SL Uradni list Evropske unije L 274/1

SKLEP KOMISIJE

z dne 26. januarja 2010

o državni pomoči C 56/07 (ex E 15/05) Francije za La Poste

(notificirano pod dokumentarno številko C(2010) 133)

(Besedilo v francoskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

(2010/605/EU)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije (1) in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

po pozivu zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenimi določbami, (2)

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

(1) Komisija je 21. decembra 2005 odobrila prenos bančnih in finančnih dejavnosti podjetja La Poste na njegovo hčerinsko podjetje La Banque Postale. (3) Komisija je v odločitvi poudarila, da bo vprašanje neomejenega državnega poroštva za podjetje La Poste predmet posebnega postopka.

(2) Komisija je 21. februarja 2006 v skladu s členom 17 Uredbe Sveta št. 659/1999 (4) o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: postopkovna uredba) francoske organe obvestila o svojih predhodnih ugotovitvah glede obstoja neomejenega državnega poroštva, ki naj bi izhajalo iz statusa podjetja La Poste in pomenilo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, ter jih pozvala, naj predložijo pripombe. Ker je to domnevno neomejeno državno poroštvo veljalo že pred 1. januarjem 1958, je Komisija v skladu s členom 1(b) zgoraj navedene postopkovne uredbe uporabila postopkovna pravila za veljavne pomoči. (5)

(3) Komisija je odgovor francoskih organov prejela 24. aprila 2006.

(4) Komisija je 4. oktobra 2006 v skladu s členom 18 postopkovne uredbe Francijo pozvala, naj najpozneje do 31. decembra 2008 ukine poroštvo, ki ga ima podjetje La Poste na podlagi svojega statusa pri izpolnjevanju vseh svojih obveznosti.

(5) Komisija je 6. decembra 2006 prejela obvestilo francoskih organov, s katerim so izpodbijali ugotovitve Komisije iz dopisa z dne 4. oktobra 2006.

(6) Francoski organi so po sestanku s službami Komisije, pristojnimi za konkurenco (v nadaljnjem besedilu: GD za konkurenco), z dopisom z dne 16. januarja 2007 Komisiji predložili osnutek spremembe odloka o izvajanju zakona št. 80-539 z dne 16. julija 1980 o denarnih kaznih, izrečenih na upravnem področju, in izvrševanju sodb s strani pravnih oseb javnega prava (6) (v nadaljnjem besedilu: zakon z dne 16. julija 1980), to je odloka št. 81-501 z dne 12. maja 1981, sprejetega za izvajanje zakona z dne 16. julija 1980 o denarnih kaznih, izrečenih na upravnem področju, in izvrševanju sodb s strani pravnih oseb javnega prava (7) (v nadaljnjem besedilu: odlok z dne 12. maja 1981).

(7) Francoski organi so na zahtevo Komisije po pojasnilih poslali obvestilo, ki ga je Komisija prejela 1. februarja 2007 in v katerem so pojasnili položaj upnikov podjetja La Poste, če bi se to znašlo v finančnih težavah.

(8) Francoski organi so z obvestilom z dne 19. marca 2007 navedli dodatni predlog, in sicer da naj bi se skupaj s podjetjem La Poste zavezali, da bodo v vseh pogodbah o financiranju in prospektih podjetja La Poste navedli neobstoj poroštva.

(9) Komisija je z dopisom z dne 29. novembra 2007 Francijo obvestila o svoji odločitvi, da bo zoper ta ukrep sprožila postopek iz člena 108(2) PDEU (v nadaljnjem besedilu: odločitev o sprožitvi postopka).

(10) Odločitev o sprožitvi postopka je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (8). Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo svoje pripombe k zadevnem ukrepu.

(11) Komisija od zainteresiranih strani ni prejela pripomb v zvezi s tem.

(12) Komisija je pripombe Francije prejela z dopisom z dne 23. februarja 2008.

(13) Komisija je na spletni strani GD za konkurenco objavila javni razpis za izvedbo študije o neomejenem poroštvu Francoske republike za podjetje La Poste. Pred iztekom roka 21. aprila 2008 so prispele štiri ponudbe. Za izvedbo študije je bila izbrana Sophie NICINSKI, univerzitetna profesorica za javno pravo, doktorica prava ter avtorica publikacij na temo državnega poroštva za industrijske in komercialne osebe javnega prava. Izvedenka (v nadaljevanju: izvedenka Komisije) je poročilo predložila 17. novembra 2008.

(14) Ko so se v tisku pojavile informacije, da je francoska vlada sprejela osnutek zakona za potrditev spremembe statusa podjetja La Poste, je Komisija 20. julija 2009 Francijo vprašala, ali bi privolila v prevzem obveznosti v zvezi s preoblikovanjem podjetja La Poste v delniško družbo, za katero veljajo občepravni postopki sanacije in sodne likvidacije. Komisija je v istem dopisu francoskim organom poslala poročilo svoje izvedenke.

(15) Francija je z obvestilom z dne 31. julija 2009 Komisijo obvestila, da je svet ministrov 29. julija 2009 sprejel osnutek zakona o podjetju La Poste in poštnih dejavnostih, s katerim je določeno, da se 1. januarja 2010 podjetje La Poste preoblikuje v delniško družbo. Francoski organi so še navedli, da bodo poslali pripombe k poročilu izvedenke Komisije.

(16) Francija je po dveh pisnih opominih Komisije z dne 9. septembra in 6. oktobra 2009 z obvestilom z dne 27. oktobra 2009 sporočila pripombe k poročilu izvedenke Komisije in predložila mnenje univerzitetnega profesorja prava Guya CARCASSONNA (v nadaljnjem besedilu: izvedenec francoskih organov).

(17) Sprememba osnutka zakona o podjetju La Poste in poštnih dejavnostih je bila vložena 11. decembra 2009, z njo pa je bilo preoblikovanje podjetja La Poste v delniško družbo preloženo na marec 2010.

2. OPIS UKREPA

(18) Nekdanja generalna direkcija za pošto in telekomunikacije je bila z zakonom št. 90-568 z dne 2. julija 1990 o organizaciji javne službe poštnih storitev in o družbi France Télécom (9) (v nadaljnjem besedilu: zakon z dne 2. julija 1990) preoblikovana v dve pravni osebi javnega prava: La Poste in France Télécom.

(19) Nekatere pravne osebe javnega prava z zakonom niso bile opredeljene kot osebe javnega prava upravne narave (EPA) ali osebe javnega prava industrijske in komercialne narave (EPIC). (10) Tak je primer podjetja La Poste. Vendar pa je kasacijsko sodišče (drugi civilni senat) v sodbi z dne 18. januarja 2001 (11) uporabilo načelo, v skladu katerim se podjetje La Poste šteje za enakovredno osebi javnega prava industrijske in komercialne narave (EPIC). (12) Pravne posledice statusa podjetja La Poste so naslednje:

2.1 ZA PODJETJE LA POSTE SE NE UPORABLJAJO POSTOPKI PLAČILNE NESPOSOBNOSTI IN STEČAJA

(20) S členom 1 zakona z 2. julija 1990 je bilo podjetje La Poste opredeljeno kot pravna oseba javnega prava. V Franciji pa za pravne osebe javnega prava ne velja obče pravo s področja sanacije in sodne likvidacije podjetij v težavah.

(21) Neuporaba postopkov plačilne nesposobnosti in stečaja za pravne osebe javnega prava naj bi izhajala iz splošnega načela, ki ga francoska sodna praksa ter zlasti kasacijsko sodišče (13) priznavata od konca 19. stoletja, in sicer da pravnim osebam javnega prava premoženja ni mogoče zaseči.

(22) Poleg tega je v členu 2 zakona št. 85-98 z dne 25. januarja 1985 o sanaciji in sodni likvidaciji podjetij (14) (v nadaljnjem besedilu: zakon z dne 25. januarja 1985), v katerem je opredeljeno področje uporabe občepravnih postopkov sanacije in sodne likvidacije v Franciji, ki je postal člen L620-2 trgovinskega zakonika, določeno: „Sanacija in sodna likvidacija se uporabljata za vse trgovce, vse osebe, vpisane v register poklicev, vse kmete in vse pravne osebe zasebnega prava.“ Iz besedila tega člena in njegove razlage v francoski sodni praksi (15) izhaja, da se kolektivni postopki občega prava ne uporabljajo za pravne osebe javnega prava.

2.2 ZA PODJETJE LA POSTE SE UPORABLJATA ZAKON Z DNE 16. JULIJA 1980 IN NAČELO ODGOVORNOSTI DRŽAVE ZA DOLGOVE PRAVNIH OSEB JAVNEGA PRAVA KOT ZADNJEGA SREDSTVA

(23) Zakon z dne 16. julija 1980 se uporablja za podjetje La Poste, ki je bilo z zakonom z dne 2. julija 1990 opredeljeno kot pravna oseba javnega prava.

(24) Člen 1(II) zakona z dne 16. julija 1980 določa: „Če je bilo lokalni skupnosti ali osebi javnega prava s pravnomočno sodno odločbo naloženo plačilo denarnega zneska, katerega višina je določena v sami odločbi, je treba ta znesek plačati ali zanj izdati izplačilni nalog v dveh mesecih od vročitve sodne odločbe. Če plačilo ali izdaja izplačilnega naloga nista opravljena v tem roku, predstavnik države v departmaju ali nadzorni organ izvrši plačilo po uradni dolžnosti. V primeru nezadostnih sredstev predstavnik države v departmaju ali nadzorni organ pošlje skupnosti ali osebi javnega prava opomin, da je treba ustvariti potrebna sredstva; če posvetovalni organ skupnosti ali osebe javnega prava ni zagotovil ali ustvaril teh sredstev, za to poskrbi predstavnik države v departmaju ali nadzorni organ ter po potrebi izvrši plačilo po uradni dolžnosti.“

(25) Četrti odstavek člena 3-1 odloka z dne 12. maja 1981 določa, da „če ob izteku teh rokov (16) opomin ostaja brez učinka, predstavnik države ali organ, pristojen za nadzor, odhodek vpiše v proračun skupnosti ali osebe javnega prava, ki ni izpolnila obveznosti. Po potrebi zagotovi potrebna sredstva bodisi z zmanjšanjem sredstev, ki so namenjena za druge odhodke in so še na voljo, bodisi s povečanjem sredstev.“ Nazadnje, peti odstavek člena 3-1 navedenega odloka določa, da „če lokalna skupnost ali oseba javnega prava v osmih dneh po uradnem obvestilu o vpisu sredstva ni izvršila plačila dolgovanega zneska, predstavnik države ali organ, pristojen za nadzor, v enem mesecu to opravi po uradni dolžnosti“.

(26) Zgoraj navedeni odlok z dne 12. maja 1981 je bil razveljavljen in nadomeščen z odlokom št. 2008-479 z dne 20. maja 2008 o izvrševanju denarnih obsodb, izrečenih zoper javne skupnosti. Vendar pa so v členu 10 novega odloka povzeti izrazi iz četrtega in petega odstavka člena 3-1 odloka z dne 12. maja 1981 (17). Ukrep torej v bistvu ni spremenjen.

(27) Poleg tega je v okrožnici z dne 16. oktobra 1989 (18) določeno, da „mora uradnik, ki izdaja izplačilne naloge, v primeru nezadostnih ali neobstoječih sredstev, to je stanja iz člena 1(II), drugi pododstavek, zakona z dne 16. julija 1980, pred iztekom štirimesečnega roka o tem s priporočenim pismom s povratnico obvestiti upnika in navesti znesek, ki bo plačan pozneje. To plačilo se bo nanašalo bodisi na celotni dolgovani znesek v primeru popolnega neobstoja sredstev bodisi na preostanek v primeru nezadostnosti sredstev.“

(28) Iz vseh teh določb izhaja, da so zakon z dne 16. julija 1980 in njegova izvedbena besedila namenjeni samo za izvrševanje pravnomočnih sodnih odločb, s katerimi je državi, ali lokalni skupnosti, ali osebi javnega prava naloženo plačilo denarnega zneska. Ta besedila ne določajo postopka sanacije ali likvidacije.

(29) Poleg tega je z zakonom z dne 16. julija 1980 in njegovimi izvedbenimi besedili država izrecno določena kot pristojni organ za vračilo dolgov oseb javnega prava. Država ima pomembni posebni pravici: po eni strani je to plačilo po uradni dolžnosti, po drugi strani pa ustvarjanje zadostnih sredstev. Zato je treba preučiti, koliko je mogoče možnosti povrnitve škode, ki so upnikom na voljo z uveljavljanjem odgovornosti države v primeru neizpolnitve obveznosti podjetja La Poste, enačiti z obliko poroštva.

(30) Komisija je v odločitvi o sprožitvi postopka poleg zgoraj navedenih elementov (neuporaba postopkov plačilne nesposobnosti in uporaba zakona z dne 16. julija 1980) poudarila, da bi se lahko pravila, ki se uporabljajo za nekatere EPIC, uporabljala tudi za podjetje La Poste.

2.3 PRENOS OBVEZNOSTI RAZPUŠČENE EPIC NA DRUGO OSEBO JAVNEGA PRAVA ALI DRŽAVO

(31) Zakonodajno navodilo št. 02-060-M95 z dne 18. julija 2002 o finančni in računovodski ureditvi nacionalnih oseb javnega prava industrijske in komercialne narave (19) (v nadaljnjem besedilu: zakonodajno navodilo) določa, da lahko ustavitev delovanja EPIC, ki jo upravlja javni računovodja, privede do dveh primerov: — bodisi nekdanjo EPIC nadomesti nova oseba javnega prava, ki prevzame premoženje, pravice in obveznosti prve, — bodisi se z besedilom razglasi razpustitev osebe javnega prava; v tem primeru je „v besedilu o razpustitvi osebe javnega prava lahko že določen subjekt, ki mu pripada likvidacijski saldo, na splošno država“ (20).

(32) Vodnik za finančno organiziranje ustanovitev, preoblikovanj in ukinitev nacionalnih oseb javnega prava in skupin javnega interesa z dne 14. novembra 2006 (v nadaljnjem besedilu: vodnik za finančno organiziranje), ki je na voljo na spletni strani ministrstva za finance, določa (21): „V besedilu o ukinitvi osebe javnega prava mora biti izrecno določen prenos pravic, premoženja in obveznosti z ukinjene osebe javnega prava na strukturo, ki bo prevzela njeno dejavnost ali premoženje (to je na osebo javnega prava ali državo)“ […] „Splošneje, določeno mora biti, da nova oseba javnega prava nadomesti pravne osebe, katerih dejavnost prevzame, pri pravicah in obveznostih, izhajajočih iz pogodb, sklenjenih za izpolnjevanje nalog, ki so ji dodeljene.“

(33) Čeprav se določbe zakonodajnega navodila in vodnika za finančno organiziranje uporabljajo samo za EPIC, ki imajo javnega računovodjo, je iz nekaterih elementov razvidno, da se bodo tudi v primeru zaprtja EPIC, ki nimajo javnega računovodje, njihovi dolgovi preneseni na državo ali drugo osebo javnega prava.

(34) Tako je družba Charbonnages de France v opombah k svojim finančnim izkazom z dne 31. decembra 2000 objavila, da je treba v primeru zaprtja vse pravice in obveznosti EPIC prenesti bodisi na drug pravni subjekt javnega prava bodisi na samo francosko vlado, pogoje takega prenosa pa je treba določiti v zakonu, sprejetem za zaprtje zadevne EPIC. Ta trditev ni omejena samo na EPIC, ki imajo javnega računovodjo; Charbonnages de France EPIC je sicer brez javnega računovodje.

(35) Poleg tega bi bil po mnenju nekaterih bonitetnih agencij v primeru razpustitve podjetja ERAP (22) saldo njegovih dolgov in sredstev prav tako prenesen na državo, čeprav je ERAP tudi EPIC brez javnega računovodje. Po mnenju bonitetne agencije Fitch (23)„za podjetje ERAP kot EPIC ne veljajo postopki likvidacije. Podjetje se lahko razpusti samo z zakonodajnim postopkom, in v tem primeru saldo njegovih dolgov in sredstev preide na državo.“ Po mnenju bonitetne agencije Moody’s (24)„podjetje ERAP ne more biti predmet prestrukturiranj, ki jih naloži sodišče za postopke sodne likvidacije. Tako bi bili v primeru razpustitve družbe njena sredstva/obveznosti preneseni na organ, pristojen za njeno ustanovitev, to je samo državo.“

(36) Glede na te elemente in čeprav podjetja La Poste ne upravlja javni računovodja (25), je treba preučiti, ali se za podjetje La Poste v primeru likvidacije uporablja načelo prenosa dolgov na državo ali drug pravni subjekt javnega prava, pri čemer je treba upoštevati, da se to podjetje šteje za enakovredno osebi javnega prava industrijske in komercialne narave. Upnik bi tako imel jamstvo, da ne bo izgubil svoje terjatve, in bi se lahko zadovoljil z manjšo obrestno mero ali odobril ugodnejše plačilne pogoje in roke, kot če takega jamstva ne bi bilo. Tak prenos bi torej imel enake učinke kot poroštvo.

2.4 NEPOSREDEN DOSTOP DO DRŽAVNIH SREDSTEV

(37) Prav tako po mnenju agencije Fitch (26) je „likvidnost podjetja ERAP zagotovljena z njegovim neposrednim dostopom do predujmov iz državnih sredstev“. Ker je podjetje ERAP oseba javnega prava industrijske in komercialne narave, je treba preučiti tudi morebitni dostop podjetja La Poste do predujmov iz državnih sredstev.

3. PRIPOMBE IN PREDLOGI FRANCOSKIH ORGANOV

(38) Francoski organi so po odločitvi o sprožitvi postopka Komisiji poslali svoje pripombe in predloge z dopisom z dne 23. januarja 2008. V tem dopisu so dopolnili pripombe in predloge iz predhodnih dopisov (27), ki so bili povzeti v odločitvi o sprožitvi postopka.

3.1 PRIPOMBE FRANCOSKIH ORGANOV

(39) Francoski organi zanikajo obstoj poroštva na eni strani in prednosti podjetja La Poste na drugi.

3.1.1 NEOBSTOJ POROŠTVA

(40) Po mnenju francoskih organov osebe javnega prava niso upravičene do samodejnega poroštva zaradi svojega statusa (A), poleg tega pa je sklepanje Komisije v odločitvi o sprožitvi postopka napačno (B).

A. Osebe javnega prava niso upravičene do samodejnega poroštva zaradi svojega statusa (28)

(41) Prvič, v nobenem besedilu in tudi v nobeni odločitvi ni določeno načelo, po katerem naj bi država načelno neomejeno jamčila za dolgove EPIC.

(42) Drugič, o neobstoju poroštev je bilo odločeno v sodni praksi. Sodišče Conseil d’Etat je v sodbi v zvezi z družbo Société de l’hôtel d’Albe (29) razsodilo, da je „nacionalni urad za turizem, ki je civilnopravna oseba in je finančno neodvisen, […] oseba javnega prava, zato država ni dolžna poravnavati dolgov te osebe javnega prava; minister za javna dela je tako utemeljeno zavrnil zahtevo [upnika]“. Enako sklepanje naj bi bilo uporabljeno v zvezi z lokalnimi skupnostmi v dveh odločitvah sodišča Conseil d’Etat v zadevi Campoloro (30).

(43) Tretjič, temeljni zakon z dne 1. avgusta 2001 o zakonih o financah (31) (v nadaljnjem besedilu: LOLF) določa, da se lahko poroštvo oblikuje samo z določbo zakonov o financah (32). Zato po mnenju izvedenca francoskih organov (33) od 1. januarja 2005, ko je LOLF začel veljati v celoti, ni bilo mogoče zakonito dati nobenega implicitnega poroštva. Za dolgove podjetja La Poste, nastale od 1. januarja 2005, naj torej ne bi obstajalo implicitno poroštvo. Ker po mnenju izvedenca francoskih organov v zvezi z dolgovi, nastalimi pred 1. januarjem 2005, ni sporne odločitve, ni mogoče ugotoviti, ali bi bilo mogoče neveljavnost implicitnih poroštev, ki so bila dana pred 1. januarjem 2005 in katerih odobritev ne bi bila izrecno dovoljena z zakonom o financah, zavrniti – ali ne – na podlagi upoštevanja ustavno zaščitenih pravic upnikov.

(44) Četrtič, če bi bile EPIC upravičene do državnega poroštva, bi bilo treba za spremembo njihovega statusa uvesti ukrepe za ohranitev pravic upnikov. Tak mehanizem pa ni bil nikoli vzpostavljen. Nasprotno, država je pri preoblikovanju uprave za pošto in telekomunikacije v samostojno pravno osebo (La Poste) 1. januarja 1991 z odlokom z dne 31. decembra 1990 odobrila eksplicitno poroštvo za dolgove, ki so nastali pred 31. decembrom 1990 in bili preneseni na podjetje La Poste. To ne bi bilo nujno, če bi bilo podjetje La Poste kot oseba javnega prava, ki se šteje za enakovredno osebi javnega prava industrijske in komercialne narave, zakonsko upravičeno do državnega poroštva. Prav tako so bile sprejete zakonske določbe in predpisi, s katerimi je bilo državno poroštvo odobreno za nekatere dejavnosti podjetja ERAP in Agence française du développement (Francoska agencija za razvoj), ki sta dve EPIC.

(45) Zadnjič, francoski organi navajajo članek (34) nekdanjega predsednika oddelka za spore pri sodišču Conseil d’Etat D. Labetoulla. Po mnenju tega avtorja „v pravu ni nobene samodejnosti pri podeljevanju, koriščenju in obsegu tega poroštva [državnega poroštva, ki naj bi se polnopravno uporabljalo za državne osebe javnega prava]“.

B. Sklepanje Komisije o obstoju poroštva je napačno (35)

(a) Poplačilo individualnih terjatev ni zajamčeno

1. Poroštvo ne more temeljiti na zakonu z dne 16. julija 1980

(46) Po mnenju francoskih organov (36) je z zakonom z dne 16. julija 1980 nadzorni organ pooblaščen za nadomestitev izvršilnega organa osebe, ki jo nadomesti. V zvezi s tem lahko nadzorni organ izvaja samo pristojnosti tega izvršilnega organa, ki ne vključujejo možnosti razpolaganja z državnimi sredstvi. Zakon z dne 16. julija 1980 naj torej ne bi določal obveznosti države, da zagotovi lastna sredstva.

(47) Francoski organi v podporo tej razlagi navajajo pripravljalna dela v zvezi z zakonom z dne 16. julija 1980. Vlada naj bi med temi razpravami nasprotovala spremembam, s katerimi bi za državo postalo obvezno, da ozemeljski skupnosti, katere sredstva ne bi bila zadostna za izvršitev sodne odločbe, nakaže izredno subvencijo.

(48) Francoski organi se sklicujejo tudi na članka pravnih strokovnjakov (37). V njiju naj bi bilo opozorjeno, da se izraz „za to poskrbi“ iz člena 1 zakona z dne 16. julija 1980 sklicuje na pooblastilo za „nadomestitev“, pri katerem „velja načelo, da ima subjekt, ki je nadomestil drug subjekt, enake pristojnosti kot nadomeščeni subjekt“, pri čemer naj bi bila dodelitev izredne subvencije „zunaj izvajanja pooblastila za nadomestitev“ in naj torej z zakonom z dne 16. julija 1980 ne bi bila določena.

(49) Nazadnje francoski organi navajajo odločitvi sodišča Conseil d’Etat z dne 10. novembra 1999 (38) in 18. novembra 2005 (39) o zadevi Campoloro. Po mnenju sodišča Conseil d’Etat nadomestitev finančne odgovornosti države s skupnostjo, ki ni izpolnila svojih obveznosti, ni zajeta na seznamu obveznosti, določenih z zakonom z dne 16. julija 1980. Poleg tega naj bi sodišče Conseil d’Etat pri ugotavljanju, ali je treba odgovornost države uveljavljati samo na podlagi krivde – ki je poleg tega še resna –, načelno izključilo vsakršno obliko „polnopravne“ odgovornosti in torej vsakršno obliko poroštva.

2. Nekrivdne odgovornosti države, obrazložene samo z nezadostnostjo sredstev, ni mogoče uveljavljati

(50) Francoski organi trdijo, da možnosti povrnitve škode, ki so upnikom javnih oseb pod omejenimi pogoji na voljo z uveljavljanjem odgovornosti, ni mogoče enačiti z obliko poroštva. Poroštvo za poroka predpostavlja, da prevzame dejanje, za katero je porok. Če gre za prevzem krivde, v primeru nekrivdne odgovornosti pa za posledice ukrepanja, se vprašanje poroštva ne bi smelo pojavljati.

(51) Francoski organi trdijo, da odgovornosti države nikakor ni mogoče uveljavljati samo zato, ker prefekt ali nadzorni organ zaradi finančnega in premoženjskega položaja skupnosti ali osebe javnega prava ni mogel sprejeti nobenega ukrepa, s katerim bi omogočil poplačilo terjatve.

(52) Kar zadeva krivdo – ki je poleg tega še resna –, dejstvo, da prefekt ali nadzorni organ ni izvedel svojih pristojnosti, kadar noben ukrep ne more omogočiti poplačila terjatve s strani skupnosti ali osebe javnega prava, samo po sebi ne more pomeniti krivdnega ravnanja.

(53) Kar zadeva nekrivdno odgovornost, za njeno zavrnitev obstajata najmanj dva elementa: — prvič, odgovornost osebe, od katere se zahteva vračilo, se lahko uveljavlja samo, če je bilo pripisano ji dejanje (vključno z opustitvijo) neposredni vzrok škode. V primeru nezadostnosti sredstev pa naj bi škoda, ki jo je utrpel upnik, ne izhajala iz ukrepanja ali neukrepanja upravnega organa, ampak iz plačilne nesposobnosti skupnosti ali osebe javnega prava, — drugič, nekrivdna odgovornost izhaja iz načela enakosti pred javnimi bremeni. Po mnenju francoskih organov pa je v obravnavanem primeru težko razumeti, kako bi lahko škoda, ki jo je utrpel upnik, pomenila kršitev enakosti pred javnimi bremeni. V nasprotju z zadevo, v kateri je bila izrečena sodba Couitéas (40), naj bi se namreč v tem primeru noben državni organ ne odločil, da sodbe ne bo izvršil iz razlogov v javnem interesu. V zadevnem primeru naj bi se javni organ znašel pred praktično nezmožnostjo, da sprejme ukrepe, s katerimi bi omogočil izvršitev sodne odločbe in poplačilo upnikov, in ne pred nezmožnostjo zaradi nujnih razlogov v splošnem interesu. Po mnenju francoskih organov sklicevanje na odgovornost zaradi kršitve enakosti pred javnimi bremeni torej ne more izhajati samo iz ugotovitve plačilne nesposobnosti. Kar zadeva trditev Komisije v uvodni izjavi 59 odločitve o sprožitvi postopka, da „če bi se predstavnik države raje odločil za ohranitev kontinuitete javne službe kot za pravico upnika, da se mu dolg povrne, ne bi bilo izključeno, da se lahko uveljavlja nekrivdna odgovornost države“, francoski organi priznavajo, da mora predstavnik države pri izvajanju postopka, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, upoštevati zahtevo po kontinuiteti javne službe. Vendar francoski organi menijo, da tudi če bi sodišče odredilo povrnitev škode upniku, bi bil upnik posledično postavljen v položaj, v katerem bi bil na podlagi občega prava, kajti v tem primeru bi bilo zadevno premoženje prodano, masa upnikov pa bi prejela ustrezni znesek. Iz tega naj ne bi izhajala nobena prednost za upnika.

(b) […] (41)

1. Neuporaba občepravnih postopkov sanacije in likvidacije za javne osebe ne izključuje možnosti stečaja EPIC ali stečajnega postopka zoper njo

(54) Po mnenju francoskih organov analiza Komisije temelji na njenem obvestilu iz leta 2000 o državni pomoči v obliki poroštev (42) in zlasti točki 2.1.3 tega obvestila, ki določa, da „Komisija kot pomoč v obliki poroštva obravnava tudi ugodnejše pogoje financiranja, ki jih pridobijo podjetja, katerih pravna narava izključuje stečaj ali druge postopke plačilne nesposobnosti, ali zagotavlja izrecno državno poroštvo ali državni prevzem izgube“.

(55) Francoski organi ob pripombi, da pravila Pogodbe prevladajo nad obvestilom o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000, navajajo dva elementa, zaradi katerih po njihovem mnenju navedenega obvestila ni mogoče uporabiti v obravnavanem primeru: — v obvestilu o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000 je poudarjeno dejstvo, da naj bi morebitna pomoč izhajala iz „ugodnejših pogojev financiranja“, ki naj bi jih bilo treba pripisati izključitvi možnosti stečajnega postopka; Komisija pa naj ne bi dokazala obstoja takih „ugodnejših pogojev financiranja“, — obvestilo o državni pomoč v obliki poroštev iz leta 2000 se nanaša na primer, ko pravni status izključuje vsak stečajni postopek ali postopek plačilne nesposobnosti, ne pa enega postopka posebej; Komisija pa naj ne bi dokazala, da podjetje La Poste ne more iti v stečaj niti da ni mogoč postopek plačilne nesposobnosti.

(56) Po mnenju francoskih organov je zakon z dne 25. januarja 1985 samo postopkovni zakon. Dejstvo, da EPIC ne spadajo na njegovo področje uporabe, ne pomeni, da se EPIC ne more znajti v položaju, ko se ustavijo plačila, niti ne prepoveduje, da se zoper njo uvede postopek sanacije, likvidacije ali stečaja ad hoc.

2. Uporaba „postopka“, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, namesto kolektivnega postopka občega prava upniku ne daje nobene prednosti

(57) Francoski organi po analizi uvodne izjave 68 odločitve o sprožitvi postopka ugotavljajo, da Komisija uporablja dve merili za oceno, ali z uporabo posebnega postopka v primeru plačilne nesposobnosti subjekt, za katerega se ta postopek uporabi, pridobi prednost v primerjavi s podjetji, za katere velja trgovinsko pravo: — merilo objave: postopek, uporabljen v primeru plačilne nesposobnosti podjetja La Poste, bi moral biti opredeljen in objavljen, — merilo enakovrednosti: ta postopek bi moral biti bodisi postopek zasebnega prava bodisi postopek, s katerim upniki podjetja La Poste pridobijo pravice, ki niso večje od pravic, ki bi jih imeli na podlagi trgovinskega prava.

(58) Čeprav francoski organi izpodbijajo potrebo po upoštevanju teh meril (43), ker ju Komisija šteje za potrebni in zadostni, ju uporabljajo za preučitev, ali imajo z uporabo določb zakona z dne 16. julija 1980 upniki pravnih subjektov javnega prava prednost v primerjavi z upniki podjetij, za katere veljajo kolektivni postopki občega prava.

(59) Glede merila objave francoski organi menijo, da bonitetne agencije postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980, pravilno opredeljujejo tako, da se uporablja v primeru plačilne nesposobnosti EPIC, kot dokazujejo ocene agencij, ki jih je Komisija navedla v zvezi s podjetjem ERAP.

(60) Kar zadeva merilo enakovrednosti, francoski organi razlikujejo med primerom, v katerem naj bi se uporabljala zahteva po kontinuiteti javne službe, in primerom, v katerem naj se taka zahteva ne bi uporabljala.

(i) „Postopek“, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980, analiziran z vidika preskusa enakovrednosti – zunaj zahteve po kontinuiteti javne službe

(61) Če podjetje La Poste ne bi bilo sposobno vrniti svojih dolgov in če ne bi veljala nobena zahteva po kontinuiteti javne službe, bi bil po mnenju francoskih organov izveden naslednji postopek: v neverjetnem primeru izkazanih finančnih težav in preden bi se ugotovilo, da v podjetju ni zadostnih sredstev, bi se moralo podjetje najprej vključiti v pogajanja z upniki, da bi pripravilo načrt sanacije obveznosti. Če načrt ne bi bil zadovoljiv ali ne bi omogočal odprave finančnih težav in če ne bi bilo novega dogovora z upniki, bi lahko nato ti – ali nekateri od njih – zadevo predložili pristojnemu sodišču, da bi dosegli obsodbo dolžnika in priznanje svojih terjatev. Izveden bi bil torej postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980. Rezultat tega postopka bi lahko bil, da bi nadzorni organ nadomestil izvršilni organ podjetja La Poste pri sprejemanju odločitev, potrebnih za plačilo njegovih dolgov iz sredstev osebe javnega prava. Če bi se s postopkom, uvedenim z zakonom z dne 16. julija 1980, ugotovilo, da podjetje La Poste nima zadostnih sredstev, in če torej nadzorni organ dejansko ne bi mogel ustvariti potrebnih sredstev za plačilo dolgovanega zneska, ker ne bi imel več nobenega sredstva za prodajo, bi bil postopek, določen z zakonom z dne 16. julija 1980, končan.

(62) Če se ne uporablja nobena zahteva po javni službi, bi po mnenju francoskih organov uporaba „postopka“, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, lahko povzročila unovčenje celotnih sredstev podjetja La Poste, vendar pa ta postopek v primeru nezadostnosti sredstev ne bi omogočal poplačila vseh upnikov podjetja La Poste. Po koncu postopka naj bi upniki subjekta, za katerega velja zakon z dne 16. julija 1980, skupno prejeli povrnjen enak znesek kot upniki subjekta, za katerega velja trgovinsko pravo, to je znesek od unovčenja sredstev.

(63) Ta postopek naj bi se od postopka, ki se uporablja v trgovinskem pravu, razlikoval samo v dveh pogledih: — po neobstoju hkratne obravnave vseh upnikov: v nasprotju s postopkom zasebnega prava, v katerem se terjatve vseh upnikov obravnavajo hkrati in so upniki odškodovani v padajočem vrstnem redu privilegija ter sorazmerno z razpoložljivimi zneski, je za postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980, značilno, da lahko upnik samo z ukrepanjem ohrani svoje pravice. Logika zakona z dne 16. julija 1980 je, „kdor prej pride, prej melje“, — nalogo, enakovredno nalogi likvidacijskega in sodnega upravitelja, prevzame predstavnik države pod nadzorom upravnega sodišča (nadzor resne krivde, kot jo je dokazalo sodišče Conseil d’Etat v sodbi Campoloro iz novembra 2005).

(64) Francoski organi menijo, da naj upniki po koncu postopka ne bi več imeli pravnih sredstev. Po njihovem mnenju namreč odgovornosti države ni mogoče uveljavljati samo na podlagi nezadostnosti sredstev. Tudi v postopku zasebnega prava upniki po koncu sodne likvidacije „ne pridobijo pravice do zasebnega pregona“, razen izjemoma (44).

(ii) Postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980, analiziran z vidika preskusa enakovrednosti ob upoštevanju zahteve po kontinuiteti javne službe

(65) Francoski organi priznavajo, da bi predstavnik države pri izvajanju pooblastil, podeljenih z zakonom z dne 16. julija 1980, lahko odločil, da se nekatera sredstva, potrebna za izpolnjevanje naloge javne službe, ne prodajo, če bi bilo treba zagotoviti kontinuiteto javne službe. Če država ne bi poskrbela za nadomestilo, bi bila posledica neprodaje določenega premoženja iz razlogov, povezanih z zahtevo po kontinuiteti javne službe, manjše unovčenje sredstev in soodnosno zmanjšanje zneskov, ki bi jih upniki lahko dobili povrnjene. S tem postopkom naj bi upniki podjetja La Poste ne dobili večjih pravic, kot bi jih imeli na podlagi trgovinskega prava. Po mnenju francoskih organov naj bi bilo torej merilo enakovrednosti, ki ga je določila Komisija, a fortiori izpolnjeno.

(66) Francoski organi kljub temu priznavajo, da bi se bilo v tem primeru mogoče sklicevati na nekrivdno odgovornost države, ki bi lahko privedla do tega, da bi bili upniki odškodovani v višini škode, ki so jo utrpeli, to je največ v višini prodajne vrednosti sredstev, za katere je predstavnik države zakonito odločil, da se ne prodajo. Po mnenju francoskih organov bi bil učinek te morebitne povrnitve škode vseeno samo ta, da bi bil upnik postavljen v položaj, ki bi izhajal iz uporabe občega prava, in torej glede na preskus enakovrednosti ne bi mogel pridobiti večjih pravic, kot bi jih imel na podlagi občega prava.

(67) Francoski organi ugotavljajo, da se pri postopku, uvedenem z zakonom z dne 16. julija 1980, upoštevata merili enakovrednosti in objave, ki ju je določila Komisija in ki zadostujeta za zavrnitev obstoja prednosti. Po njihovem mnenju torej ni upravičeno, da bi za podjetje La Poste neposredno veljal težek in zapleten postopek občega prava.

3. Besedila, ki jih Komisija navaja o prihodnosti obveznosti po izčrpanju sredstev oseb javnega prava, se za podjetje La Poste ne uporabljajo

(68) Po mnenju francoskih organov besedil, ki jih Komisija navaja v odločitvi o sprožitvi postopka, zlasti v uvodni izjavi 69, ni mogoče za podjetje La Poste niti uporabiti niti jih ni mogoče nanj prenesti.

3.1.2 NEOBSTOJ PREDNOSTI

(69) Francoski organi menijo, da analiza Komisije glede obstoja selektivne prednosti poteka z dveh vidikov: — krožnega sklepanja, ki temelji na obvestilu o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000, — analize domnevnega vpliva zatrjevanega ukrepa na bonitetne agencije.

A. Na podlagi obvestila Komisije o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000 ni mogoče sklepati o obstoju selektivne prednosti v obravnavanem primeru

(70) Francoski organi menijo, da Komisija v uvodni izjavi 77 odločitve o sprožitvi postopka napačno razlaga točko 2.1.3 obvestila o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000. Po njihovem mnenju točka 2.1.3 pomeni, da, če je podjetje, katerega pravni status izključuje možnost stečajnega postopka ali postopka plačilne nesposobnosti, upravičeno do ugodnejših pogojev financiranja, ti pogoji pomenijo pomoč v obliki poroštva. Po mnenju francoskih organov v točki 2.1.3 obvestila Komisije o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000 ni iz ničesar razvidno mnenje Komisije, da dejstvo, da pravni status podjetja izključuje možnost stečajnega postopka, nujno pomeni, da je to podjetje upravičeno do ugodnejših pogojev financiranja.

(71) Poleg tega francoski organi menijo, da se točka 2.1.3 obvestila Komisije o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000 ne uporablja za podjetje La Poste, ker se nanaša na primer, v katerem pravni status podjetja izključuje vsak stečajni postopek ali postopek plačilne nesposobnosti, ne pa prav določenega postopka. Po mnenju francoskih organov Komisija ni dokazala, da podjetje La Poste ne bi moglo iti v stečaj, niti da postopka plačilne nesposobnosti ni bilo mogoče uporabiti.

B. Nezmožnost pripisa odgovornosti in neobstoj državnih sredstev

(72) Komisija v uvodni izjavi 79 odločitve o sprožitvi postopka opozarja na vpliv bonitetnih agencij na pogoje financiranja, ki jih pridobijo podjetja.

(73) Francoski organi najprej opozarjajo na slabosti bonitetnih agencij in nato trdijo, da prednost, za katero bi bila odgovorna država in ki bi lahko pomenila državno pomoč, ne more temeljiti na stališču, ki ga zagovarja bonitetna agencija, kadar to ne temelji na natančni analizi veljavnega zakonskega okvira. Poleg tega, tudi če bi EPIC na podlagi te ocene v praksi pridobila prednostni dostop do posojila, pa v pravu in v praksi ne bi pridobila dostopa do državnih sredstev, kar naj bi bilo nujno za opredelitev državne pomoči.

(74) Francoski organi dodajajo, da analize agencij niso na objektivni pravni ravni, ampak temeljijo na subjektivni presoji tega, kar naj bi bilo državna podpora v primeru težav obravnavanega podjetja.

C. Krožnost sklepanja

(75) Po mnenju francoskih organov je sklepanje Komisije krožno: — Komisija naj bi se pri dokazovanju gospodarske prednosti oprla predvsem na izjave bonitetnih agencij, — trg in bonitetni agenciji naj bi potrdili neobstoj državnega poroštva za podjetje La Poste, vendar naj bi še naprej izražali pomisleke, ki naj bi izhajali samo iz stališča Komisije.

D. Neobstoj vpliva na bonitetno oceno podjetja La Poste

(76) Francoski organi vsekakor menijo, da v odločitvi o sprožitvi postopka nikakor ni dokazano, da naj bi bila bonitetna ocena podjetja La Poste višja zaradi domnevnega neomejenega državnega poroštva.

(a) Doktrina bonitetnih agencij ne zadostuje za dokaz kakršnega koli vpliva

(77) Francoski organi imajo več pripomb k študiji bonitetne agencije Standard and Poor’s z naslovom „Influence of Government Support on Ratings“, ki jo Komisija navaja v uvodni izjavi 80 odločitve o sprožitvi postopka. Agencija Standard and Poor’s v tej študiji razlikuje med več kategorijami „government supported postal companies“; na podlagi razvrstitve se določi metodologija, ki jo agencija Standard and Poor’s uporabi za določitev bonitetne ocene navedenega subjekta.

(78) Francoski organi poudarjajo, da se pri razvrstitvi v kategorijo 1 (45) upoštevajo obširna merila, kot sta narava dejavnosti ali gospodarsko in družbeno okolje, ne pa tudi status ocenjenega operaterja.

(79) Francoski organi navajajo, da sta bili 22. novembra 2004 francoska in italijanska pošta uvrščeni v kategorijo 2 (46). Francoski organi iz dokumenta agencije Standard and Poor’s sklepajo, da bonitetna ocena italijanske pošte ni temeljila na finančni uspešnosti podjetja Poste Italiane. Po njihovem mnenju je torej italijanska pošta dobila bonitetno oceno, na katero je vplivala ocena njenega lastnika, in to kljub statusu SpA, ki ga ima Poste Italiane po občem pravu.

(80) Francoski organi poudarjajo, da je agencija Standard and Poor’s podjetje La Poste nazadnje uvrstila v kategorijo 3 (47). Po mnenju francoskih organov ga je postopoma uvrstila v to tretjo kategorijo na podlagi pomembnih reform, ki so bile izvedene od konca leta 2004. Francoski organi iz tega sklepajo, da ni mogoče dokazati, da je treba bonitetno oceno podjetja La Poste pripisati samemu statusu ali kakršnemu koli mehanizmu državnega poroštva in da bi ta bonitetna ocena lahko pomenila državno pomoč.

(81) Francoski organi kljub temu priznavajo, da je bilo v študiji agencije Standard and Poor’s iz leta 2004 omenjeno vprašanje statusa podjetja La Poste. Vendar pa zagotavljajo, da naj bi bilo vprašanje mogoče pojasniti s korespondenco, ki je od takrat potekala z agencijo Standard and Poor’s. Francoski organi naj bi tudi agencijo Fitch opozorili na neobstoj kakršnega koli državnega poroštva za podjetje La Poste, in po tem naj bi se agencija lotila ponovne preučitve vprašanja.

(b) Na zasebnem področju so številni primeri, v katerih je bonitetna ocena hčerinskega podjetja povezana z oceno matičnega podjetja

(82) Po mnenju francoskih organov je mogoče vpliv prisotnosti večinskega in stabilnega delničarja, ki so jo bonitetne agencije poudarile v primeru Poste Italiane neodvisno od kakršne koli statutarne posebnosti, videti pri zasebnih skupinah. Francoski organi kot primere navajajo sporočilo agencije Standard and Poor’s z dne 3. decembra 2003 o AGF (48), sporočilo o Volkswagen Bank GmbH (49) in sporočilo o VWFS (50). Po mnenju francoskih organov tovrstni pristop torej nikakor ni posebnost javnega sektorja.

(c) Bonitetna ocena podjetja La Poste se ob spremembi statusa ne bi spremenila

(83) Francoski organi si na podlagi analize bonitetne ocene agencije Standard and Poor’s za podjetje La Poste prizadevajo dokazati, da ta ocena ni odvisna od statusa podjetja La Poste.

(84) Prvič, francoski organi poudarjajo, da je agencija Standard and Poor’s ob oblikovanju svojih pripomb podjetju La Poste dodelila oceno AA– s stabilnimi obeti. Znižanje ocene je utemeljila s prihodnjim poslabšanjem finančne strukture skupine, povezanim z izplačilom dveh milijard EUR podjetja La Poste za reformo financiranja pokojnin uradnikov, in z „večjo avtonomijo podjetja La Poste glede na njegovega delničarja“. Po mnenju francoskih organov tega znižanja, ki ni bilo posledica spremembe statusa podjetja La Poste, ne bi bilo mogoče pojasniti, če bi bila bonitetna ocena podjetja La Poste samo posledica njegovega statusa.

(85) Drugič, kljub pojasnilu (51), ki ga je agencija Standard and Poor’s zagotovila v obvestilu z dne 3. aprila 2007 in je bilo navedeno v uvodni izjavi 84 odločitve o sprožitvi postopka, francoski organi težko razumejo, kako bi bilo podjetje La Poste, če bi bilo upravičeno do državnega poroštva, lahko ocenjeno s tri notches pod bonitetno oceno države. Podobno, če bi agencije določbe zakona z dne 16. julija 1980 razlagale tako, da v korist upnikov zadevnih pravnih oseb vzpostavljajo mehanizem, ki ga je mogoče enačiti z državnim poroštvom, francoski organi ne razumejo, kako bi bile lahko ozemeljske skupnosti ocenjene BBB+, medtem ko je bonitetna ocena gospodarja AAA.

(86) Tretjič, francoski organi poudarjajo, da obvestilo agencije Standard and Poor’s z dne 3. aprila 2007 temelji na naštevanju dobrih in slabih strani podjetja, pri čemer status ni omenjen. Elementa, ki ju je agencija Standard and Poor’s navedla v podporo bonitetni oceni, to je gospodarski pomen nalog javne službe podjetja La Poste in strong shareholder backing, naj ne bi bila povezana s statusom podjetja La Poste. Po mnenju francoskih organov se namreč z izrazom strong shareholder backing ne sme razumeti finančne podpore v nasprotju s pravom Unije, ampak je treba razumeti interes države za razvoj podjetja La Poste pod pogoji at arm’s length (52). Francoski organi na podlagi tega ugotavljajo, da status ne pomeni bistvenega elementa bonitetne ocene.

(87) Četrtič, francoski organi opozarjajo, da bonitetna agencija v tem istem obvestilu z dne 3. aprila 2007 pojasnjuje, da še naprej uporablja metodologijo top-down, na podlagi katere je subjekt mogoče oceniti do dve kategoriji pod gospodarjem. Po mnenju agencije je ta metodologija upravičena zaradi dejstva, da bi morala država srednjeročno ostati 100-odstotni delničar podjetja La Poste. Francoski organi iz tega sklepajo, da ta pristop nikakor ne temelji na podlagi statusa podjetja La Poste. Nazadnje, francoski organi na podlagi navedbe agencije Standard and Poor’s (53) trdijo, da ta metodologije bottom-up za podjetje La Poste ne bi sprejela zaradi spremembe statusa, ampak bi jo sprejela zaradi odprtja kapitala. Dodajajo, da taka sprememba metodologije ob upoštevanju pričakovanega izboljšanja temeljev podjetja La Poste ne bi nujno pripeljala do spremembe ocene.

(88) Petič, francoski organi opozarjajo, da so obeti, ki jih je določila bonitetna agencija, stabilni, kljub postopku, ki ga je Komisija sprožila zoper neomejeno državno poroštvo, ki naj bi ga podjetje La Poste imelo zaradi svojega statusa. Če bi status vplival na plačilno sposobnost podjetja, bi morali biti obeti glede na napovedi njegovih sprememb negativni, ne pa stabilni. Poleg tega agencija Standard and Poor’s stabilne obete utemeljuje z dejstvom, da bi država v prihodnjih dveh letih morala ostati 100-odstotni delničar podjetja, in to kljub mogoči spremembi statusa. Francoski organi na podlagi še ene navedbe agencije Standard and Poor’s (54) ugotavljajo, da ta za določitev razvoja ocene upošteva samo uspešnost podjetja in možnost spremembe delničarskih deležev, mogoče spremembe statusa pa ne.

(89) Šestič, francoski organi, ki navajajo še en izvleček iz obvestila agencije Standard and Poor’s iz leta 2007 (55), poudarjajo, da se bonitetna agencija ne strinja s trditvijo Komisije, da naj se zaradi statusa izboljšali finančni pogoji, odobreni podjetju La Poste. Francoski organi na podlagi navedbe agencije Standard and Poor’s, da „to priporočilo ni vplivalo na bonitetne ocene podjetja La Poste, kajti menimo, da sprememba statusa tega podjetja ne bi nujno izražala zmanjšanja močne državne podpore, na kateri temeljijo ocene podjetja La Poste in ki je bila znova potrjena z nedavnimi vladnimi odločitvami“ (56), ugotavljajo, da status podjetja La Poste ne vpliva na njegovo bonitetno oceno.

E. Neobstoj vpliva na pogoje financiranja podjetja La Poste

(90) Nazadnje, francoski organi preučujejo dejanske pogoje financiranja podjetja La Poste, da bi ugotovili, ali domnevno državno poroštvo vpliva nanje.

(91) Po mnenju francoskih organov napoved Komisije o obstoju domnevnega poroštva, njegovi domnevni nezdružljivosti s pravom Unije in njegovi posledični prihodnji ukinitvi ter zanikanje francoskih organov glede obstoja poroštva pri bonitetnih agencijah in tisku nikakor ne vplivata na pogoje financiranja podjetja La Poste. Podjetje La Poste je tako oktobra 2006 izdalo obveznice v višini 1,8 milijarde EUR z dvema ročnostma, to je 7 in 15 let, takoj ko je Komisija napovedala priporočilo koristnih ukrepov. Podjetje La Poste je to priporočilo navedlo v prospektu, na konferencah z vlagatelji pa pojasnilo, da ni upravičeno do državnega poroštva. Po izdaji se stroški financiranja podjetja La Poste niso bistveno spremenili (57). Obveznice obeh izdaj so večinoma kupili evropski vlagatelji z običajnim profilom za podjetje La Poste, to je vlagatelji, ki obveznice hranijo do zapadlosti. Francoski organi ugotavljajo, da napoved Komisije, s katero je zahtevala ukinitev domnevnega poroštva, in objava v zvezi s stališčem države do tega vprašanja nista vplivali na pogoje financiranja podjetja La Poste na trgu obveznic. Na trgih naj bi namreč prevladovalo mnenje, da pogoji financiranja podjetja La Poste ne temeljijo na pravnem ali dejanskem obstoju kakršnega koli poroštva.

(92) Francoski organi ugotavljajo, da: — je analiza, ki jo je Komisija opravila v odločitvi o sprožitvi postopka, napačna: podjetje La Poste namreč ni upravičeno do nikakršnega državnega poroštva, — Komisija ni dokazala obstoja prednosti za podjetje La Poste, ki naj bi izhajal iz njegovega statusa, — Komisija zato ni dokazala obstoja pomoči v korist podjetja La Poste.

3.2 PREDLOGI FRANCOSKIH ORGANOV

(93) Da bi francoski organi odpravili vse pomisleke Komisije, so vseeno navedli, da so pripravljeni izvesti naslednje ukrepe, če bi Komisija privolila v končanje postopka s sklepom o neobstoju pomoči v skladu s členom 7(2) postopkovne uredbe: — pojasnilo odloka o izvajanju zakona z dne 16. julija 1980, — vključitev navedbe o neobstoju poroštva v pogodbe podjetja La Poste, ki vključujejo terjatve, — mehanizem retrocesije morebitnega negativnega učinka na spread, ki bi bil povezan s tem, da za podjetje La Poste ne veljajo kolektivni postopki občega prava, s podjetja La Poste na državo.

3.2.1 POJASNILO ODLOKA O IZVAJANJU ZAKONA Z DNE 16. JULIJA 1980

(94) Francoski organi navajajo, da ne gre za spremembo vsebine zadevnih določb, ampak samo za pojasnilo njihove razlage. Zato predlagajo spremembo odloka o izvajanju zakona (58). Sprememba naj bi se nanašala na četrti odstavek člena 3-1 odloka, s katerim je urejeno pooblastilo za nadzor, podeljeno prefektu ali nadzornemu organu. S spremembo naj bi se odpravil vsak pomislek, ki ga ima Komisija glede pomena izraza „za to poskrbi“. Predlaga se torej pojasnilo, da predstavnik države ali organ, pristojen za nadzor, zagotovi sredstva v okviru proračuna skupnosti ali osebe javnega prava.

(95) Tako spremenjena določba odloka bi se glasila: „Če ob izteku teh rokov opomin ostaja brez učinka, predstavnik države ali organ, pristojen za nadzor, odhodek vpiše v proračun skupnosti ali osebe javnega prava, ki ni izpolnila obveznosti. Po potrebi zagotovi potrebna sredstva v okviru proračuna skupnosti ali osebe javnega prava bodisi z zmanjšanjem sredstev, ki so namenjena za druge odhodke in so še na voljo, bodisi s povečanjem sredstev“ (spremembe so podčrtane).

(96) Po mnenju francoskih organov je s tem predlogom v povezavi s pripombami in članki pravnih teoretikov, poslanimi med razpravami pred dopisom o sprožitvi postopka, izključeno, da bi prefekt ali predstavnik države v okviru postopka, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, lahko povečal sredstva zadevne skupnosti ali osebe javnega prava s subvencijo države ali injekcijo javnih sredstev.

3.2.2 VKLJUČITEV NAVEDBE O NEOBSTOJU POROŠTVA V POGODBE PODJETJA LA POSTE, KI VKLJUČUJEJO TERJATVE

A. Prvotni predlog francoskih organov

(97) Komisija v uvodni izjavi 59 odločitve o sprožitvi postopka meni, da na podlagi predloga francoskih organov za spremembo odloka o izvajanju zakona z dne 16. julija 1980„ni mogoče izključiti, da se bo v primeru izčrpanja sredstev podjetja La Poste upnik, ki mu terjatev ni bila poplačana na podlagi zakona iz leta 1980, obrnil na sodišče in uveljavljal odgovornost države na podlagi kršitve enakosti pred javnimi bremeni“.

(98) Čeprav francoski organi zanikajo, da bi bilo odgovornost države mogoče uveljavljati samo na podlagi plačilne nesposobnosti podjetja La Poste, pa zaradi odprave pomislekov Komisije ponujajo predlog, ki temelji na izjemi sprejetega tveganja. Ta izjema, ki se uporablja za sistem krivdne in nekrivdne odgovornosti države, temelji na načelu, da v zvezi s škodo, nastalo zaradi položaja, ki se mu je žrtev vede izpostavila, ne obstaja pravica do povrnitve škode (glej sodbi sodišča Conseil d’Etat v zadevah Sille (59) in Meunier (60)).

(99) Da bi si francoski organi zagotovili uporabo te izjeme, predlagajo, naj se upnikom podjetja La Poste uradno potrdi, da za njihovo terjatev ni državnega poroštva in da v primeru plačilne nesposobnosti država ne bo odgovorna za poplačilo terjatev namesto tega podjetja. Taka informacija ni v nasprotju z zakonom, saj zakon nikjer ne določa, da bi morala država v primeru plačilne nesposobnosti podjetja La Poste prevzeti odgovornost za poplačilo njegovih dolgov.

(100) Poleg pojasnila odloka o izvajanju zakona z dne 16. julija 1980 se torej francoski organi, skupaj s podjetjem La Poste, obvezujejo, da bodo za vsak postopek v pogodbe o financiranju (za vsak instrument iz pogodbe) vključili naslednje: „Za izdajo/program/posojilo ni odobreno nobeno posredno ali neposredno državno poroštvo. V primeru plačilne nesposobnosti podjetja La Poste država ne bo odgovorna za poplačilo terjatev namesto tega podjetja.“

B. Pomisleki, ki jih je Komisija izrazila v odločitvi o sprožitvi postopka

(101) Komisija je v točki 61 odločitve o sprožitvi postopka navedla naslednje pomisleke glede zgoraj navedenega predloga francoskih organov: — izjema sprejetega tveganja je pravilo, določeno s sodno prakso, ki bi se lahko spremenila, — „ta predlog, ki izhaja iz temeljnih načel javnega prava in temelji na instrumentih sekundarnega prava, se zdi nepopoln, ker bi bili ti instrumenti v primeru spora dokaj zlahka razveljavljeni“, — nazadnje, terjatve podjetja La Poste niso samo finančne, ampak so tudi komercialne ali druge narave; ti primeri pa v dodatnem predlogu francoskih organov niso obravnavani.

C. Odgovori francoskih organov na te pomisleke

(102) Kot je bilo navedeno zgoraj, francoski organi menijo, da nekrivdne odgovornosti države ni mogoče uveljavljati samo na podlagi nezadostnosti sredstev podjetja La Poste, ker mora za uveljavljanje odgovornosti države obstajati odločitev države o izvršitvi ali opustitvi, tu pa obstaja praktična nezmožnost izvršitve. Predlog francoskih organov torej velja samo kot dodatni ukrep pojasnila za upnike, poleg tega pa zaradi izjeme sprejetega tveganja omogoča izločitev vsakega tveganja uveljavljanja nekrivdne odgovornosti države.

(103) Po mnenju francoskih organov bi prvi ugovor Komisije privedel do ugotovitve, da tudi če v notranjem pravu države članice ni določbe, bi tveganje preobrata sodne prakse, to je spremembe notranjega prava, zadostovalo za utemeljitev državne pomoči. Francoski organi izpodbijajo to sklepanje. Po njihovem mnenju je izjema sprejetega tveganja splošno načelo javnega prava, ki je bilo s sodno prakso mnogokrat potrjeno, nikoli zavrnjeno in obširno obravnavano. Komisija potencialnega ukrepa pomoči ne more utemeljiti z morebitno spremembo prava, ki je v tem primeru več kot neverjetna.

(104) Drugi ugovor Komisije se nanaša na dejstvo, da gre za instrumente sekundarnega prava, ki jih je mogoče v primeru spora zlahka razveljaviti. Res je, da zakon in uredba prevladata nad pogodbo. Toda da bi bil ugovor Komisije dejansko upošteven, bi se moral sklicevati na besedilo višje ravni. Po mnenju francoskih organov nič ne podpira ugovora Komisije v zvezi s tem.

(105) Vendar pa francoski organi priznavajo, da je tretji ugovor, s katerim je ugotovljeno, da izdaje obveznic niso edini instrumenti, ki ustvarjajo terjatve, upošteven, toda v omejenem obsegu v primeru podjetja La Poste, ker je finančni dolg glavni dolg podjetja La Poste in ker je to podjetje večinoma zadolženo prek izdaje obveznic.

D. Razširitev predloga

(106) Francoski organi so torej pojasnili, da so, če bi Komisija končala formalni postopek preiskave s sklepom o neobstoju pomoči v smislu člena 7(2) postopkovne uredbe, pripravljeni razširiti svoj predlog o vključitvi neobstoja poroštva na vse pogodbe, ki vključujejo terjatve. Po mnenju francoskih organov bi bilo na podlagi te razširitve mogoče izključiti vsakršno tveganje uveljavljanja nekrivdne odgovornosti države samo na podlagi plačilne nesposobnosti podjetja La Poste. Poleg tega naj bi bil učinek uveljavljanja nekrivdne odgovornosti države zaradi odločitve nadzornega organa, da ne proda sredstev, potrebnih za kontinuiteto javne službe, samo ta, da bi bili upniki podjetja La Poste postavljeni v položaj, v katerem bi bili, če bi bili upniki delniške družbe.

E. Presoja francoskih organov glede opredelitve ukrepov kot pomoči po njihovih predlogih

(107) Po mnenju francoskih organov naj bi zgoraj predlagana ukrepa pojasnitve omogočila, da se upniki podjetja La Poste seznanijo s svojimi pravicami. Zato za francoske organe ni mogoče šteti, kot je to storila Komisija v uvodni izjavi 74 odločitve o sprožitvi postopka, da so „odgovorni za pričakovanja, ustvarjena pri upnikih podjetja La Poste glede obstoja poroštva,“ in da prostovoljno vzdržujejo „nejasen pravni položaj“, ki bi državo lahko privedel do tega, da „bi morala vrniti dolgove podjetja La Poste, če to podjetje ne bi več moglo izpolnjevati svojih obveznosti“.

(108) Po mnenju francoskih organov namreč po eni strani na podlagi dejstva, da za podjetje La Poste ne veljajo kolektivni postopki občega prava, ampak se zanj uporabljajo določbe zakona z dne 16. julija 1980, ni mogoče ugotoviti obstoja državnega poroštva; po drugi strani se lahko s predlaganima ukrepoma pojasnitve izključiti vsaka odgovornost države za domnevno zaupanje trga v tako poroštvo.

(109) V teh okoliščinah ni mogoče državi pripisati nobenega morebitnega učinka. Merilo pripisa odgovornosti naj torej ne bi bilo izpolnjeno, kar je v nasprotju s trditvijo Komisije v uvodni izjavi 76 odločitve o sprožitvi postopka.

(110) Prav tako naj ne bi držala uvodna izjava 75 odločitve o sprožitvi postopka, v kateri se Komisija sklicuje na svoje obvestilo o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000, navedeno za utemeljitev prisotnosti državnih sredstev, ker naj ne bi nobeno dejstvo potrjevalo obstoja državnega poroštva.

3.2.3 MEHANIZEM RETROCESIJE

(111) Za dopolnitev predlaganega mehanizma naj bi bili francoski organi pripravljeni s Komisijo preučiti naslednji pristop.

(112) Predlagani pristop izhaja iz analize stališča Komisije v odstavku 2.1.3 njenega obvestila o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000: „Komisija kot pomoč v obliki poroštva obravnava tudi ugodnejše pogoje financiranja, ki jih pridobijo podjetja, katerih pravna narava izključuje stečaj ali druge postopke plačilne nesposobnosti, ali zagotavlja izrecno državno poroštvo ali državni prevzem izgube.“ Prav tako Komisija v uvodni izjavi 114 odločitve o sprožitvi postopka navaja, da se ji zdi problematično dejstvo, da „Francija ne sprejme vseh koristnih ukrepov za preprečitev, da bi ta status povzročil gospodarske učinke v korist podjetja, ki deluje na konkurenčnih trgih“.

(113) Francoski organi ugovarjajo dejstvu, da se točka 2.1.3 obvestila Komisije o državni pomoči v obliki poroštev iz leta 2000 uporablja za podjetje La Poste, in trdijo, da Komisija ni mogla dokazati, da dejstvo, da za podjetje La Poste ne veljajo kolektivni postopki zasebnega prava, vodi do ugodnejših pogojev financiranja.

(114) Kljub temu so francoski organi Komisiji predlagali skupno preučitev vzpostavitve mehanizma retrocesije s podjetja La Poste na državo, na podlagi načela euro za euro, za morebitni negativni učinek na spread, ki bi bil povezan z dejstvom, da za podjetje La Poste ne veljajo kolektivni postopki občega prava, v skladu z mehanizmom izračuna, ki bi ga potrdila Komisija in ki bi ga bilo mogoče revidirati. Po mnenju francoskih organov bi bila z izvedbo takega pristopa dopolnjena zgoraj navedena predloga pojasnitve, s čimer bi se končal mit o državnem poroštvu in bi se dokončno izključilo vsako tveganje pomoči.

4. OCENA POMOČI

4.1 OPREDELITEV KOT POMOČ

(115) Člen 107(1) PDEU določa: „Razen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva s skupnim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.“

4.1.1 OBSTOJ NEOMEJENEGA DRŽAVNEGA POROŠTVA: PRISOTNOST DRŽAVNIH SREDSTEV

(116) Kot je bilo pojasnjeno v uvodni izjavi 56 odločitve o sprožitvi postopka, ima podjetje La Poste zaradi svojega statusa osebe javnega prava, ki se šteje za enakovredno osebi javnega prava industrijske in komercialne narave, poseben pravni položaj, kar zadeva poplačilo upnikov in ohranitev obstoja v primeru plačilne nesposobnosti.

(117) Komisija najprej opozarja, da za podjetje La Poste ne velja obče pravo s področja sanacije in likvidacije podjetij v težavah (61). Francoski organi temu ne ugovarjajo, zanikajo pa obstoj kakršnega koli mehanizma, enakovrednega državnemu poroštvu, v korist podjetja La Poste. Vendar pa se v skladu s četrto alineo drugega odstavka točke 1.2 obvestila Komisije iz leta 2008 o uporabi členov 107 in 108 PDEU za državno pomoč v obliki poroštev (v nadaljnjem besedilu: obvestilo o poroštvih iz leta 2008) (62) kot pomoč v obliki poroštva obravnavajo ugodnejši pogoji financiranja, ki jih pridobijo podjetja, katerih pravna narava izključuje stečaj ali druge postopke plačilne nesposobnosti, ali zagotavlja izrecno državno poroštvo ali državni prevzem izgube. Treba je torej preučiti trditve francoskih organov, s katerimi želijo dokazati, da ne obstaja nikakršno državno poroštvo.

A. Poroštvo za poplačilo individualnih terjatev

(118) Da bi ugotovili, ali obstaja poroštvo za individualne terjatve, je treba najprej preučiti, ali je tako poroštvo izključeno z besedili ali sodno prakso, kot trdijo francoski organi (a).

(119) Komisija bo nato preučila postopek upnika podjetja La Poste za poravnavo terjatve, če bi bilo to v finančnih težavah in ne bi moglo odplačati dolgov (b). Komisija bo ugotovila, ali je postopek, ki se uporablja, tak, da sta upnik podjetja La Poste in upnik podjetja, za katero velja trgovinsko pravo, v primerljivem položaju.

(a) V nasprotju s trditvami francoskih organov francosko pravo dopušča obstoj implicitnih poroštev in natančneje obstoj državnega poroštva zaradi statusa osebe javnega prava

1. Preučitev trditev francoskih organov (63)

(120) Prvič, francoski organi trdijo, da v nobenem besedilu in tudi v nobeni odločitvi ni določeno načelo, po katerem naj bi država neomejeno jamčila za dolgove EPIC.

(121) Komisija ugotavlja, da čeprav ne obstaja besedilo ali odločitev, ki bi izrecno določala državno poroštvo v korist EPIC – prav tako kot ne obstaja besedilo ali odločitev, ki bi izrecno izključevala vsakršno državno poroštvo v korist EPIC –, s tem ni izključena prisotnost implicitnega poroštva.

(122) Drugič, po navedbah francoskih organov naj bi bilo v sodni praksi odločeno o neobstoju poroštev, zlasti v sodbi Société de l’hôtel d’Albe (64) in zadevi Campoloro (65).

(123) Komisija ugotavlja, kot je poudarila njena izvedenka, da sodišče Conseil d’Etat v sodbi Société de l’hôtel d’Albe zavrača ugoditev zahtevku upnika, naslovljenemu neposredno na ministra za javna dela. Za uveljavljanje poroštva se predpostavlja položaj plačilne nesposobnosti. Navedena sodba se ne nanaša na točno določen položaj, v katerem se lahko uveljavlja poroštvo. Mehanizem poroštva ne pomeni, da bo država na preprosto zahtevo upnika dolžna poravnati dolg osebe javnega prava.

(124) Analiza Komisije v zvezi z zadevo Camporolo je predstavljena v oddelku 4.1.1.A(b)(3) tega sklepa. Kot bo prikazano, zadeva Camporolo nasprotno kaže, da ima sistem odgovornosti države pri izvajanju postopka izterjave dolgov oseb javnega prava vse značilnosti mehanizma poroštva.

(125) Tretjič, izvedenec francoskih organov trdi, da dolgovi, ki so podjetju La Poste nastali od začetka veljavnosti LOLF, tj. 1. januarja 2005, ne morejo biti upravičeni do implicitnega poroštva. Kar zadeva dolgove, ki so nastali pred 1. januarjem 2005 in ki bi trajali še po tem datumu, izvedenec francoskih organov priznava, da si lahko nasprotujeta dve trditvi: — v skladu s prvo trditvijo ustavni razlogi (zlasti enakost pred javnimi bremeni in lastninska pravica), na podlagi katerih je ustavni svet (66) zavrnil neveljavnost poroštev, katerih dodelitev ni bila izrecno dovoljena v zakonu o financah, veljajo za implicitna in eksplicitna poroštva: torej, če bi za dolgove podjetja La Poste obstajalo implicitno poroštvo, dejstvo, da to poroštvo ni bilo dovoljeno v zakonu o financah, ne bi povzročilo neveljavnosti tega poroštva za dolgove podjetja La Poste, ki so nastali pred 1. januarjem 2005, — v skladu z drugo trditvijo imetniki domnevnega implicitnega poroštva ne morejo zahtevati tako nespornih in odločilnih pravic; torej, če bi za dolgove podjetja La Poste obstajalo implicitno poroštvo, bi dejstvo, da to poroštvo ni bilo dovoljeno v zakonu o financah, povzročilo neveljavnost tega poroštva tudi za dolgove, nastale pred 1. januarjem 2005.

(126) Komisija ugotavlja, da izvedenec francoskih organov priznava, da ni gotovo, da dejstvo, da implicitno poroštvo ni dovoljeno v zakonu o financah, povzroči neveljavnost tega poroštva za dolgove, nastale pred 1. januarjem 2005. Z bolj temeljnega vidika Komisija meni, da je treba za ugotovitev, ali je implicitno poroštvo države za podjetje La Poste z LOLF postalo neveljavno ali ne, preučiti, od kdaj je podjetje La Poste upravičeno do tega implicitnega poroštva, ne pa datumov nastanka dolgov podjetja La Poste. Tu obravnavano poroštvo je namreč poroštvo, ki povezuje državo in podjetje La Poste (upniki podjetja La Poste so samo posredni upravičenci): poleg tega se poroštvo nanaša ne samo na poplačilo individualnih terjatev (glej oddelek 4.1.1.A tega sklepa), ampak tudi na ohranitev obstoja podjetja La Poste in/ali njegovih obveznosti (glej oddelek 4.1.1.B tega sklepa). Ker je implicitno poroštvo države v korist podjetja La Poste veljalo pred 1. januarjem 2005, Komisija meni, da trditev, da implicitno poroštvo ne more obstajati po 1. januarju 2005, ni upoštevna.

(127) Ustavni svet je v odstavku 110 sklepa z dne 25. julija 2001 o LOLF (67) pojasnil, da poroštva, ki so bila dodeljena pred začetkom veljavnosti LOLF in niso bila popisana, niso neveljavna. Po mnenju izvedenke Komisije se to sklepanje popolnoma uporablja za obstoj implicitnih poroštev, povezanih s statusom oseb javnega prava, ki še niso bila popisana, toda kljub temu ostajajo veljavna.

(128) Izvedenec francoskih organov ima kljub temu pomisleke o dejstvu, ali razlogi, na podlagi katerih je ustavni svet zavrnil neveljavnost poroštev, katerih dodelitev ni bila dovoljena v zakonu o financah, veljajo za implicitne in eksplicitne terjatve. Po njegovem mnenju imetniki domnevnega implicitnega poroštva ne morejo zahtevati tako nespornih in odločilnih pravic kot imetniki eksplicitnega poroštva.

(129) Poleg dejstva, da je trditev izvedenca francoskih organov omejena na izražanje pomislekov in torej ni odločilna, Komisija ugotavlja, da nič v uvodni izjavi 110 ne kaže, da samo eksplicitna poroštva niso neveljavna. Tudi člen 61 LOLF, na katerega se uvodna izjava nanaša, ni omejen samo na eksplicitna poroštva. Zato Komisija meni, da se mnenje ustavnega sveta, v skladu s katerim kazen za morebitni neobstoj dovoljenja v zakonu o financah ne more biti neveljavnost poroštva, uporablja za implicitna in eksplicitna poroštva. Komisija tako meni, da zaradi neobstoja dovoljenja implicitnega poroštva države za podjetje La Poste v zakonu o financah to poroštvo ni neveljavno.

(130) Poleg tega je, kot je poudarila izvedenka Komisije, področje uporabe obveznosti, da se državna poroštva navedejo v zakonu o financah, omejeno na „dodelitev“ takih poroštev. Dodelitev poroštva obsega primere, v katerih se država z izrecnim izrazom volje odloči, da bo poroštvo podelila organu ali postopku. Področje uporabe obveznosti, da se poroštva vpišejo v zakon o financah, torej ne obsega poroštev, izhajajočih iz statusa ali sodne obveznosti, za katera je značilna implicitna in samodejna narava. Ta druga kategorija ne izhaja iz odločitve države, ampak izhaja iz dejstva, da se država postavi v že obstoječ pravni okvir, pri čemer je poroštvo samo njegova posledica. Dejstvo, da obstoj te druge kategorije ne spada na področje člena 34 LOLF, pojasnjuje, da sodna praksa o poroštvu zaradi koncesionarjev vztraja še po letu 2001. Pojasnjuje tudi, da vsakokrat, ko je država delničarka ali družbenica družbe ali skupine, za katero poroštvo za dolgove ni omejeno s trgovinskim zakonikom, državi tega ni treba določiti v zakonu o financah.

(131) Komisija ugotavlja, da trditev francoskih organov, ki temelji na LOLF, ni prepričljiva in da dejstvo, da v nobenem zakonu o financah ni določeno, da država zagotavlja poroštvo za podjetje La Poste zaradi njegovega statusa, ne izključuje obstoja takega poroštva. Vsekakor Komisija poudarja, da je ne zavezuje opredelitev ukrepa kot poroštva v francoskem pravu niti dejstvo, da naj bi šlo za poroštvo, za katero velja LOLF. Po mnenju Komisije je upoštevna samo opredelitev tega ukrepa na podlagi prava Evropske unije in zlasti glede na obvestilo o poroštvih. Komisija poudarja, da se v pravu Evropske unije priznava obstoj implicitnega poroštva, kadar je država članica pravno zavezana poplačati terjatev druge osebe v primeru neizpolnitve obveznosti te osebe (68).

(132) Četrtič, francoski organi menijo, da če bi bile EPIC upravičene do državnega poroštva, bi bilo treba za spremembo njihovega statusa sprejeti ukrepe poroštev, s katerimi bi se ohranile pravice upnikov, nastale pred preoblikovanjem zadevne javne osebe. Ker tak mehanizem ni bil nikoli vzpostavljen (glej zlasti preoblikovanje družb France Télécom, Gaz de France, EDF in ADP) (69), naj bi to dokazovalo, da poroštvo ne obstaja.

(133) Kot pojasnjuje izvedenka Komisije, naj bi taka trditev izhajala iz zelo široke razlage ustavnega varstva lastninske pravice. Glede na trditev francoskih organov naj bi varstvo lastninske pravice zahtevalo ohranitev vsake terjatve. Glede na to, da se ustavno varstvo lastninske pravice ne nanaša samo na primer, v katerem je ta odvisna od javne osebe, bi taka razlaga pomenila, da bi bilo treba v primeru dogodka v življenju katere koli družbe terjatve zavarovati, če so zaradi nastale spremembe „postale ranljive“. Vendar pa nič v sedanjem stanju francoskega veljavnega prava ne ohranja terjatev. Če bi bilo treba trditev nadalje omejiti na primere terjatev, za katere jamči država, bi to pomenilo, da bi morala biti lastninska pravica, za katero je sprva jamčila država, upravičena do večjega ustavnega varstva kot druge lastninske pravice. Nič ne kaže na to. Nazadnje, terjatev je osebna pravica, ki se ne sme zamenjevati z lastninsko pravico, ki je v bistvu stvarna pravica. Okrepljenega varstva, ki velja za stvarne pravice, ni mogoče razširiti tudi na osebne pravice.

(134) Komisija ugotavlja, da lastninska pravica ne zahteva, da se za zagotovitev pravic upnikov ob preoblikovanju EPIC v družbo, za katero veljajo postopki sanacije in sodne likvidacije, določi poseben ukrep. Zato neobstoj takih ukrepov ni znak, da implicitno poroštvo ne obstaja.

(135) Po mnenju francoskih organov naj v nasprotju s predhodnim položajem ne bi bilo nujno dodeliti eksplicitnega poroštva za dolgove, ki so nastali upravi za pošte in telekomunikacije ter bili preneseni na podjetje La Poste, če bi bilo slednje po statusu upravičeno do državnega poroštva. Vendar pa je bilo to storjeno z odlokom z dne 31. decembra 1990.

(136) Komisija poudarja, da dejstvo, da so se francoski organi odločili dodeliti eksplicitno poroštvo, ne dokazuje, da implicitnega poroštva ni bilo. Enako sklepanje se uporablja za trditev francoskih organov v zvezi s poroštvom, ki ga je država dodelila za nekatere dejavnosti podjetja ERAP in Agence Française du Développement. Dejstvo, da se je država v nekaterih primerih odločila dati eksplicitno poroštvo, čeprav je že obstajalo implicitno poroštvo, bi bilo mogoče pojasniti s skrbjo za preglednost in željo po povečanju pravne varnosti upnikov. Kot namreč trdi izvedenec francoskih organov, „imetniki domnevnega implicitnega poroštva ne morejo zahtevati tako nespornih in odločilnih pravic kot imetniki eksplicitnega poroštva“.

(137) Nazadnje, francoski organi navajajo članek (70) nekdanjega predsednika oddelka za spore pri Conseil d’Etat D. Labetoulla. Ta članek in sodna praksa v zadevi Campoloro bosta preučena v oddelku tega sklepa o uveljavljanju odgovornosti države (71).

(138) Komisija ugotavlja, da: — po eni strani, v nasprotju s trditvami francoskih organov nobeno besedilo in nobena odločitev ne izključujeta obstoja državnega poroštva v korist podjetja La Poste, — po drugi strani, dejstvo, da to poroštvo ni izrecno določeno v nobenem besedilu, ne izključuje obstoja implicitnega poroštva.

2. Obstoj implicitnih poroštev, povezanih s statusom osebe javnega prava, je potrjen z obvestilom francoskega sodišča Conseil d’Etat

(139) Obstoj implicitnega poroštva, povezanega s statusom osebe javnega prava, je potrjen z obvestilom sodišča Conseil d’Etat, ki je bilo predloženo leta 1995 v zadevi Crédit Lyonnais in je že bilo navedeno v odločitvi o sprožitvi postopka (72). Sodišče Conseil d’Etat je v tem obvestilu implicitno poroštvo oprlo na samo naravo organa kot osebe javnega prava: „Sodišče Conseil d’Etat je […] ob osnutku zakona o ukrepanju države pri načrtih sanacije Crédit Lyonnais in Comptoir des Entrepreneurs menilo, da bo državno poroštvo za to osebo javnega prava brez izrecne zakonodajne določbe izhajalo iz same narave organa kot osebe javnega prava (73).“

(140) Komisija je francoske organe večkrat prosila, naj ji pošljejo celotno obvestilo.

(141) Francoski organi so odgovorili (74), da zadevno obvestilo, ki ni bilo izdano na zahtevo vlade, ni bilo oblikovano v uradni dokument. Po navedbah francoskih organov naj bi obvestilo, na katero se sklicuje Komisija, sestavljal samo zadevni stavek iz letnega poročila.

(142) Poleg tega naj po mnenju francoskih organov tega mnenja ne bi bilo mogoče uporabiti za podjetje La Poste, ker se uporablja za osebo javnega prava z javnim računovodjo, posebej ustanovljeno za zagotovitev upravljanja državne podpore za sanacijo družbe Crédit Lyonnais, ker je bilo sprejeto pred temeljnim zakonom z dne 1. avgusta 2001 o zakonih o financah (LOLF) in ker naj bi bila njegova uporaba v nasprotju s poznejšo sodno prakso Conseil d’Etat.

(143) Komisija poudarja, da je razlaga francoskih organov, v skladu s katero naj mnenja sodišča Conseil d’Etat ne bi bilo mogoče uporabiti za podjetje La Poste, v nasprotju z izrazi iz tega mnenja. Sodišče Conseil d’Etat se namreč v mnenju nikjer ne sklicuje na nalogo osebe javnega prava. Poleg tega se sklicuje na naravo osebe javnega prava, ne pa na naravo oseb javnega prava z javnim računovodjo. Francoski organi tudi ne pojasnjujejo, zakaj naj bi se to mnenje uporabljalo samo za osebe javnega prava z javnim računovodjo.

(144) Kar zadeva trditve francoskih organov, da naj se mnenje ne bi uporabljalo, ker je bilo sprejeto pred LOLF in v nasprotju s poznejšo sodno prakso sodišča Conseil d’Etat, je Komisija zgoraj dokazala, da LOLF ne ovira obstoja implicitnega državnega poroštva v korist podjetja La Poste.

(145) Komisija torej meni, da se mnenje sodišča Conseil d’Etat uporablja za podjetje La Poste in da sodišče Conseil d’Etat priznava obstoj državnega poroštva, ki izhaja iz javne narave organa.

(146) Poleg tega je obstoj implicitnih poroštev, ki izhajajo iz upravnega ali zakonodajnega akta, ki „ustvarja in vsebuje finančne posledice za državo,“ potrjen z obvestilom ministra za gospodarstvo, finance in industrijo z dne 22. julija 2003, katerega namen je bil „popis mehanizmov implicitnega ali eksplicitnega poroštva države“. To obvestilo dokazuje, da lahko državno poroštvo izhaja iz zelo različnih pravnih aktov (75).

(147) Komisija tudi poudarja, da v pojasnilu, priloženem temu obvestilu, natančneje v delu 3 z naslovom „na podlagi izkušenj z aktiviranjem poroštva in sodne prakse Conseil je bilo mogoče izboljšati določeno število šolskih primerov implicitnega poroštva, ki jih je treba opredeliti,“ francoski organi navajajo, da „nekatere pravne oblike po sestavi vključujejo odgovornost svojih delničarjev, zlasti družbe z neomejeno odgovornostjo in gospodarska interesna združenja (začasna skupina podjetij). Pri teh zadnjih dveh oblikah bodo tretje osebe sistematično iskale državnega delničarja. Enako velja za ustanovitev oseb javnega prava in nekatere deleže v delniških družbah.“ Tako francoski organi sami opozarjajo, da ustanovitev osebe javnega prava vključuje implicitno državno poroštvo v korist upnikov te osebe javnega prava.

(b) Upniku podjetja La Poste je zagotovljeno, da bo njegova terjatev poplačana

(148) Komisija namerava zdaj preučiti postopek upnika podjetja La Poste za poravnavo njegove terjatve, če bi bilo podjetje La Poste v finančnih težavah in ne bi moglo plačati svojih dolgov. Komisija bo ugotovila, ali je upnik po koncu vnaprej opredeljenega in objavljenega postopka v primerljivem položaju kot upnik podjetja, za katero velja trgovinsko pravo.

(149) Ta preučitev bo pokazala, da: — običajne ovire, ki nasprotujejo poravnavi terjatve organa zasebnega prava, ne obstajajo pri osebah javnega prava (1), — postopek izterjave dolgov oseb javnega prava, obsojenih s sodno odločbo, določen z zakonom z dne 16. julija 1980, nikakor ne vodi do izginitve dolga (2), — ima sistem odgovornosti države pri izvajanju postopka izterjave dolgov oseb javnega prava vse značilnosti mehanizma poroštva (3), — tudi če upnik ne bi dobil zadoščenja, lahko uveljavlja pravne učinke upravičene napake, ki jo je storil pri ustvarjanju terjatve glede tega, da naj bi bila vedno poplačana (4).

1. Običajne ovire, ki nasprotujejo poravnavi terjatve organa zasebnega prava, ne obstajajo pri osebah javnega prava

(150) Kot je bilo pojasnjeno v opisu ukrepa, za podjetje La Poste ne velja obče pravo s področja sanacije in sodne likvidacije podjetij v težavah. Upnik podjetja La Poste torej ne tvega, da bi njegova terjatev izginila zaradi sprožitve sodnega postopka likvidacije (76) ali da bi po koncu občepravnega postopka sanacije ali sodne likvidacije dobil samo delno poplačilo svoje prvotne terjatve.

(151) Poleg tega, kot je poudarila izvedenka Komisije, dejstvo, da je podjetje La Poste pravna oseba, ni ovira za obstoj poroštva francoske države. Čeprav namreč obstajajo komercialne družbe, na primer delniške družbe (d.d.) in družbe z omejeno odgovornostjo (d.o.o.), v katerih družbeniki niso dolžni vrniti dolgov strukture, v kateri so udeleženi, pa nasprotno obstajajo številne kategorije družb ali pravnih oseb s komercialno dejavnostjo, katerih zasebni družbeniki odgovarjajo za dolgove ustanovljene družbe. To velja za družbe z neomejeno odgovornostjo, gospodarska interesna združenja in družbe po civilnem pravu. Ni torej izrecnega načela občega prava na področju poroštva družbenikov za dolgove. Ni torej mogoče trditi, da se uporablja načelo neobstoja poroštva za dolgove in izgube, kadar besedilo ne obstaja. Neodvisnost, ki jo daje pravna oseba, in tudi obstoj lastnega premoženja v francoskem pravu nista merilo, na podlagi katerega je mogoče določiti sistem poroštva za dolgove, ki nastanejo pravni osebi. Iz zgornjih razmislekov je mogoče tudi sklepati, da zakonodajalcu ne bi nič preprečevalo določitve, da lahko osebo javnega prava ustanovi javna oseba, ki bi izgube krila samo v višini svojega vložka ali prvotne dotacije.

(152) Izvedenka Komisije je sklepanje dopolnila z iskanjem obstoja (implicitnega) načela občega prava na področju poroštva za dolgove, kadar se družbeniki ali člani strukture niso postavili v okvir, ki ga ponuja zakonodajalec, odgovor pa je našla v členu 1871 in naslednjih členih civilnega zakonika. V teh členih so obravnavani družbeniki, ki svoje družbe niso registrirali. Člen 1871-1 civilnega zakonika določa naslednji mehanizem: „Razen če ni bila predvidena drugačna organizacija, so razmerja med družbeniki, če je to razumno, urejena bodisi z določbami, ki se uporabljajo za družbe po civilnem pravu, če je družba civilne narave, bodisi z določbami, ki se uporabljajo za družbe z neomejeno odgovornostjo, če je družba komercialne narave.“ Zgoraj pa je bilo pojasnjeno, da so družbe po civilnem pravu in družbe z neomejeno odgovornostjo del pravnih oseb, katerih člani neomejeno odgovarjajo za dolgove. Izvedenka iz tega sklepa, da če bi bilo treba izpeljati načelo občega prava, bi to bilo načelo poroštva za dolgove ustanovljenih pravnih oseb.

(153) Francoski organi v obvestilu z dne 27. oktobra 2009 ugovarjajo tej ugotovitvi, ki naj ne bi temeljila na nobenem besedilu, saj se sklicevanje na člen 1871-1 civilnega zakonika nanaša na „razmerja med družbeniki“, ne pa na razmerja do tretjih oseb. V besedilih naj torej to ne bi bilo opredeljeno, zato naj ne bi bilo mogoče sklepati o načelu poroštva, razen če se kršijo pravice do obrambe v francoskem pravu in pravu Unije.

(154) Komisija vseeno poudarja, da člen 1872-1 civilnega zakonika določa, da vsak družbenik neregistrirane družbe sklepa pogodbe v svojem imenu in ima torej edini obveznosti do tretjih oseb. Vsak družbenik je torej neomejeno odgovoren za nastale dolgove. Komisija seveda iz tega edinega razmisleka ne namerava sklepati, da je država odgovorna za dolgove podjetja La Poste, ampak meni, da trditev francoskih organov ne more ovreči trditve njene izvedenke, da če bi bilo treba izpeljati načelo občega prava, bi to bilo načelo poroštva. Poleg tega Komisija opozarja, da francoski organi v pojasnilu, priloženem obvestilu ministra za gospodarstvo, finance in industrijo z dne 22. julija 2003 (77), sami primerjajo odgovornost delničarja za družbo z neomejeno odgovornostjo in odgovornost države za osebo javnega prava.

(155) Komisija na podlagi zgornjih elementov ugotavlja, da: — v nasprotju z upniki podjetij, za katere velja trgovinsko pravo, upniki podjetja La Poste (glede na to, da zanj ne velja obče pravo s področja sanacije in sodne likvidacije podjetij v težavah) ne tvegajo, da bi njihova terjatev po koncu sodnega postopka likvidacije popolnoma ali deloma izginila, — dejstvo, da je podjetje La Poste pravna oseba, ni ovira za državno poroštvo v korist podjetja La Poste, — ker odgovornost države v zvezi s podjetjem La Poste ni izrecno omejena, se upniki podjetja La Poste lahko zakonito oprejo na načelo, po katerem država krije dolgove podjetja La Poste, čeprav je La Poste pravna oseba.

2. Postopek izterjave dolgov oseb javnega prava, obsojenih s sodno odločbo, določen z zakonom z dne 16. julija 1980, nikakor ne vodi do izginitve dolga

(156) Komisija namerava zdaj preučiti postopek izterjave dolgov oseb javnega prava, obsojenih s sodno odločbo, da bi ugotovila, ali lahko ta postopek vodi do ugasnitve terjatve do podjetja La Poste, pri čemer je rezultat za upnika podoben rezultatu, ki izhaja iz uporabe sodnih postopkov, kot trdijo francoski organi. Ta postopek je bil določen z zakonom z dne 16. julija 1980 in različnimi izvedbenimi besedili (78), ki so navedena v oddelku tega sklepa o opisu ukrepa.

(i) Z zakonom z dne 16. julija 1980 so državi podeljene pomembne posebne pravice: plačilo po uradni dolžnosti in ustvarjanje zadostnih sredstev

(157) Kot je bilo pojasnjeno pri opisu ukrepa, zakon z dne 16. julija 1980 določa: „če posvetovalni organ skupnosti ali osebe javnega prava ni zagotovil ali ustvaril sredstev, za to poskrbi […] nadzorni organ ter po potrebi izvrši plačilo po uradni dolžnosti“. Poleg tega je v odloku z dne 12. maja 1981, ki v tej točki ni bil spremenjen z odlokom iz leta 2008, pojasnjeno, da predstavnik države ali organ, pristojen za nadzor, „po potrebi zagotovi potrebna sredstva bodisi z zmanjšanjem sredstev, ki so namenjena za druge odhodke in so še na voljo, bodisi s povečanjem sredstev“.

(158) Z zakonom z dne 16. julija 1980 in njegovimi izvedbenimi ukrepi je država torej določena kot pristojni organ za izterjavo dolgov oseb javnega prava. Poleg tega sta ji s temi besedili podeljeni pomembni posebni pravici: plačilo po uradni dolžnosti in ustvarjanje zadostnih sredstev.

(159) Francoski organi zavračajo zamisel, da bi navedena sredstva lahko bila državna sredstva. Kot je navedeno v delu v zvezi s pripombami države članice (79), francoski organi namreč trdijo, da je z zakonom z dne 16. julija 1980 nadzornemu organu podeljeno pooblastilo za nadomestitev. V zvezi s tem naj bi nadzorni organ lahko izvajal samo pristojnosti tega izvršilnega organa, ki ne vključujejo možnosti razpolaganja z državnimi sredstvi. V podporo tej razlagi so navedeni pripravljalna dela za zakon z dne 16. julija 1980, članki pravnih teoretikov ter odločitve sodišča Conseil d’Etat v zvezi z zadevo Campoloro. Francoski organi vseeno priznavajo, da zakon iz leta 1980 načelno ne prepoveduje finančnega posredovanja države v podporo zadevni javni osebi.

(160) Komisija priznava, da v besedilih ni izrecno določena obveznost države, da v primeru, da ima oseba javnega prava finančne težave, tej izplača izredno subvencijo. Vendar pa to nikakor ne more ovreči dokaza obstoja implicitnega poroštva.

(161) Komisija tudi priznava, da so sredstva, ki jih je treba zagotoviti, najprej lastna sredstva osebe javnega prava. Kljub temu se lahko ugotovi, da je mogoče dolgove osebe javnega prava, ki je dolžnica, po izčrpanju lastnih sredstev plačati samo z državnimi sredstvi (80). Ta ugotovitev je v skladu z dejstvom, da je mehanizem poroštva podreden v tem smislu, da se sredstva dolžnika zberejo pred sredstvi njegovega poroka.

(ii) Zakon z dne 16. julija 1980 in njegovi izvedbeni ukrepi ne določajo postopka likvidacije–prenehanja obstoja s prenehanjem obveznosti; položaj nezadostnosti sredstev je krit ali samo začasen

(162) Komisija bo zdaj preučila razlago francoskih organov, v skladu s katero bi po koncu postopka, določenega z zakonom z dne 16. julija 1980, nekaterim upnikom njihova terjatev lahko prenehala brez možnosti pravnega sredstva (81) in bi bil njihov položaj enak položaju upnikov podjetij, za katera veljajo sodni postopki.

(163) Izvedenka Komisije (82) poudarja, da zakon z dne 16. julija 1980 in njegov izvedbeni odlok kažeta, da sta v primeru nezadostnosti sredstev mogoča samo dva primera: bodisi nadzorni organ zagotovi potrebna sredstva bodisi se plačilo odloži. Nikjer ni navedeno, da bi bil postopek v primeru trajne nezadostnosti sredstev ustavljen.

(164) Čeprav je namreč položaj nezadostnosti sredstev predviden z zakonom z dne 16. julija 1980 in njegovimi izvedbenimi ukrepi, se ta položaj šteje samo za začasnega, dokler se ne ustvarijo dodatna sredstva, kar je edini izhod, predviden z besedili. Nikjer ni predvideno, da bi bilo to ustvarjanje dodatnih sredstev nemogoče ali nezadostno. Po tej fazi ustvarjanja sredstev je v besedilih navedeno, da pristojni organ izvrši plačilo po uradni dolžnosti. Zgoraj navedena okrožnica iz leta 1989 je še natančnejša v zvezi z nezadostnostjo sredstev in vztraja pri nujno začasni naravi te nezadostnosti, kajti v tem primeru je treba upniku sporočiti preostanek, ki bo plačan pozneje. Kot navaja izvedenka Komisije, „lahko upniki z branjem teh besedil sklepajo, da bo njihova terjatev, če ne bo poplačana takoj, poplačana pozneje“.

(165) Poleg tega izvedenka Komisije upravičeno ugotavlja, da je postopek, določen s francoskim pravom, samo postopek izterjave terjatev, brez postopka likvidacije. Kar zadeva zasebne osebe, besedila položaj ustavitve plačil povezujejo s položajem likvidacije. Tako lahko tveganje ustavitve plačil sproži zaščitni postopek (83), sodna likvidacija pa je izrecno predstavljena kot posledica ustavitve plačil (84). Po drugi strani zakonodajalec in zakonodajna oblast pri javnih osebah na splošno in še posebej osebah javnega prava s tem, ko zakrijeta položaj ustavitve plačil in ga nikakor ne povežeta s položajem likvidacije, upnikom sporočata, da bodo njihove terjatve neomejeno poplačane, po potrebi s strani tretjega, kot je država.

(166) Nazadnje, izvedenka Komisije ugotavlja, da francoski organi z reformo iz leta 2008, ki je bila izvedena po sprejetju odločitve o sprožitvi postopka, niso pojasnili, da morajo biti sredstva, ki jih je treba zagotoviti, lastna sredstva osebe javnega prava in ne smejo vključevati državnih sredstev. Tako pojasnilo bi lahko pomenilo močan znak zoper upnike na datum, ko so postopki, ki jih je sprožila Komisije, državno poroštvo izrecno povezovali s pomanjkljivim oblikovanjem besedil. Ker potrebno pojasnilo ni bilo zagotovljeno, to govori v prid trditvi, da francoska država ne želi zanikati, da lahko sama zagotovi potrebna sredstva.

(167) Francoski organi v obvestilu z dne 27. oktobra 2009 trdijo, da trditev izvedenke Komisije, da „lahko upniki z branjem teh besedil sklepajo, da bo njihova terjatev, če ne bo poplačana takoj, poplačana pozneje,“ temelji na pristranskem branju besedil, ki – poleg tega da to niso zakonodajna besedila (okrožnice) – nikakor ne dokazujejo morebitne nadomestitve sredstev osebe javnega prava z državnimi sredstvi. Nič naj ne bi prepovedovalo pojava zaprtih oseb javnega prava, katerih upnikom ne bi uspelo doseči, da plačajo svoje dolgove. Francoski organi poleg tega menijo, da je mogoče, da osebe javnega prava ne plačajo svojih terjatev, ne da bi se zato samodejno znašle v položaju ustavitve plačil.

(168) Komisija bo zdaj preučila, ali je zakonsko mogoče, da se oseba javnega prava, ki ji je bilo s pravnomočno sodno odločbo naloženo plačilo denarnega zneska, zapre in da se terjatev nikoli ne plača, kot trdijo francoski organi. Določbe zakona z dne 16. julija 1980 in njegovih izvedbenih besedil veljajo za državo. V najmanj ugodnem scenariju za upnika mora država na podlagi teh besedil upniku sporočiti preostanek, ki bo plačan pozneje. Če temu ne bi sledilo nobeno poplačilo, bo upnik vedno imel možnost (to bo obravnavano v oddelku 3 tega sklepa) uveljavljati odgovornost države. V teh okoliščinah teoretična hipoteza zaprtja nikakor ne bi povzročila ugasnitve dolga. Poleg tega francoski organi niso zagotovili nobenega konkretnega primera, v katerem bi se to zgodilo.

(169) Komisija na podlagi teh elementov ugotavlja, da: — je poseben postopek, opredeljen z zakonom z dne 16. julija 1980 in njegovimi izvedbenimi besedili, samo postopek izterjave terjatev, brez postopka likvidacije; terjatev po koncu tega postopka ne izgine, po koncu postopka likvidacije pa je v sodbo o zaprtju zaradi nezadostnosti sredstev brez kazni vključena prepoved za upnike, da znova sprožijo pregon, — na podlagi zakona z dne 16. julija 1980 in njegovih izvedbenih besedil, ki določajo časovni odlog plačila in nikjer ne predvidevajo položaja ustavitve plačil, lahko upniki domnevajo, da obstajajo ali da bodo vedno obstajala potrebna sredstva za poravnavo terjatev, ki jih imajo do pravnega subjekta javnega prava, — iz tega sledi, da je položaj nezadostnosti sredstev krit, po potrebi ga krije država, ali samo začasen. Po drugi strani ni pri nobenem likvidacijskem postopku predvidena možnost, da za dolgove plačilno nesposobne osebe postane odgovorna tretja oseba, razen očitno – pri poroku ali družbi z neomejeno odgovornostjo.

(iii) Izredno subvencijo države, s katero se osebi javnega prava omogoči, da je kos svojim obveznostim, je mogoče predvideti in je dejansko predvidena z nekaterimi besedili

(170) V zvezi s tem je izvedenka Komisije poudarila, da:

(α) […] (41)

(171) Ne da bi bil ta dokaz potreben za opredelitev poroštva, izhajajočega iz statusa podjetja La Poste, kot državne pomoči, Komisija ugotavlja, da so lastna sredstva, ki jih to podjetje lahko zagotovi v primeru nezadostnosti likvidnih sredstev, omejena. Francoski zakonodajalec je namreč za prodajo premoženja (85) in povišanje tarif za storitve univerzalne poštne storitve (86) določil zelo strog okvir. Kadar je težko zagotoviti dodatna lastna sredstva za reševanje dolgov, se v primeru nezadostnosti sredstev poveča potreba po državnem posredovanju. Prvič, glede na mehanizem vzročne zveze se zaradi nezmožnosti zagotovitve sredstev s prodajo premoženja poveča pogostnost uporabe drugih mehanizmov poroštva (predujmi, iskanje odgovornosti države itd.). Drugič, ker je zakonodajalec izdelal sistem varstva premoženja, bi se lahko povečalo število sporov o nekrivdni odgovornosti države ob morebitnem neizpolnjevanju obveznosti podjetja La Poste (87).

(172) Francoski organi v obvestilu z dne 27. oktobra 2009 izpodbijajo „nezmožnost“ zagotovitve lastnih sredstev za podjetje La Poste: — kar zadeva prodajo premoženja, lahko država po lastnem preudarku presodi, ali določeno premoženje šteje za „nepogrešljivo“ ali ne za izvajanje javne službe; poleg tega, tudi če taki prodaji nasprotuje, to ne pomeni, da jo mora izravnati z mehanizmi poroštva; nazadnje, država dejansko ni nikoli nasprotovala prodaji premoženja na podlagi člena 23 zakona z dne 2. julija 1990, ki je poleg tega postal zastarel, potem ko je podjetje La Poste leta 2005 skoraj vse svoje nepremičninsko premoženje (vključno s poštnimi uradi) preneslo na hčerinsko podjetje, za katero ta sistem predhodnega dovoljenja ne velja, — kar zadeva povišanje tarif za storitve univerzalne poštne storitve, francoski organi navajajo, da ARCEP ne sprejema tarif, ampak določi price cap samo za regulirane dejavnosti podjetja La Poste, pod katerim se tarife podjetja La Poste prosto spreminjajo (razen cene znamke, ki jo z odlokom določi minister, pristojen za pošto, ob upoštevanju price cap); poleg tega si lahko mislimo, da bi ARCEP težko zavrnil povišanje tarif, ki bi bilo nepogrešljivo za preživetje subjekta in nalog javne službe, ki jih zagotavlja; nazadnje, ta price cap se nanaša samo na regulirani sektor, ki predstavlja manj kot polovico poslovnega rezultata skupine La Poste.

(173) Komisija upošteva pojasnila francoskih organov in navaja dve ugotovitvi: — francoski organi trdijo, da tudi če bi država nasprotovala prodaji, to nikakor ne bi pomenilo poroštva. Kljub temu so priznali (čeprav zanikajo, da bi podjetje La Poste lahko od tega imelo prednost), da mora predstavnik države pri izvajanju postopka, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980 (88), upoštevati zahtevo po kontinuiteti javne službe, kar bi lahko sprožilo nekrivdno odgovornost države zaradi kršitve enakosti pred javnimi bremeni, kot je prikazano v nadaljevanju (89), — ker naj se upnik podjetja La Poste ne bi mogel obrniti na drugo družbo iz skupine La Poste, da bi dobil poplačilo svoje terjatve, je treba preučiti delež reguliranega sektorja in rezerviranega sektorja v prometu podjetja La Poste, in ne v prometu skupine La Poste. Glede na področje regulacije v Franciji (90) je jasno, da so regulirane dejavnosti pretežni del dejavnosti osebe javnega prava La Poste. Za določanje tarif velikega dela dejavnosti podjetja La Poste torej velja price cap; poleg tega so tarife rezerviranih storitev določene z ministrskim odlokom.

(β) Nekatere naloge in programi iz državnega proračuna bi se lahko uporabili za pomoč osebi javnega prava, da reši vprašanje vračila svojih dolgov

(174) Programi, ki jih je opredelila izvedenka Komisije, so: — program št. 823, Predujmi za organe, ki so ločeni od države in upravljajo javne službe: njegov namen je „omogočiti državi, da odobri predujme različnim organom, ki so ločeni od države in ki upravljajo javne službe“ (91). „Cilj teh predujmov je poskrbeti za nujne primere, naj bo to zagotovitev kontinuitete javnega delovanja ali pospešena izvedba takega ali drugačnega ukrepa. Z njimi se lahko tudi začasno pokrije nepredvidena potreba po sredstvih, ki jo je treba pozneje trajno zagotoviti s trajnim virom. Omogočajo torej izognitev bančnemu ali tržnemu financiranju in sočasno preprečitev večje razdrobljenosti dolga javnih uprav ali povečanja njihovega obrestnega bremena“, — v okviru naloge „Finančne udeležbe države“ sta dva programa z naslovom „Kapitalske transakcije, ki zadevajo finančne deleže države“ (program št. 731) in „Razdolževanje države in oseb javnega prava države“ (program št. 732). V okviru tega programa se ukrep št. 1 nanaša na „povečanja kapitala, povečanja obsega lastnega kapitala, delničarske predujme in podobna posojila“.

(175) Sredstva, namenjena tem predujmom, so velika. V okviru programa št. 731 je izrecno predvidena rezerva v višini 85 milijonov EUR. Odobritve plačil za ukrep št. 01 iz programa št. 732 znašajo 660 milijonov EUR. Odobritve plačil iz programa št. 823 pa znašajo 50 milijonov EUR.

(176) Država bi v primeru finančnih težav podjetja La Poste lahko črpala iz teh programov, da bi mu pomagala. Z nobenim besedilom namreč niso omejene možnosti odobritve predujmov EPIC, ki opravljajo gospodarsko dejavnost in delujejo v konkurenčnem sektorju.

(177) Francoski organi v obvestilu z dne 27. oktobra 2009 pojasnjujejo, da niso nikoli ugovarjali trditvi, da lahko osebe javnega prava prejmejo predujme države, ki so poleg tega eksplicitni, ampak da to ne pomeni nobene pravice oseb javnega prava do črpanja iz proračuna države; kot je navedla izvedenka Komisije, lahko sistem delničarskih predujmov koristi vsem finančnim deležem države, ne glede na njihovo pravno obliko, zaradi česar se iz tega ne more izpeljati kakršen koli sklep samo za EPIC; poleg tega in v nasprotju s trditvami izvedenke Komisije se pri teh predujmih v celoti upoštevajo omejitve Skupnosti, ker spadajo v logiko preudarnega vlagatelja.

(178) Komisija ugotavlja, da: — je z besedili francoskega prava državi dovoljeno ali je ta celo spodbujena, naj osebam javnega prava v primeru nezadostnosti sredstev raje odobri dotacije kot klasična bančna posojila; dostop do teh sredstev ni pogojen s predhodnim upoštevanjem pravil o državnih pomočeh; te dotacije lahko pomenijo „dodatna sredstva“, na katera se nanaša zakon z dne 16. julija 1980, — so upniki s temi besedili seznanjeni in lahko torej utemeljeno menijo, da bo nadzorni organ sposoben najti potrebna sredstva za poravnavo njihovih terjatev, — podjetje La Poste kljub temu nima pravice do črpanja iz teh sredstev.

(179) Ob upoštevanju, da: — zakon z dne 16. julija 1980 in njegovi izvedbeni ukrepi ne določajo postopka likvidacije–prenehanja obstoja s prenehanjem pravic in obveznosti; — v zakonu z dne 16. julija 1980 in njegovih izvedbenih ukrepih ni nikjer predvideno, da sredstev ne bi bilo mogoče zagotoviti, — je iz proračunskih dokumentov razvidno, da lahko EPIC v primeru nujne potrebe po sredstvih prejmejo izredne predujme, Komisija meni, da je primer, v katerem upniku ne bi uspelo doseči poravnave terjatve z uporabo postopkov iz zakona z dne 16. julija 1980, malo verjeten.

(180) Po drugi strani Komisija ni ugotovila neposrednega dostopa oseb javnega prava do državne blagajne, če se z „neposrednim dostopom“ razume možnost EPIC, da sama sprejme odločitev o črpanju neposredno iz sredstev, ki pripadajo državi in so ji na voljo, ne da bi bilo potrebno posredovanje države.

(iv) Predlog francoskih organov za pojasnilo odloka o izvajanju zakona z dne 16. julija 1980 je nezadosten

(181) Komisija najprej poudarja, da francoski organi niso izvedli spremembe zakona z dne 16. julija 1980, ki bo analizirana v tem oddelku. Zato mora preučitev Komisije glede obstoja poroštva v korist podjetja La Poste nujno temeljiti na veljavnem pravu, ne pa na primernosti ali neprimernosti nikoli uradno potrjenih predlogov francoskih organov, namenjenih izključitvi kakršnega koli poroštva. Iz tega sledi, da je bistveni cilj analize Komisije v tem oddelku celovit opis postopka, ki je potekal pred Komisijo.

(182) Francoski organi so za dokaz, da sredstva, ki jih zagotovi nadzorni organ, lahko izhajajo samo iz sredstev skupnosti ali osebe javnega prava, predlagali naslednjo spremembo odloka o izvajanju zakona z dne 16. julija 1980: „Če ob izteku teh rokov opomin ostaja brez učinka, predstavnik države ali organ, pristojen za nadzor, odhodek vpiše v proračun skupnosti ali osebe javnega prava, ki ni izpolnila obveznosti. Po potrebi zagotovi potrebna sredstva v okviru proračuna skupnosti ali osebe javnega prava bodisi z zmanjšanjem sredstev, ki so namenjena za druge odhodke in so še na voljo, bodisi s povečanjem sredstev.“ (spremembe so podčrtane)

(183) Komisija vseeno poudarja, kakor je storila že v uvodni izjavi 58 odločitve o sprožitvi postopka, da besedila niti v sedanji različici niti v različici, spremenjeni na podlagi predloga francoskih organov, ne izključujejo, da se sredstva lahko zagotovijo s povečanjem sredstev, ki je bilo predhodno omogočeno s subvencijo ali injekcijo javnih sredstev.

(184) Komisija bo zdaj preučila pravna sredstva, ki bi upniku ostala v malo verjetnem primeru, da mu postopek iz zakona z dne 16. julija 1980 ne bi omogočal poplačila terjatve. Komisija bo preučila zlasti sistem odgovornosti države, da bi ugotovila, ali ima značilnosti mehanizma poroštva.

3. Sistem odgovornosti države pri izvajanju postopka izterjave dolgov oseb javnega prava ima značilnosti mehanizma poroštva

(185) Po navedbah francoskih organov se odgovornost države načelno lahko uveljavlja samo kot krivdna ali nekrivdna (92). Francoski organi vseeno priznavajo, da če bi obstajala zahteva po kontinuiteti javne službe in bi predstavnik države pri izvajanju postopka, določenega z zakonom z dne 16. julija 1980, moral upoštevati to zahtevo, bi se lahko zgodilo, da bi sodišče odredilo odškodovanje upnika. Vendar bi bil v tem primeru učinek povrnitve škode samo ta, da bi bil upnik postavljen v položaj, v katerem bi bil na podlagi občega prava; upnik torej ne bi pridobil nikakršne prednosti.

(186) Komisija vseeno poudarja, da na podlagi občega prava upniki, vsekakor navadni upniki, načelno ne dobijo poplačanega celotnega dolga. Poleg tega dolgov podjetja v likvidaciji ne plača tretja oseba, kot to velja v tem primeru.

(187) Francoski organi trdijo tudi, da možnosti povrnitve škode, ki so upnikom na voljo z uveljavljanjem odgovornosti, nikakor ni mogoče izenačiti z obliko poroštva.

(188) Komisija vseeno meni, da je, kot bo dokazala, uveljavljanje odgovornosti države (krivdne ali nekrivdne) pri izvajanju postopka izterjave dolgov javnih oseb iz zakona z dne 16. julija 1980 enako mehanizmu poroštva za namene prava Evropske unije, ker upnikom zagotavlja plačilo njihove terjatve, s tem ko državo obvezuje za poplačilo te terjatve v primeru neizpolnitve obveznosti podjetja La Poste. Poleg tega je s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (ESČP) v zadevi Campoloro uvedeno samodejno poroštvo. Francoski organi niso omejili teh mehanizmov odgovornosti ali poroštva, čeprav bi to lahko storili.

(i) Predhodna sodna praksa: izraz posebnosti sistema, vzpostavljenega z zadevo Campoloro

(189) Kot poudarja izvedenka Komisije, če je upnik javne osebe, za katero je veljal zakon z dne 16. julija 1980, pred zadevo Campoloro (preučeno spodaj) uveljavljal odgovornost države zaradi uporabe posebnih pravic, določenih s tem besedilom, je upravno sodišče razlikovalo med dvema škodama. Po eni strani je upnik utrpel škodo, ker njegova terjatev ni bila poravnana, to je škodo, ki je izvirala samo iz položaja plačilne nesposobnosti dolžnika. Po drugi strani je upnik lah