SL Uradni list Evropske unije L 170/1

SKLEP KOMISIJE

z dne 25. januarja 2012

glede ukrepa SA.14588 (C 20/2009) Belgije za podjetje De Post – La Poste (zdaj „bpost“)

(notificirano pod dokumentarno številko C(2012) 178)

(Besedilo v francoskem in nizozemskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

(2012/321/EU)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe (1),

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenimi členi (2), in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

1.1 ODLOČBA KOMISIJE IZ LETA 2003, KI JO JE SPLOŠNO SODIŠČE RAZGLASILO ZA NIČNO

(1) Belgijski organi so 3. decembra 2002 Komisiji priglasili (3) povečanje kapitala podjetja De Post – La Poste (v nadaljnjem besedilu: podjetje DPLP, zdaj podjetje bpost (4)). Komisija se je po predhodni preučitvi 23. julija 2003 (5) odločila, da priglašenemu ukrepu ne bo nasprotovala. V tej odločbi je menila, da niti zadevna kapitalska injekcija niti drugi ukrepi v korist podjetja DPLP, preučeni v predhodni preiskavi, niso povzročili prekomernega nadomestila neto stroškov, ki jih je nosilo podjetje pri opravljanju svojih nalog javne službe med letoma 1992 in 2002.

(2) Podjetje Deutsche Post AG in njegova belgijska podružnica DHL International sta 27. novembra 2003 na Splošnem sodišču izpodbijali odločbo Komisije (6). Splošno sodišče je 10. februarja 2009 odločbo Komisije razglasilo za nično, saj je menilo, da se je ta odločila, da ukrepu ne bo nasprotovala kljub obstoju resnih težav, zaradi katerih bi morala začeti formalni postopek preiskave.

(3) Belgija je aprila 2009 pri Sodišču vložila pritožbo (7) (C-148/2009) zoper odločitev Splošnega sodišča o razglasitvi ničnosti odločbe Komisije z dne 23. julija 2003 o nenasprotovanju ukrepu.

(4) Sodišče je 22. septembra 2011 zavrnilo pritožbo Belgije, saj je menilo, da je Splošno sodišče upravičeno razglasilo ničnost odločbe Komisije iz leta 2003.

1.2 PRITOŽBA V ZVEZI S POMOČJO ZA DOSTAVO TISKA

(5) Leta 2005 je več belgijskih zasebnih podjetij za dostavo tiska vložilo pritožbo (8) na podlagi protimonopolnih pravil in tudi pravil o državnih pomočeh zoper shemo dostave tiska, o kateri so se dogovorili belgijski organi in podjetje DPLP. S to shemo je bila podjetju DPLP zaupana naloga javne službe dostave tiska v vsej Belgiji, hkrati pa so bile določene tudi tarife te storitve in nadomestilo, do katerega je upravičeno podjetje DPLP zaradi dodatnih stroškov, nastalih ob izvajanju te naloge. Pritožba se nanaša zlasti na tarife storitev podjetja DPLP, glede katerih pritožniki trdijo, da so tako nizke, da je z njimi dejansko izključena kakršna koli konkurenca.

(6) Službe Komisije so v zvezi s pravili, ki se uporabljajo za državne pomoči, pritožbo zavrnile, saj je bilo mogoče na podlagi predhodne preučitve ugotoviti, da dodatni neto stroški, nastali pri izvajanju te javne storitve, niso bili prekomerno nadomeščeni. Vendar so pritožniki maja 2009 to predhodno stališče izpodbijali ter pri tem predložili dodatne informacije in Komisijo pozvali, naj opravi poglobljeno preiskavo.

1.3 ČETRTA „POGODBA O UPRAVLJANJU“ (2005–2010)

(7) Komisija je ob preučevanju pritožbe v zvezi z nadomestilom, dodeljenim za dostavo tiska, odkrila, da se je Belgija leta 2005 s podjetjem DPLP dogovorila o nepriglašeni „pogodbi o upravljanju“, ki je predvidevala plačilo nadomestila za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena (v nadaljnjem besedilu: SSGP). Zato je začela postopek po uradni dolžnosti (9) in je aprila 2007 na Belgijo naslovila zahtevo po podatkih.

(8) Belgijski organi so decembra 2007 odgovorili, da po njihovem mnenju nadomestilo za SSGP ni državna pomoč, ker niso izpolnjeni vsi štirje pogoji iz sodbe v zadevi Altmark (10). Naknadno so predložili informacije o četrti pogodbi o upravljanju, še zlasti o sistemu stroškovnega računovodstva, uporabljenem za izračun nadomestila, ki ga izplača država.

(9) Nato so bili ukrepi, na katere se je nanašal postopek po uradni dolžnosti, in pritožbe vključeni v formalni postopek preiskave C 20/09, ki se je začel 23. julija 2009.

1.4 ODLOČITEV O ZAČETKU POSTOPKA

(10) Ker je Splošno sodišče razglasilo ničnost odločbe Komisije z dne 23. julija 2003, se je ta po preučitvi podatkov, ki so jih v zvezi s spornimi ukrepi predložili belgijski organi, 13. julija 2009 odločila, da začne formalni postopek preiskave iz člena 108(2) PDEU (11).

(11) Odločitev Komisije o začetku postopka je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije. Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj ji predložijo svoje pripombe.

1.5 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K ODLOČITVI O ZAČETKU POSTOPKA

(12) Belgijski organi so pripombe predložili 13. avgusta 2009, nato pa so jih dopolnili še s pripombami z dne 10. septembra 2009, 12. oktobra 2009, 23. aprila 2010, 26. aprila 2010, 19. oktobra 2010, 19. novembra 2010, 21. decembra 2010, 18. januarja 2011, 17. februarja 2011, 2. marca 2011, 29. marca 2011, 11. aprila 2011, 10. maja 2011, 27. maja 2011, 14. junija 2011, 10. avgusta 2011, 26. avgusta 2011, 7. oktobra 2011, 14. decembra 2011, 19. decembra 2011, 20. decembra 2011 in 26. decembra 2011. Navedli so, da so 22. aprila 2009 vložili pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 10. februarja 2009, in predložili dodatna pojasnila v zvezi z nadomestilom za javne storitve in drugimi ukrepi ad hoc v korist podjetja DPLP.

1.6 PRIPOMBE TRETJIH STRANI K ODLOČITVI O ZAČETKU POSTOPKA IN PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K PRIPOMBAM TRETJIH STRANI

(13) Podjetji Deutsche Post AG in DHL International N.V./S.A. sta predložili pripombe 28. avgusta 2009.

(14) Zveza Vlaamse Federatie van Persverspreiders (v nadaljnjem besedilu: zveza VFP; flamska zveza dostavljavcev tiska) in združenje Prodipresse (združenje poklicnih dostavljavcev tiska) sta predložili pripombe 28. avgusta 2009.

(15) Podjetje Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (v nadaljnjem besedilu: podjetje BD, konkurent podjetja DPLP na trgu dostave tiska) je predložilo pripombe 28. avgusta 2009.

(16) Belgijsko združenje založnikov dnevnega tiska A.S.B.L je predložilo pripombe 28. avgusta 2009.

2. PODROBEN OPIS POMOČI

2.1 PRAVNI STATUS IN DEJAVNOSTI PODJETJA DPLP

(17) Belgijsko podjetje La Poste je bilo državna agencija (v nadaljnjem besedilu: agencija Régie des postes) do leta 1992, ko je bilo registrirano kot ločena pravna oseba (enterprise publique autonome, to je samostojno javno podjetje). Leta 2000 se je njegov pravni status spremenil v „delniško družbo javnega prava“ (société anonyme de droit public).

(18) Podjetje DPLP je leta 2010 ustvarilo prihodke iz poslovanja v višini 2 318 milijonov EUR in je imelo 319 milijonov EUR dobička iz poslovanja. Konec leta 2010 je zaposlovalo 33 616 oseb. Za primerjavo navedimo še, da je bilo leta 2002 v podjetju zaposlenih 42 000 oseb. Stroški zaposlenih znašajo 65 % vseh operativnih stroškov podjetja.

(19) Zasebni vlagatelj CVC Capital Partners ima v lasti manjšinski delež v višini 50 % minus en delež. Večinski delničar je belgijska država.

2.2 POVZETEK SPORNIH JAVNIH UKREPOV

2.2.1 Naloge javne službe med letoma 1992 in 2010

(20) Podjetje DPLP je bilo na podlagi poštnega zakona (12) in štirih zaporednih pogodb o upravljanju zadolženo za opravljanje nalog javne službe v celotnem obdobju, na katero se je nanašala preiskava, to je od leta 1992 do leta 2010.

2.2.1.1 Obveznosti javne službe, opredeljene v pogodbah o upravljanju

(21) Pogodbe o upravljanju določajo pravila in pogoje opravljanja nalog podjetja DPLP v okviru opravljanja dejavnosti javnega pomena ter opredeljujejo finančno posredovanje belgijske države.

(22) Podjetje DPLP je od ustanovitve leta 1992 z belgijsko državo podpisalo štiri pogodbe o upravljanju za naslednja obdobja (13): 1. prva pogodba: od 14. septembra 1992 do 31. decembra 1996; 2. druga pogodba: od 1. januarja 1997 do 23. septembra 2002; 3. tretja pogodba: od 24. septembra 2002 do 23. septembra 2005; 4. četrta pogodba: od 24. septembra 2005 do 23. septembra 2010; pogodba podaljšana do sklenitve nove pogodbe.

(23) S pogodbami o upravljanju je določen seznam nalog javne službe. Belgijska država je s trenutno veljavno pogodbo o upravljanju določila naslednje naloge javne službe (14): Poštne storitve (i) Univerzalna poštna storitev (ii) Dostava dnevnega tiska (iii) Dostava periodičnega tiska (iv) Dostava natisnjenega volilnega materiala (v) Posebne tarife za nepridobitna združenja (vi) Pošiljanje pisemskih pošiljk, oproščenih plačila poštnine (kraljeva in druga posebna korespondenca) (vii) Mednarodne poštne storitve (viii) Mednarodni paketi Finančne storitve (ix) Sprejemanje gotovinskih pologov na poštni tekoči račun (x) Izdaja nakaznic (xi) Izplačilo pokojnin, preživnin in podpor invalidnim osebam na domu (xii) Izplačilo nagrade za prisotnost med volitvami (xiii) Knjiženje sredstev in globnih listkov za globe zaradi kršitve predpisov v cestnem prometu (xiv) Storitve v zvezi z ribolovnimi dovoljenji Prodaja znamk (xv) Prodaja znamk Druge javne storitve (xvi) Družbena vloga poštarja (xvii) Ustrezno obveščanje javnosti (xviii) Tiskanje in dostava elektronske pošte (xix) Storitve overjanja sporočil (xx) Storitve za državne računovodske organe (xxi) Prodaja kolkov za plačilo davkov in glob (xxii) Sodelovanje pri dostavi svežnjev volilnih lističev

2.2.2 Javni ukrepi, na katere se nanaša preiskava

(24) Podjetje DPLP je med letoma 1992 in 2010 prejelo javno podporo v obliki različnih ukrepov: 1. prevzem plačevanja pokojnin: država je po reformi pokojninskega sistema leta 1997 podjetje DPLP odvezala že nastalih pokojninskih obveznosti v višini 3,8 milijarde EUR; 2. letno nadomestilo stroškov, nastalih pri izpolnjevanju obveznosti javne službe (15), v skupni višini 5,2 milijarde EUR za obdobje 1992–2010; 3. kapitalske injekcije: dve leta 1997 (62 milijonov EUR), eno leta 2003 (297,5 milijona EUR) in eno leta 2006 (40 milijonov EUR); 4. davčne oprostitve: oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb, zemljiškega davka ter drugih posrednih in lokalnih davkov; 5. prenos nepremičnin: leta 1992 je bilo na podjetje DPLP prenesenih 63 nepremičnin v vrednosti 112,2 milijona EUR; 6. državno poroštvo leta 2004 z 0,25-odstotno premijo za posojilo v višini 100 milijonov EUR.

2.2.2.1 Prevzem plačevanja pokojnin

(25) Agencija Régie des postes je bila leta 1992 z zakonom preoblikovana v samostojno javno podjetje, imenovano „De Post – La Poste“. Podjetje DPLP je kot pravni naslednik agencije Régie des postes prevzelo njena sredstva in zaposlene. Ta sprememba je bila pomemben mejnik, kar zadeva poslovni model: 1. podjetje DPLP odtlej upravljata upravni svet in upravni odbor, v nasprotju z agencijo Régie des postes, ki jo je upravljal in vodil pristojni minister, vlada pa je ohranila le pristojnost nadzora nad upoštevanjem zakona in pogodbe o upravljanju (16); 2. podjetje DPLP je načeloma samo pristojno za svoje finančno ravnovesje, medtem ko je letni proračun agencije Régie des postes dotlej sestavil pristojni minister in ga nato predložil v potrditev parlamentu kot prilogo k proračunu svojega ministrstva.

(26) Tako je podjetje DPLP leta 1992 prevzelo 43 747 javnih uslužbencev skupaj s pravnim varstvom, ki jim je bilo zagotovljeno v zvezi z varnostjo zaposlitve, pokojninami in osebnimi dohodki (člen 33 zakona z dne 21. marca 1991).

(27) Podjetje DPLP je leta 2008 redno zaposlovalo še približno 23 500 stalnih uslužbencev (s statutom, podobnim statutu javnega uslužbenca), ki so predstavljali približno dve tretjini vseh zaposlenih v podjetju, kot je to navedeno v nadaljevanju. Preglednica 1 Sistemi zaposlovanja v podjetju DPLP

(28) Med letoma 1972 in 1996 so se pokojnine izplačevale na podlagi dokladnega sistema. Podjetje DPLP je v skladu s tem sistemom državi vračalo znesek pokojnin, ki jih je ta izplačevala upokojenim javnim uslužbencem (17) za pokojninske pravice, ki so jih zbrali od leta 1972, ko je belgijsko podjetje La Poste postalo ločen računovodski subjekt v okviru države (Régie des postes).

(29) Sistem financiranja pokojnin se ni v ničemer spremenil do pokojninske reforme leta 1997. S to reformo je bil pokojninski sistem prvega stebra, ki se je uporabljal za stalne uslužbence podjetja DPLP, izenačen s pokojninskim sistemom za zasebni sektor: podjetje DLPL je moralo od leta 1997 uradu ONSS (Office national de sécurité sociale, to je nacionalni urad za socialno varnost) plačevati pokojninski prispevek v višini 8,86 % plač.

(30) Hkrati se je država strinjala, da prevzame breme pokojninskih obveznosti v višini 3,8 milijarde EUR, ki so že nastale za podjetje DPLP.

2.2.2.2 Letno nadomestilo stroškov, nastalih pri izpolnjevanju obveznosti javne službe

(31) S posameznimi pogodbami je bilo določeno, da bo država izplačala letno nadomestilo za opravljanje nalog javne službe, opredeljenih v zadevni pogodbi.

(32) V prvih treh pogodbah je bilo nadomestilo opredeljeno na podlagi dejanske razlike med izdatki in prihodki, nastalimi pri opravljanju nalog javne službe. S četrto pogodbo o upravljanju je določeno plačilo fiksnega nadomestila, ki se izračuna na podlagi pričakovane razlike med stroški, nastalimi za podjetje DPLP, in prihodki, ki jih prinesejo uporabniki javnih storitev, vendar je hkrati za zadevno nadomestilo v pogodbah o upravljanju določena zgornja meja (18).

(33) Podjetje DPLP je v skladu s trenutno veljavno pogodbo o upravljanju (19) upravičeno do državnega nadomestila za naslednje javne storitve: Poštne storitve (ii) Dostava dnevnega tiska (iii) Dostava periodičnega tiska (iv) Dostava natisnjenega volilnega materiala (v) Posebne tarife za nepridobitna združenja (vi) Pošiljanje pisemskih pošiljk, oproščenih plačila poštnine (kraljeva in druga posebna korespondenca) Finančne storitve (ix) Sprejemanje gotovinskih pologov na poštni tekoči račun (x) Izdaja nakaznic (xi) Izplačilo pokojnin, preživnin in podpor invalidnim osebam na domu (xiii) Knjiženje sredstev in globnih listkov za globe zaradi kršitve predpisov v cestnem prometu (xiv) Storitve v zvezi z ribolovnimi dovoljenji Prodaja znamk (xv) Prodaja znamk Druge javne storitve (xvi) Družbena vloga poštarja (xx) Storitve za državne računovodske organe (xxi) Prodaja kolkov za plačilo davkov in glob

(34) Treba je opozoriti, da na podlagi zadnjih treh pogodb o upravljanju (20) za univerzalno poštno storitev ni mogoče izplačati nadomestila. Čeprav je mogoče dostavo tiska na podlagi Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve (21) na splošno vključiti med univerzalne storitve, so belgijski organi posebne naloge (dostava dnevnega in periodičnega tiska), za katere naj bi se na podlagi pogodb o upravljanju izplačevalo nadomestilo, opredelili v skladu z merili, po katerih se razlikujejo od univerzalne poštne storitve. Ta merila so: (1) cilji naloge, ki presegajo cilje univerzalne storitve, (2) posebni pogoji, določeni v zadevnih pogodbah, in (3) posebne določbe v zvezi s tarifnim sistemom, ki se razlikujejo od določb, ki se uporabljajo za tarifni sistem univerzalne storitve.

(35) Cilji naloge: po mnenju belgijskih organov je še posebno pomembno zagotoviti široko dostavo tiska na celotnem belgijskem ozemlju, da bi tako zvišali raven obveščenosti, povečali raznolikost mnenj in spodbudili udeležbo javnosti v političnih razpravah.

(36) S pogodbo so določeni posebni pogoji uporabe: posebna storitev dostave tiska, ki jo mora opravljati podjetje DPLP in za katero se izplačuje nadomestilo, presega klasično storitev dostave, vključeno v univerzalno storitev. V zvezi z njo je določenih nekaj strogih pogojev glede kakovosti in rezultatov v zvezi s časom dostave (na primer dostava pred 7.30), pogostostjo, dostavnimi možnostmi za založnike, količinsko prožnostjo, ki se omogoči založnikom, in nepretrganim izvajanjem storitve (vključno z natančno opredelitvijo primerov višje sile).

(37) Poseben tarifni sistem: tarife za dostavo tiska, za katere se izplača nadomestilo, se opredelijo na podlagi tristranskih pogajanj (med belgijsko državo, podjetjem DPLP in sektorjem tiska) in zanje v nasprotju s tarifami univerzalne javne storitve ni potrebna odobritev regulativnega organa. Medtem ko tarife univerzalne javne storitve temeljijo na stroških, so tarife posebne naloge dostave tiska, za katero se izplačuje nadomestilo, precej nižje, da se tako omogoči uresničitev njenih ciljev.

(38) Za javne storitve, navedene v uvodni izjavi 33, se lahko izplačuje nadomestilo za javne storitve. V posameznih poslovnih letih so bila izplačana spodaj navedena nadomestila za javne storitve: Prva pogodba o upravljanju Leto Znesek (v EUR) 1992 (22) 91 720 000 1993 351 327 000 1994 322 138 000 1995 368 308 000 1996 314 205 000 Druga pogodba o upravljanju Leto Znesek (v EUR) 1997 208 934 000 1998 228 629 000 1999 213 788 000 2000 216 282 000 2001 224 269 000 2002 194 559 000 Tretja pogodba o upravljanju Leto Znesek (v EUR) 2003 175 554 000 2004 247 606 000 2005 254 825 000 Četrta pogodba o upravljanju Leto Znesek (v EUR) 2006 299 729 000 2007 306 396 000 2008 315 683 000 2009 321 244 000 2010 325 735 000

2.2.2.3 Kapitalske injekcije

(39) Kapitalski injekciji iz leta 1997: podjetje DPLP je prejelo dve nepriglašeni kapitalski injekciji v skupni višini 62 milijonov EUR. Vendar so belgijski organi pozneje navedli, da so bila ta sredstva dejansko naknadna nadomestila za javne storitve, ki podjetju DPLP niso bila izplačana v želenem roku.

(40) Kapitalska injekcija iz leta 2003: belgijski organi so podjetju DPLP namenili kapitalsko injekcijo v višini 297,5 milijona EUR. Menijo, da je bila ta kapitalska injekcija izvedena pod pogoji, sprejemljivimi za zasebnega vlagatelja, ki deluje v običajnih razmerah tržnega gospodarstva, zato naj v skladu z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu ne bi bila državna pomoč.

(41) Kapitalska injekcija iz leta 2006: belgijski organi so zadevnemu podjetju namenili novo kapitalsko injekcijo v višini 40 milijonov EUR. Menijo, da se je ta kapitalska injekcija skladala z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, saj je bila izvedena pod pogoji, enakimi pogojem, ki se uporabljajo za zasebne vlagatelje (pari passu).

2.2.2.4 Davčne oprostitve

(42) Podjetje DPLP je bilo do 31. decembra 2005 oproščeno plačila davka od dohodkov pravnih oseb.

(43) V obdobju, na katero se nanaša preiskava, je bilo oproščeno plačila zemljiškega davka na nepremičnine za objekte, ki se uporabljajo za zagotavljanje javnih storitev, s čimer je pridobilo prednost od […] (23) do […] EUR na leto. Če bi bil ta davek plačan, bi se stroški izdelkov (iz okvira javnih storitev in komercialnih izdelkov), za katere se uporabljajo te nepremičnine, sorazmerno povišali.

(44) Podjetje DPLP je oproščeno tudi plačila drugih posrednih in lokalnih davkov. Belgijski organi ne morejo oceniti natančne vrednosti te prednosti, vendar navajajo, da ta ukrep spada na področje uporabe pravil de minimis.

(45) Davčne oprostitve so bile uvedene pred začetkom veljavnosti Pogodbe ES leta 1958 in so bile ohranjene brez večjih sprememb. Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb je bila 31. decembra 2005 odpravljena, zadnja dva ukrepa pa se še vedno uporabljata.

2.2.2.5 Prenos nepremičnin

(46) Belgijska država je leta 1992 na podjetje DPLP brez protivrednosti prenesla 63 nepremičnin (24). To podjetje jih je uporabljalo že prej, čeprav so s pravnega vidika pripadale državi. Skupna vrednost tega imetja je bila ocenjena na 112,2 milijona EUR (25). Te nepremičnine so bile ločene od prvotnih sredstev, h katerim so bile dodane, saj so bile oddvojene od državnega premoženja, ko je podjetje La Poste leta 1971 postalo ločena državna agencija (Régie des postes). Agencija Régie des postes je že imela zakonito v lasti sredstva, ki so bila pripoznana v njeni bilanci stanja. Z navedenimi dodatnimi nepremičninami, prenesenimi leta 1992, naj bi se, nasprotno, izravnalo breme pokojnin, ki jih je moralo še naprej nositi podjetje DPLP, ko se je njegov status, to je status agencije, spremenil v status samostojnega javnega podjetja.

(47) Belgijski organi trdijo, da prenos teh nepremičnin spada izključno v okvir notranje reorganizacije državnega premoženja in zato ne pomeni prednosti. V zvezi s tem navajajo, da je belgijsko podjetje La Poste te nepremičnine uporabljalo že pred preoblikovanjem v podjetje DPLP leta 1992 (in jih je torej prav tako uporabljala že agencija Régie des postes).

2.2.2.6 Državno poroštvo

(48) Podjetju DPLP je bilo omogočeno, da za najem posojil zaprosi za državno poroštvo z 0,25-odstotno premijo.

(49) V obdobju, na katero se nanaša preiskava, je bilo to poroštvo uporabljeno le enkrat, in sicer za posojilo v višini 100 milijonov EUR, pridobljeno pri Evropski investicijski banki (EIB). S sporazumom, ki sta ga 22. decembra 2004 podpisali podjetje DPLP in EIB, je slednja prvemu omogočila kreditiranje do 10. junija 2008. Podjetje DPLP je na podlagi te možnosti 8. novembra 2007 zaprosilo za znesek v višini 100 milijonov EUR, ki ga je 5. decembra 2007 tudi dejansko prejelo. Zadevno podjetje se je zavezalo, da bo posojilo vrnilo v 11 enakih anuitetah v višini približno 9,09 milijona EUR. Prva anuiteta mora biti izplačana 5. decembra 2012, zadnja pa 5. decembra 2022. Obresti se plačujejo na tri mesece (5. decembra, 5. marca, 5. junija in 5. septembra). Obrestna mera je določena na podlagi trimesečne obrestne mere EURIBOR, znižane za 37 bazičnih točk.

3. OPIS RAZLOGOV ZA ZAČETEK POSTOPKA LETA 2009

(50) Komisija je na podlagi sodbe v zadevi Altmark (26) menila, da bi bila lahko nadomestila za javne storitve, izplačana od leta 1992, zgoraj navedene davčne oprostitve, kapitalske injekcije, državno poroštvo in prenos nepremičnin državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

(51) Državne pomoči v obliki nadomestila stroškov, povezanih z obveznostmi univerzalne storitve, je mogoče šteti za združljive na podlagi člena 106(2) PDEU, če so potrebne za opravljanje teh storitev ter če razvoj trgovine ni prizadet v takšnem obsegu, ki bi bil v nasprotju z interesi Evropske unije.

(52) Komisija se je v odločitvi o začetku postopka iz leta 2009 spraševala, ali so ukrepi pomoči, odobreni podjetju DPLP, potrebni in sorazmerni za opravljanje nalog javne službe.

(53) Kar zadeva izračun prekomernega nadomestila na podlagi člena 106(2) PDEU, je Komisija menila, da je treba upoštevati vse prihodke in stroške, povezane z obveznostmi javne službe, ter se prepričati, da nadomestilo za opravljanje nalog javne službe ni bilo prekomerno. Za ta izračun je treba preveriti zanesljivost računovodske metode, uporabljene za opredelitev stroškov, ki jih je mogoče pripisati opravljanju storitev splošnega gospodarskega pomena, ter upoštevati vse neto stroške javnih storitev in dodatnih pomoči, podeljenih v kakršni koli obliki.

(54) V zvezi z okoliščino, da je država financirala pokojnine javnih uslužbencev, se je Komisija spraševala, v kakšnem obsegu je bilo podjetje DPLP zaradi razbremenitve pokojninskih obveznosti postavljeno v položaj, primerljiv s položajem konkurentov, kar zadeva prispevke za socialno varnost.

(55) V skladu s pristopom Komisije iz odločbe o državnem financiranju stroškov pokojnin javnih uslužbencev, zaposlenih pri francoskem podjetju La Poste (27), je treba preučiti, ali je ta ukrep združljiv na podlagi člena 107(3)(c) PDEU, in za to opredeliti, v kakšnem obsegu so bili stroški za socialno varnost, ki jih je nosilo podjetje DPLP, potem ko je bilo razbremenjeno teh obveznosti, primerljivi s stroški, ki so jih nosili njegovi konkurenti.

4. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI

4.1 PRIPOMBE ZVEZE VFP IN ZDRUŽENJA PRODIPRESSE

(56) Zveza VFP in združenje Prodipresse sta 28. avgusta 2009 predložili pripombe v zvezi s sistemom dostave tiska, ki ga je vzpostavilo podjetje DPLP.

(57) Zveza VFP in združenje Prodipresse sta v predhodni pritožbi opozorili na izkrivljanje konkurence zaradi nizkih tarif, ki jih zaračunava podjetje DPLP za dostavo tiska in zaradi katerih je onemogočena kakršna koli konkurenca preostalih operaterjev na trgu.

(58) V zvezi s tem sta navedli, da so bile cene podjetja DPLP določene na podlagi tristranskih pogajanj med podjetjem DPLP, založniki in državo. Na podlagi njihovih navedb izgube podjetja DPLP zaradi cen, nižjih od tržnih, izravnava država v okviru nadomestila za SSGP. Čeprav je neposredni prejemnik te pomoči podjetje DPLP, naj bi ta posredno koristila tudi založnikom dnevnega tiska.

(59) Zveza VFP in združenje Prodipresse menita, da podjetje DPLP mogoče prejema prekomerno nadomestilo za sistem dostave tiska, s katerim bi lahko financiralo svoje preostale dejavnosti.

4.2 PRIPOMBE BELGIJSKEGA ZDRUŽENJA ZALOŽNIKOV DNEVNEGA TISKA

(60) Belgijsko združenje založnikov dnevnega tiska je pripombe predložilo 28. avgusta 2009. Ob tem je poudarilo pomen, ki ga ima z vidika demokracije in enakosti učinkovit sistem dostave dnevnega tiska na celotnem belgijskem ozemlju po enotnih in zmernih cenah, da lahko tako naročniki prejmejo dnevni tisk že zgodaj zjutraj.

4.3 PRIPOMBE PODJETIJ DEUTSCHE POST AG IN DHL INTERNATIONAL

(61) Podjetji Deutsche Post AG in DHL International sta pripombe predložili 28. avgusta 2009. Vztrajali sta, da je treba preučiti prevzem pokojninskih obveznosti podjetja DPLP ter da se je treba zlasti prepričati o skladnosti tega ukrepa s predhodno prakso, preveriti združljivost kapitalskih injekcij s trgom, preveriti združljivost porazdelitve stroškov s sodbo v združenih zadevah Chronopost in nazadnje preučiti še prenos nepremičnin.

4.4 PRIPOMBE PODJETJA BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA

(62) Podjetje Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (v nadaljnjem besedilu: podjetje BD), ki spada v skupino TNT, je pripombe predložilo 28. avgusta 2009. Podjetje BD – zlasti njegova podružnica Deltamedia, pristojna za dostavo tiska – je konkurent podjetja DPLP na trgu dostave dnevnega in periodičnega tiska. Podjetje BD je v predhodni pritožbi poudarilo, da podjetje DPLP za dostavo dnevnega tiska zaračunava cene, nižje od stroškov. Po njegovih trditvah so se izgube podjetja DPLP financirale iz državnih subvencij. Nizke cene naj bi otežile kakršno koli konkuriranje podjetju DPLP.

(63) Podjetje BD trdi, da je podjetje DPLP kršilo Direktivo Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev (28) in člen 7 Direktive 97/67/ES. Zadevno podjetje se je spraševalo tudi o obstoju pomoči na podlagi člena 107(1) PDEU in združljivosti nadomestila za stroške, povezane s SSGP, na podlagi člena 106(2) PDEU.

(64) Spraševalo se je, ali je mogoče dostavo dnevnega tiska obravnavati kot SSGP, saj je v večini držav članic ta storitev odprta za konkurenco brez vključitve poštnega operaterja.

(65) Podjetje BD se je še spraševalo, ali je subvencija, namenjena izključno poštnemu operaterju, najprimernejši način za podporo dostavi dnevnega tiska, in sicer v primerjavi s pomočjo založnikom, ki bi si lahko tako zagotovili dostavne storitve na svobodnem trgu, s čimer bi bila omogočena konkurenca med več ponudniki.

(66) Podjetje BD se je spraševalo, ali so bili stroški potrebni, tudi če bi bilo treba odobriti poveritev dostave dnevnega tiska podjetju DPLP. Po njegovem mnenju to podjetje nosi veliko večje stroške od stroškov, ki jih imajo drugi operaterji, kar zvišuje raven potrebnih subvencij. V tem smislu naj subvencije ne bi bile niti sorazmerne niti utemeljene.

(67) Nazadnje, podjetje BD še meni, da bi lahko stroški podjetja DPLP, ki jih je prevzela država, vključevali stroške naložb, ki naj ne bi bili potrebni za opravljanje SSGP, saj je podjetje DPLP vzpostavljene infrastrukture lahko uporabljalo za druge storitve. Z državnimi subvencijami so se mogoče financirale tudi kampanje za oglaševanje komercialnih izdelkov.

5. PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV

5.1 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K PREVZEMU PLAČEVANJA POKOJNIN

(68) Belgijski organi trdijo, da v skladu s pristopom iz sodbe v zadevi Combus (29) prevzem plačevanja pokojninskih obveznosti ni državna pomoč, saj je bilo s tem belgijsko podjetje La Poste razbremenjeno izrednega bremena in ne bremena, ki običajno nastane za proračun podjetja.

(69) Zadevno izredno breme naj bi nastalo zaradi večjih stroškov za plače, povezanih s stalnimi uslužbenci, in manjšo prožnostjo na operativni ravni, kar naj bi podjetje DPLP oviralo pri zmanjševanju števila zaposlenih javnih uslužbencev na število, ki bi se mu zdelo primerno.

(70) Belgijski organi so opredelili tri razloge za nezadostno prožnost: 1. varnost zaposlitve javnih uslužbencev; 2. neobstoj interne mobilnosti in 3. nezmožnost uporabe ukrepa „čakanja na delo“.

(71) Varnost zaposlitve javnih uslužbencev: podjetje DPLP trdi, da so njegovi stalni uslužbenci de facto zaposleni za nedoločen čas. Zato ne more prekiniti njihovih pogodb o zaposlitvi, razen v primeru hude kršitve obveznosti ali ponavljajočih se slabih rezultatov, pa še takrat so za zadevni postopek postavljene zelo stroge zahteve.

(72) Poleg tega se je Conseil d’État (belgijsko upravno sodišče, pristojno za stalne uslužbence, medtem ko spadajo pogodbeni uslužbenci v pristojnost delovnih sodišč) že izreklo v korist stalnih uslužbencev, saj je določilo strog standard za opredelitev „upravičenega razloga“. Zato podjetje DPLP svojih stalnih uslužbencev ne more odpustiti iz ekonomskih ali tehničnih razlogov, niti posamično niti kolektivno.

(73) Torej je prikrajšano za odpoved pogodbe o zaposlitvi kot sredstvo upravljanja, s katerim bi lahko preoblikovalo sestavo zaposlenih glede na dejanske operativne potrebe. Dalje, ker podjetje DPLP ne more odpuščati iz ekonomskih razlogov, so precej omejena njegova sredstva za razreševanje težav, kot so nezadostna mobilnost ali plače in ugodnosti stalnih uslužbencev, ki so višje od plač in ugodnosti na trgu. Poleg tega stalni uslužbenci ne morejo zaprositi za samodejno premestitev v javno upravo, niti take premestitve ne more zahtevati podjetje DPLP.

(74) To pomeni, da je zmanjševanje števila stalnih uslužbencev večinoma omejeno na maloštevilne prostovoljne in „naravne“ prekinitve delovnega razmerja.

(75) Neobstoj interne mobilnosti: poleg tega, da podjetje DPLP ne more zmanjšati števila stalnih uslužbencev na področjih, na katerih se je zmanjšalo povpraševanje po storitvah, veljajo stroge omejitve tudi v zvezi z možnostmi, ki jih ima za prerazporeditev takih uslužbencev znotraj organizacije glede na svoje potrebe.

(76) Dejavniki, kot so jezikovna pripadnost, kvalificiranost, delovna doba in funkcijska razvrstitev, podjetju DPLP v veliki meri onemogočajo prerazporeditev uslužbencev s področij, na katerih se potrebe po delovni sili zmanjšujejo, na primer zaradi manjše uporabe tradicionalne pošte, v sektorje, v katerih primanjkuje delovne sile zlasti zaradi upokojitev ali povečanega povpraševanja.

(77) Povedano drugače, podjetje DPLP svojih stalnih uslužbencev zaradi togosti „statuta“ pogosto ne more prerazporediti glede na svoje potrebe oziroma izravnati neravnovesja med področji dejavnosti s preveč in premalo zaposlenimi. Tako mora zadevno podjetje, paradoksalno, za zadovoljitev potreb v sektorjih, v katerih primanjkuje delovne sile, zaposlovati uslužbence za določen čas ali pogodbene uslužbence, vendar mora hkrati obdržati tudi presežne stalne uslužbence v sektorjih s preveč zaposlenimi.

(78) Nezmožnost uporabe ukrepa „čakanja na delo“: poleg tega podjetje DPLP svojih stalnih uslužbencev ne more „poslati na čakanje“ (odpust iz ekonomskih razlogov), kot lahko to storijo operaterji v zasebnem sektorju, ko jim primanjkuje dela.

(79) Višji stroški za plače: ko je agencija Régie des postes leta 1992 postala samostojno državno podjetje in je bila preimenovana v podjetje DPLP, so stalni uslužbenci prejemali precej višje plače in ugodnosti kot pogodbeni uslužbenci v zasebnem sektorju. Po letu 1992 so samodejna povišanja plač zaradi delovne dobe in velike pogajalske moči sindikatov pripomogla k ohranitvi plač in ugodnosti na sorazmerno višji ravni.

(80) Stalni uslužbenci imajo poleg višjih plač in ugodnosti kot pogodbeni uslužbenci še od 4 do 11 dodatnih dni plačanega dopusta (30), s čimer se še bolj povečujejo stroški, ki jih mora nositi podjetje DPLP. Navedene lastnosti stalnih uslužbencev so otežile upravljanje podjetja DPLP, kar zadeva stroške za posameznega stalnega uslužbenca, ki so precej višji od stroškov pogodbenih uslužbencev v zasebnem sektorju.

(81) Podjetje DPLP je že od leta 1992, ko je od agencije Régie des postes prevzelo stalne uslužbence, priznavalo, da so ti zaradi višjih stroškov za plače in operativne togosti strukturna pomanjkljivost, ki jo je bilo z vse večjo liberalizacijo poštnega trga vse težje prenašati. Zato je to podjetje leta 1998 prenehalo sklepati taka delovna razmerja. Zaradi „naravnih“ prekinitev delovnega razmerja, kamor spadajo zlasti upokojitve, se je število zaposlenih do leta 2008 skupaj zmanjšalo na 23 538.

(82) Ker je zmanjševanje števila stalnih uslužbencev odvisno zlasti od deleža „naravnih“ prekinitev delovnega razmerja, se je to število glede na trenutno starostno piramido zmanjševalo počasi, kar se bo najverjetneje nadaljevalo še do leta 2030, torej precej po popolni liberalizaciji poštnega trga, kar je razvidno iz spodnje preglednice. Preglednica 2 Razvoj števila stalnih uslužbencev pri podjetju DPLP

(83) Belgijski organi zato menijo, da so stalni uslužbenci podjetja DPLP na operativni ravni in z vidika stroškov velika pomanjkljivost v primerjavi z zasebnimi operaterji ter da je država podjetje DPLP razbremenila izrednega bremena, ki ga njegovim konkurentom ni treba nositi.

(84) Menijo, da ta ukrep ni državna pomoč, zato naj v primeru podjetja DPLP ne bi bilo treba uporabiti smernic Komisije iz odločitve o začetku postopka v skladu s predhodnimi zadevami v zvezi s pokojninskimi sistemi (EDF (31), La Poste (Francija) (32), Royal Mail (33)).

(85) Vendar belgijski organi kljub temu trdijo, da bi, če bi za podjetje DPLP uporabili tako metodo, ugotovili, da se delež stroškov za socialno varnost, ki jih nosi podjetje DPLP, v odstotkih stroškov za plače, ujema z zadevnim deležem pri njegovih konkurentih.

5.2 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K LETNEMU NADOMESTILU STROŠKOV JAVNIH STORITEV

(86) Belgijski organi so predložili računovodske podatke (34) podjetja DPLP in predstavili načela stroškovnega računovodstva, ki ga uporablja to podjetje.

(87) Najprej so trdili, da nadomestilo za javne storitve, ki se izplačuje vsako leto, ni pomoč, ker se sklada s sodno prakso v zadevi Altmark.

(88) Dalje, trdili so še, da je nadomestilo za javne storitve – tudi če je pomoč – združljivo, saj z njim niso bili prekomerno nadomeščeni neto stroški, ki jih je nosilo podjetje DPLP pri opravljanju nalog javne službe. Po njihovem mnenju je iz izračunov, ki so jih predložili, razvidno, da stroški podjetja DPLP niti niso bili v celoti nadomeščeni.

(89) Nazadnje, belgijski organi so še navedli, da so nekateri ukrepi veljavna pomoč. V zvezi s tem glej oddelek, v katerem so obravnavane veljavne pomoči (odstavek 6.3.2 in naslednje uvodne izjave).

5.3 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV H KAPITALSKIM INJEKCIJAM

5.3.1 Kapitalski injekciji iz leta 1997

(90) Belgijski organi so v dopisu, poslanem Komisiji 12. avgusta 2009, navedli, da je treba kapitalski injekciji iz leta 1997 v skupni višini 62 milijonov EUR obravnavati kot naknadno nadomestilo za obveznosti javne službe.

5.3.2 Kapitalski injekciji iz let 2003 in 2006

(91) Belgijski organi trdijo, da sta kapitalski injekciji iz let 2003 in 2006 temeljili na strateškem načrtu (35), katerega končni cilj je bil izboljšati konkurenčnost in donosnost podjetja v okviru postopne liberalizacije poštnega trga.

(92) Ta načrt je imel dva glavna cilja: 1. izboljšati storilnost, da bi tako zagotovili konkurenčnost in donosnost v okolju bolj liberaliziranega trga; 2. usmeriti podjetje DPLP k tržni logiki z odprtjem njegovega kapitala zasebnim vlagateljem, to je doseči in vzdrževati zahtevane ravni donosnosti, potrebne za pritegnitev zasebnih vlagateljev in sprostitev potenciala donosnosti podjetja.

(93) Kapitalska injekcija iz leta 2003: belgijski organi so navedli, da je bil namen kapitalske injekcije iz leta 2003 okrepiti lastniški kapital podjetja DPLP glede na velike finančne obveznosti, ki jih je to sprejelo zlasti za zgraditev štirih novih centrov za razvrščanje, posodobitev obstoječega centra, izboljšanje dostave pošte in avtomatizacijo.

(94) Poleg tega so še trdili, da so ta sredstva krila tudi izdatke za uslužbence, ki so nastali zaradi zmanjšanja števila zaposlenih v povezavi s sistemom predčasnega upokojevanja, skrajšanjem delovnega časa in povišanjem plač na novo zaposlenim.

(95) S temi ukrepi naj bi se zagotovilo razumno jamstvo, kar zadeva povečano donosnost v obdobju 2003–2007, da bi tako izpolnili pričakovanja zasebnih vlagateljev. Tako naj bi belgijska država kot edina delničarka podjetja DPLP leta 2003 s svojim ravnanjem želela zagotoviti donosnost, saj naj bi ob sprejetju odločitve o kapitalski naložbi v celoti upoštevala načelo zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu.

(96) Belgijski organi so 5. avgusta 2009 še trdili, da so napovedi dobička pokazale, da je bila kapitalska injekcija zagotovljena pod pogoji, ki se skladajo z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu, saj je bil pričakovani dobiček večji od dobička, ki bi ga zahteval zasebni vlagatelj. Te napovedi so bile realne, saj je bil dejanski dobiček med letoma 2003 in 2008 še precej večji od pričakovanega.

(97) Belgijski organi so pojasnili, da kapitalska injekcija iz leta 2003 nikakor ni bila povezana z odpisom državnih terjatev v računih podjetja DPLP iz leta 2005. Ta odpis, ki ni bil izveden istočasno, je bil običajen računovodski postopek, saj je država jasno navedla, da te terjatve podjetju DPLP ne bodo plačane. Končni zneski, odpisani v okviru sanacije bilance za leto 2005, so se razlikovali od zneskov kapitalske injekcije iz leta 2003 in akumuliranih izgub ob koncu leta 2002.

(98) Kapitalska injekcija iz leta 2006: belgijski organi so trdili, da se je ta kapitalska injekcija skladala z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, saj je bila zagotovljena pod enakimi pogoji (pari passu), kot so bili uporabljeni za zasebnega vlagatelja, to je podjetje Post Invest Europe SA, ki je vložilo 300 milijonov EUR. Država in novi vlagatelj sta vpisala nove delnice, da je lahko slednji prejel 50 % delnic minus en delež, država pa je ohranila 50 % delnic plus en delež (36).

(99) Investicijska banka, na katero so se obrnili belgijski organi za določitev emisijske cene novih delnic, je ocenila, da skupna vrednost podjetja DPLP znaša med […] in […] EUR. Država je za celotno podjetje pred kapitalskimi injekcijami nazadnje sprejela znesek […] EUR. Belgijski organi so priznali, da so poznejši rezultati podjetja DPLP presegli predpostavke, izdelane ob oceni.

(100) Belgijski organi menijo, da se je podjetje DPLP zaradi izvedbe strateškega načrta uvrstilo med najučinkovitejše operaterje v Evropi. To podjetje naj bi precej napredovalo z vidika donosnosti, učinkovitosti (37) in kakovosti ter naj bi pri tem ohranilo primerno raven cen, ki jih zaračunava strankam.

5.4 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K DAVČNIM OPROSTITVAM

(101) Belgijski organi so v izjavi z dne 12. avgusta 2009 priznali, da podjetje DPLP do 27. decembra 2005 ni bilo vključeno v sistem plačevanja davka od dohodkov pravnih oseb, je pa plačevalo davek na dobiček (torej davek, ki ga plačujejo pravne osebe). Vendar so hkrati trdili, da ta davčni sistem podjetju DPLP v obdobju 2003–2005 ni prinesel nobene koristi: če bi namreč moralo plačevati davek od dohodkov pravnih oseb, bi lahko preneslo izgube iz preteklih let in mu torej v tem obdobju zadevnega davka ne bi bilo treba plačevati.

(102) Hkrati so še trdili, da je moralo podjetje DPLP v obdobju 2003–2005 plačati davke na dobiček v višini 2 milijonov EUR.

(103) Zadevno podjetje je moralo od poslovnega leta 2006 plačevati davek od dohodkov pravnih oseb, ne da bi mu bil omogočen prenos predhodnih izgub. Belgijski organi so ocenili, da je bil na ta datum žrtvovan davčni odbitek v višini 51,87 milijona EUR.

(104) Na podlagi tega so menili, da podjetje DPLP zaradi oprostitve plačila davka od dohodkov pravnih oseb pred letom 2006 ni imelo neto dobička.

(105) Belgijski organi so pojasnili, da je podjetje DPLP oproščeno plačila zemljiškega davka na prihodke iz nepremičnin, ki jih uporablja za opravljanje storitev javnega pomena.

(106) Ocenili so neto dobiček podjetja DPLP, ki je po njihovem mnenju omejen v primerjavi z dodatnimi stroški, ki jih to podjetje nosi zaradi obveznosti vzdrževanja poštnega omrežja, za katero je značilna točno določena ozemeljska gostota, za kar ne prejema nobenega drugega nadomestila.

(107) Belgijski organi so pojasnili, da je podjetje DPLP oproščeno plačila nekaterih drugih posrednih in lokalnih davkov. V zvezi s tem so trdili, da ima oprostitev teh davkov neto učinek de minimis.

5.5 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K PRENOSU NEPREMIČNIN

(108) Belgijski organi so v izjavi z dne 12. avgusta 2009 potrdili, da je bilo ob preoblikovanju podjetja DPLP v samostojno javno podjetje nanj prenesenih nekaj nepremičnin. Zadevno podjetje je te stavbe uporabljalo od leta 1971 in jih je potrebovalo za opravljanje poštnih storitev.

(109) Belgijski organi trdijo, da podjetje DPLP s prenosom zadevnih nepremičnin ni pridobilo nobene prednosti, saj jih je že uporabljalo za opravljanje javne službe. Povedano drugače, po njihovem mnenju je bilo s tem le prerazporejeno državno premoženje.

5.6 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K DRŽAVNEMU POROŠTVU ZA NAJEM POSOJIL

(110) Belgijski organi so v izjavi z dne 12. avgusta 2009 trdili, da podjetje DPLP ni samodejno upravičeno do državnega poroštva za najem posojil. Če bi želelo zaprositi za tako poroštvo, bi moralo najprej pridobiti odobritev belgijskih organov in v državno blagajno vplačati 0,25-odstotno letno premijo.

(111) Podjetje DPLP je v obravnavanem obdobju državno poroštvo uporabilo le enkrat.

(112) Belgijski organi menijo, da je 0,25-odstotna premija ustrezna, če upoštevamo finančni položaj podjetja DPLP in majhno možnost, da podjetje ne bo vrnilo dolga. Poleg tega menijo, da bi bile tržne obrestne mere za podobno posojilo brez državnega poroštva do 40 bazičnih točk višje.

5.7 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K PRIPOMBAM ZAINTERESIRANIH STRANI

(113) Belgijski organi so v izjavi z dne 12. oktobra 2009 menili, da odločilne elemente vsebujejo le izjave podjetja BD ter zveze VFP in združenja Prodipresse. Ti se nanašajo zlasti na nadaljnjo dostavo dnevnega in periodičnega tiska.

(114) Belgijski organi trdijo, da dodelitev opravljanja nerezerviranih poštnih storitev (kot je dostava tiska) v nasprotju s trditvami podjetja BD ne spada na področje uporabe predpisov Unije o javnih naročilih (Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta (38)).

(115) Poleg tega trdijo, da z dostavo dnevnega in periodičnega tiska, ki je storitev splošnega gospodarskega pomena, niso kršene določbe Unije o liberalizaciji poštnega trga.

(116) Belgijski organi so še navedli, da o zadevni dodelitvi ni bilo odločeno samovoljno. Menijo, da je podjetje DPLP edino podjetje, ki lahko izpolni pogoje in obveznosti, naložene ponudniku takih storitev.

(117) Belgijski organi trdijo, da podjetje DPLP v nasprotju s trditvami podjetja BD v obdobju 2002–2008 ni prejemalo prekomernega nadomestila za stroške, povezane z opravljanjem storitve dostave dnevnega in periodičnega tiska.

(118) Ne strinjajo se z mnenjem združenja VFP in zveze Prodipresse, da je podjetje DPLP „napihnilo“ naložbe in dodatne stroške, ki jih je imelo z razširitvijo in nadaljnjim pokrivanjem na nacionalni ravni, ki naj bi se z 82 % povečalo na 100 %. Ker zadevnih 18 % vključuje zlasti oddaljene regije, so se stroški za uslužbence podjetja DPLP nesorazmerno povečali, saj si je moralo to podjetje priskrbeti prevozna sredstva za dolge proge, za kar so značilni visoki stroški amortizacije.

(119) Nazadnje, belgijski organi še navajajo, da se stroški oglaševalske kampanje zadevnega podjetja niso upoštevali pri izračunu nadomestila, ki ga je to prejelo od države za nadaljnjo dostavo tiska.

(120) Po mnenju podjetja BD je očitno, da podjetje DPLP ni stroškovno učinkovito. Belgijski organi to trditev izpodbijajo in poudarjajo, da ta ne upošteva v celoti niti visokih dodatnih stroškov, povezanih z nadaljnjo dostavo tiska, niti precejšnjega truda, ki ga je podjetje DPLP vložilo v zagotovitev nadzora nad svojimi stroški in povečanje storilnosti.

(121) Podjetje BD trdi, da so stroški njegove podružnice Deltamedia nižji od stroškov podjetja DPLP. Po mnenju belgijskih organov je treba to pripisati naslednjim dejavnikom: (a) podjetje Deltamedia ne pokriva celotne države; (b) podjetje Deltamedia dela z neodvisnimi distributerji; (c) storitve, ki jih ponuja podjetje Deltamedia, so poenostavljene, saj deluje z omejenim številom založnikov iz ene same časopisne skupine; (d) založniki dostavljajo dnevni tisk neposredno na distribucijska mesta.

5.8 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K VELJAVNI POMOČI

(122) Belgijski organi so v izjavi z dne 21. decembra 2010 navedli, da so nekateri ukrepi iz preiskave veljavne pomoči.

(123) Prvič, belgijski organi trdijo, da so davčne oprostitve, ki so se priznavale podjetju DPLP, še iz časa pred pristopom Belgije k Evropski uniji in se zato štejejo za veljavne pomoči.

(124) Drugič, belgijski organi navajajo, da je bila letna subvencija podjetju DPLP izplačana pred letom 1999, to je pred liberalizacijo poštnega trga, in se zato šteje za veljavno pomoč. Hkrati pa kapitalskih injekcij pred letom 1999 – če naj se obravnavajo kot državne pomoči – ne bi smeli obravnavati kot veljavnih pomoči.

(125) Tretjič, belgijski organi trdijo, da se zaradi desetletnega zastaralnega roka vsi ukrepi, sprejeti pred 13. julijem 1999 (torej 10 let pred začetkom formalnega postopka v tej zadevi), štejejo za veljavne pomoči, saj naj bi z razglasitvijo ničnosti, za katero se je pred začetkom zadevnega postopka izreklo Splošno sodišče, postali nični tudi vsi predhodni preiskovalni akti Komisije. Po drugi strani so še trdili, da v preiskavo ne bi smeli vključiti ukrepov, sprejetih pred decembrom 1992, ker je Komisija svoj prvi preiskovalni akt sprejela decembra 2002. To naj bi zadevalo prenos nepremičnin in prvo letno subvencijo, izplačano leta 1992.

6. OCENA

6.1 UVODNE OPOMBE GLEDE SISTEMA STROŠKOVNEGA RAČUNOVODSTVA PODJETJA DPLP

(126) Člen 14 Direktive 97/67/ES, kot je bila spremenjena z Direktivo 2008/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. februarja 2008 o spremembi Direktive 97/67/ES glede popolnega oblikovanja notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti (39) (tretja poštna direktiva), določa, da poštni operaterji vodijo stroškovno računovodstvo za jasno razlikovanje med vsemi storitvami in izdelki, ki so del univerzalne storitve, in tistimi, ki to niso. Njihovo računovodstvo mora neposredno dodeliti neposredne stroške izdelkom in neposredno ali posredno dodeliti skupne stroške, še zlasti pa ustrezno pripisati skupne stroške, ki so hkrati potrebni za zagotavljanje univerzalnih in neuniverzalnih storitev. Stroškovno računovodstvo podjetja DPLP vključuje metodo analize stroškov po dejavnostih, s katero se vsi stroški delovanja do dobička pred obrestmi in davki (EBIT) pripišejo različnim izdelkom v skladu z metodo popolne razdelitve stroškov (FDC). Stroškovno računovodstvo vključuje vse operativne stroške in organizacijske enote podjetja DPLP. Leta 2009 so komercialni izdelki predstavljali […] % prometa podjetja DPLP, izdelki, povezani z javnimi storitvami, pa […] %.

(127) Metoda stroškovnega računovodstva ima tri ravni: sredstva, dejavnosti in izdelke. Njen namen je opredeliti delež stroškov, ki jih je mogoče pripisati posameznemu izdelku.

(128) Stroški se delijo na 398 vrst različnih stroškov in 3 954 centrov odgovornosti. Ti so zaradi računovodstva združeni v 34 sklopov sredstev in 108 skupin kod. Obstaja 986 različnih dejavnosti.

(129) Stroški sredstev se pripišejo dejavnostim glede na njihovo naravo: „neposredna sredstva“ se neposredno navezujejo na določeno dejavnost, „posredna sredstva“ pa prispevajo k več dejavnostim in jih je treba pripisati na podlagi porazdelitvenih ključev, ki odražajo raven uporabe zadevnega sredstva za posamezno dejavnost. Nazadnje, skupni prispevek k dejavnosti vključuje splošne stroške, ki jih ni mogoče pripisati posameznim dejavnostim, zato se ti enakomerno pripišejo vsem izdelkom na podlagi povišane lastne cene.

(130) Vseh 986 različnih dejavnosti sestavlja vrednostno verigo posameznega izdelka. Del stroškov, povezanih z določeno dejavnostjo, se pripiše izdelkom glede na uporabo zadevne dejavnosti v zvezi s posameznim izdelkom. Stroški neoperativnih dejavnosti se najprej pripišejo poslovnim dejavnostim, ki neposredno prispevajo k izdelkom.

(131) V zadnji fazi postopka se stroški dejavnosti pripišejo še vsakemu izdelku na podlagi porazdelitvenega ključa, ki večinoma temelji na obsegu. Povedano drugače, vsi izdelki, pri katerih se uporablja določena dejavnost, se knjižijo z delom stroškov te dejavnosti, ki je sorazmeren z obsegom uporabe zadevne dejavnosti.

(132) Komisija meni, da je metoda stroškovnega računovodstva, ki jo trenutno uporablja podjetje DPLP, zadovoljiva, saj so vanjo pravilno in na ustrezni ravni vključeni vsi stroški. Vendar hkrati še ugotavlja, da je podjetje DPLP to metodo izpopolnilo postopoma, zato je mogoče domnevati, da so računovodski podatki iz začetka obdobja, na katero se nanaša preiskava, sicer na splošno zanesljivi, niso pa tako podrobni kot podatki iz sedanjega računovodskega sistema.

(133) Belgijski organi so marca 2011 Komisiji predstavili retroaktivno spremembo metode stroškovnega računovodstva podjetja DPLP, ki predvideva drugačno porazdelitev nekaterih stroškov med komercialne dejavnosti in dejavnosti javne službe. Sprememba, ki so jo predvideli belgijski organi, zadeva zadnjo fazo dodelitve stroškov, ko se izdelki knjižijo s stroški, sorazmernimi z obsegom uporabe posamezne dejavnosti.

(134) Sprememba zadeva metodo dodelitve stroškov poslovanja, ki jo je podjetje DPLP do zdaj uporabljalo za dodelitev posameznim izdelkom. S tem bi se nekateri stroški, povezani s komercialnimi izdelki, prenesli na področje javnih storitev, s čimer bi se razširila osnova stroškov javnih storitev. Tako bi javne storitve na leto povprečno nosile […] EUR stroškov, ki so se do zdaj pripisovali komercialnim izdelkom. Preostali sklopi metode stroškovnega računovodstva se ne bi spremenili.

(135) Belgijski organi so navedli, da se stroški nekaterih dejavnosti že po naravi določijo na določeni ravni, ki se opredeli glede na potrebe javne službe. Povedano drugače, stroški teh dejavnosti, ki se uporabljajo za javne storitve, se ne bi spremenili, tudi če se zadevne dejavnosti ne bi uporabljale za noben komercialni izdelek. Če se zadevna dejavnost ni začela izvajati zaradi komercialnega izdelka, naj ta izdelek ne bi smel nositi stroškov poslovanja, povezanih z njo, čeprav jo uporablja.

(136) Čeprav so belgijski organi trdili, da je spremenjena metoda združljiva z Direktivo 97/67/ES, sodbo v združenih zadevah Chronopost (40) in Okvirom Skupnosti za državne pomoči v obliki nadomestila za javne storitve (41) (v nadaljnjem besedilu: okvir o SSGP), ker se z njo izdelkom dodelijo stroški, ki jih je mogoče neposredno pripisati tem izdelkom, in del skupnih stroškov ter ker hkrati bolje odseva dejanske stroške, povezane z obveznostmi javne službe, Komisija meni, da te nove utemeljitve ni mogoče sprejeti iz formalnih, ekonomskih in pravnih razlogov.

(137) S formalnega vidika se predlagana metoda dejansko ne uporablja v internem računovodstvu podjetja DPLP, temveč gre bolj za spremembo ex post predhodnih podatkov. Regulativni organ ni odobril spremenjene metode kot osnove za tarifni sistem, pa tudi država je ne uporablja pri izračunu nadomestila za SSGP. Torej se zdi, da gre za teoretično predstavitev, izdelano za ta postopek v zvezi z državnimi pomočmi. Z ekonomskega vidika v zvezi z določitvijo interne transferne cene ne moremo predpostaviti, da komercialnim izdelkom ne bi smeli pripisati dela stroškov za sredstva, ki jih uporabljajo (po tej metodi naj na primer komercialni izdelki sploh ne bi prispevali k stroškom poštarskih dostav, čeprav poštarji dostavljajo tudi komercialne izdelke). Nazadnje, s pravnega vidika se taka sprememba ne zdi skladna s členom 14(3)(b)(iv) Direktive 97/67/ES, sodbo v združenih zadevah Chronopost (42) in okvirom o SSGP iz leta 2005 (43), saj se na podlagi vseh navedenih določb zahteva, da se skupni stroški ustrezno dodelijo komercialnim dejavnostim.

(138) Komisija pri oceni torej ne bo upoštevala spremenjenih računov, temveč se bo oprla na predhodno predložene potrjene podatke stroškovnega računovodstva, ki jih je v skladu z Direktivo 97/67/ES potrdil Institut belge des services postaux et des télécommunications (regulativni organ za belgijski poštni sektor, v nadaljnjem besedilu: organ IBPT (44)) in temeljijo na metodi stroškovnega računovodstva, ki jo uradno uporablja podjetje DPLP.

6.2 OCENA PREVZEMA PLAČEVANJA POKOJNIN

6.2.1 Obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU

(139) Člen 107(1) PDEU določa, da je, „[r]azen če Pogodbi ne določata drugače, […] vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.

(140) Da se ukrep šteje za državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, morajo biti izpolnjeni štirje kumulativni pogoji, to je ukrep: (i) daje prednost upravičencu; (ii) izkrivlja konkurenco ali bi jo lahko izkrivljal z dajanjem prednosti nekaterim podjetjem; (iii) je državni poseg ali se financira iz državnih sredstev; (iv) lahko prizadene trgovino med državami članicami.

6.2.1.1 Prednost in selektivnost

(141) Belgijski organi so na podlagi pristopa iz sodbe v zadevi Combus (45) menili, da so pokojninske obveznosti izredno breme, ki naj ga konkurentom ne bi bilo treba financirati, zato dejstvo, da je njihovo plačevanje prevzela država, ni pomoč.

(142) Pri tem so večinoma trdili, da podjetje DPLP zaradi neprožnosti statuta stalnih uslužbencev ni moglo zmanjšati deleža te kategorije zaposlenih, čeprav je zanj veliko dražja, kot bi bili hipotetični zaposleni, s katerimi bi sklenilo pogodbe z manj ugodnostmi.

(143) Najprej je treba na splošno opozoriti, da Sodišče ni potrdilo sodbe v zadevi Combus. Nasprotno, sodna praksa Sodišča nasprotuje domnevi, da naj bi nadomestilo strukturne pomanjkljivosti izključilo vsako opredelitev za pomoč. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča torej izhaja, da je treba o obstoju pomoči presojati na podlagi učinkov in ne vzrokov ali ciljev državnega posega (46). Sodišče je še odločilo, da pojem pomoči vključuje prednosti, ki jih podeljujejo državni organi in zaradi katerih se v različnih oblikah zmanjšajo redna bremena za proračun podjetja (47).

(144) Sodišče je poleg tega še navedlo, da stroški, povezani s plačilom zaposlenih, že po naravi bremenijo proračun podjetij, in sicer ne glede na to, ali ti stroški izhajajo iz zakonskih obveznosti ali kolektivnih sporazumov (48). V zvezi s tem je menilo, da samo dejstvo, da je namen državnih ukrepov nadomestiti dodatne stroške, še ne pomeni, da zadevnih ukrepov ni mogoče opredeliti kot pomoč (49).

(145) Poleg tega lahko ugotovimo, da se konkurenčni okvir iz zadeve Combus razlikuje od konkurenčnega okvira podjetja DPLP. Podjetje Combus je moralo svojo prevozno dejavnost opravljati na komercialni podlagi in je delovalo na trgu pod konkurenčnimi pogoji, primerljivimi s tistimi, pod katerimi so delovale zasebne avtobusne družbe. Družbe za javni prevoz ob koncu razpisnega postopka svojo dejavnost avtobusnega prevoza prepustijo zasebnim in javnim podjetjem. V skladu s pravili naročanja je za naročilo izbrana „ekonomsko najugodnejša ponudba“, pri čemer ni pomembno, ali je ponudnik javni ali zasebni subjekt. Podjetje DPLP je imelo vse obdobje, na katero se nanaša ocena, obsežen monopol, zato so se ekonomski pritiski izvajali popolnoma drugače. Poleg tega Belgija v obravnavani zadevi – v nasprotju z zadevo Combus – ni sprejela nobene zakonske določbe za odpravo ali prilagoditev posebnega sistema zaposlovanja, ki se uporablja za javne uslužbence, zaposlene pri podjetju DPLP, ali načina, kako pridobijo pokojninske pravice.

(146) Zato Komisija meni, da je mogoče z razlikami v dejanskem stanju med zadevo Combus in obravnavano zadevo utemeljiti drugačen sklep v tej zadevi.

(147) Da bi presodili, ali zadevni ukrepi vsebujejo sestavine državne pomoči, je treba ugotoviti, ali ti ukrepi dajejo podjetju DPLP gospodarsko prednost s tem, da mu omogočajo izogibanje plačevanju stroškov, ki bi navadno morali bremeniti lastna finančna sredstva podjetja, in ali so tako preprečili, da bi prisotne tržne sile prišle do polnega izraza. Pomoč pomeni razbremenitev stroškov, ki navadno bremenijo proračun podjetja, upoštevajoč naravo ali organizacijo zadevnega stroškovnega sistema. Nasprotno bi lahko pojem „izredno breme“ opredelili kot dodatno breme v primerjavi z rednimi bremeni. Odprava takega izrednega bremena z zakonsko določbo naj upravičencu ne bi dajala prednosti in torej ne bi pomenila državne pomoči.

(148) Po zgledu sodne prakse Sodišča pri analizi selektivnosti, ki vključuje primerjavo z referenčnim okvirom za ugotovitev skladnosti ali neskladnosti z „naravo in organizacijo sistema“ različnega obravnavanja nekaterih podjetij ali proizvodenj, pri običajnem položaju na trgu v strukturnem pogledu opredelitev „rednega“ ali „izrednega“ bremena vključuje opredelitev referenčnega okvira ali primerjave s ciljem, da se odkrijejo podjetja v primerljivem pravnem in dejanskem položaju z vidika cilja, ki naj bi ga dosegli z zadevnimi ukrepi.

(149) Vendar se zdi, da ni mogoče opredeliti nobene zunanje primerjave, na podlagi katere bi lahko določili „redni“ prispevek, ki ga nosijo podjetja v pravnem in dejanskem položaju, ki je z vidika cilja, zastavljenega z zadevnim ukrepom, primerljiv s položajem podjetja DPLP. Konkurenti podjetja DPLP so zlasti podjetja zasebnega prava, ki svoje dejavnosti opravljajo na konkurenčnih trgih, medtem ko je bil podjetju DPLP v obdobju, na katero se nanaša ocena, z zakonom zagotovljen monopol, saj je bila liberalizacija končana šele leta 2011.

(150) Da bi Komisija ugotovila, ali obstaja prednost v smislu člena 107(1) Pogodbe, mora preučiti položaj podjetja DPLP in primerjati prispevke za socialno varnost pred prevzemom plačevanja pokojnin in po njem.

(151) Podjetje DPLP je od sprejetja zakona z dne 6. julija 1971 do pokojninske reforme leta 1997 nosilo vse stroške pokojnin in prispevkov za socialno varnost svojih javnih uslužbencev. Komisija glede na to meni, da so ti stroški redni izdatki, ki jih je moralo podjetje DPLP glede na svoj pravni in dejanski položaj na belgijskem poštnem trgu financirati iz lastnih sredstev.

(152) Ker je bilo podjetju DPLP s prevzemom plačevanja pokojnin leta 1997, ki se preiskuje, omogočeno, da ni več nosilo stroškov, ki bi jih običajno moralo financirati iz lastnih sredstev, je ta operater z zadevnimi ukrepi pridobil prednost v smislu člena 107(1) Pogodbe.

(153) Obravnavana prednost je selektivna, saj je bila podeljena samo podjetju DPLP.

6.2.1.2 Državna sredstva

(154) Prevzem plačevanja pokojnin je financirala država, ki je prevzela pristojnosti podjetja DPLP v zvezi s pokojninami.

(155) Ker država pokojnine upokojenih uslužbencev podjetja DPLP plačuje neposredno iz lastnega proračuna, je očitno, da se za to porabljajo državna sredstva.

6.2.1.3 Izkrivljanje konkurence in prizadetost trgovine med državami članicami

(156) Zgoraj navedeni ukrepi lahko prizadenejo trgovino med državami članicami, saj podjetje DPLP deluje na trgih, odprtih za konkurenco, kot so storitve dostave paketov, za katere je značilna obsežna čezmejna trgovina. Na trgu paketov se srečuje s konkurenco podjetij, ki opravljajo dejavnosti v drugih državah članicah, kot so podjetja UPS, FedEx ali TNT Express. Podjetje DPLP opravlja tudi dejavnosti na trgu dostave tiska, na katerem delujejo ali bi lahko delovala podjetja iz drugih držav članic. Dostava paketov ni bila nikoli v izključni pristojnosti podjetja DPLP, saj so v začetku 90. let prejšnjega stoletja tudi druga podjetja že ponujala nekatere storitve dostave paketov (50) ali drugih posebnih poštnih storitev (51). Podjetje DPLP je poleg tega navzoče tudi na trgu finančnih sektorjev (poštni tekoči računi, varčevalni računi in plačilne storitve), na katerih se srečuje s konkurenco operaterjev, kot so banke in finančni operaterji, ki ponujajo finančne produkte. Poštni tekoči in varčevalni računi, ki se uporabljajo za plačevanje in varčevanje, konkurirajo bančnim tekočim in varčevalnim računom. Bančni sektor je bil za konkurenco odprt že pred letom 1992, zanj pa je bila značilna obsežna trgovina med državami članicami. Banke iz različnih držav članic so v Belgiji odprle poslovalnice že pred letom 1992: takrat je bilo namreč na ozemlju te države več kot 70 tujih finančnih ustanov (52).

(157) Na podlagi navedenega je očitno, da bi lahko kakršen koli državni ukrep, s katerim bi podjetje DPLP pridobilo gospodarsko prednost, prizadel trgovino med državami članicami.

(158) Komisija iz razlogov, navedenih v uvodnih izjavah od 141 do 157, meni, da je prevzem plačevanja pokojnin pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

6.2.2 Ocena združljivosti prevzema plačevanja pokojnin z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c)

(159) Odvezujoči prispevek, s katerim so bili stroški za pokojnine, ki jih je plačevalo podjetje DPLP, usklajeni s stroški, ki jih za to plačujejo njegovi konkurenti, je v okviru pokojninske reforme iz leta 1997 nadomestil vračilo letnih neto stroškov za pokojnine, ki ga je podjetje DPLP izplačevalo državi. Brez te reforme bi se raven stroškov za pokojnine v naslednjih letih še naprej občutno višala, zlasti zaradi vse neugodnejšega razmerja med aktivnimi (plačniki) in neaktivnimi javnimi uslužbenci (upravičenci), potem ko se je podjetje DPLP odločilo, da ne bo več zaposlovalo te kategorije uslužbencev.

(160) Ker je očitno, da se odstopanja iz člena 107(2) ter člena 107(3)(a) in (b) PDEU ne uporabljajo, in ker se Belgija v zvezi z združljivostjo prevzema plačevanja pokojnin podjetja DPLP ni sklicevala na člen 106(2) PDEU, bo Komisija preučila, ali je mogoče ta prevzem obravnavati kot združljiv na podlagi člena 107(3)(c) PDEU, ki določa, da se lahko pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij šteje za združljivo z notranjim trgom, kadar taka pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi.

(161) Komisija bo najprej preučila, v kakšnem obsegu prevzem plačevanja vseh stroškov, povezanih s pokojninami, izpolnjuje cilj v skupnem interesu in v kakšnem obsegu je za to potreben, nato pa bo preučila še sorazmernost tega ukrepa ter pretehtala pozitivne in negativne učinke pomoči.

6.2.2.1 Liberalizacija poštnega sektorja je cilj v skupnem interesu

(162) Pravo Unije je od leta 1992 spodbujalo vse obsežnejšo liberalizacijo poštnega sektorja, in sicer s sprejetjem zelene knjige, na podlagi katere so bile nato sprejete tri direktive: (i) Direktiva 97/67/ES, (ii) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/39/ES z dne 10. junija 2002 o spremembah Direktive 97/67/ES glede nadaljnjega odpiranja trgov poštnih storitev v Skupnosti konkurenci (53) in (iii) Direktiva 2008/6/ES. Priznava se tudi, da ima liberalizacija poštnih trgov na ravni EU pomembno vlogo v okviru lizbonske strategije za rast in zaposlovanje.

(163) Torej je treba poleg zagotavljanja osnovnih poštnih storitev, kot izhajajo iz pojma obveznosti univerzalne storitve, vzpostaviti tudi enotne konkurenčne pogoje za tradicionalnega operaterja, obstoječe konkurente in nove udeležence na trgu.

(164) Komisija je že v odločbi v zvezi s francoskim podjetjem La Poste priznala, da je vzpostavitev enakih pogojev, kar zadeva prispevke za socialno varnost, za tradicionalnega operaterja in njegove konkurente ključni pogoj za zagotovitev enakih konkurenčnih pogojev v poštnem sektorju. Menila je, da je bil prevzem plačevanja obveznosti financiranja pokojnin francoskega podjetja La Poste združljiv z notranjim trgom, saj je bila z državnimi subvencijami zagotovljena enaka stopnja prispevkov za socialno varnost za francosko podjetje La Poste in njegove konkurente. Komisija bo v obravnavani zadevi uporabila enak pristop kot v poglavju 6.3 navedene odločbe, ki jo je treba – če je to primerno – upoštevati v tej zadevi.

6.2.2.2 Potreba po prevzemu plačevanja pokojnin

(165) Komisija meni, da je bilo preoblikovanje podjetja DPLP leta 1992 potrebno za spodbuditev konkurence na poštnem trgu, saj je bila s tem ukrepom zagotovljena enakost podjetja DPLP in njegovih konkurentov, kar zadeva pravno obliko (s tem je podjetje DPLP izgubilo neomejeno poroštvo, do katerega je bilo dotlej upravičeno kot oseba javnega prava).

(166) Vendar si niti belgijska država niti agencija Régie des postes nista nikoli ustvarili rezerv, ki bi se ujemale z že nastalimi pokojninskimi obveznostmi. Podjetje DPLP je ob ustanovitvi leta 1992 še naprej nosilo pokojninske obveznosti, vendar niso bila v njegovo knjigovodstvo prenesena nobena sredstva za njihovo kritje.

(167) Torej bi plačevanje pokojnin za podjetje DPLP sčasoma postalo več kot pretežko breme, saj so se številni javni uslužbenci bližali upokojitveni starosti. Čeprav so bili sprejeti ukrepi za izboljšanje tega položaja (povečanje storilnosti, postopno zmanjševanje števila zaposlenih zaradi „naravnih“ prekinitev delovnega razmerja, indeksacija plač), to ne bi zadostovalo za vzpostavitev trajnega ravnovesja finančnega položaja podjetja DPLP (glej preglednico 3 v nadaljevanju).

(168) Razlog za to je zlasti dejstvo, da je preoblikovanje podjetja DPLP v podjetje zasebnega prava pomenilo tudi, da to ne bo več zaposlovalo javnih uslužbencev, temveč le še pogodbene uslužbence (s katerimi se sklene splošna pogodba o zaposlitvi in za katere veljajo določbe delovnega prava). Podjetje DPLP bi zato moralo po letu 1997 iz lastnih prihodkov hkrati financirati izdatke za pokojnine upokojenih javnih uslužbencev in prispevke za socialno varnost, povezane s pokojninskim zavarovanjem svojih aktivnih pogodbenih uslužbencev.

(169) Negativna usmeritev denarnih tokov podjetja DPLP bi se z leti le še poslabšala, saj bi izplačila višjih pokojnin presegla prihodke iz dejavnosti podjetja (glej preglednico 3). Preglednica 3 Simulacija denarnih tokov podjetja DPLP, ki so jo izdelali belgijski organi leta 1996

(170) To, da bi imelo podjetje DPLP veliko višje stroške, če bi moralo po letu 1997 iz lastnih sredstev financirati pokojnine vseh svojih upokojenih javnih uslužbencev, ni sporno. Očitno je, da bi bil brez pomoči ogrožen prehod iz pravnega statusa javne uprave v status zasebnega podjetja.

(171) Poleg tega bi popolno refinanciranje stroškov za pokojnine s povečanjem prihodkov iz organiziranih poštnih pošiljk privedlo do zelo visokih tarif pošiljanja in morebitnega velikega upada števila poslanih pisem, zato bi bila ogrožena ponudba storitev univerzalnih poštnih pošiljk.

(172) Komisija še meni, da so zadevni ukrepi prilagojeni cilju v interesu Skupnosti, za uresničitev katerega so bili sprejeti. Tega vprašanja se ne bi bilo mogoče učinkoviteje lotiti z nobenim drugim sredstvom. V sektorjih, ki zagotavljajo katero od SSGP, bi bilo sicer mogoče podeliti nadomestila za javne storitve, vendar tak pristop zaradi posebne strukturne narave problematike dolgoročno ne bi bil vzdržen.

(173) Glede na cilje liberalizacije poštnih trgov, ki vključujejo zlasti zagotavljanje ponudbe kakovostnih univerzalnih poštnih storitev po dostopnih cenah, in ob upoštevanju cilja spodbujanja lojalne konkurence je bil prevzem plačevanja pokojnin potreben ukrep.

6.2.2.3 Sorazmernost prevzema plačevanja pokojnin

(174) Komisija je v odločbi v zvezi s francoskim podjetjem La Poste predstavila svojo oceno, kar zadeva sorazmernost ukrepov pomoči, povezanih s prevzemom stroškov za pokojnine v breme tradicionalnih operaterjev v poštnem sektorju, ki še naprej zaposlujejo javne uslužbence pod pogoji, dogovorjenimi v času, ko so bili v monopolnem položaju. O sorazmernosti je treba presojati glede na vzpostavitev enakih pogojev na trgih, odprtih za konkurenco (na primer poštne pošiljke, paketi in finančne storitve). Tradicionalni operater mora plačevati enake stopnje prispevkov za socialno varnost kot njegovi konkurenti.

(175) Ker so pogodbeni uslužbenci podjetja DPLP s pravnega vidika v enakem položaju kot zaposleni v katerem koli zasebnem podjetju – v nasprotju s stalnimi uslužbenci, katerih statut je podoben statutu javnih uslužbencev – je mogoče s primerjavo prispevkov za socialno varnost, ki jih izplačuje podjetje DPLP za posamezno kategorijo zaposlenih, preveriti, ali to podjetje po razbremenitvi stroškov za pokojnine izpolnjuje pogoj v zvezi s plačevanjem enake stopnje prispevkov za socialno varnost, kot jo plačujejo njegovi konkurenti.

(176) V zbirni preglednici spodaj so podrobno prikazani stroški za socialno varnost, ki jih plačuje podjetje DPLP za svoje stalne in pogodbene uslužbence: Stroški za socialno varnost, ki jih nosi in plačuje podjetje DPLP Stalni uslužbenci Pogodbeni uslužbenci Prispevek podjetja DPLP v sistem socialne varnosti, od tega 8,86 % iz naslova pokojnin […] % […] % Stroški, ki jih nosi neposredno podjetje DPLP […] % […] % Bolezni in invalidnost […] % […] % Družinski dodatki […] % — Prispevek k plačilu odškodnin (54) […] % Strukturno znižanje (55) […] % PRISPEVEK DELODAJALCA k skupnemu znesku […] % […] % PRISPEVKI ZAPOSLENIH […] % […] % Prispevek zaposlenega v splošni sistem socialne varnosti […] % […] %

(177) Kot je prikazano v preglednici zgoraj, je raven prispevkov podjetja DPLP v belgijski sistem socialne varnosti (nominalni odstotni delež stroškov za plače) precej nižja od ravni prispevkov zasebnih operaterjev ([…] % v primerjavi z […] %).

(178) Če pa za primerjavo dejanskih stopenj prispevkov za socialno varnost upoštevamo stroške, ki neposredno bremenijo delodajalca, sta zadevna odstotna deleža skoraj enaka in celo nekoliko večja za stalne uslužbence podjetja DPLP ([…] % v primerjavi z […] %).

(179) Hkrati lahko ugotovimo, da so prispevki, ki jih plačujejo zaposleni, v obeh primerih skoraj enaki ([…] % v primerjavi z […] %).

(180) Podjetje DPLP za svoje stalne uslužbence plačuje nižjo nominalno stopnjo prispevkov za socialno varnost, ker so izvzeti nekateri prispevki za socialno varnost, ki se ne uporabljajo za zaposlene, za katere velja statut javnih uslužbencev (na primer poklicne bolezni, brezposelnost, nezgode pri delu). Vendar to podjetje zaradi posebnega statuta svojih stalnih uslužbencev samo neposredno nosi stroške prispevkov, za katere velja izvzetje. Zaradi takega pristopa zanj nastanejo visoki neposredni stroški.

(181) Kar zadeva prispevek, ki ga zaposleni plačujejo sami in ki bi ga bilo treba prav tako upoštevati, saj morajo zaposleni ta prispevek plačevati od plače, ki jim jo izplačuje delodajalec (in je torej tudi ta prispevek strošek zanj), je ta nekoliko višji za stalne kot za pogodbene uslužbence.

(182) Belgijski organi in podjetje DPLP so predložili informacije, iz katerih je razvidno, da se neposredni prispevki s časovnega vidika večinoma niso veliko spreminjali.

(183) Čeprav neposredni stroški, ki jih nosi neposredno podjetje DPLP ([…] %) – če jih razlagamo ozko – niso enakovredni prispevkom za socialno varnost, je treba upoštevati dejstvo, da ti stroški niso prostovoljni, temveč izhajajo neposredno iz posebnega statuta stalnih uslužbencev in je bilo torej njihovo plačilo podjetju DPLP naloženo. Torej se zdi logično, da se z vidika izvora in namena izenačijo z drugimi obveznimi stroški za socialno varnost.

(184) Zato je treba zadevne neposredne stroške upoštevati pri izračunu dejanskih prispevkov podjetja DPLP za socialno varnost. Tako izračunana skupna stopnja prispevkov za socialno varnost bi bila nekoliko višja za stalne uslužbence podjetja DPLP ([…] %) kot za zaposlene v podjetjih zasebnega sektorja ([…] %).

6.2.2.4 Merilo za pretehtanje prevzema plačevanja pokojnin

(185) Reforma pokojninskega sistema, ki se uporablja za podjetje DPLP, je bistvena faza v prilagajanju podjetja postopni liberalizaciji in pričakovanju popolne liberalizacije belgijskega poštnega trga, ki ima pomembno vlogo v okviru lizbonske strategije za rast in zaposlovanje.

(186) Komisija je v odločbi v zvezi s francoskim podjetjem La Poste navedla, da bi liberalizacija poštnega sektorja lahko postala težja, če ne bi odobrili takih načrtov pokojninske reforme (ki je primerljiva s pokojninsko reformo v Belgiji).

(187) Komisija še meni, da zadevni ukrepi, čeprav ne zadevajo posebnega sistema v zvezi z dajatvami za pokojnine, omogočajo trajnost mehanizma financiranja, ki je zaradi zgodovinskega razvoja postal zastarel. V zvezi s tem ocenjuje, da ti ukrepi zato spadajo v širši okvir reforme pokojninskih sistemov držav članic, ki jo skupno želita Svet in Komisija.

(188) Negativni učinki ukrepa se zdijo omejeni, saj je glede na preteklost podjetja DPLP in njegovih dejavnosti jasno, da se večina njegovih obveznosti v zvezi s pokojninami nanaša na dejavnosti v rezerviranem sektorju, v katerem je izkrivljanje konkurence omejeno že po naravi.

(189) Zadevni ukrep bi teoretično podjetju DPLP lahko omogočil, da obdrži prevladujoč položaj. Vendar Komisija meni, da je to tveganje majhno, ker so ukrepi omejeni na izenačitev prispevkov, ki jih plačuje podjetje DPLP, s prispevki njegovih konkurentov.

(190) Iz navedenega izhaja, da so negativni učinki pomoči, odobrene podjetju DPLP, omejeni v primerjavi s pozitivnimi učinki ukrepa.

(191) Ker so ukrepi omejeni na to, kar je nujno potrebno za vzpostavitev enakih pogojev glede prispevkov za socialno varnost, in odpravljajo izkrivljanje konkurence, ki je škodovalo podjetju DPLP, ne vplivajo toliko na trgovinske pogoje, da bi bilo to v nasprotju s skupnimi interesi.

(192) Zato Komisija meni, da je ukrep prevzema plačevanja pokojnin, ki je bil sprejet leta 1997, mogoče šteti za združljiv z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c) PDEU, saj podjetje DPLP z vidika stroškov za socialno varnost svojih stalnih uslužbencev ni v boljšem položaju kot drugi operaterji.

6.3 OCENA NADOMESTILA ZA JAVNE STORITVE IN DRUGIH UKREPOV

6.3.1 Obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU

6.3.1.1 Prednost in selektivnost

(193) Kar zadeva nadomestilo stroškov za javne storitve, so v sodbi v zadevi Altmark (56) opredeljena merila, ki jih javni poseg mora izpolnjevati, da se lahko obravnava kot nadomestilo za obveznosti javne službe in je tako izvzet iz opredelitve za državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

(194) V obravnavani zadevi ta merila – zlasti četrto – niso izpolnjena, saj podjetje DPLP ni bilo izbrano v postopku oddaje javnih naročil. Poleg tega belgijski organi niso dokazali, da je bila raven nadomestila določena na podlagi analize stroškov, ki bi jih za opravljanje zahtevanih obveznosti javne službe nosilo dobro vodeno povprečno podjetje, ki razpolaga z ustreznimi sredstvi, Komisija pa nima nobenega kazalca ali informacije, na podlagi katerih bi lahko sklepala, da je četrto merilo izpolnjeno.

(195) Ker je bilo do letnih nadomestil upravičeno samo eno podjetje in so bila zato temu podjetju dana na voljo dodatna sredstva, je podjetje DPLP s tem pridobilo selektivno prednost.

(196) Kapitalski injekciji iz leta 1997: belgijski organi so priznali, da sta bili kapitalski injekciji iz leta 1997 v višini 62 milijonov EUR dejansko naknadno nadomestilo za SSGP za leto 1996. Torej ju je treba presojati na enaki podlagi kot letna nadomestila. Ker različni pogoji, opredeljeni v sodbi v zadevi Altmark, niso izpolnjeni, je podjetje DPLP z ukrepom pridobilo selektivno prednost.

(197) Kapitalska injekcija iz leta 2003: belgijski organi so navedli, da se kapitalska injekcija iz leta 2003 (297,5 milijona EUR) sklada z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu in zato ni državna pomoč. Po njihovih navedbah je bil njen namen okrepiti lastniški kapital podjetja DPLP, ki je načrtovalo zgraditev in posodobitev centrov za razvrščanje, izboljšanje dostave pošte ter avtomatizacijo. Ta sredstva naj bi krila tudi stroške za zaposlene, ki so nastali zaradi zmanjšanja števila uslužbencev v povezavi s sistemom predčasnega upokojevanja, skrajšanjem delovnega časa in zvišanjem plač, ponujenih na novo zaposlenim.

(198) Da bi belgijski organi dokazali, da se je ta kapitalska injekcija skladala z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu, so v okviru svojega strateškega načrta izdelali napovedi dobička, na podlagi katerih je bila raven dobička višja od stroškov kapitala, ki bi ga zahteval zasebni vlagatelj.

(199) Napovedi in izračun dobička, ki so jih izdelali belgijski organi, so bili pripravljeni vnaprej, so zelo podrobni in se skladajo z metodo, ki bi jo uporabil zasebni vlagatelj: 1. donosnost je bila izračunana po metodi diskontiranih prihodnjih denarnih tokov, s katero se upoštevata prihodnja rast podjetja ter zmožnost naložb, da ustvarijo dobiček in denarne tokove za delničarje; 2. predvideni so bili trije različni scenariji: optimistični in pesimistični scenarij ter najverjetnejši scenarij, ki se je nazadnje upošteval pri oceni občutljivosti napovedi; 3. napovedi so vključevale povečanje stopnje dobička na […] % leta 2007 (glej preglednico 4) in pričakovano stopnjo notranje donosnosti v višini […] % za obdobje 2003–2012 (glej preglednico 5), kar presega stopnjo v višini […] %, ki jo je neodvisni izvedenec (banka Degroof) navedel kot stopnjo dobička, ki bi bila primerna po mnenju zasebnih vlagateljev v poštnem sektorju. Preglednica 4 Napovedi ex ante dobičkov za obdobje 2003–2007, ki so jih izdelali belgijski organi […] Vir: Belgijski organi. Preglednica 5 Izračun stopnje notranje donosnosti ex ante, ki so ga izdelali belgijski organi za najverjetnejši scenarij […] Vir: Belgijski organi.

(200) Ugotovimo lahko še, da so finančni rezultati, doseženi v naslednjih letih, večinoma potrdili zanesljivost napovedi (glej preglednico 6). Ker se je povečala donosnost podjetja DPLP, je to začelo leta 2007 izplačevati dividende. Preglednica 6 Dobiček ex post za obdobje 2003–2007 […] Vir: Belgijski organi.

(201) Rezultati, doseženi v desetletnem obdobju, se prav tako skladajo z napovedmi iz leta 2003, saj bi morala biti stopnja notranje donosnosti ex post […] %, kar je več kot […] %, kot je bilo predvideno leta 2003.

(202) Čeprav se zdi, da je bila naložba belgijske države dovolj donosna za potrditev, da je bilo z njo upoštevano načelo zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, je treba opozoriti, da so pričakovani prihodki, na podlagi katerih je bila zadevna donosnost ocenjena, vključevali državne pomoči in zlasti letna nadomestila, izplačana podjetju DPLP.

(203) Vendar imajo zadevni državni ukrepi očitno ločene cilje in nikakor niso kronološko povezani s kapitalsko injekcijo iz leta 2003.

(204) Poleg tega je bila negotovost, ki bi ji bil lahko izpostavljen zasebni vlagatelj, če pomoč podjetju DPLP ne bi bila priglašena, omiljena s formalno odobritvijo kapitalske injekcije, ki jo je izdala Komisija v odločbi iz leta 2003. V času izvedbe naložbe bi verjetno vsak zasebni vlagatelj z dobrimi možnostmi za donosnost tvegal izvedbo zadevne naložbe, potem ko je Komisija sprejela odločbo o odobritvi, čeprav ta še ni bila pravnomočna. Za sprejetje te odločitve zasebni vlagatelj ne bi čakal več let do izreka sodbe Splošnega sodišča in Sodišča. Zato je poznejša razglasitev ničnosti te odločbe dogodek, ki v času izvedbe naložbe ni bil predvidljiv, temveč se je moral zdeti le malo verjeten, saj se odločbe Komisije obravnavajo kot zakonite, dokler niso razglašene za nične.

(205) Komisija zato meni, da je mogoče kapitalsko injekcijo iz leta 2003 šteti za združljivo z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu in torej ni državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

(206) Kapitalska injekcija iz leta 2006: belgijski organi so navedli, da se kapitalska injekcija iz leta 2006 (v višini 40 milijonov EUR) sklada z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu in zato ni državna pomoč.

(207) Ta kapitalska injekcija je bila zagotovljena pod enakimi pogoji, kot se uporabljajo za zasebnega vlagatelja: država (v višini 40 milijonov EUR) in podjetje Post Invest Europe (v višini 300 milijonov EUR) sta podjetje DPLP dokapitalizirali po enaki ceni za delnico (pari passu). Podjetje Post Invest Europe je bilo takrat zunanji vlagatelj, ki ni bil v ničemer povezan niti s podjetjem DPLP niti z belgijsko državo.

(208) Poleg tega je bila emisijska cena delnic določena pravilno. Investicijska banka, na katero so se obrnili belgijski organi za določitev emisijske cene novih delnic, je ocenila, da skupna vrednost podjetja DPLP znaša med […] in […] EUR. Država je za celotno podjetje pred kapitalskimi injekcijami nazadnje sprejela znesek […] EUR. Domneve v zvezi s stopnjo donosa in tveganja na podlagi skupnega poslovnega načrta so kot take temeljile na ugotovitvah glede optimizacije dobička na dolgi rok. Tudi rezultati podjetja DPLP po dokapitalizaciji leta 2006 (glej nadaljevanje) potrjujejo zanesljivost domnev in parametrov, ki so bili upoštevani ob sprejetju odločitve o naložbi. Preglednica 7 Rezultati podjetja DPLP med letoma 2006 in 2010 […] Vir: Belgijski organi.

(209) Po mnenju Komisije je očitno, da se kapitalska injekcija iz leta 2006 v višini 40 milijonov EUR sklada z ravnanjem vlagatelja v tržnem gospodarstvu, zato ni državna pomoč.

(210) Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb bi sicer lahko pomenila prednost za podjetje DPLP, ker bi se zaradi nje lahko znižal davek, ki bi ga to podjetje moralo sicer plačati, vendar mu ni prinesla nobene konkretne prednosti: med letoma 1992 in 2005 (ko je bila zadevna oprostitev ukinjena) je bil namreč skupni izid podjetja DPLP po plačilu davka negativen. Tudi če bi bilo podjetje DPLP vključeno v sistem plačevanja davka od dohodka pravnih oseb in bi bil njegov neto izid v nekaterih letih pozitiven, mu ne bi bilo treba plačati davka zaradi davčnega odbitka, ki bi se prenašal iz leta v leto. Zato zadevna oprostitev v tem sklepu ni podrobneje preučena.

(211) Pač pa je bilo podjetje DPLP z oprostitvijo plačila zemljiškega in lokalnega davka postavljeno v ugodnejši položaj kot druga podjetja, saj je bilo s tem razbremenjeno obveznosti, ki bi jih moralo običajno nositi. S tem mu je bila torej podeljena selektivna prednost.

(212) Belgijski organi so trdili, da prenos nepremičnin spada v okvir notranje reorganizacije državnega premoženja, saj je podjetje DPLP takrat v celoti pripadalo državi. Vendar je zadevno podjetje s prenosom nepremičnin dobilo na voljo nova sredstva, ki so pred tem pripadala državi. Te nepremičnine je uporabljalo že v času, ko so pripadale državi, vendar ni bilo njihov zakoniti lastnik. Podjetje DPLP kot podjetje, ločeno od države, je s prenosom pravnega statusa lastništva pridobilo lastniške pravice nad zadevnimi nepremičninami. Tako je pridobilo dodatna sredstva v primerjavi s položajem pred prenosom. Zato je s tem ukrepom pridobilo selektivno prednost.

(213) Podjetje DPLP brez državnega poroštva ne bi moglo dobiti posojila pod enakimi pogoji. Belgijski organi so menili, da bi bile lahko tržne obrestne mere do 40 bazičnih točk višje, pri čemer je premija, izplačana državi, znašala 25 bazičnih točk.

(214) V Obvestilu Komisije o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe ES za državno pomoč v obliki poroštev (57) (točka 3.2(d)) je določeno, da „se prevzem tveganja navadno poplača z ustrezno premijo na znesek poroštva ali znesek, zavarovan s poroštvom. Kadar je plačana cena za poroštvo vsaj tako visoka, da ustreza primerljivi poroštveni premiji, ki jo je mogoče najti na finančnih trgih, poroštvo ne zajema pomoči. Če na finančnih trgih ni mogoče najti ustrezno primerljive poroštvene premije, se skupni stroški financiranja posojila s poroštvom, skupaj z obrestmi posojila in poroštveno premijo, primerjajo s tržno ceno podobnega posojila brez poroštva“. Ker se zdi, da zadevna premija ni združljiva s trgom, je državno poroštvo podjetju DPLP omogočilo pridobitev financiranja s stroški, manjšimi od stroškov, ki bi jih moralo načeloma nositi.

(215) Zato je podjetje DPLP s tem ukrepom pridobilo selektivno prednost, ki je enaka razliki med obrestno mero, ki bi jo moralo plačati brez državnega poroštva, in dejansko obrestno mero skupaj s premijo, plačano za poroštvo. Tako je vsako leto pridobilo prednost v višini 15 bazičnih točk na neporavnani kapital. Torej je mogoče oceniti, da je prednost za ves čas trajanja posojila znašala 1,5 milijona EUR.

6.3.1.2 Obstoj državnih sredstev

(216) Letno nadomestilo za SSGP se je financiralo iz proračuna belgijske države na podlagi več zaporednih pogodb o upravljanju, ki sta jih sklenili podjetje DPLP in belgijska država. Na podlagi informacij, ki jih je predložila belgijska država, sta kapitalski injekciji iz leta 1997 de facto nadomestilo za SSGP, zato se obravnavata v tem delu sklepa.

(217) Zaradi davčnih oprostitev so se zmanjšali davčni prihodki države, saj so se zmanjšali prihodki, ki bi jih ta prejela brez zadevnih oprostitev. Zato pomenijo prenos državnih sredstev v obliki izgube davčnih prihodkov belgijske države.

(218) Nepremičnine, prenesene na podjetje DPLP, so prej pripadale državi. Ta je lastništvo nad njimi prepustila podjetju DPLP ter tako zmanjšala svoja sredstva in povečala sredstva zadevnega podjetja. Torej ukrep pomeni prenos državnih sredstev.

(219) Poroštvo za posojilo je zagotovila država, ki je tako brez protivrednosti prevzela tveganje na lasten proračun, zato ga je treba obravnavati kot državno sredstvo v obliki izpada prihodka.

(220) Kot izhaja iz sodbe v zadevi Preussen Elektra (58), prihodki iz storitev dostave pošte niso državni prihodki, saj uporabniki ceno, ki jo plačajo, financirajo iz lastnih sredstev, ki niso pod nadzorom države.

(221) Vendar so ti prihodki z vidika ocene združljivosti neposredno povezani z opravljanjem storitev splošnega pomena v poštnem sektorju, zato jih je treba upoštevati na podlagi točke 17 okvira o SSGP in člena 7 Direktive 97/67/ES, da bi tako ugotovili, ali je bilo nadomestilo potrebno in sorazmerno.

6.3.1.3 Izkrivljanje konkurence in prizadetost trgovine med državami članicami

(222) Ukrepi bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami iz istih razlogov, kot so navedeni v uvodni izjavi 156.

6.3.1.4 Povzetek ukrepov pomoči

(223) Iz razlogov, predstavljenih v uvodnih izjavah od 193 do 222, so spodaj navedeni ukrepi državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU: (a) letno nadomestilo za SSGP (1992–2010); (b) kapitalski injekciji iz leta 1997; (c) oprostitev plačila zemljiškega davka (1992–2005); (d) prenos nepremičnin iz leta 1992 in (e) državno poroštvo iz leta 2004.

6.3.2 Veljavna pomoč v smislu člena 108(1) PDEU

(224) Nekatere ukrepe, ki se preučujejo v obravnavani zadevi, je morda treba obravnavati kot veljavne pomoči v smislu člena 108(1) PDEU.

6.3.2.1 Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb in oprostitev zemljiškega davka

(225) Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb in oprostitev zemljiškega davka sta podjetju DPLP koristili, ko je bilo še javna uprava, to je pred letom 1971, in sta še iz časa pred pristopom Belgije k EGS. Odtlej nista bili spremenjeni. Zato se ta ukrepa štejeta za veljavni pomoči.

(226) Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb je bila ukinjena leta 2005, medtem ko je zadevno podjetje še vedno oproščeno plačila zemljiškega davka.

6.3.2.2 Liberalizacija poštnega trga

(227) Belgijski organi menijo, da bi bilo treba vse ukrepe pred liberalizacijo poštnih trgov leta 1999 obravnavati kot veljavne pomoči. Vendar so zadevni ukrepi koristili vsem dejavnostim podjetja DPLP, ki je navzoče na konkurenčnih trgih (na primer na trgu dostave paketov in finančnih storitev), že veliko pred sprejetjem Direktive 97/67/ES leta 1999. Zato na podlagi sodbe v združenih zadevah Alzetta (59) take pomoči ni mogoče obravnavati, kot da je postala veljavna pomoč zaradi razvoja notranjega trga: kot veljavno pomoč za nekega upravičenca jo je mogoče obravnavati le, če je ta opravljal dejavnosti le na trgih, ki ob izvedbi pomoči niso bili odprti za konkurenco.

(228) Zato Komisija te trditve ne more sprejeti.

6.3.2.3 Desetletni zastaralni rok

(229) Sprejeti ni mogoče niti trditve, po kateri bi moral desetletni zastaralni rok teči od začetka tega formalnega postopka preiskave leta 2009. S sodbo Splošnega sodišča iz leta 2009 niso bili razveljavljeni vsi predhodni preiskovalni akti. Iz nje je mogoče razbrati le, da bi morali ti akti Komisijo spodbuditi k začetku formalnega postopka preiskave (60).

(230) Nasprotno, ker je Komisija prvi preiskovalni akt sprejela 23. decembra 2002, ko je na belgijske organe naslovila prvo zahtevo po podatkih, je treba ukrepe, izvedene pred 23. decembrom 1992, šteti za veljavno pomoč.

6.3.3 Združljivost nadomestila za SSGP na podlagi člena 106(2) PDEU

(231) O združljivosti nadomestila za SSGP se presodi na podlagi člena 106(2) PDEU in okvira o SSGP. Okvir o SSGP se uporablja od začetka veljavnosti 29. novembra 2005. Ker so bila z njim večinoma kodificirana pravila, ki so obstajala že pred začetkom njegove veljavnosti, se bomo nanj sklicevali tudi pri oceni ukrepov pred začetkom njegove veljavnosti.

6.3.3.1 Obseg presoje, določen na podlagi pooblastila, podeljenega s pogodbami o upravljanju

(232) Belgijski organi in podjetje DPLP so v svojih pripombah močno nasprotovali temu, da bi Komisija na podlagi predhodno sprejetega pristopa za oceno drugih zadev v zvezi s pomočmi, ki so bile nezakonito izplačane v preteklosti, na splošno analizirala vso pomoč, dodeljeno podjetju DPLP v celotnem obdobju, kar bi pomenilo, da so bile s to pomočjo brez razlikovanja financirane vse naloge javne službe, za katere je bilo podjetje pooblaščeno. Belgijski organi in podjetje DPLP so trdili, da so v obravnavani zadevi – v nasprotju z ugotovitvami iz drugih zadev – s pogodbami o upravljanju, ki so jih sklenili, natančno določeni območje dejavnosti podjetja DPLP, upravičene do pomoči, in zneski pomoči, za katere je bilo mogoče zaprositi v zvezi s temi dejavnostmi (61).

(233) Komisija meni, da so z zadevnimi pogodbami o upravljanju natančno opredeljene pravice in obveznosti države in upravičenca do pomoči z določitvijo parametrov za izračun nadomestila, za katero lahko upravičenec zaprosi za posebne dejavnosti in obdobja, navedene v pogodbah. Zato bo njena ocena temeljila na določbah posameznih pogodb o upravljanju.

(234) SSGP, za katere je treba nadzirati združljivost pomoči, so opredeljene v pooblastilih, ki jih določi država članica. Podjetje DPLP je za naloge javne službe, ki jih mora opravljati, pooblaščeno z zaporednimi upravnimi akti, s katerimi se potrdijo pogodbe o upravljanju, ki jih podpiše z državo približno vsakih pet let. S temi pogodbami se razvijajo in dopolnjujejo določbe nacionalnega poštnega zakona.

(235) Z vsako od zaporednih pogodb o upravljanju je podeljeno ločeno pooblastilo, v okviru katerega so opisane naloge javne službe, ki jih mora opravljati podjetje DPLP, določeni pa so tudi parametri, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, ki ga izplača država. V pogodbah o upravljanju so natančno določene dejavnosti, ki se upoštevajo pri izračunu višine denarnega nadomestila, ki ga dodeli država.

(236) O združljivosti ukrepov pomoči je treba presojati na podlagi člena 106(2) PDEU, saj je bilo nadomestilo dodeljeno za financiranje stroškov, nastalih zaradi opravljanja nalog javne službe. Nadomestilo bi bilo združljivo, če z njim niso bili prekomerno nadomeščeni dodatni stroški, ki jih nosi podjetje DPLP pri opravljanju nalog javne službe, za katere je pooblaščeno na podlagi pogodb o upravljanju, vključno z zmernim dobičkom. Kakršno koli prekomerno nadomestilo bo treba vrniti.

(237) V obseg ocene prekomernega nadomestila spadajo SSGP, za katere je z določbami zaporednih pogodb o upravljanju določeno nadomestilo.

(238) Treba je opozoriti, da se določbe zaporednih pogodb o upravljanju med seboj nekoliko razlikujejo. Zato je treba prekomerno nadomestilo izračunati na podlagi posebnih parametrov, določenih v posameznih pogodbah.

(239) Na podlagi prve pogodbe o upravljanju (1992–1996) se nadomestilo za SSGP izplačuje za vse javne storitve. Z določbami te pogodbe nadomestilo ni razdeljeno med različne javne storitve glede na to, ali je v zvezi z njimi na podlagi zadevne pogodbe mogoče zaprositi za nadomestilo ali ne.

(240) Zato je treba šteti, da nadomestilo, določeno s to pogodbo, vključuje dodatne stroške, nastale pri opravljanju vseh nalog javne službe brez razlikovanja. Nadzor nad morebitnim prekomernim nadomestilom za to obdobje bo torej vključeval vsa merila javne službe: univerzalno poštno storitev (obveznost univerzalne storitve ali OUS), dostavo tiska in druge naloge, za katere je bilo pooblaščeno podjetje DPLP.

(241) V nasprotju s prvo pogodbo o upravljanju se na podlagi druge, tretje in četrte pogodbe pomoči dodelijo le za nekatere SSGP iz teh pogodb. SSGP, v zvezi s katerimi je mogoče zaprositi za nadomestilo, so dostava dnevnega in periodičnega tiska ter druge javne storitve, navedene v uvodni izjavi 33. Določbe, s katerimi so določene storitve, upravičene do pomoči, so vključene v pogodbe o upravljanju: člen 7 druge pogodbe o upravljanju, člen 15 tretje pogodbe o upravljanju ter člena 12 in 13 četrte pogodbe o upravljanju.

(242) Nasprotno pa univerzalna poštna storitev na podlagi pogodb o upravljanju – razen prve – ni upravičena do nobenega nadomestila.

(243) Stroški in prihodki v zvezi z univerzalno poštno storitvijo se torej pri izračunu prekomernega nadomestila – razen po potrebi presežnega dobička, ustvarjenega v rezerviranem sektorju – ne upoštevajo (62).

6.3.3.2 Izračun prekomernega nadomestila

(244) Zaradi razlik med pooblastili za opravljanje javnih storitev iz uvodnih izjav od 239 do 243 se morebitno prekomerno nadomestilo izračuna ločeno za prvo in nadaljnje tri pogodbe o upravljanju.

(245) Z okvirom o SSGP je poleg kritja stroškov, nastalih pri izpolnjevanju obveznosti javne službe, določeno tudi nadomestilo za stopnjo zmernega dobička (63).

(246) V točki 18 okvira o SSGP je določeno, da je treba za zmerni dobiček „šteti […] stopnjo donosa lastnega kapitala, ki mora upoštevati tveganje ali odsotnost tveganja, ki ga je podjetje imelo zaradi intervencije s strani države članice, zlasti če slednja odobri izključne ali posebne pravice. Ta stopnja običajno ne sme presegati povprečne stopnje za zadevni sektor v zadnjih letih. V sektorjih, kjer ni podjetja, primerljivega s podjetjem, pooblaščenim za opravljanje storitve splošnega gospodarskega pomena, je primerjava možna s podjetji, ki imajo sedež v drugih državah članicah, ali po potrebi s podjetji iz drugih sektorjev, pod pogojem, da se upoštevajo posebne značilnosti posameznega [podjetja]. Pri določanju[,] kaj pomeni zmerni dobiček, lahko države članice uvedejo merila, iz katerih izhajajo spodbude, med drugim za kakovost opravljene storitve in povečanje učinkovitosti proizvodnje.“

(247) Ustrezno raven zmernega dobička je treba torej določiti ob upoštevanju različnih parametrov, zlasti povprečne stopnje za zadevni sektor, tveganja, povezanega z dejavnostmi podjetja, in – če je to primerno – meril, iz katerih izhajajo spodbude za zadevno podjetje.

(248) Komisija se je pri določanju ravni zmernega dobička oprla na več izvedenskih študij, ki so podrobneje predstavljene v nadaljevanju. Na podlagi študij in ravni tveganja za posamezne pogodbe o upravljanju je opredelila razpon ravni zmernega dobička za podjetje DPLP, ki se je po eni strani nanašal na dostavo pošte, po drugi strani pa na dostavo tiska za vsako od štirih pogodb o upravljanju. Zadevnim študijam je skupno to, da si prizadevajo za opredelitev skupin podjetij, dovolj primerljivih z zadevnim tradicionalnim poštnim operaterjem, kar zadeva dejavnosti in profil tveganja, ter za določitev referenčne ravni dobička tradicionalnega operaterja na podlagi dobička, ugotovljenega v navedenih primerljivih podjetjih.

(249) Komisija želi zlasti v zvezi s tveganjem poudariti, da je bilo podjetje DPLP v celotnem preučevanem obdobju pri izvajanju velike večine dejavnosti izpostavljeno šibki konkurenci ali sploh ni imelo konkurence, in sicer zato, ker mu je bil z zakonom zagotovljen monopol (kar velja za večino storitev dostave pošte) ali ker je bilo v prevladujočem položaju, za katerega so značilni zelo visoki tržni deleži in ovire za vstop, nastale zlasti zaradi subvencioniranja cen, nižjih od stroškov (na primer pri dostavi tiska). Komisija meni, da je treba ta vidik upoštevati v vseh študijah, v katerih se zadevno podjetje primerja z družbami, ki so sicer zagotavljale storitve, podobne storitvam podjetja DPLP, vendar so morale svojo dejavnost opravljati v konkurenčnem okolju.

(250) Poleg tega je stopnja izpostavljenosti tradicionalnega poštnega operaterja tveganju odvisna zlasti od značilnosti regulacijskega mehanizma, ki so ga vzpostavili državni organi.

(251) Kar zadeva dostavo pošte, pri kateri se je obveznost univerzalne storitve podjetja DPLP večinoma financirala s cenami znamk (64), Komisija meni, da je tveganje precej različno, kar je odvisno od tega, kako pogosto je regulativni organ prilagajal cene znamk (na primer na začetku vsakega leta ali preprosto vsakič, ko je bilo to potrebno): ali je torej z njimi ves čas pokrival neto stroške obveznosti univerzalne storitve ali pa so bile cene znamk (65) določene vnaprej za daljše obdobje (na primer za štiri ali pet let) na podlagi dolgoročne pogodbe (66). Prvi način regulacije cen teži k precej manjšemu tveganju za zadevno podjetje, saj se cene znamk prilagajajo v določenem časovnem intervalu, da se tako nenehno ohranja finančno ravnovesje med prihodki in stroški. S tako regulacijo se zavarujejo stopnje dobička družbe zoper negotovosti. Drugi način je povezan z večjim tveganjem, saj mora operater nositi posledice nihanj stroškov in prihodkov v daljšem obdobju.

(252) Enako velja za dostavo tiska (obveznost univerzalne storitve, ki se financira iz denarnih nadomestil), saj se položaj precej razlikuje glede na to, ali nadomestilo temelji na dejanskih neto stroških (dejansko nastalih neto stroških) ali na neto stroških, predvidenih za daljše obdobje. Tako je z nadomestilom, izplačanim kot pavšalni znesek, ki pokrije neto stroške, predvidene za daljše obdobje, operater izpostavljen vsem nihanjem prihodkov in stroškov. Zato zanj obstaja večje tveganje kot pri celostnem nadomestilu, določenem naknadno na podlagi stroškov in prihodkov.

(253) Če operater in državni organi sklenejo pogodbo, na podlagi katere je javna služba povezana z določeno stopnjo tveganja – ker je na primer tradicionalni operater izpostavljen velikim nihanjem prihodkov in stroškov – mora biti zmerni dobiček, do katerega je ta upravičen, sorazmeren z ravnjo tveganja, ki mu je izpostavljen. Nasprotno, če tradicionalni operater in državni organi sklenejo pogodbo, na podlagi katere javna služba ni povezana z bistvenim tveganjem, mora biti majhen tudi dovoljeni zmerni dobiček.

(254) Komisija še ugotavlja, da sta raven tveganja, ki mu je izpostavljena družba, in raven nadomestil, do katerih je upravičena za izboljšanje učinkovitosti, tesno povezani. Tako lahko državni organi predhodno določijo raven fiksnega nadomestila, v katero se vnaprej vključi izboljšanje učinkovitosti, ki bi ga moralo podjetje navadno doseči v času veljavnosti