker je bil ta dokument rezultat večletnega dela Statističnega urada Evropskih skupnosti, skupaj z nacionalnimi statističnimi uradi držav članic, da bi začrtali sistem nacionalnih računov, ki bi ustrezal zahtevam ekonomske in socialne politike Evropskih skupnosti, in ker je v Skupnosti predstavljal različico Sistema nacionalnih računov Združenih narodov, ki jo je do tedaj uporabljala Skupnost;

(6) ker je bila zaradi ažuriranja izvirnega besedila leta 1979 objavljena druga izdaja dokumenta (v nadaljnjem besedilu "druga izdaja ESR") [4];

(7) ker je februarja 1993 Statistična komisija Združenih narodov sprejela nov Sistem nacionalnih računov (SNR), tako da bi morali biti rezultati v vseh državah članicah Združenih narodov mednarodno primerljivi;

(8) ker bi morali biti v primeru okoljskih računov pozorni na sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu z dne 21. decembra 1994 z naslovom "Navodila za Evropsko Unijo o okoljskih kazalcih in okoljskem nacionalnem računovodstvu";

(9) ker za medsebojno korist Skupnost sodeluje s tretjimi državami, zlasti tistimi v Evropskem gospodarskem prostoru (EGP);

(10) ker mora biti Evropski sistem računov vzpostavljen za izpolnjevanje zahtev Ekonomske in monetarne unije ter ga bo treba uporabiti za izdelavo nacionalnih in regionalnih računov, predvidenih z zakonodajo Skupnosti;

(11) ker mora Komisija na določene datume dati uporabnikom na voljo rezultate računov in tabel vseh držav članic, pripravljene na podlagi sistema, ki ga določa ta uredba, zlasti glede spremljanja gospodarske konvergence in doseganja čim večje usklajenosti ekonomskih politik držav članic;

(12) ker naj bi s to uredbo vzpostavljeni sistem postopoma nadomestil vse druge sisteme, kot referenčni okvir skupnih standardov, opredelitev, klasifikacij in računovodskih pravil za izdelavo računov držav članic za potrebe Skupnosti, tako da bi lahko dobili podatke, primerljive med državami članicami;

(13) ker morajo biti ti statistični podatki v skladu z načelom preglednosti dostopni državljanom;

(14) ker mora s to uredbo vzpostavljeni sistem, ki predstavlja različico SNR, prilagojeno strukturam gospodarstev držav članic, upoštevati razporeditev SNR tako, da so podatki Skupnosti primerljivi s podatki, ki jih izračunavajo njeni glavni mednarodni partnerji;

(15) ker morajo biti datumi razvrščeni glede na obsežno kategorijo računov in tabel ter ker morajo biti obdelane in sporočene Komisiji na določene datume samo tiste informacije, ki so bistvene za zahteve Skupnosti;

(16) ker pa je glede na obseg in velikost zadevnih računov, na raven natančnosti in na geografsko zajetje, pa tudi glede na stanje v zvezi s tem v državah članicah, treba izjemoma in občasno omogočiti določena dodatna obdobja za posredovanje podatkov tistim državam članicam, ki objektivno ne morejo izpolniti skrajnih rokoviz te uredbe;

(17) ker je treba pozneje sprejeti odločitev o tem, kako se bodo členile posredno merjene storitve finančnega posredništva (pmsfp);

(18) ker je v skladu z načelom subsidiarnosti oblikovanje skupnih statističnih standardov za pripravo primerljivih informacij naloga, ki jo je mogoče učinkovito opraviti samo na ravni Skupnosti, in ker se bodo taki standardi izvajali v vsaki državi članici pod nadzorom organizacij in institucij, pristojnih za izračun uradnih statističnih podatkov;

(19) ker je treba določiti postopek za prilagoditev in ažuriranje določb te uredbe, v sodelovanju s Statističnim programskim odborom (SPO) Evropske Skupnosti, ustanovljenim s Sklepom Sveta 89/382/EGS, Euratom [5]; ker bo ta postopek prilagajanja omejen na spremembe, ki ne povečujejo lastnih virov;

(20) ker sta se Odbor za statistični program in Odbor za monetarno in finančno statistiko ter statistiko plačilne bilance (OMFP), ustanovljen s Sklepom 91/115/EGS [6], odločila v korist osnutka te uredbe;

(21) ker Direktiva Sveta 89/130/EGS, Euratom z dne 13. februarja 1989 o uskladitvi izračunavanja bruto nacionalnega proizvoda v tržnih cenah (BNPtc) [7] določa, da je BNPtc lahko primerljiv le, če se uporabijo opredelitve in računovodska pravila Evropskega sistema integriranih ekonomskih računov, in ker Uredba Sveta (EGS, Euratom) št. 1553/89 z dne 29. maja 1989 o dokončnih enotnih ureditvah za zbiranje lastnih virov iz davka na dodano vrednost [8] določa, da se za izračun tehtane povprečne stopnje DDV obdavčljive transakcije razčlenijo s pomočjo nacionalnih računov, pripravljenih v skladu z Evropskim sistemom integriranih ekonomskih računov, ter ker bi bilo treba za tiste instrumente in v smislu Uredbe Sveta (ES) št. 3605/93 z dne 22. novembra 1993 o uporabi Protokola o postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem [9], Sklepa Sveta 94/728/ES, Euratom, z dne 31. oktobra 1994 o sistemu lastnih virov Evropskih skupnosti [10] in Odločbe Sveta 94/729/ES z dne 31. oktobra 1994 o proračunski disciplini [11], zagotoviti prehodno obdobje za izvajanje sistema, določenega s to uredbo,

SPREJEL NASLEDNJO UREDBO:

Člen 1

Namen

1. Namen te uredbe je vzpostaviti Evropski sistem računov 1995, v nadaljnjem besedilu ESR 95, z zagotovitvijo:

(a) metodologije o skupnih standardih, opredelitvah, klasifikacijah in računovodskih pravilih, namenjenih izdelavi računov in tabel na primerljivih osnovah za namene Skupnosti, skupaj z rezultati, zahtevanimi v členu 3;

(b) programa za posredovanje računov in tabel, pripravljenih v skladu z ESR 95, na določene datume za namene Skupnosti.

2. Ob upoštevanju členov 7 in 8 se ta uredba uporablja za vse akte Skupnosti, ki se sklicujejo na ESR ali njegove opredelitve.

3. Ta uredba ne zavezuje nobene države članice, da uporablja ESR 95 pri izdelavi računov za lastne namene.

Člen 2

Metodologija

1. Metodologija ESR 95 iz člena 1(1)(a) je določena v Prilogi A.

2. Spremembe metodologije ESR 95, ki so namenjene pojasnjevanju in izboljšanju njene vsebine, se sprejmejo po postopku iz člena 4, če ne spremenijo njenih osnovnih konceptov, če niso potrebni dodatni viri za njihovo izvajanje in če ne povzročijo povečanja lastnih virov.

3. V skladu z ustreznimi določbami Pogodbe Svet najpozneje 31. decembra 1997 odloči o uvedbi sistema za razčlenitev posredno merjenih storitev finančnega posredništva (pmsfp), opisanega v Prilogi I Priloge A, in sprejme po potrebi potrebne ukrepe za njegovo izvajanje.

Člen 3

Posredovanje Komisiji

1. Države članice posredujejo Komisiji (Statističnemu uradu) račune in tabele, določene v Prilogi B, v rokih, navedenih za vsako tabelo.

Dodatni roki, ki so bili dovoljeni nekaterim državam članicam v skladu s Prilogo B, se iztečejo najpozneje 1. januarja 2005.

Po posvetovanju z Odborom za statistični program Komisija najkasneje 1. julija 2003 poroča Svetu o uporabi dovoljenih dodatnih rokov, pri čemer preveri, če so še vedno upravičeni. Po potrebi to poročilo spremlja predlog Komisije, ki ponovno dovoljuje dodatne roke tistim državam članicam, ki jih zahtevajo.

2. Države članice posredujejo rezultate Priloge B, vključno s podatki, ki jih v skladu z nacionalno zakonodajo ali prakso o statistični zaupnosti podatkov označijo kot zaupne, na podlagi določb Uredbe Sveta (Euratom, EGS) št. 1588/90 z dne 11. junija 1990 o prenosu zaupnih podatkov na Statistični urad Evropskih skupnosti [12], ki ureja zaupno obravnavanje informacij.

V okviru določb člena 2(2) se lahko za vse spremembe podatkov (nove tabele, države in/ali regije) ki se zahtevajo od držav članic, upoštevajo odločitve Komisije po postopku iz člena 4.

Člen 4

Postopek

1. Komisiji pomaga Odbor za statistični program (v nadaljnjem besedilu "odbor").

2. Predstavnik Komisije predloži odboru osnutek potrebnih ukrepov. Odbor da svoje mnenje o osnutku v roku, ki ga lahko glede na nujnost zadeve določi predsednik. Mnenje se sprejme z večino, ki jo določa člen 148(2) Pogodbe za sprejemanje odločitev Sveta na predlog Komisije. Glasovi predstavnikov držav članic v odboru se ponderirajo na način iz navedenega člena. Predsednik ne glasuje.

3. Komisija sprejme ukrepe, ki se začnejo izvajati takoj. Če ti ukrepi niso v skladu z mnenjem odbora, jih Komisija nemudoma predloži Svetu. V tem primeru:

(a) Komisija za tri mesece od datuma predložitve odloži izvajanje ukrepov, o katerih je odločala;

(b) lahko Svet s kvalificirano večino sprejme drugačno odločitev v roku iz točke (a).

Člen 5

Naloge odbora

Na pobudo predsednika ali na zahtevo države članice odbor preuči vse zadeve v zvezi z uporabo te uredbe.

Člen 6

Sodelovanje z drugimi odbori

1. O vseh zadevah, ki so v pristojnosti Odbora za monetarno in finančno statistiko ter statistiko plačilne bilance (OMFP), Komisija zahteva njegovo mnenje, v skladu s členom 2 Sklepa 91/115/EGS.

2. Komisija sporoči Odboru za bruto nacionalni proizvod, ustanovljenemu z Direktivo 89/130/EGS, Euratom, vse informacije glede izvajanja te uredbe, ki so potrebne za izvajanje njegovih nalog.

Člen 7

Datum uporabe in datum prvega posredovanje podatkov

1. ESR 95 se prvič uporabi za podatke, določene v skladu s Prilogo B, ki jih je treba posredovati v aprilu 1999.

2. Podatki so posredovani Komisiji (Statističnemu uradu) v skladu z roki iz Priloge B.

3. Do prvega prenosa na podlagi ESR 95, v skladu z odstavkom 1, države članice Komisiji (Statističnemu uradu) pošiljajo račune in tabele, pripravljene v skladu z drugo izdajo ESR.

4. Brez poseganja v člen 19 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 [13] o izvajanju Sklepa 88/376/EGS, Euratom o sistemu lastnih virov Skupnosti, Komisija in zadevne države članice preverijo uporabo te uredbe in predložijo rezultat teh preverjanj odboru, predvidenem v členu 4(1) te uredbe.

Člen 8

Prehodne določbe

1. Za namene proračuna in lastnih virov ter z odstopanjem od člena 1(2) in člena 7 je veljavni Evropski sistem integriranih ekonomskih računov v smislu člena 1(1) Direktive 89/130/EGS, Euratom in z njo povezanih pravnih aktov, zlasti Uredb (EGS, Euratom) št. 1552/89 in št. 1553/89 ter Sklepov 94/728/ES, Euratom in 94/729/ES, druga izdaja ESR, dokler Sklep 94/728/ES ostane v veljavi.

2. Za namene poročanja držav članic Komisiji glede postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem, določenem v Uredbi (ES) št. 3605/93, je Evropski sistem integriranih ekonomskih računov druga izdaja ESR do 1.septembra 1999.

3. Uporaba druge izdaje ESR, kakor je določeno v odstavkih 1 in 2 tega člena, se zagotovi s prilagoditvijo podatkov na podlagi ESR 95, prejetih na osnovi člena 7(1), da bi se upoštevale spremembe, nastale zaradi razlik v konceptih, opredelitvah ali nomenklaturah med drugo izdajo ESR in ESR 95.

Izvajanje tega načela je potrebno uvesti po postopku iz člena 6 Direktive Sveta 89/130/EGS, Euratom najpozneje decembra 1996.

Člen 9

Ta uredba začne veljati 20. dan po objavi v Uradnem listu Evropskih skupnosti.

Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.

V Bruslju, 25. junija 1996.

Za Svet

Predsednik

M. Pinto

[1] UL C 287, 30.10.1995, str. 114.

[2] Mnenje, dano dne 21.6.1995 (ni še objavljeno v Uradnem listu).

[3] UL C 133, 31.5.1995, str. 2.

[4] Eurostat: "Evropski sistem integriranih ekonomskih računov" (ESR), druga izdaja, Statistični urad Evropskih skupnosti, Luksemburg, 1979.

[5] UL L 181, 28.6.1989, str. 47.

[6] UL L 59, 6.3.1991, str. 19.

[7] UL L 49, 21.2.1989, str. 2. Direktiva, nazadnje spremenjena z Aktom o pristopu iz leta 1994.

[8] UL L 155, 7.6.1989, str. 9.

[9] UL L 332, 31.12.1993, str. 7.

[10] UL L 293, 12.11.1994, str. 9.

[11] UL L 293, 12. 11. 1994, str. 14.

[12] UL L 151, 15.6.1990, str. 1. Uredba, spremenjena z Aktom o pristopu iz leta 1994.

[13] UL L 155, 7.6.1989, str. 1. Uredba, nazadnje spremenjena z Uredbo (EGS, Euratom) št. 2729/94 (UL L 293, 12.11.1994, str. 5).

--------------------------------------------------

PRILOGA A

EVROPSKI SISTEM RAČUNOV

ESR 1995

VSEBINA

| | Stran |

POGLAVJE 1: | SPLOŠNE ZNAČILNOSTI … | 20 |

| UPORABA ESR … | 20 |

| Okvir za analizo in politiko … | 20 |

| Osem značilnosti konceptov ESR … | 21 |

| ESR 1995 in SNR 1993 … | 27 |

| ESR 1995 in ESR 1970 … | 27 |

| ESR KOT SISTEM … | 28 |

| Statistične enote in njihovo združevanje … | 28 |

| Institucionalne enote in sektorji … | 29 |

| Lokalne enote enovrstne dejavnosti in dejavnosti … | 29 |

| Rezidenčne in nerezidenčne enote; celotno gospodarstvo in tujina … | 29 |

| Tokovi in stanja … | 30 |

| Tokovi … | 30 |

| Transakcije … | 30 |

| Lastnosti transakcij … | 31 |

| Transakcije med enotami in transakcije znotraj enot … | 31 |

| Denarne ter nedenarne transakcije … | 31 |

| Transakcije z nasprotnimi transakcijami in brez njih … | 31 |

| Preurejanje transakcij … | 31 |

| Preusmeritev … | 31 |

| Razcepitev … | 32 |

| Prepoznavanje glavnega udeleženca v transakciji … | 32 |

| Mejni primeri … | 32 |

| Druge spremembe sredstev … | 32 |

| Druge spremembe obsega sredstev in obveznosti … | 32 |

| Dobički in izgube iz lastnine … | 33 |

| Stanja … | 33 |

| Sistem računov in agregati … | 33 |

| Računovodska pravila … | 33 |

| Izrazoslovje za dve strani računov … | 33 |

| Dvojno knjiženje/četverno knjiženje … | 34 |

| Vrednotenje … | 34 |

| Posebna vrednotenja proizvodov … | 34 |

| Vrednotenje v stalnih cenah … | 35 |

| Čas zajemanja … | 35 |

| Konsolidacija in neto izkazovanje … | 35 |

| Konsolidacija … | 35 |

| Neto izkazovanje … | 36 |

| Računi, izravnalne postavke in agregati … | 36 |

| Zaporedje računov … | 36 |

| Račun blaga in storitev … | 37 |

| Račun tujine … | 37 |

| Izravnalne postavke … | 37 |

| Agregati … | 37 |

| Input-output okvir … | 37 |

POGLAVJE 2: | ENOTE IN ZDRUŽEVANJE ENOT … | 39 |

| MEJE NACIONALNEGA GOSPODARSTVA … | 39 |

| INSTITUCIONALNE ENOTE … | 41 |

| INSTITUCIONALNI SEKTORJI … | 42 |

| Nefinančne družbe (S.11) … | 44 |

| Podsektor: Javne nefinančne družbe (S.11001) … | 45 |

| Podsektor: Nacionalne zasebne nefinančne družbe (S.11002) … | 46 |

| Podsektor: Nefinančne družbe pod tujim nadzorom (S.11003) … | 46 |

| Finančne družbe (S.12) … | 46 |

| Podsektor: Centralna banka (S.121) … | 48 |

| Podsektor: Druge denarne finančne institucije (S.122) … | 49 |

| Podsektor: Drugi finančni posredniki razen zavarovalnih družb in pokojninskih skladov (S.123) … | 50 |

| Podsektor: Izvajalci pomožnih finančnih dejavnosti (S.124) … | 50 |

| Podsektor: Zavarovalne družbe in pokojninski skladi (S.125) … | 51 |

| Država (S.13) … | 52 |

| Podsektor: Centralna država (S.1311) … | 52 |

| Podsektor: Federalna država (S.1312) … | 52 |

| Podsektor: Lokalna država (S.1313) … | 52 |

| Podsektor: Skladi socialne varnosti (S.1314) … | 53 |

| Gospodinjstva (S.14) … | 53 |

| Podsektor: Samozaposleni (delodajalci in samozaposleni brez plačanih zaposlenih) (S.141 + S.142) … | 54 |

| Podsektor: Zaposleni (S.143) … | 54 |

| Podsektor: Prejemniki dohodkov od lastnine (S.1441) … | 54 |

| Podsektor: Prejemniki pokojnin (S.1442) … | 54 |

| Podsektor: Prejemniki drugih transfernih dohodkov (S.1443) … | 54 |

| Podsektor: Druga gospodinjstva (S.145) … | 54 |

| Nepridobitni izvajalci storitev za gospodinjstva (NPISG) (S.15) … | 55 |

| Tujina (S.2) … | 55 |

| Sektorska klasifikacija proizvodnih enot po glavnih standardnih pravnih oblikah lastništva … | 56 |

| LOKALNE ENOTE ENOVRSTNE DEJAVNOSTI IN DEJAVNOSTI … | 58 |

| Lokalna enota enovrstne dejavnosti … | 59 |

| Dejavnost … | 59 |

| KLASIFIKACIJA DEJAVNOSTI … | 60 |

| ENOTE HOMOGENE PROIZVODNJE IN HOMOGENE PANOGE … | 60 |

| Enota homogene proizvodnje … | 60 |

| Homogena panoga … | 60 |

| KLASIFIKACIJA HOMOGENIH PANOG … | 61 |

POGLAVJE 3: | TRANSAKCIJE S PROIZVODI … | 62 |

| PROIZVODNJA KOT DEJAVNOST IN PROIZVODNJA KOT REZULTAT DEJAVNOSTI … | 63 |

| Glavne, stranske in pomožne dejavnosti … | 64 |

| Proizvodnja (P.1) … | 64 |

| Čas zajemanja in vrednotenje proizvodnje … | 70 |

| VMESNA POTROŠNJA (P.2) … | 75 |

| Čas zajemanja in vrednotenje vmesne potrošnje … | 77 |

| KONČNA POTROŠNJA (P.3, P.4) … | 77 |

| Izdatki za končno potrošnjo (P.3) … | 77 |

| Dejanska končna potrošnja (P.4) … | 78 |

| Čas zajemanja in vrednotenje izdatkov za končno potrošnjo … | 80 |

| Čas zajemanja in vrednotenje dejanske končne potrošnje … | 80 |

| BRUTO INVESTICIJE (P.5) … | 81 |

| Bruto investicije v osnovna sredstva (P.51) … | 81 |

| Čas zajemanja in vrednotenje bruto investicij v osnovna sredstva … | 83 |

| Spremembe zalog (P.52) … | 84 |

| Čas zajemanja in vrednotenje sprememb zalog … | 85 |

| Pridobitve manj odsvojitve vrednostnih predmetov (P.53) … | 86 |

| UVOZ IN IZVOZ BLAGA IN STORITEV (P.6 in P.7) … | 86 |

| Uvoz in izvoz blaga (P.61 in P.71) … | 87 |

| Uvoz in izvoz storitev (P.62 in P.72) … | 89 |

| TRANSAKCIJE Z OBSTOJEČIM BLAGOM … | 91 |

POGLAVJE 4: | RAZDELITVENE TRANSAKCIJE … | 93 |

| SREDSTVA ZA ZAPOSLENE (D.1) … | 93 |

| Plače (D.11) … | 93 |

| Plače v denarju … | 93 |

| Plače v naravi … | 93 |

| Socialni prispevki delodajalcev (D.12) … | 95 |

| Dejanski socialni prispevki delodajalcev (D.121) … | 95 |

| Pripisani socialni prispevki delodajalcev (D.122) … | 95 |

| DAVKI NA PROIZVODJO IN UVOZ (D.2) … | 96 |

| Davki na proizvode (D.21) … | 97 |

| Davki tipa davka na dodano vrednost (D.211) … | 97 |

| Davki in dajatve na uvoz razen DDV (D.212) … | 97 |

| Davki na proizvode razen DDV in uvoznih davkov (D.214) … | 98 |

| Drugi davki na proizvodnjo (D.29) … | 98 |

| Davki na proizvodnjo in uvoz, plačani institucijam Evropske unije … | 99 |

| SUBVENCIJE (D.3) … | 100 |

| Subvencije na proizvode (D.31) … | 100 |

| Uvozne subvencije (D.311) … | 101 |

| Druge subvencije na proizvode (D.319) … | 101 |

| Druge subvencije na proizvodnjo (D.39) … | 101 |

| DOHODEK OD LASTNINE (D.4) … | 103 |

| Obresti (D.41) … | 103 |

| Obresti na vloge, posojila ter terjatve in obveznosti … | 103 |

| Obresti na vrednostne papirje … | 103 |

| Obresti na menice in podobne kratkoročne instrumente … | 103 |

| Obresti na obveznice in zadolžnice … | 103 |

| Obrestne zamenjave in navadni terminski posli … | 104 |

| Obresti na finančni najem … | 104 |

| Druge obresti … | 104 |

| Čas zajemanja … | 105 |

| Razdeljeni dohodek družb (D.42) … | 105 |

| Dividende (D.421) … | 105 |

| Odtegnjeni dohodek iz nepravih družb (D.422) … | 106 |

| Reinvestirani dohodki od neposrednih tujih naložb (D.43) … | 107 |

| Dohodek od lastnine, pripisan imetnikom zavarovalnih polic (D.44) … | 107 |

| Najemnine (D.45) … | 108 |

| Najemnine od zemljišč … | 108 |

| Najemnine od podzemnih sredstev … | 108 |

| TEKOČI DAVKI NA DOHODEK, PREMOŽENJE ITD. (D.5) … | 108 |

| Davki na dohodek (D.51) … | 109 |

| Drugi tekoči davki (D.59) … | 109 |

| SOCIALNI PRISPEVKI IN PREJEMKI (D.6) … | 110 |

| Socialni prispevki (D.61) … | 112 |

| Dejanski socialni prispevki (D.611) … | 112 |

| Pripisani socialni prispevki (D.612) … | 113 |

| Socialni prejemki razen socialnih transferjev v naravi (D.62) … | 114 |

| Prejemki socialne varnosti v denarju (D.621) … | 114 |

| Socialni prejemki iz zasebnih shem s skladi (D.622) … | 115 |

| Socialni prejemki zaposlenih, financirani brez skladov (D.623) … | 115 |

| Prejemki socialnega varstva v denarju (D.624) … | 115 |

| Socialni transferji v naravi (D.63) … | 115 |

| Socialni prejemki v naravi (D.631) … | 115 |

| Prejemki socialne varnosti, povračila (D.6311) … | 116 |

| Drugi prejemki socialne varnosti v naravi (D.6312) … | 116 |

| Prejemki socialnega varstva v naravi (D.6313) … | 116 |

| Transferji individualnega netržnega blaga ali storitev (D.632) … | 116 |

| DRUGI TEKOČI TRANSFERJI (D.7) … | 117 |

| Neto premije neživljenjskega zavarovanja (D.71) … | 117 |

| Škodni zahtevki iz neživljenjskega zavarovanja (D.72) … | 118 |

| Tekoči transferji v okviru države (D.73) … | 118 |

| Tekoče mednarodno sodelovanje (D.74) … | 119 |

| Raznovrstni tekoči transferji (D.75) … | 120 |

| Tekoči transferji NPISG … | 120 |

| Tekoči transferji med gospodinjstvi … | 120 |

| Denarne kazni in penali … | 120 |

| Loterije in igre na srečo … | 121 |

| Plačila odškodnin … | 121 |

| Na BNP temelječi četrti lastni vir … | 121 |

| Drugo … | 121 |

| POPRAVEK ZA SPREMEMBO NETO LASTNIŠKEGA KAPITALA GOSPODINJSTEV V REZERVACIJAH POKOJNINSKIH SKLADOV (D.8) … | 122 |

| KAPITALSKI TRANSFERJI (D.9) … | 123 |

| Davki na kapital (D.91) … | 123 |

| Investicijske podpore (D.92) … | 124 |

| Drugi kapitalski transferji (D.99) … | 125 |

POGLAVJE 5: | FINANČNE TRANSAKCIJE … | 127 |

| KLASIFIKACIJA FINANČNIH TRANSAKCIJ … | 129 |

| Denarno zlato in posebne pravice črpanja (PPČ) (F.1) … | 131 |

| Denarno zlato (F.11) … | 131 |

| Posebne pravice črpanja (PPČ) (F.12) … | 132 |

| Gotovina in vloge (F.2) … | 132 |

| Gotovina (F.21) … | 132 |

| Prenosljive vloge (F.22) … | 133 |

| Druge vloge (F.29) … | 133 |

| Vrednostni papirji razen delnic (F.3) … | 134 |

| Vrednostni papirji razen delnic in izvedenih finančnih instrumentov (F.33) … | 134 |

| Kratkoročni vrednostni papirji razen delnic in izvedenih finančnih instrumentov (F.331) … | 135 |

| Dolgoročni vrednostni papirji razen delnic in izvedenih finančnih instrumentov (F.332) … | 135 |

| IIzvedeni finančni instrumenti (F.34) … | 136 |

| Posojila (F.4) … | 137 |

| Kratkoročna posojila (F.41) … | 137 |

| Dolgoročna posojila (F.42) … | 137 |

| Delnice in drug lastniški kapital (F.5) … | 139 |

| Delnice in drug lastniški kapital razen delnic vzajemnih skladov (F.51) … | 140 |

| Delnice, ki kotirajo na borzi, razen delnic vzajemnih skladov (F.511), ter delnice, ki ne kotirajo na borzi, razen delnic vzajemnih skladov (F.512) … | 140 |

| Drug lastniški kapital (F.513) … | 141 |

| Delnice vzajemnih skladov (F.52) … | 141 |

| Zavarovalne tehnične rezervacije (F.6) … | 141 |

| Neto lastniški kapital gospodinjstev v rezervacijah življenjskega zavarovanja ter v rezervacijah pokojninskih skladov (F.61) … | 142 |

| Neto lastniški kapital gospodinjstev v rezervacijah življenjskega zavarovanja (F.611) … | 142 |

| Neto lastniški kapital gospodinjstev v rezervacijah pokojninskih skladov (F.612) … | 143 |

| Prenosne premije in škodne rezervacije (F.62) … | 144 |

| Druge terjatve in obveznosti (F.7) … | 144 |

| Komercialni krediti in predujmi (F.71) … | 145 |

| Druge terjatve in obveznosti razen komercialnih kreditov in predujmov (F.79) … | 145 |

| Pojasnjevalna postavka: neposredne tuje naložbe (F.m) … | 146 |

| RAČUNOVODSKA PRAVILA ZA FINANČNE TRANSAKCIJE … | 146 |

| Vrednotenje … | 146 |

| Čas zajemanja … | 149 |

| Izračun finančnih transakcij iz sprememb v bilancah stanja … | 149 |

| Priloga 5.1 Povezave z merami denarja … | 149 |

POGLAVJE 6: | DRUGI TOKOVI … | 151 |

| POTROŠNJA STALNEGA KAPITALA … | 151 |

| PRIDOBITVE MANJ ODSVOJITVE NEFINANČNIH NEPROIZVEDENIH SREDSTEV (K.2) … | 151 |

| DRUGE SPREMEMBE SREDSTEV (K.13 — K.12) … | 152 |

| DRUGE SPREMEMBE OBSEGA (K.3 — K.10 in K.12) … | 152 |

| EKONOMSKI NASTANEK NEPROIZVEDENIH SREDSTEV (K.3) … | 153 |

| EKONOMSKI NASTANEK PROIZVEDENIH SREDSTEV … | 153 |

| NARAVNA RAST NEGOJENIH BIOLOŠKIH VIROV (K.5) … | 153 |

| EKONOMSKO IZGINOTJE NEPROIZVEDENIH SREDSTEV (K.6) … | 154 |

| IZGUBE ZARADI KATASTROF (K.7) … | 154 |

| ZASEGI BREZ NADOMESTILA (K.8) … | 154 |

| DRUGE SPREMEMBE OBSEGA NEFINANČNIH SREDSTEV, D.N. … | 154 |

| DRUGE SPREMEMBE OBSEGA FINANČNIH SREDSTEV IN OBVEZNOSTI, D.N. … | 155 |

| SPREMEMBE V KLASIFIKACIJAH IN STRUKTURI (K.12) … | 156 |

| Spremembe v sektorski klasifikaciji in strukturi (K.21.1) … | 156 |

| Spremembe v klasifikaciji sredstev in obveznosti (K12.2) … | 156 |

| NOMINALNI DOBIČKI/IZGUBE IZ LASTNINE … | 157 |

| Nevtralni dobički/izgube iz lastnine (K.11.1) … | 158 |

| Realni dobički/izgube iz lastnine (K.11.2) … | 158 |

| Dobički iz lastnine po vrstah finančnih sredstev … | 159 |

| Gotovina in vloge (AF.2) … | 159 |

| Posojila (AF.4) ter druge terjatve in obveznosti (AF.7) … | 159 |

| Vrednostni papirji razen delnic (AF.3) … | 159 |

| Delnice in drug lastniški kapital (AF.5) … | 160 |

| Zavarovalne tehnične rezervacije (AF.6) … | 160 |

| Finančna sredstva v tujih valutah … | 160 |

POGLAVJE 7: | BILANCE STANJA … | 161 |

| VRSTE SREDSTEV … | 162 |

| Nefinančna proizvedena sredstva (AN.1) … | 162 |

| Nefinančna neproizvedena sredstva (AN.2) … | 162 |

| Finančna sredstva in obveznosti (AF.) … | 163 |

| VREDNOTENJE VKNJIŽB V BILANCAH STANJA … | 165 |

| Splošna načela vrednotenja … | 165 |

| NEFINANČNA SREDSTVA (AN.) … | 166 |

| Proizvedena sredstva (AN.1) … | 166 |

| Osnovna sredstva (AN.11) … | 166 |

| Opredmetena osnovna sredstva (AN.111) … | 166 |

| Neopredmetena osnovna sredstva (AN.112) … | 166 |

| Zaloge (AN.12) … | 166 |

| Vrednostni predmeti (AN.13) … | 167 |

| Neproizvedena sredstva (AN.2) … | 167 |

| Opredmetena neproizvedena sredstva (AN.21) … | 167 |

| Zemljišča (AN.211) … | 167 |

| Podzemna sredstva (AN.212) … | 167 |

| Druga naravna sredstva (AN.213 in AN.214) … | 167 |

| Neopredmetena neproizvedena sredstva (AN.22) … | 167 |

| Finančna sredstva in obveznosti (AF.) … | 168 |

| Denarno zlato in posebne pravice črpanja (AF.1) … | 168 |

| Gotovina in vloge (AF.2) … | 168 |

| Vrednostni papirji razen delnic (AF.3) … | 168 |

| Posojila (AF.4) … | 169 |

| Delnice in drug lastniški kapital (AF.5) … | 169 |

| Zavarovalne tehnične rezervacije (AF.6) … | 169 |

| Druge terjatve in obveznosti (AF.7) … | 170 |

| Pojasnjevalni postavki … | 170 |

| Trajno potrošno blago (AN.m) … | 170 |

| Neposredne tuje naložbe (AF.m) … | 170 |

| Finančne bilance stanja … | 171 |

| Priloga 7.1: Opredelitev skupin sredstev … | 172 |

| Priloga 7.2: Preglednica vknjžb od začetne do končne bilance stanja … | 180 |

POGLAVJE 8: | ZAPOREDJE RAČUNOV IN IZRAVNALNE POSTAVKE … | 183 |

| ZAPOREDJE RAČUNOV … | 186 |

| Tekoči računi … | 186 |

| Račun proizvodnje (I) … | 186 |

| Računi razdelitve in porabe dohodka (II) … | 186 |

| Računi primarne razdelitve dohodka (II.1) … | 188 |

| Račun ustvarjanja dohodka (II.1.1) … | 188 |

| Račun alokacije primarnega dohodka (II.1.2) … | 188 |

| Račun podjetniškega dohodka (II.1.2.1) … | 188 |

| Račun alokacije drugega primarnega dohodka (II.1.2.2) … | 194 |

| Račun sekundarne razdelitve dohodka (II.2) … | 194 |

| Račun prerazdelitve dohodka v naravi (II.3) … | 202 |

| Račun porabe dohodka (II.4) … | 202 |

| Račun porabe razpoložljivega dohodka (II.4.1) … | 202 |

| Račun porabe prilagojenega razpoložljivega dohodka (II.4.2) … | 202 |

| Računi akumulacije (III) … | 204 |

| Račun kapitala (III.1) … | 204 |

| Račun sprememb neto vrednosti zaradi varčevanja in kapitalskih transferjev (III.1.1) … | 204 |

| Račun pridobitev nefinančnih sredstev (III.1.2) … | 204 |

| Finančni račun (III.2) … | 204 |

| Račun drugih sprememb sredstev (III.3) … | 204 |

| Račun drugih sprememb obsega sredstev (III.3.1) … | 211 |

| Račun revalorizacije (III.3.2) … | 211 |

| Račun nevtralnih dobičkov in izgub iz lastnine (III.3.2.1) … | 211 |

| Račun realnih dobičkov in izgub iz lastnine (III.3.2.2) … | 211 |

| Bilance stanja (IV) … | 220 |

| Začetna bilanca stanja (IV.1) … | 220 |

| Spremembe bilance stanja (IV.2) … | 220 |

| Končna bilanca stanja (IV.3) … | 220 |

| RAČUNI TUJINE … | 220 |

| Tekoči računi … | 225 |

| Zunanji račun blaga in storitev (V.I) … | 225 |

| Zunanji račun primarnih dohodkov in tekočih transferjev (V.II) … | 225 |

| Račun zunanje akumulacije (V.III) … | 225 |

| Račun kapitala (V.III.1) … | 225 |

| Finančni račun (V.III.2) … | 225 |

| Račun drugih sprememb sredstev (V.III.3) … | 225 |

| Bilance stanja (V.IV) … | 226 |

| RAČUN BLAGA IN STORITEV (0) … | 234 |

| INTEGRIRANI EKONOMSKI RAČUNI … | 235 |

| AGREGATI … | 245 |

| Bruto domači proizvod v tržnih cenah (BDP) … | 245 |

| Poslovni presežek celotnega gospodarstva … | 245 |

| Raznovrstni dohodek celotnega gospodarstva … | 245 |

| Podjetniški dohodek celotnega gospodarstva … | 245 |

| Nacionalni dohodek (v tržnih cenah) … | 245 |

| Nacionalni razpoložljivi dohodek … | 246 |

| Varčevanje … | 246 |

| Saldo tekočih transakcij s tujino … | 246 |

| Neto posojanje (+) ali izposojanje (−) celotnega gospodarstva … | 246 |

| Neto vrednost celotnega gospodarstva … | 246 |

| MATRIČNI PRIKAZ … | 246 |

| Matrični prikaz računov ESR … | 247 |

| Lastnosti matrik računov … | 250 |

| Prilagoditev matrike manjšega formata posameznim vrstam analiz … | 251 |

POGLAVJE 9: | INPUT-OUTPUT OKVIR … | 266 |

| TABELE PONUDBE IN PORABE … | 270 |

| TABELE, KI POVEZUJEJO TABELE PONUDBE IN PORABE S SEKTORSKIMI RAČUNI … | 284 |

| SIMETRIČNE INPUT-OUTPUT TABELE … | 284 |

POGLAVJE 10: | MERE CEN IN OBSEGA … | 289 |

| PODROČJE UPORABE INDEKSOV CEN IN OBSEGA V SISTEMU RAČUNOV … | 290 |

| Integrirani sistem indeksov cen in obsega … | 290 |

| Indeksi cen in obsega za druge agregate … | 291 |

| SPLOŠNA NAČELA MERJENJA INDEKSOV CEN IN OBSEGA … | 292 |

| Opredelitev cen in obsegov tržnih proizvodov … | 292 |

| Razlike v kakovosti in razlike v ceni … | 292 |

| Načela za netržne storitve … | 293 |

| Načela za dodano vrednost in BDP … | 294 |

| TEŽAVE PRI UPORABI NAČEL … | 294 |

| Splošna uporaba … | 295 |

| Uporaba pri posameznih tokovih … | 295 |

| Tokovi blaga in tržnih storitev … | 295 |

| Tokovi netržnih storitev … | 296 |

| Davki in subvencije na proizvode in uvoz … | 297 |

| Potrošnja stalnega kapitala … | 298 |

| Sredstva za zaposlene … | 298 |

| Stanje proizvedenih osnovnih sredstev in zaloge … | 298 |

| Mere realnega dohodka za celotno gospodarstvo … | 299 |

| IZBIRA OBRAZCA INDEKSNEGA ŠTEVILA IN BAZNEGA LETA … | 300 |

| MEDPROSTORSKI INDEKSI CEN IN OBSEGA … | 300 |

POGLAVJE 11: | PREBIVALSTVO IN INPUTI DELA … | 302 |

| CELOTNO PREBIVALSTVO … | 302 |

| EKONOMSKO AKTIVNO PREBIVALSTVO … | 303 |

| ZAPOSLENOST … | 304 |

| Zaposleni … | 304 |

| Samozaposlene osebe … | 305 |

| Zaposlenost in rezidenčnost … | 305 |

| BREZPOSELNOST … | 306 |

| DELOVNA MESTA … | 307 |

| Delovna mesta in rezidenčnost … | 307 |

| SKUPAJ OPRAVLJENE URE … | 307 |

| EKVIVALENT POLNEGA DELOVNEGA ČASA … | 308 |

| INPUTI DELA ZAPOSLENIH V STALNEM NADOMESTILU … | 309 |

POGLAVJE 12: | ČETRTLETNI EKONOMSKI RAČUNI … | 310 |

POGLAVJE 13: | REGIONALNI RAČUNI … | 312 |

| REGIONALNO OZEMLJE … | 312 |

| ENOTE IN REZIDENČNOST … | 312 |

| METODE REGIONALIZACIJE … | 313 |

| AGREGATI PO DEJAVNOSTIH … | 314 |

| RAČUNI GOSPODINJSTEV … | 316 |

PRILOGE

I. POSREDNO MERJENE STORITVE FINANČNEGA POSREDNIŠTVA (PMSFP) … | 317 |

Spremembe v poglavjih ESR, če se PMSFP razporedijo … | 317 |

II. LEASING IN NAKUP TRAJNEGA BLAGA NA OBROKE … | 323 |

Opredelitve … | 323 |

Leasing … | 323 |

Operativni leasing … | 323 |

Finančni leasing … | 323 |

Nakup na obroke … | 324 |

Obravnava v računih … | 324 |

Operativni leasing … | 324 |

Finančni leasing … | 324 |

Nakup na obroke … | 325 |

III. ZAVAROVANJE … | 327 |

Uvod … | 327 |

Opredelitve … | 327 |

Socialno zavarovanje … | 327 |

Sheme socialne varnosti države … | 327 |

Zasebne sheme socialnega zavarovanja s skladi … | 328 |

Sheme socialnega zavarovanja brez skladov, ki jih upravljajo delodajalci … | 328 |

Druga zavarovanja … | 328 |

Druga življenjska zavarovanje … | 328 |

Druga neživljenjska zavarovanja … | 328 |

Pozavarovanje … | 329 |

Izvajalci pomožnih zavarovalnih dejavnosti … | 329 |

Obravnava v računih … | 329 |

Socialno zavarovanje … | 329 |

Sheme socialne varnosti države … | 329 |

Zasebne sheme socialnega zavarovanja s skladi … | 330 |

Sheme socialnega zavarovanja brez skladov, ki jih upravljajo delodajalci … | 331 |

Druga zavarovanja … | 332 |

Druga življenjska zavarovanja … | 333 |

Druga neživljenjska zavarovanja … | 333 |

Pozavarovanje … | 335 |

Izvajalci pomožnih zavarovalnih dejavnosti … | 335 |

Primeri knjiženja … | 336 |

IV. KLASIFIKACIJE IN RAČUNI … | 341 |

Klasifikacije … | 341 |

Klasifikacija institucionalnih sektorjev (S) … | 341 |

Klasifikacija transakcij in drugih tokov … | 342 |

Klasifikacija izravnalnih postavk (B) … | 345 |

Klasifikacija sredstev (A) … | 346 |

Prerazvrstitve in šifriranje dejavnosti (A), proizvodov (P) in investiij (investicije v osnovna sredstva) (Pi) … | 348 |

Klasifikacija individualne potrošnje po namenu (COICOP) … | 356 |

Klasifikacija funkcij države (COFOG) … | 357 |

Računi … | 359 |

Tabele

2.1 | Sektorji in podsektorji … | 42 |

2.2 | Vrste proizvajalcev, glavne dejavnosti in funkcije po sektorjih … | 44 |

2.3 | Sektorska klasifikacija proizvodnih enot po glavnih standardnih pravnih oblikah lastništva … | 57 |

3.1 | Razmejevanje med tržnimi proizvajalci, proizvajalci za lastno končno porabo in drugimi netržnimi proizvajalci pri institucionalnih enotah … | 66 |

3.2 | Institucionalne enote, lokalne EED in proizvodnja ter razmejevanje med tržnim, za lastno končno porabo in drugim netržnim … | 69 |

3.3 | Razlikovanje tržnim, za lastno končno porabo in drugim netržnim pri lokalnih EED in njihovi proizvodnji … | 70 |

3.4 | Obravnava transporta izvoženega blaga … | 90 |

3.5 | Obravnava transporta uvoženega blaga … | 91 |

5.1 | Klasifikacija finančnih transakcij … | 130 |

8.1 | Pregledni prikaz računov, izravnalnih postavk in temeljnih agregatov … | 184 |

8.2 | Račun I: Račun proizvodnje … | 187 |

8.3 | Račun II.1.1: Račun ustvarjanja dohodka … | 189 |

8.4 | Račun II.1.2: Račun alokacije primarnega dohodka … | 191 |

8.5 | Račun II.1.2.1: Račun podjetniškega dohodka in račun: II.1.2.2 Račun alokacije drugega primarnega dohodka … | 195 |

8.6 | Račun II.2: Račun sekundarne razdelitve dohodka … | 198 |

8.7 | Račun II.3: Račun prerazdelitve dohodka v naravi … | 201 |

8.8 | Račun II.4.1: Račun porabe razpoložljivega dohodka … | 203 |

8.9 | Račun II.4.2: Račun porabe prilagojenega razpoložljivega dohodka … | 205 |

8.10 | Račun III.1.1: Račun sprememb neto vrednosti zaradi varčevanja in kapitalskih transferjev … | 206 |

8.11 | Račun III.1.2: Račun pridobitev nefinančnih sredstev … | 207 |

8.12 | Račun III.2: Finančni račun … | 209 |

8.13 | Račun III.3.1: Račun drugih sprememb obsega sredstev … | 212 |

8.14 | Račun III.3.2: Račun revalorizacije … | 216 |

8.15 | Račun IV: Bilance stanja … | 221 |

8.16 | Zaporedje vseh računov za tujino (račun zunanjih transakcij) … | 226 |

8.17 | Račun 0: Račun blaga in storitev … | 234 |

8.18 | Integrirani ekonomski računi … | 236 |

8.19 | Matrični prikaz zaporedja vseh računov in izravnalnih postavk za celotno gospodarstvo … | 252 |

8.20 | Shematični prikaz matrike družbenih računov … | 259 |

8.21 | Primer bolj podrobne matrike družbenih računov … | 262 |

8.22 | Primer bolj podrobne podmatrike: neto dodana vrednost (osnovne cene) … | 264 |

9.1 | Poenostavljena tabela ponudbe … | 266 |

9.2 | Poenostavljena tabela porabe … | 266 |

9.3 | Poenostavljena združena tabela ponudbe in porabe … | 267 |

9.4 | Poenostavljena simetrična input-output tabela (proizvod po proizvodu) … | 268 |

9.5 | Tabela ponudbe v osnovnih cenah, skupaj s pretvorbo v kupčeve cene … | 271 |

9.6 | Tabela porabe v kupčevih cenah … | 272 |

9.7 | Poenostavljena tabela trgovskih in transportnih marž … | 276 |

9.8 | Poenostavljena tabela davkov minus subvencij na proizvode … | 277 |

9.9 | Tabela porabe uvoza … | 281 |

9.10 | Tabela porabe domače proizvodnje v osnovnih cenah … | 282 |

9.11 | Tabela, ki povezuje tabele ponudbe in porabe s sektorskimi računi … | 284 |

9.12 | Simetrična input-output tabela v osnovnih cenah (proizvod po proizvodu) … | 286 |

9.13 | Simetrična input-output tabela za domačo proizvodnjo (proizvod po proizvodu) … | 288 |

A.I.1 | Učinki alokacije PMSFP po institucionalnih sektorjih, skupaj s spremembami za netržne proizvajalce … | 320 |

A.I.2 | Učinki alokacije PMSFP izključno nominalnemu sektorju … | 321 |

A.III.1 | Sheme socialne varnosti, ki jih organizira država … | 336 |

A.III.2 | Zasebne sheme socialnega zavarovanja s skladi … | 337 |

A.III.3 | Sheme brez skladov, ki jih upravljajo delodajalci … | 338 |

A.III.4 | Druga življenjska zavarovanja … | 339 |

A.III.5 | Druga neživljenjska zavarovanja … | 340 |

A.IV.1 | Račun 0: Račun blaga in storitev … | 359 |

A.IV.2 | Zaporedje vseh računov za celotno gospodarstvo … | 359 |

A.IV.3 | Zaporedje vseh računov za nefinačne družbe … | 373 |

A.IV.4 | Zaporedje vseh računov za finančne družbe … | 382 |

A.IV.5 | Zaporedje vseh računov za državo … | 392 |

A.IV.6 | Zaporedje vseh računov za gospodinjstva … | 403 |

A.IV.7 | Zaporedje vseh računov za neprofitne izvajalce storitev za gospodinjstva … | 414 |

POGLAVJE 1

SPLOŠNE ZNAČILNOSTI

1.01 Evropski sistem nacionalnih in regionalnih računov (ESR 1995 ali enostavno ESR) je mednarodno primerljiv računovodski okvir za sistematično in podrobno opisovanje celotnega gospodarstva (regij, držav ali skupine držav), njegovih sestavnih delov in odnosov z drugimi gospodarstvi.

ESR 1995 nadomešča Evropski sistem integriranih ekonomskih računov, objavljen leta 1970 (ESR 1970; druga, nekoliko spremenjena izdaja je bila objavljena leta 1978).

ESR 1995 je popolnoma usklajen z revidiranimi priporočili nacionalnega računovodstva, ki veljajo po vsem svetu, s Sistemom nacionalnih računov (SNR 1993 ali enostavno SNR; priporočila so bila izdelana pod skupno odgovornostjo Združenih narodov, MDS, Komisije Evropskih skupnosti, OECD in Svetovne banke). Seveda je ESR osredotočen na razmere in potrebe po podatkih v Evropski uniji. Podobno kakor SNR je ESR usklajen s koncepti in klasifikacijami, ki se uporabljajo v mnogih drugih socialnih in ekonomskih statistikah. Značilni primeri so statistike zaposlenosti, predelovalnih dejavnosti in zunanje trgovine. ESR je zato lahko osrednji referenčni okvir za socialne in ekonomske statistike Evropske unije in njenih držav članic.

1.02 Okvir ESR sestavljata dve glavni skupini tabel:

(a) sektorski računi [1] Glej poglavje 8: "Zaporedje računov in izravnalne postavke".;

(b) input-output okvir [2] Glej poglavje 9: "Input-output okvir". in računi po dejavnostih [3] Glej poglavje 8: "Zaporedje računov in izravnalne postavke"..

Sektorski računi zagotavljajo sistematični opis posameznih stopenj ekonomskega procesa po institucionalnih sektorjih: proizvodnje, ustvarjanja dohodka, razdelitve dohodka, prerazdelitve dohodka, porabe dohodka ter finančne in nefinančne akumulacije. Sektorski računi zajemajo tudi bilance stanja za prikaz stanja sredstev, obveznosti in neto vrednosti ob začetku in koncu obračunskega obdobja.

Input-output okvir in računi po dejavnostih podrobneje opisujejo proizvodni proces (stroškovno strukturo, ustvarjeni dohodek in zaposlenost) ter tokove blaga in storitev (proizvodnjo, uvoz, izvoz, končno potrošnjo, vmesno potrošnjo in investicije po skupinah proizvodov).

ESR vsebuje koncepta prebivalstvo in zaposlenost [4] Glej poglavje 11: "Prebivalstvo in inputi dela".. Ta koncepta sta pomembna za sektorske račune, pa tudi za input-output okvir.

ESR ni omejen samo na letno nacionalno računovodstvo, ampak velja tudi za četrtletne [5] Glej poglavje 12: "Četrtletni ekonomski računi". in regionalne račune [6] Glej poglavje 13: "Regionalni računi"..

UPORABA ESR

Okvir za analizo in politiko

1.03 ESR omogoča analizo in ovrednotenje:

(a) strukture celotnega gospodarstva. Značilni primeri so:

1. dodana vrednost in zaposlenost po dejavnostih;

2. dodana vrednost in zaposlenost po regijah;

3. razdelitev dohodka po sektorjih;

4. uvoz in izvoz po skupinah proizvodov;

5. izdatki za končno potrošnjo po skupinah proizvodov;

6. investicije v osnovna sredstva in stanje osnovnih sredstev po dejavnostih;

7. struktura stanj in tokov finančnih sredstev po vrstah sredstev in po sektorjih.

(b) posebnih delov ali vidikov celotnega gospodarstva. Značilni primeri so:

1. bančništvo in finance v nacionalnem gospodarstvu;

2. vloga države;

3. gospodarstvo posamezne regije (v primerjavi s celotnim nacionalnim gospodarstvom).

(c) razvoja celotnega gospodarstva v času. Značilni primeri so:

1. analiza stopenj rasti BDP;

2. analiza inflacije;

3. analiza sezonskega gibanja izdatkov gospodinjstev na osnovi četrtletnih računov;

4. analiza spreminjanja pomena posameznih vrst finančnih inštrumentov v času, npr. naraščajoči pomen opcij;

5. primerjava strukture nacionalnega gospodarstva po dejavnostih v daljšem obdobju, npr. v obdobju 30 let.

(d) celotnega gospodarstva v primerjavi z drugimi celotnimi gospodarstvi. Značilni primeri so:

1. primerjava vloge države v državah članicah Evropske unije;

2. analiza medsebojnih odvisnosti gospodarstev Evropske unije;

3. analiza sestave in usmerjenosti izvoza Evropske unije;

4. primerjava stopenj rasti BDP ali razpoložljivega dohodka na prebivalca med Evropsko unijo, ZDA in Japonsko.

1.04 Za Evropsko unijo in njene države članice so značilnosti iz tega okvira glavna podlaga pri oblikovanju in nadziranju njihovih socialnih in ekonomskih politik.

Nadalje, je ESR zelo pomemben tudi za nekatere posebne naloge:

(a) za spremljanje in vodenje evropske monetarne politike: konvergenčna merila za Evropsko monetarno unijo so opredeljena na podlagi podatkov nacionalnih računov (javnofinančni primanjkljaj, javni dolg in BDP);

(b) za podeljevanje denarnih pomoči regijam Evropske unije: izdatki za strukturne sklade Evropske unije delno temeljijo na regionaliziranih podatkih nacionalnih računov;

(c) za določitev lastnih virov Evropske unije, ki so odvisni od podatkov nacionalnih računov na tri načine:

1. vsi viri Evropske unije so določeni v odstotku bruto nacionalnih proizvodov (BNP) držav članic;

2. tretji lastni vir Evropske unije je lastni vir iz DDV. Prispevki držav članic vanj so v veliki meri določeni s podatki nacionalnih računov, ker se ti uporabljajo za izračun povprečne stopnje DDV;

3. relativne velikosti prispevkov držav članic za četrti lastni vir Evropske unije temeljijo na njihovih bruto nacionalnih proizvodih.

Osem značilnosti konceptov ESR

1.05 Za zagotavljanje ravnovesja med potrebami po podatkih in možnostmi njihovega zagotavljanja imajo koncepti ESR osem pomembnih značilnosti. Te so:

(a) mednarodna primerljivost;

(b) usklajenost s koncepti drugih socialnih in ekonomskih statistik;

(c) konsistentnost;

(d) praktična uporabnost;

(e) različnost od večine upravnih konceptov;

(f) kakovostna zgradba in stalnost za daljše obdobje;

(g) poudarek na opisovanju gospodarskega dogajanja v denarnih in lahko opazljivih izrazih;

(h) prilagodljivost in večnamenska uporabnost.

1.06 Koncepti so mednarodno primerljivi, ker:

(a) je za države članice Evropske unije ESR standard za predložitev podatkov nacionalnih računov vsem mednarodnim organizacijam. Le v nacionalnih publikacijah dosledno upoštevanje standardov ESR ni obvezno;

(b) so koncepti ESR popolnoma konsistentni s priporočili nacionalnega računovodstva, ki veljajo po vsem svetu, tj. s SNR.

Mednarodna primerljivost konceptov je ključna za primerjave statistik med različnimi državami.

1.07 Koncepti so usklajeni s koncepti drugih socialnih in ekonomskih statistik, ker:

(a) ESR uporablja mnogo konceptov in klasifikacij (npr. NACE Rev. 1), ki se uporabljajo tudi v drugih socialnih in ekonomskih statistikah držav članic Evropske unije, npr. v statistikah predelovalnih dejavnosti, zunanje trgovine in zaposlenosti; konceptualne razlike med njimi so zmanjšane na minimum. Koncepti in klasifikacije Evropske unije so prav tako usklajeni s koncepti in klasifikacijami Združenih narodov;

(b) podobno kakor pri SNR so koncepti ESR usklajeni tudi s koncepti najpomembnejših mednarodnih navodil za druge ekonomske statistike, zlasti s Priročnikom za plačilno bilanco (PPB) in Statistiko državnih financ (SDF) Mednarodnega denarnega sklada, Statistiko dohodkov OECD ter priporočili MOD o konceptih zaposlenosti, opravljenih urah in stroških dela.

Usklajenost z drugimi socialnimi in ekonomskimi statistikami veliko pripomore k povezljivosti in primerljivosti podatkov. Posledica je izdelava boljših ocen nacionalnih računov. Nadalje, informacije, ki jih te posebne statistike vsebujejo, se lahko bolje povezujejo s splošnimi statistikami o nacionalnem gospodarstvu, tj. s podatki nacionalnih računov, npr. z BNP ali dodano vrednostjo po dejavnostih in sektorjih.

1.08 Identitete v računovodskem okviru zagotavljajo konsistentnost konceptov, ki se uporabljajo za opis posameznih delov ekonomskega procesa (proizvodnje, delitve dohodka, porabe dohodka, akumulacije). Notranja konsistentnost omogoča medsebojno primerjavo statistik posameznih delov računovodskega okvira. To na primer omogoča izračun naslednjih razmerij:

(a) produktivnost, kot je dodana vrednost na opravljeno uro (podatek zahteva konsistentnost med konceptoma dodane vrednosti in opravljenih ur);

(b) nacionalni razpoložljivi dohodek na prebivalca (razmerje zahteva konsistentnost med konceptoma nacionalnega razpoložljivega dohodka in prebivalstva);

(c) investicije v odstotku od stanja osnovnih sredstev (razmerje zahteva konsistentnost med opredelitvami teh tokov in stanj);

(d) javnofinančni primanjkljaj in javni dolg v odstotku od bruto domačega proizvoda (podatka zahtevata konsistentnost med koncepti javnofinančnega primanjkljaja, javnega dolga in bruto domačega proizvoda).

Notranja konsistentnost konceptov tudi omogoča, da se nekatere ocene izračunajo kot razlike, npr. varčevanje se lahko oceni kot razlika med razpoložljivim dohodkom in izdatki za končno potrošnjo [7] Glej poglavje 8: "Zaporedje računov in izravnalne postavke"..

1.09 Da bi dosegli njihovo ustrezno merljivost, so koncepti ESR zasnovani kot uporabni koncepti. Uporabnost je razvidna na več načinov:

(a) nekatere dejavnosti ali postavke so prikazane le, če so dovolj pomembne. To se nanaša na primer na proizvodnjo blaga za lastne potrebe gospodinjstev: tkalstvo in lončarstvo v proizvodnji nista zajeta zaradi domneve, da sta za države Evropske unije nepomembna. Drug značilen primer so majhna poceni orodja in naprave, ki so v investicijah v osnovna sredstva zajeti le, če kupčevi izdatki zanje presegajo 500 ECU (v cenah iz leta 1995) za kos (ali kadar so kupljeni v velikih količinah, v znesku celotnega nakupa); dokler tovrstni izdatki ne presežejo tega praga, se obravnavajo kot vmesna potrošnja;

(b) nekaterim konceptom so priložena jasna navodila za ocenjevanje. Na primer za ocenjevanje potrošnje kapitala se priporoča linearna amortizacija, za ocenjevanje stanja osnovnih sredstev pa metoda stalne inventarizacije. Drug značilen primer je vrednotenje proizvodnje za lastne potrebe, ki naj bi bilo načeloma v osnovnih cenah, če pa to ni mogoče, se osnovne cene lahko približno ocenijo kot vsota različnih pripadajočih stroškov;

(c) sprejeti so bili nekateri poenostavljeni dogovori. Na primer vse kolektivne storitve, ki jih zagotavlja država, so po dogovoru izdatki za končno potrošnjo;

(d) koncepti so usklajeni s koncepti tistih socialnih in ekonomskih statistik, ki so vhodni podatki za sestavljanje nacionalnih računov.

1.10 Kljub temu pa koncepti niso vselej enostavno uporabljivi, ker se običajno v več lastnostih razlikujejo od konceptov upravnih virov podatkov. Značilni primeri so poslovni izkazi, podatki o različnih vrstah davkov (DDV, dohodnina, uvozne dajatve itd.), podatki socialne varnosti ter podatki nadzornih odborov bank in zavarovalnic. Ti upravni podatki so pogosto vhodni podatki za sestavljanje nacionalnih računov. Zato jih bo na splošno treba prilagoditi tako, da bodo usklajeni z ESR.

Koncepti ESR se običajno razlikujejo od konceptov upravnih virov, ker:

(a) se upravni koncepti med državami razlikujejo. Posledično mednarodne primerljivosti skozi upravne koncepte ni mogoče doseči;

(b) upravni koncepti se v času spreminjajo. Posledično časovne primerljivosti skozi upravne koncepte ni mogoče doseči;

(c) koncepti, na katerih temeljijo upravni viri podatkov, običajno med seboj niso konsistentni, povezovanje in primerjava podatkov, ki sta ključnega pomena za sestavljanje podatkov nacionalnih računov, pa sta mogoča le s konsistentno celoto konceptov;

(d) upravni koncepti na splošno niso najbolj uporabni za ekonomsko analizo in vrednotenje ekonomske politike.

Kljub temu pa upravni viri podatkov včasih ustrezajo potrebam nacionalnih računov in drugih statistik, ker:

(a) se koncepti in klasifikacije, ki so bili sprva namenjeni statističnim potrebam, lahko uporabljajo tudi za upravne namene, npr. klasifikacija državnih izdatkov po vrstah;

(b) lahko upravni viri podatkov izrecno upoštevajo (posebne) statistične potrebe po podatkih; to velja na primer za sistem Intrastat, ki zagotavlja informacije o pretoku blaga med državami članicami Evropske unije.

1.11 Temeljni koncepti ESR so kakovostno zgrajeni in stalni za daljše obdobje, ker:

(a) so bili odobreni kot mednarodni standard za naslednja desetletja;

(b) je bila v zaporedoma objavljenih mednarodnih navodilih nacionalnega računovodstva večina temeljnih konceptov le malo spremenjena.

Konceptualna kontinuiteta zmanjšuje potrebo po preračunavanju časovnih serij ter po uvajanju in prevzemanju novih konceptov. Še več, zmanjšuje občutljivost konceptov na nacionalne in mednarodne politične pritiske, zaradi česar podatki nacionalnih računov že desetletja služijo kot objektivna baza podatkov za ekonomsko politiko in analizo.

1.12 Koncepti ESR so osredotočeni na opisovanje ekonomskega procesa v denarnih in lahko opazljivih izrazih. Stanja in tokovi, ki jih ni možno brez težav meriti v denarnih izrazih ali nimajo nedvoumne denarne protipostavke, se v večini primerov ne upoštevajo.

To načelo se zaradi zahtev po konsistentnosti in potrebah po podatkih ne upošteva dosledno. Na primer konsistentnost zahteva, da je vrednost kolektivnih storitev, ki jih proizvede država, zajeta kot proizvodnja, ker so sredstva za zaposlene ter nakupi vseh vrst blaga in storitev s strani države brez težav merljivi v denarnih izrazih. Še več, opisovanje kolektivnih storitev države v primerjavi s preostalim nacionalnim gospodarstvom za potrebe ekonomske analize in politike prav tako povečuje uporabnost nacionalnih računov kot celote.

1.13 Področje uporabe konceptov ESR je mogoče ponazoriti z upoštevanjem nekaj pomembnih mejnih primerov.

V meje proizvodnje ESR (glej odstavke od 3.07. do 3.09.) spadajo:

(a) proizvodnja individualnih in kolektivnih storitev države;

(b) proizvodnja stanovanjskih storitev za lastne potrebe gospodinjstev, ki bivajo v lastnih stanovanjih;

(c) proizvodnja blaga za lastno končno potrošnjo, npr. kmetijskih proizvodov;

(d) gradnja za lastne potrebe, vključno z gradnjo za lastne potrebe gospodinjstev;

(e) proizvodnja storitev plačanega gospodinjskega osebja;

(f) gojenje rib v ribogojnicah;

(g) zakonsko prepovedana proizvodnja, npr. prostitucija in proizvodnja drog;

(h) proizvodnja, kjer prihodki niso v celoti prijavljeni davčnim organom, npr. skrivna proizvodnja tekstila.

V meje proizvodnje ne spadajo:

(a) gospodinjske in osebne storitve, ki so proizvedene in potrošene znotraj istega gospodinjstva, npr. čiščenje, priprava hrane, nega bolnih in starejših;

(b) prostovoljne storitve, katerih rezultat ni blago, npr. hišniške storitve in čiščenje brez plačila;

(c) naravno razmnoževanje rib v odprtih morjih.

Na splošno ESR zajema vso proizvodnjo, ki izhaja iz dejavnosti proizvodnje znotraj meja proizvodnje. Posebni izjemi od tega pravila sta:

(a) proizvodnja pomožnih dejavnosti ni zajeta; vsi inputi, ki jih te dejavnosti potrošijo (material, delo, potrošnja stalnega kapitala itd.), so zajeti kot inputi v glavno ali stransko dejavnost, ki jo pomožna dejavnost podpira;

(b) proizvodnja, proizvedena za vmesno potrošnjo v isti lokalni enoti enovrstne dejavnosti (EED, glej odstavek 1.29.), ni zajeta; kot proizvodnja pa je zajeta vsa proizvodnja, ki je proizvedena za druge lokalne enote enovrstne dejavnosti, ki pripadajo isti institucionalni enoti.

Iz računovodske logike ESR izhaja, da so v primerih, ko so dejavnosti upoštevane kot proizvodnja in je rezultat njihove proizvodnje zajet, zajeti tudi sočasni dohodki, zaposlenost, končna potrošnja ipd. Na primer ker je proizvodnja stanovanjskih storitev za lastne potrebe zajeta kot proizvodnja, so zajeti tudi dohodek in izdatki za končno potrošnjo, ki jih proizvodnja za lastne potrebe ustvarja za ta gospodinjstva. Nasprotno velja, kadar dejavnosti niso zajete kot proizvodnja: gospodinjske storitve, proizvedene in potrošene znotraj istega gospodinjstva ne ustvarjajo dohodka in izdatkov za končno potrošnjo, zato v skladu s koncepti ESR tukaj zaposlenosti ni.

ESR vsebuje tudi številne posebne dogovore, npr.:

(a) vrednotenje proizvodnje države;

(b) vrednotenje proizvodnje zavarovalnih storitev in posredno merjenih storitev finančnega posredništva;

(c) uvrščanje vseh kolektivnih storitev, ki jih je proizvedla država, v izdatke za končno potrošnjo in nobenih v vmesno potrošnjo;

(d) prikazovanje porabe posredno merjenih storitev finančnega posredništva kot vmesne potrošnje nominalnega sektorja ali nominalne dejavnosti.

1.14 Koncepti ESR so večnamenski; za večino uporab so sicer sprejemljivi, v nekaterih primerih pa morajo biti dopolnjeni (glej odstavek 1.18.).

1.15 Podrobnosti v konceptualnem okviru ESR ponujajo možnosti za prožno uporabo: nekateri koncepti v ESR niso izrecno navedeni, vendar jih je mogoče brez težav izpeljati. Na primer dodana vrednost v stroških faktorjev se lahko izračuna z odštevanjem neto drugih davkov na proizvodnjo od dodane vrednosti v osnovnih cenah. Drug primer je ustvarjanje novih sektorjev s preurejanjem podsektorjev, ki so opredeljeni v ESR.

1.16 Prožno uporabo omogoča tudi uvajanje dodatnih meril, ki niso v nasprotju z logiko sistema. Ta merila so lahko na primer stopnje zaposlenosti po proizvodnih enotah ali velikost dohodkov gospodinjstev. Za zaposlenost je mogoče uvesti dodatno razčlenjevanje po stopnji izobrazbe, starosti in spolu.

1.17 To prožno uporabo je mogoče vgraditi v matriko družbenih računov (MDR). MDR je matrični prikaz, ki osvetljuje povezave med tabelami ponudbe in porabe ter sektorskimi računi (glej odstavke od 8.133. do 8.155.). MDR navadno zagotavlja dodatne informacije o ravni in strukturi (ne)zaposlenosti, in sicer preko razčlenitve sredstev za zaposlene po vrstah zaposlenih oseb. Ta razčlenitev velja za porabo dela po dejavnostih, kakor prikazuje tabela porabe, pa tudi za ponudbo dela po socialno-ekonomskih skupinah, kakor prikazuje račun alokacije primarnega dohodka za podsektorje sektorja gospodinjstev. Na ta način so viri in poraba različnih kategorij dela sistematično prikazani.

1.18 Za pridobitev nekaterih posebnih podatkov je treba izdelati satelitske račune. Značilni primeri so potrebe po podatkih za:

(a) analizo vloge turizma v nacionalnem gospodarstvu;

(b) analizo stroškov in financiranja zdravstvene oskrbe;

(c) analizo pomena raziskovanja in razvoja ter človeškega kapitala za nacionalno gospodarstvo;

(d) analizo dohodkov in izdatkov gospodinjstev na osnovi mikro konceptov dohodka in izdatkov;

(e) analizo povezanosti okolja in gospodarstva;

(f) analizo proizvodnje znotraj gospodinjstev;

(g) analizo sprememb blaginje;

(h) analizo razlik med podatki nacionalnih računov in podatki v poslovnih izkazih ter njihov vpliv na trg vrednostnih papirjev in devizni trg;

(i) ocenjevanje davčnih prihodkov.

1.19 Satelitski računi lahko zadovoljujejo takšne zahteve po podatkih s:

(a) podrobnejšim prikazovanjem, kjer je to potrebno, in izpuščanjem nepotrebnih podrobnosti;

(b) povečevanjem področja uporabe računovodskega okvira z dodajanjem nedenarnih informacij, npr. o onesnaženosti in okoljskih sredstvih;

(c) spreminjanjem nekaterih temeljnih konceptov, npr. z razširitvijo koncepta investicij z zneskom izdatkov za raziskovanje in razvoj ali z izdatki za izobraževanje.

1.20 Pomembna značilnost satelitskih računov je, da načeloma ohranjajo vse osnovne koncepte in klasifikacije standardnega okvira. Spremembe osnovnih konceptov uvedejo le, kadar jih posebni nameni satelitskih računov izrecno zahtevajo. V teh primerih morajo satelitski računi vsebovati tudi tabelo, ki prikazuje povezavo med glavnimi agregati v satelitskih računih in tistimi v standardnem okviru. S tem je ohranjena referenčna vloga standardnega okvira, hkrati pa je zadoščeno bolj specifičnim potrebam.

1.21 Standardni okvir v glavnem ne obravnava stanj in tokov, ki jih ni mogoče brez težav opazovati v denarnih izrazih (ali nimajo nedvoumne denarne protipostavke). Za analizo tovrstnih stanj in tokov zaradi njihove narave navadno povsem zadostuje statistična obdelava v nedenarnih izrazih, npr.:

(a) proizvodnjo znotraj gospodinjstev je najlažje opisati v urah, namenjenim alternativnim porabam;

(b) izobraževanje je možno opisati z vrstami izobrazbe, s številom učencev, povprečnim številom let do diplome itd.;

(c) učinki onesnaževanja so najbolj razvidno prikazani s spremembami števila še živečih vrst, zdravjem dreves v gozdovih, nakopičenostjo odpadkov, koncentracijo ogljikovega oksida, jakostjo radioaktivnega sevanja itd.

Satelitski računi omogočajo povezavo statistik v nedenarnih enotah s standardnim okvirom nacionalnih računov. Tovrstna povezava je mogoča z uporabo klasifikacij standardnega okvira, kolikor je možno, tudi za nedenarne statistike, npr. klasifikacija po vrstah gospodinjstev ali klasifikacija po dejavnostih. Na ta način je zgrajen konsistenten razširjen okvir, ki lahko služi kot podatkovna baza za analize in ovrednotenje vseh vrst povezanosti med spremenljivkami standardnega okvira in spremenljivkami razširjenega dela.

1.22 Standardni okvir in njegovi temeljni agregati ne opisujejo sprememb blaginje. Za ta namen se lahko izdelajo razširjeni računi, ki vsebujejo tudi pripisane denarne vrednosti npr.:

(a) gospodinjskih in osebnih storitev, proizvedenih in potrošenih znotraj istega gospodinjstva,

(b) sprememb v prostem času,

(c) prednosti in slabosti urbanega življenja,

(d) neenakost razdelitve dohodka med ljudmi.

Razširjeni računi lahko tudi prerazvrstijo končne izdatke za obžalovanja vredne potrebe (npr. za obrambo) v vmesno potrošnjo, s čimer ti izdatki ne prispevajo k blaginji. Podobno se v vmesno potrošnjo, tj. kot zmanjšanje (absolutne) blaginje, lahko uvrsti škoda, ki jo povzročijo poplave in druge naravne nesreče.

Na ta način je možno oblikovati grobe in zelo nepopolne kazalce sprememb blaginje. Ker pa ima blaginja mnogo razsežnosti, med katerimi je večino težko ovrednotiti v denarju, je boljši način njenega merjenja razsežnosti prilagojena uporaba posebnih kazalcev in enot merjenja. Takšni kazalci so lahko na primer umrljivost dojenčkov, pričakovana življenjska doba, pismenost odraslih in nacionalni dohodek na prebivalca. Te kazalce je mogoče vključiti v satelitski račun.

1.23 Za dosego konsistentnega, mednarodno primerljivega okvira, se upravni koncepti v ESR ne uporabljajo. Vendar pa so lahko podatki, pridobljeni na osnovi upravnih konceptov, zelo uporabni za vse vrste nacionalnih potreb. Na primer za ocenjevanje davčnih prihodkov je potrebna statistika obdavčljivih dohodkov. Te statistike je mogoče zagotoviti z nekaterimi spremembami statistike nacionalnih računov.

Podoben pristop je mogoč pri nekaterih konceptih, ki se uporabljajo pri nacionalni ekonomski politiki, npr.:

(a) koncept inflacije, ki se uporablja za povečevanje pokojnin, podpor brezposelnim ali sredstev za zaposlene državnih uradnikov;

(b) koncepti davkov, socialnih prispevkov, države in kolektivnega sektorja, ki se uporabljajo v razpravah o optimalni velikosti kolektivnega sektorja;

(c) koncept "strateških" sektorjev/dejavnosti, ki se uporablja v nacionalni ekonomski politiki ali ekonomski politiki EU;

(d) koncept "poslovnih investicij", ki se uporablja v nacionalni ekonomski politiki.

Satelitski računi ali preproste dodatne tabele lahko zadovoljijo take, navadno specifično nacionalne zahteve po podatkih.

ESR 1995 in SNR 1993

1.24 ESR 1995 je popolnoma konsistenten z revidiranim Sistemom nacionalnih računov (SNR 1993), ki zagotavlja navodila za nacionalno računovodstvo vsem državam sveta. Kljub temu pa med ESR 1995 in SNR 1993 obstajajo nekatere razlike:

(a) razlike v prikazovanju, npr:

1. v ESR so posebna poglavja o transakcijah s proizvodi, razdelitvenih transakcijah in finančnih transakcijah. V nasprotju s tem so v SNR te transakcije razložene v sedmih poglavjih, ki so urejena po računih, npr. poglavja o računu proizvodnje, računu primarne razdelitve dohodka, računu kapitala in računu tujine;

2. ESR opisuje koncept tako, da ga opredeli in navede, kaj je zajeto in kaj ni. SNR koncept navadno opiše bolj v splošnih pojmih in skuša pojasniti tudi načelo, ki je v ozadju sprejetega dogovora;

3. ESR vsebuje tudi poglavji o regionalnih in četrtletnih računih;

4. SNR vsebuje tudi poglavje o satelitskih računih;

(b) koncepti ESR so v več primerih bolj jasni in natančnejši kakor tisti v SNR, npr.:

1. SNR nima povsem natančne opredelitve o razliki med "tržnim", "za lastno končno porabo" in "drugim netržnim" za institucionalne enote, lokalne EED in njihovo proizvodnjo. Zato vrednotenje proizvodnje in klasifikacija po sektorjih nista dovolj natančno opredeljena. ESR je zato uvedel dodatne razjasnitve in pri nekaterih posebnih primerih dodal pogoj, da morajo prodaje tržnega proizvajalca pokrivati vsaj 50 odstotkov proizvodnih stroškov (glej odstavke od 3.16. do 3.45. in tabelo 3.1);

2. ESR določa prag zajemanja, npr. za zajetje drobnega orodja in naprav v vmesno potrošnjo;

3. ESR predpostavlja, da nekatere vrste gospodinjske proizvodnje blaga, kot sta tkanje blaga in izdelava pohištva, v državah članicah Evropske unije niso pomembne in jih zato ni treba zajemati;

4. ESR se izrecno sklicuje na posebne institucionalne dogovore v Evropski uniji, kot sta sistem Intrastat za evidentiranje tokov blaga znotraj Evropske unije in prispevki držav članic Evropske unije;

5. ESR vsebuje posebne klasifikacije Evropske unije, npr.: CPA za proizvode in NACE Rev. 1 za dejavnosti (posebne, vendar usklajene z ustreznimi klasifikacijami ZN);

6. ESR vsebuje dodatno klasifikacijo za vse zunanje transakcije: te se morajo deliti na transakcije med rezidenti Evropske unije in na transakcije z rezidenti zunaj Evropske unije.

ESR je lahko bolj natančen kot SNR, ker v prvi meri velja za države članice EU, za potrebe EU po podatkih pa tudi mora biti natančnejši.

ESR 1995 in ESR 1970

1.25 ESR 1995 se od ESR 1970 razlikuje po področju uporabe, pa tudi po konceptih. Večina razlik ustreza razlikam med SNR 1968 in SNR 1993. Nekatere glavne razlike na področju uporabe so:

(a) vključitev bilanc stanja;

(b) vključitev računov drugih sprememb sredstev, tj. uvedba konceptov drugih sprememb obsega, nominalnih dobičkov iz lastnine in realnih dobičkov iz lastnine;

(c) uvedba podsektorjev sektorja gospodinjstev;

(d) uvedba novega koncepta končne potrošnje: dejanske končne potrošnje;

(e) uvedba novega cenovno prilagojenega koncepta dohodka: realnega nacionalnega razpoložljivega dohodka;

(f) uvedba koncepta paritete kupne moči.

Nekatere glavne razlike v konceptih so:

(a) literarno-umetniško delo (pisanje knjig, skladanje glasbe) se zdaj obravnava kot proizvodnja; plačila za literarno-umetniška dela so torej plačila za storitve in ne dohodek od lastnine;

(b) v nekaterih pogledih se je spremenilo vrednotenje proizvodnje zavarovalnih storitev, npr. pri vrednotenju proizvodnje neživljenjskega zavarovanja se zdaj upoštevajo tudi prihodki od investiranja tehničnih rezervacij;

(c) podrobnejše obravnavanje trgovskih in transportnih marž;

(d) uvedba veriženja pri izračunu podatkov v stalnih cenah;

(e) uvedba koncepta finančnega leasinga (SNR 1968 in ESR 1970 sta vsebovala samo koncept operativnega leasinga);

(f) izdatki za raziskovanje rudišč in za računalniško programsko opremo so zdaj prikazani kot investicije (prej kot vmesna potrošnja);

(g) potrošnja kapitala mora biti prikazana tudi za infrastrukturna dela države (ceste, nasipe, jezove itd.);

(h) identifikacija novih finančnih instrumentov, kot so dogovori o ponovnem odkupu, in izvedeni finančni inštrumenti, kot so opcije.

Nekatere razlike med obema izdajama ESR niso povezane s spremembami SNR, npr.:

(a) uvedba tabel ponudbe in porabe (vključene so bile že v SNR 1968);

(b) uvedba nekaterih spodnjih meja za registracijo in sklicevanje na posebne institucionalne dogovore v Evropski uniji (glej odstavek 1.24.);

(c) jasna odločitev za vrednotenje proizvodnje v osnovnih cenah (ESR 1970, SNR 1968 in SNR 1993 dopuščajo tudi vrednotenje v proizvajalčevih cenah);

(d) uvedba konceptov ekonomsko aktivnega prebivalstva in brezposelnosti (teh konceptov v SNR 1968 in SNR 1993 ni).

ESR KOT SISTEM

1.26 Glavne značilnosti sistema so:

(a) statistične enote in njihovo združevanje;

(b) tokovi in stanja;

(c) sistem računov in agregati;

(d) input-output okvir.

STATISTIČNE ENOTE IN NJIHOVO ZDRUŽEVANJE [8] Glej poglavje 2: "Enote in združevanje enot".

1.27 Značilna lastnost sistema je uporaba dveh vrst enot in dveh načinov razčlenjevanja gospodarstva, ki so zelo različni in služijo različnim analitičnim namenom.

Za opisovanje dohodka, izdatkov, finančnih tokov in bilanc stanja sistem združuje institucionalne enote v sektorje na osnovi njihovih glavnih funkcij, obnašanja in ciljev.

Za opisovanje proizvodnega procesa in za input-output analizo sistem združuje lokalne enote enovrstne dejavnosti (lokalne EED) v dejavnosti na osnovi njihove vrste dejavnosti. Dejavnost opredeljujejo inputi proizvodov, proizvodni proces in outputi proizvodov.

Institucionalne enote in sektorji

1.28 Institucionalne enote so ekonomski subjekti, ki so zmožni imeti v lasti blago in sredstva, prevzemati obveznosti ter sodelovati v ekonomskih dejavnostih in transakcijah z drugimi enotami v lastnem imenu. Za potrebe sistema so institucionalne enote združene v pet neprekrivajočih se institucionalnih sektorjev, ki jih sestavljajo naslednje vrste enot:

(a) nefinančne družbe;

(b) finančne družbe;

(c) država;

(d) gospodinjstva;

(e) nepridobitne institucije, ki opravljajo storitve za gospodinjstva.

Vseh pet sektorjev skupaj sestavlja celotno gospodarstvo. Vsak sektor se deli tudi na podsektorje. Sistem omogoča izdelavo celote računov tokov in bilanc stanja za vsak sektor (po potrebi tudi za vsak podsektor) in za celotno gospodarstvo.

Lokalne enote enovrstne dejavnosti in dejavnosti

1.29 Večina institucionalnih enot v vlogi proizvajalcev izvaja več kakor eno dejavnost; da bi poudarili tehnično-ekonomska razmerja, jih je treba razdeliti glede na vrsto dejavnosti.

Namen lokalnih enot enovrstne dejavnosti je, da z uporabnega vidika izpolnijo to zahtevo. Lokalna EED združuje vse dele institucionalne enote v vlogi proizvajalca, ki so na istem ali bližnjem prostoru in prispevajo k opravljanju dejavnosti na ravni razreda (štirimestna raven) klasifikacije NACE Rev. 1.

Načeloma mora biti prikazanih toliko lokalnih enot enovrstne dejavnosti, kolikor je stranskih dejavnosti; če pa računovodske listine, ki bi bile potrebne za opis teh dejavnosti niso na voljo, lahko lokalna enota enovrstne dejavnosti vključuje eno stransko dejavnost ali več.

Skupina vseh lokalnih EED, ki se ukvarjajo z isto ali podobno enovrstno dejavnostjo, sestavlja dejavnost.

Med institucionalnimi enotami in lokalnimi EED je hierarhično razmerje. Institucionalna enota zajema eno celotno lokalno EED ali več, vsaka lokalna EED pa pripada samo eni institucionalni enoti.

Za natančnejše analize proizvodnega procesa se uporablja analitična proizvodna enota. Ta enota, ki ni opazna (razen, kadar lokalna EED proizvaja samo eno vrsto proizvoda), je enota homogene proizvodnje, ki po opredelitvi ne opravlja stranskih dejavnosti. Skupine teh enot so homogene panoge.

Rezidenčne in nerezidenčne enote; celotno gospodarstvo in tujina

1.30 Celotno gospodarstvo je opredeljeno z rezidenčnimi enotami. Enota je rezidenčna enota države, kadar ima središče ekonomskega interesa na ekonomskem ozemlju te države — tj. kadar na tem ozemlju daljše obdobje (eno leto ali več) opravlja ekonomske dejavnosti. Zgoraj navedeni institucionalni sektorji so skupine rezidenčnih institucionalnih enot.

Rezidenčne enote opravljajo transakcije z nerezidenčnimi enotami (tj. z enotami, ki so rezidenti drugih gospodarstev). Te transakcije so zunanje transakcije gospodarstva in so združene v računu tujine. V računovodski strukturi sistema ima tujina torej podobno vlogo kakor institucionalni sektorji, čeprav so nerezidenčne enote zajete le toliko, kolikor so udeležene v transakcijah z rezidenčnimi institucionalnimi enotami. Posledično je, kar zadeva šifriranje v klasifikacijah, na koncu klasifikacije sektorjev vključena posebna postavka za tujino.

Namišljene rezidenčne enote, ki se v sistemu obravnavajo kot institucionalne enote, so opredeljene kot:

(a) tisti deli nerezidenčnih enot, ki imajo središče ekonomskega interesa (v večini primerov to pomeni sodelovanje v ekonomskih transakcijah v razdobju enega leta ali več ali izvajanje gradbene dejavnosti v obdobju, krajšem od enega leta, če so rezultat te proizvodnje bruto investicije v osnovna sredstva) na ekonomskem ozemlju države;

(b) nerezidenčne enote v vlogi lastnikov zemljišč ali zgradb na ekonomskem ozemlju države, vendar le glede transakcij, ki vplivajo na ta zemljišča ali zgradbe.

TOKOVI IN STANJA

1.31 Sistem prikazuje dve osnovni vrsti informacij: tokove in stanja. Tokovi se nanašajo na dejanja in na učinke dogodkov, ki se zgodijo v določenem časovnem obdobju, stanja pa na položaje v določeni časovni točki.

Tokovi

1.32 Tokovi odražajo ustvarjanje, preoblikovanje, zamenjavo, prenos ali prenehanje ekonomske vrednosti. Zajemajo spremembe vrednosti sredstev ali obveznosti institucionalne enote. Ekonomski tokovi so dveh vrst: transakcije in druge spremembe sredstev. Transakcije se pojavljajo v vseh računih in tabelah, v katerih se pojavljajo tokovi, razen računa drugih sprememb obsega sredstev in računa revalorizacije. Druge spremembe sredstev se pojavljajo samo v teh dveh računih.

Elementarnih transakcij in drugih tokov je nešteto. Sistem pa jih glede na njihovo naravo združuje v relativno majhno število vrst.

Transakcije

1.33 Transakcija je ekonomski tok, to je vzajemno delovanje med institucionalnimi enotami na osnovi medsebojnega dogovora ali dejanje znotraj institucionalne enote, ki ga je koristno obravnavati kot transakcijo, pogosto zato, ker enota deluje v dveh različnih vlogah. Transakcije se delijo v štiri glavne skupine:

(a) transakcije s proizvodi: opisujejo izvor (domača proizvodnja ali uvoz) in porabo (vmesna potrošnja, končna potrošnja, investicije ali izvoz) proizvodov [9] Glej poglavje 3: "Transakcije s proizvodi".;

(b) razdelitvene transakcije: opisujejo, kako se dodana vrednost, ustvarjena s proizvodnjo, razdeljuje med delo, kapital in državo, ter prerazdelitev dohodka in premoženja (davki na dohodek in premoženje ter drugi transferji) [10] Glej poglavje 4: "Razdelitvene transakcije".;

(c) finančne transakcije: opisujejo neto pridobitve finančnih sredstev in neto prevzeme obveznosti za vsako obliko finančnega instrumenta. Te transakcije se pogosto pojavljajo kot protipostavke nefinančnim transakcijam, lahko pa se pojavijo tudi kot transakcije, ki vključujejo samo finančne instrumente [11] Glej poglavje 5: "Finančne transakcije".;

(d) potrošnja stalnega kapitala in pridobitve manj odsvojitve neproizvedenih nefinančnih sredstev [12] Glej poglavje 6: "Drugi tokovi"..

Lastnosti transakcij

Transakcije med enotami in transakcije znotraj enot

1.34 Transakcije so večinoma vzajemno delovanje med dvema institucionalnima enotama ali več, sistem pa kot transakcije prikazuje tudi nekatera dejanja znotraj institucionalnih enot. Namen zajemanja transakcij znotraj enote je dati bolj analitično koristno sliko proizvodnje, končnih porab in stroškov.

Potrošnja stalnega kapitala, ki jo sistem prikazuje kot strošek, je pomembna transakcija znotraj enote. Druge transakcije znotraj enote so večinoma transakcije s proizvodi, do katerih navadno pride, kadar se institucionalne enote, ki delujejo hkrati kot proizvajalci in končni potrošniki, odločijo potrošiti del lastne proizvodnje. Taki primeri so pogosti pri gospodinjstvih in državi.

1.35 Zajeta je celotna lastna proizvodnja, ki je porabljena za končno porabo znotraj iste institucionalne enote. Lastna proizvodnja, porabljena za vmesno potrošnjo znotraj iste institucionalne enote je zajeta le, kadar se proizvodnja in vmesna potrošnje zgodita v različnih lokalnih enotah enovrstne dejavnosti znotraj iste institucionalne enote. Proizvodnja, ki je proizvedena in porabljena kot vmesna potrošnja znotraj iste lokalne enote enovrstne dejavnosti, ni zajeta.

Denarne ter nedenarne transakcije

1.36 Večina v sistemu zajetih transakcij je denarnih transakcij, pri katerih udeležene enote plačujejo ali prejemajo plačila ali prevzemajo obveznosti ali prejemajo sredstva, izražena v denarnih enotah.

Transakcije, pri katerih se ne izmenja gotovina ali sredstva ali obveznosti, izražena v denarnih enotah, so nedenarne transakcije. Transakcije znotraj enote so navadno nedenarne transakcije. Nedenarne transakcije, v katerih sta udeleženi vsaj dve institucionalni enoti, se pojavljajo pri transakcijah s proizvodi (barter proizvodov), razdelitvenih transakcijah (nadomestila v naravi, transferji v naravi itd.) in drugih transakcijah (barter neproizvedenih nefinančnih sredstev).

Sistem prikazuje vse transakcije v denarnih izrazih. Vrednosti, ki ustrezajo nedenarnim transakcijam, je zato treba meriti posredno ali jih kako drugače oceniti.

Transakcije z nasprotnimi transakcijami ali brez njih

1.37 Transakcije, v katerih sta udeleženi vsaj dve enoti, so bodisi transakcije "nekaj za nekaj" bodisi "nekaj za nič". Prve so zamenjave med institucionalnimi enotami, npr. zagotavljanje blaga, storitev ali sredstev v zameno za protipostavko, npr. denar. Druge so najpogosteje plačila ene institucionalne enote drugi institucionalni enoti v denarju ali naravi brez protipostavke. Transakcije "nekaj za nekaj" se pojavljajo v vsaki izmed štirih skupin transakcij, transakcije "nekaj za nič" pa v glavnem med razdelitvenimi transakcijami, na primer v oblikah davkov, prejemkov socialnega varstva ali daril.

Preurejanje transakcij

1.38 Sistem večino transakcij obravnava na enostaven način; tj. transakcije se prikazujejo na enak način, kakor se pojavljajo v institucionalni enoti, ki je v njih udeležena. Vendar pa se nekatere transakcije za bolj jasen prikaz temeljnih ekonomskih razmerij preuredijo. Transakcije se lahko preurejajo na tri načine: s preusmeritvijo, z razcepitvijo in prepoznavanjem glavnega udeleženca v transakciji.

Preusmeritev

1.39 Transakcija, ki se pri udeleženima enotama A in C pojavlja, kakor da poteka neposredno med njima, se lahko prikaže, kakor da poteka posredno, preko tretje enote B. Torej se ena transakcija med A in C prikaže z dvema transakcijama: s transakcijo med A in B ter s transakcijo med B in C. V tem primeru je transakcija preusmerjena.

Dobro znan primer preusmeritve so socialni prispevki delodajalcev, ki jih delodajalci plačajo neposredno skladom socialnega zavarovanja. Sistem taka plačila prikazuje z dvema transakcijama: delodajalci plačajo socialne prispevke delodajalcev svojim zaposlenim, zaposleni pa iste prispevke plačajo skladom socialnega zavarovanja. Kot pri vseh preusmeritvah je namen preusmeritve socialnih prispevkov delodajalcev izraziti ekonomsko vsebino transakcije. V tem primeru to pomeni prikazati socialne prispevke delodajalcev kot prispevke, ki se plačajo v korist zaposlenih.

Druga vrsta preusmeritve je, da se transakcije prikažejo kot transakcije med dvema institucionalnima enotama ali več, čeprav, kar se tiče udeležencev, transakcije sploh ni. Primer je obravnava dohodkov od lastnine, zasluženih z nekaterimi zavarovalnimi skladi, ki jih zadržijo zavarovalnice. Sistem take dohodke od lastnine prikazuje, kakor da jih zavarovalnice izplačajo zavarovancem, ti pa jih potem v enakih zneskih plačajo zavarovalnicam nazaj v obliki premijskih dodatkov.

Razcepitev

1.40 Kadar se transakcija, ki se pri udeležencih pojavlja kot ena sama transakcija, prikaže z dvema različno klasificiranima transakcijama ali več, je transakcija razcepljena. Razcepitev transakcije navadno ne pomeni vključitve dodatnih enot v transakcije.

Tipična razcepljena transakcija je plačilo premij neživljenjskega zavarovanja. Čeprav zavarovanci in zavarovatelji ta plačila obravnavajo kot eno transakcijo, jih sistem razdeli v dve popolnoma različni transakciji: plačila v zameno za nudeno storitev neživljenjskega zavarovanja in neto premije neživljenjskega zavarovanja. Drug pomemben primer razcepitve je prikazovanje trgovskih marž.

Prepoznavanje glavnega udeleženca v transakciji

1.41 Kadar enota izvaja transakcijo v imenu druge enote, se transakcija prikaže izključno v računu glavnega udeleženca. To načelo pa se ne sme preseči in poskušati zaradi uporabe predpostavke, na pimer. davke ali subvencije alocirati končnim plačnikom ali končnim koristnikom.

Mejni primeri

1.42 Opredelitev transakcije določa, da sodelovanje med institucionalnimi enotami poteka na osnovi medsebojnega dogovora. Izvedba transakcije na osnovi medsebojnega dogovora pomeni predhodno poznavanje in strinjanje institucionalnih enot, vendar pa to ne pomeni, da vse enote v transakcijo nujno vstopijo prostovoljno, ker jih k nekaterim transakcijam zavezuje zakon. To v glavnem velja za nekatere razdelitvene transakcije, kot so plačila davkov, denarnih kazni in penalov. Vendar pa zaseg sredstev brez nadomestila ni transakcija, četudi je naložen z zakonom.

Ilegalna ekonomska dejanja so transakcije le takrat, kadar udeležene enote v ta dejanja vstopijo prostovoljno. Tako so nakupi, prodaje ali menjave nedovoljenih mamil ali ukradenega premoženja transakcije, tatvina pa ne.

Druge spremembe sredstev

1.43 Druge spremembe sredstev zajemajo spremembe, ki niso rezultat transakcij [13] Glej poglavje 6: "Drugi tokovi".. Te so bodisi:

(a) druge spremembe obsega sredstev in obveznosti bodisi

(b) dobički in izgube iz lastnine.

Druge spremembe obsega sredstev in obveznosti

1.44 Te spremembe se lahko v grobem razdelijo v tri glavne skupine:

(a) normalni nastanki in izginotja sredstev, ki niso posledice transakcij;

(b) spremembe sredstev in obveznostih zaradi izjemnih, nepričakovanih dogodkov;

(c) spremembe v klasifikaciji in strukturi.

1.45 Primeri sprememb znotraj skupine (a) so odkritja in izčrpanja podzemnih sredstev ter naravna rast negojenih bioloških virov. Kategorija (b) obsega spremembe (največkrat izgube) sredstev zaradi naravnih nesreč, vojn ali večjih kriminalnih dejanj [14] Posledice manjših kriminalnih dejanj, kot so kraje v trgovinah, se lahko prikažejo kot del sprememb v zalogah in tako kot transakcije.. V skupino pa spadata tudi enostranski odpis dolgov in zaseg sredstev brez nadomestila. Kategorijo (c) sestavljajo spremembe, ki so posledice prerazvrstitev in reorganizacij institucionalnih enot ali sredstev in obveznosti.

Dobički in izgube iz lastnine

1.46 Dobički in izgube iz lastnine so rezultat sprememb cen sredstev. Pojavljajo se pri vseh vrstah finančnih in nefinančnih sredstev ter obveznosti. Lastnikom sredstev in obveznosti nastanejo zgolj zaradi posedovanja sredstev ali obveznosti v določenem obdobju, ne da bi jih na kakršen koli način preoblikovali.

Dobički in izgube iz lastnine, ki se merijo na osnovi tekočih tržnih cen, se imenujejo nominalni dobički in izgube iz lastnine. Razčlenijo se lahko na nevtralne dobičke in izgube iz lastnine, ki odražajo spremembe splošne ravni cen, ter realne dobičke in izgube iz lastnine, ki odražajo spremembe v relativnih cenah sredstev.

Stanja

1.47 Stanja so imetja sredstev in obveznosti v določeni časovni točki. Prikazujejo se na začetku in koncu vsakega obračunskega obdobja. Računi, ki kažejo stanja, se imenujejo bilance stanja [15] Glej poglavje 7: "Bilance stanja"..

Stanja se prikazujejo tudi za prebivalstvo in zaposlenost. Vendar pa se ta stanja prikazujejo kot srednje vrednosti obračunskega obdobja.

Stanja se prikazujejo za vsa sredstva znotraj meja sistema; to je za finančna sredstva in obveznosti ter za nefinančna proizvedena in neproizvedena sredstva. Vendar pa se zajetje omejuje na tista sredstva, ki se uporabljajo v ekonomski dejavnosti in ki so predmet lastninskih pravic. Stanja se torej ne prikazujejo za sredstva, kot so človeški kapital in naravni viri, ki niso v lasti.

Znotraj svojih meja je sistem izčrpen glede tokov, pa tudi stanj. To pomeni, da se lahko vse spremembe stanj popolnoma pojasnijo s prikazanimi tokovi.

SISTEM RAČUNOV IN AGREGATI [16] Glej poglavje 7: "Bilance stanja" in poglavje 8: "Zaporedje računov in izravnalne postavke".

Računovodska pravila

1.48 Račun za določen vidik ekonomskega življenja prikazuje porabe in vire ali spremembe sredstev in obveznostih v obračunskem obdobju ali stanje sredstev in obveznosti na začetku ali koncu tega obdobja.

Izrazoslovje za dve strani računov

1.49 Sistem uporablja izraz "viri" za desno stran tekočih računov, kjer se pojavljajo transakcije, ki povečujejo znesek ekonomske vrednosti enote ali sektorja. Leva stran računov, ki se nanaša na transakcije, ki zmanjšujejo znesek ekonomske vrednosti enote ali sektorja, je poimenovana "porabe".

Desna stran računov akumulacije se imenuje "spremembe obveznosti in neto vrednosti", leva pa "spremembe sredstev".

Bilance stanja so prikazane z "obveznostmi in neto vrednostjo" (razlika med sredstvi in obveznostmi) na desni strani ter s "sredstvi" na levi. Primerjava dveh zaporednih bilanc stanja kaže spremembe obveznosti in neto vrednosti ter spremembe sredstev.

Dvojno knjiženje/četverno knjiženje

1.50 Nacionalno računovodstvo za enoto ali sektor temelji na načelu dvojnega knjiženja. Vsaka transakcija mora biti prikazana dvakrat, enkrat kot vir (ali kot sprememba obveznosti) in enkrat kot poraba (ali kot sprememba sredstev). Celota transakcij, ki se prikažejo kot viri ali spremembe obveznosti, in celota transakcij, ki se prikažejo kot porabe ali spremembe sredstev, mora biti enaki, s čimer se lahko preverja konsistentnost računov.

V praksi nacionalni računi — z vsemi enotami in vsemi sektorji — temeljijo na načelu četvernega knjiženja, ker sta v večini transakcij udeleženi dve institucionalni enoti. Vsaka transakcija te vrste mora biti pri vsakem od udeleženih transaktorjev prikazana dvakrat. Na primer, socialni prejemki v denarju, ki jih enota države plača gospodinjstvu, so v računih države prikazani kot poraba v postavki transferji ter kot negativna pridobitev sredstev v postavki gotovina in vloge; v računih sektorja gospodinjstev so prikazani kot vir v postavki transferji ter kot pridobitev sredstev v postavki gotovina in vloge.

Po drugi strani transakcije znotraj ene enote (npr. potrošnja proizvodnje v enoti, ki jo je proizvedla) zahtevajo le dve vknjižbi, katerih vrednosti je potrebno oceniti.

Vrednotenje

1.51 Razen nekaterih spremenljivk, ki zadevajo prebivalstvo in delo, sistem vse tokove in stanja izkazuje v denarnih izrazih. Sistem ne skuša določati koristnosti tokov in stanj. Namesto tega se tokovi in stanja merijo upoštevaje njihovo menjalno vrednost, tj. vrednost, po kateri se dejansko zamenjujejo ali bi se lahko zamenjevali za gotovino. Tržne cene so torej v ESR temeljna referenca za vrednotenje.

1.52 V primeru denarnih transakcij, imetij v denarju in obveznosti so zahtevane vrednosti neposredno razpoložljive. V večini drugih primerov ima prednost metoda vrednotenja z uporabo tržnih cen podobnega blaga, storitev ali sredstev. Ta metoda se uporablja npr. za barter in za stanovanjske storitve za lastne potrebe. Kadar tržne cene za podobne proizvode niso na voljo, na primer v primeru netržnih storitev, ki jih proizvaja država, je treba vrednotiti z upoštevanjem proizvodnih stroškov. Če ni izvedljiva nobena od teh metod, se tokovi in stanja lahko vrednotijo po diskontirani sedanji vrednosti pričakovanih prihodnjih donosov. Zaradi velike negotovosti, ki je zvezana s to metodo, pa je njena uporaba priporočena le kot zadnja možnost.

1.53 Stanja je treba vrednotiti v tekočih cenah, ki so veljale na dan, na katero se bilanca stanja nanaša, in ne na dan proizvodnje ali pridobitve blaga ali sredstva, ki tvori stanje. Stanja je treba včasih vrednotiti po ocenjenih odpisanih tekočih vrednostih pridobitve ali po proizvodnih stroških.

Posebna vrednotenja proizvodov [17] Glej poglavje 3: "Transakcije s proizvodi".

1.54 Zaradi transportnih stroškov, trgovskih marž ter davkov minus subvencij na proizvode proizvajalec in porabnik proizvoda njegovo vrednost navadno dojemata različno. Da bi bil čim bliže pogledom transaktorjev, sistem vse porabe prikazuje v kupčevih cenah, ki vključujejo transportne stroške, trgovske marže in davke minus subvencije na proizvode, proizvodnjo pa v osnovnih cenah, ki teh elementov ne vključuje.

1.55 Uvoz in izvoz proizvodov sta prikazana po vrednostih na meji. Celotni uvoz in izvoz se vrednotita na carinski meji izvoznika ali franko ladja (f.o.b.). Tuje transportne in zavarovalne storitve med mejama držav izvoznika in uvoznika niso vključene v vrednost blaga, ampak so prikazane pri storitvah. Ker je mogoče, da f.o.b. vrednosti pri podrobnejši členitvi blaga niso na voljo, se v tabelah, ki podrobno prikazujejo zunanjo trgovino, uvoz prikazuje z vrednostmi na carinski meji uvoznika (c.i.f. vrednost). Tako so v vrednost uvoženega blaga vključene vse transportne in zavarovalne storitve do meje uvoznika. Če so te storitve domače storitve, se v tem prikazu naredi globalna prilagoditev f.o.b./c.i.f..

Vrednotenje v stalnih cenah [18] Glej poglavje 10: "Mere cen in obsega".

1.56 Vrednotenje v stalnih cenah pomeni vrednotenje tokov in stanj v obračunskem obdobju s cenami prejšnjega obdobja. Namen vrednotenja v stalnih cenah je razčleniti spremembe v vrednostih tokov in stanj, do katerih pride v določenem obdobju, na spremembe cen in spremembe obsega. Tokovi in stanja v stalnih cenah so izraženi v obsegu.

Številni tokovi in stanja, npr. dohodki, sicer nimajo lastne cenovne in količinske razsežnosti, vendar pa se lahko kupna moč teh spremenljivk izračuna z deflacioniranjem tekočih vrednosti s primernim indeksom cen, npr. z indeksom cen za končno nacionalno porabo, z izvzetjem sprememb zalog. Deflacionirani tokovi in stanja so izraženi v realnem izrazu. Primer je realni razpoložljivi dohodek.

Čas zajemanja

1.57 Sistem zajema tokove po obračunskem načelu; tj. ko je ekonomska vrednost ustvarjena, se preoblikuje ali preneha, ali ko terjatve in obveznosti nastanejo, se preoblikujejo ali prenehajo.

Proizvodnja se torej zajame, ko je proizvedena, in ne takrat, ko jo kupec plača, prodaja sredstva pa je zajeta tedaj, ko sredstvo preide v druge roke in ne ob izvedbi ustreznega plačila. Obresti se zajamejo v tistem obračunskem obdobju, v katerem so obračunane, ne glede na to, ali so bile v tem obdobju dejansko plačane. Pravilo zajemanja po obračunskem načelu velja za vse tokove, za denarne in nedenarne, za tokove, ki potekajo znotraj enot in za tokove med enotami.

V nekaterih primerih je pri času zajemanja potrebna prilagodljivost. To se zlasti nanaša na davke in druge tokove, ki zadevajo državo, in ki se v računih države pogosto zajemajo v trenutku plačila. Včasih je natančno preoblikovanje teh tokov iz zajemanja v trenutku plačila na obračunsko načelo težko izvesti. V teh primerih je torej morda treba uporabiti približke.

Vsak tok je treba zajeti v isti časovni točki za vse udeležene institucionalne enote in v vseh ustreznih računih. To načelo morda izgleda enostavno, vendar njegovo izvajanje ni. Institucionalne enote ne uporabljajo vedno istih računovodskih pravil. Celo ko jih, lahko pri dejanskem zajemanju prihaja do razlik zaradi praktičnih razlogov, kot so zamude v komunikacijah. Posledično lahko udeleženi transaktorji transakcije zajemajo v različnih časovnih točkah. Ta razhajanja pa je treba odpraviti s prilagoditvami.

Konsolidacija in neto izkazovanje

Konsolidacija

1.58 Konsolidacija pomeni izločitev iz porab in iz virov tistih transakcij, do katerih pride med enotami, ki tvorijo skupino, ter izločitev recipročnih finančnih sredstev in obveznosti.

Za podsektorje ali sektorje velja, da se tokovi in stanja med enotami, ki te sektorje ali podsektorje sestavljajo, načeloma ne konsolidirajo.

Vendar pa se konsolidirani računi lahko sestavljajo za dopolnilne prikaze in analize. Za določene vrste analiz so informacije o transakcijah (pod)sektorjev z drugimi sektorji in odgovarjajoči "zunanji" finančni položaj pomembnejše od bruto podatkov.

Še več, računi in tabele, ki prikazujejo razmerja med upniki in dolžniki, nudijo podrobno sliko financiranja gospodarstva in veljajo kot zelo koristni za razumevanje kanalov, po katerih se finančni presežki prenašajo od končnih posojilodajalcev h končnim posojilojemalcem.

Neto izkazovanje

1.59 Posamezne enote ali sektorji imajo lahko isto vrsto transakcije kot porabo in kot vir (npr. plačujejo in prejemajo obresti) ter isto vrsto finančnega instrumenta kot sredstvo in kot obveznost.

Ne glede na stopnjo neto izkazovanja, ki je svojstvena samim klasifikacijam, sistem priporoča bruto izkazovanje.

Neto izkazovanje je dejansko implicitno prisotno v različnih kategorijah transakcij, med katerimi so najbolj izstopajoč primer "spremembe zalog", ki bolj kot izkazovanje dnevnih povečevanj in zmanjševanj poudarjajo analitično pomemben vidik celotnih investicij.

Podobno, ob nekaterih izjemah, finančni račun in računi drugih sprememb sredstev prikazujejo povečanja sredstev in obveznosti na neto osnovi, tako da pokažejo končne posledice teh vrst tokov na koncu obračunskega obdobja.

Računi, izravnalne postavke in agregati

1.60 Za enote (institucionalne enote, lokalne enote enovrstne dejavnosti) ali skupine enot (dejavnosti ter institucionalni sektorji in, z razširitvijo, tujina) posamezni podračuni prikazujejo transakcije ali druge tokove, ki so povezani z določenim posebnim vidikom ekonomskega življenja (npr. s proizvodnjo). Taka celota transakcij navadno ni izravnana; celotni zneski, prikazani kot terjatve in obveznosti se navadno razlikujejo, zato je treba vpeljati izravnalno postavko. Izravnalno postavko je navadno treba vpeljati tudi med celoto sredstev in celoto obveznosti institucionalne enote ali sektorja. Izravnalne postavke so same po sebi pomembne mere delovanja gospodarstva. Izračunane za celotno gospodarstvo predstavljajo pomembne agregate.

Zaporedje računov

1.61 Sistem je zgrajen kot zaporedje med seboj povezanih računov.

Zaporedje vseh računov za institucionalne enote in sektorje sestavljajo tekoči računi, računi akumulacije in bilance stanja.

Tekoči računi obravnavajo proizvodnjo, ustvarjanje, razdelitev in prerazdelitev dohodka ter porabo tega dohodka v obliki končne potrošnje. Računi akumulacije obravnavajo spremembe sredstev in obveznosti ter spremembe neto vrednosti (razlika med sredstvi in obveznostmi vsake institucionalne enote ali skupine enot). Bilance stanja izkazujejo stanja sredstev in obveznosti ter neto vrednost.

1.62 Za lokalno EED ni mogoče izdelati celote računov, vključno z bilancami stanja, ker si na splošno ti subjekti niso zmožni lastiti blaga ali sredstev v svojem lastnem imenu ali prejemati ali izplačevati dohodka. Zaporedje računov za lokalne enote enovrstne dejavnosti in dejavnosti je skrajšano na prva dva tekoča računa: račun proizvodnje in račun ustvarjanja dohodka, katerega izravnalna postavka je poslovni presežek.

Račun blaga in storitev

1.63 Račun blaga in storitev za celotno gospodarstvo ali za skupine proizvodov prikazuje celoto virov (proizvodnja in uvoz) in porab blaga in storitev (vmesna potrošnja, končna potrošnja, spremembe zalog, bruto investicije v osnovna sredstva, pridobitve manj odsvojitve vrednostnih predmetov in izvoz).

Račun tujine

1.64 Račun tujine zajema transakcije med rezidenčnimi in nerezidenčnimi institucionalnimi enotami ter po potrebi ustrezna stanja sredstev in obveznosti.

Glede na to, da ima račun tujine v računovodski strukturi podobno vlogo kakor institucionalni sektor, je postavljen z vidika tujine. Vir za tujino je poraba za celotno gospodarstvo in obratno. Če je izravnalna postavka pozitivna, to pomeni presežek tujine in primanjkljaj za celotno gospodarstvo, in obratno, če je izravnalna postavka negativna.

Izravnalne postavke

1.65 Izravnalna postavka je računovodski pojem, dobljen z odštevanjem celotne vrednosti postavk na eni strani računa od celotne vrednosti postavk na drugi. Ni je mogoče meriti neodvisno od drugih postavk; kot izvedena postavka odraža uporabo splošnih računovodskih pravil pri posameznih postavkah na obeh straneh računa.

Izravnalne postavke niso uvedene zgolj zaradi zagotovitve izravnave računov, ampak imajo tudi pomembno sporočilno vrednost in zajemajo nekatere od najpomembnejših postavk v računih: dodano vrednost, poslovni presežek, razpoložljivi dohodek, varčevanje, neto posojanje/neto izposojanje in neto vrednost.

Agregati

1.66 Agregati so sestavljene vrednosti, ki merijo rezultat dejavnosti celotnega gospodarstva z določenega vidika, na primer proizvodnja, dodana vrednost, razpoložljivi dohodek, končna potrošnja, varčevanje, investicije itd. Čeprav izračun agregatov ni niti edini niti glavni namen sistema, sistem priznava njihov pomen kot zbirnih kazalcev in ključnih veličin za makroekonomske analize ter primerjave v času in prostoru.

Agregati so dveh vrst:

(a) agregati, ki se nanašajo neposredno na transakcije v sistemu, kot so proizvodnja blaga in storitev, dejanska končna potrošnja, bruto investicije v osnovna sredstva, sredstva za zaposlene itd.;

(b) agregati, ki predstavljajo izravnalne postavke računov, kot so bruto domači proizvod v tržnih cenah (BDP), poslovni presežek celotnega gospodarstva, nacionalni dohodek, nacionalni razpoložljivi dohodek, varčevanje, saldo tekočih transakcij s tujino, neto vrednost celotnega gospodarstva (nacionalno bogastvo).

1.67 Koristnosti številnih podatkov nacionalnih računov je dodana še ena razsežnost z izračunavanjem teh podatkov na posameznika. Pri splošnih agregatih, kot so BDP, nacionalni dohodek ali končna potrošnja gospodinjstev, se kot imenovalec navadno uporablja celotno (rezidenčno) prebivalstvo. Pri podsektorizaciji računov ali dela računov za sektor gospodinjstev so potrebni tudi podatki o številu gospodinjstev in o številu oseb, ki pripadajo vsakemu podsektorju [19] Glej poglavje 11: "Prebivalstvo in inputi dela"..

INPUT-OUTPUT OKVIR [20] Glej poglavje 9: "Input-output okvir".

1.68 Input-output okvir sestavljajo tabele ponudbe in porabe po dejavnostih, tabele, ki tabele ponudbe in porabe povezujejo s sektorskimi računi, in simetrične input-output tabele po homogenih panogah (proizvodih).

1.69 Tabele ponudbe in porabe so matrike (vrstice proizvodov, stolpci dejavnosti), ki kažejo, kako se proizvodnja dejavnosti razčlenjuje po vrstah proizvodov ter kako se domača in uvožena ponudba blaga in storitev porazdeljujeta po različnih vrstah vmesnih in končnih porab, vključno z izvozom. Tabela porabe kaže tudi strukturo proizvodnih stroškov in ustvarjeni dohodek po dejavnostih.

Tabele ponudbe in porabe so povezovalni okvir za vse tabele po dejavnostih in (ali) po proizvodih, ki vključujejo podatke o inputih dela, bruto investicijah v osnovna sredstva, stanjih osnovnih sredstev, podrobnih indeksih cen in tako podrobno opisujejo stroškovno strukturo, ustvarjeni dohodek, zaposlenost, produktivnost dela in kapitalno intenzivnost.

1.70 Tabele ponudbe in porabe je mogoče povezati s sektorskimi računi z navzkrižnim klasificiranjem proizvodnje, vmesne potrošnje in elementov dodane vrednosti po sektorjih in dejavnostih.

POGLAVJE 2

ENOTE IN ZDRUŽEVANJE ENOT

2.01 Gospodarstvo države je rezultat dejavnosti zelo velikega števila enot, ki izvajajo številne in raznovrstne transakcije s področij proizvodnje, financ, zavarovanja, prerazdelitve in potrošnje.

2.02 Enote in združevanje enot morajo biti v nacionalnih računih opredeljene glede na vrsto ekonomskih analiz, ki so jim namenjene, in ne glede na vrste enot, ki se navadno uporabljajo v statističnih raziskavah. Te zadnje enote (podjetja, holdinške družbe, enote enovrstne dejavnosti, lokalne enote, enote države, nepridobitne institucije, gospodinjstva itd.) ne morejo vedno ustrezati namenom nacionalnih računov, ker v glavnem temeljijo na tradicionalnih merilih pravne, upravne ali računovodske narave.

Statistiki bi morali upoštevati opredelitve analitičnih enot, ki se uporabljajo v ESR, da bodo lahko v statistična raziskovanja, s katerimi se zbirajo dejanski podatki, postopoma uvedli vse tiste elemente informacij, ki omogočajo izračun podatkov na osnovi analitičnih enot, ki se uporabljajo v ESR.

2.03 Značilnost sistema je uporaba treh vrst enot, ki ustrezajo dvema zelo različnima načinoma členitve gospodarstva. Za analizo proizvodnega procesa je bistveno izbrati enote, ki odkrivajo razmerja tehnično-ekonomske narave; za analizo tokov, ki vplivajo na dohodek, kapitalske in finančne transakcije ter bilance stanja je bistveno izbrati enote, ki omogočajo preučevanje gospodarskih razmerij med ekonomskimi subjekti.

Ob upoštevanju obeh ciljev bodo institucionalne enote, ki so primerne za analizo ekonomskega obnašanja, ter lokalne enote enovrstne dejavnosti in enote homogene proizvodnje, ki so primerne za analiziranje tehnično-ekonomskih razmerij, opredeljene v nadaljevanju poglavja. V praksi se navedeni trije tipi enot oblikujejo s kombiniranjem ali členitvijo osnovnih enot statističnih raziskovanj, včasih pa so iz njih neposredno povzeti. Pred natančno opredelitvijo teh treh vrst enot, ki se uporabljajo v ESR, je treba opredeliti meje nacionalnega gospodarstva.

MEJE NACIONALNEGA GOSPODARSTVA

2.04 Enote, institucionalne enote, lokalne enote enovrstne dejavnosti ali enote homogene proizvodnje, ki sestavljajo gospodarstvo države in katerih transakcije so prikazane v ESR, so tiste enote, ki imajo na ekonomskem ozemlju države središče ekonomskega interesa. Te enote, znane kot rezidenčne enote, lahko imajo državljanstvo te ali druge države, lahko so pravne osebe ali ne in se v trenutku opravljanja transakcije lahko nahajajo na ekonomskem ozemlju države ali pa ne. Po opredelitvi mej nacionalnega gospodarstva z rezidenčnimi enotami je treba opredeliti dva pojma: ekonomsko ozemlje in središče ekonomskega interesa.

2.05 Ekonomsko ozemlje pomeni:

(a) geografsko ozemlje, ki ga upravlja država ter znotraj katerega se osebe, blago, storitve in kapital prosto gibljejo;

(b) vsa prosta območja, vključno s carinskimi skladišči in tovarnami pod carinskim nadzorom;

(c) zračni prostor, teritorialne vode in kontinentalna morska plitvina v mednarodnih vodah, nad katerimi ima država izključne pravice [1] Ribiški čolni, druge ladje, pomične ploščadi in zrakoplovi se