PRIPOROČILO EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA

z dne 24. septembra 2020

o identifikaciji pravnih subjektov

(ESRB/2020/12)

(2020/C 403/01)

SPLOŠNI ODBOR EVROPSKEGA ODBORA ZA SISTEMSKA TVEGANJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja (1) ter zlasti člena 3(2)(a), (b), (d) in (f) in členov 16 do 18 Uredbe,

ob upoštevanju Sklepa ESRB/2011/1 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 20. januarja 2011 o sprejetju Poslovnika Evropskega odbora za sistemska tveganja (2) ter zlasti člena 15(3)(e) in členov 18 do 20 Sklepa,

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Svetovno gospodarstvo temelji na zapleteni, tesno prepleteni in zelo kompleksni mreži finančnih transakcij na podlagi velikanskega števila čezmejnih pogodb s posledicami po vsem svetu. Ta mreža ne zajema samo finančnih institucij, ampak tudi subjekte, ki so v razmerjih med seboj in s finančnimi trgi. Prekinitev katerega koli ključnega vozlišča v tej mreži lahko povzroči zrahljanje velikih delov celote s pomembnimi posledicami na svetovni ravni. Jasna identifikacija posameznih subjektov in povezav med njimi je ključna pri ustvarjanju zanesljivega zemljevida svetovne gospodarske in finančne krajine, ki je potreben za zmanjšanje širjenja škodljivih vplivov.

(2) Finančni škodljivi vplivi se širijo zato, ker so finančni in nefinančni subjekti povezani s finančnimi transakcijami ter finančnimi sredstvi in obveznostmi. Kanali za prenos škodljivih vplivov nastanejo z neposredno izpostavljenostjo prek povezav med finančnimi in nefinančnimi sektorji ter s posredno izpostavljenostjo pri subjektih iz iste skupine. Škodljivi vplivi med finančnimi in nefinančnimi subjekti se lahko razširijo v obe smeri in so izrazitejši med krizami. Tako se lahko finančna kriza razširi iz finančnega v nefinančni sektor, kakor se je zgodilo ob propadu investicijske banke Lehman Brothers leta 2008; gospodarska kriza se lahko razširi iz nefinančnega v finančni sektor, če na primer izvira iz čezmerne zadolženosti nefinančnih subjektov ali kakršne koli resne krize ponudbe ali povpraševanja. Gospodarske in finančne posledice krize zaradi pandemije koronavirusa (COVID-19) ponazarjajo tesno medsebojno povezanost nefinančnega in finančnega sektorja. Omogočanje pravilne identifikacije nefinančnih subjektov je zato enako pomembno kot pravilna identifikacija finančnih subjektov, da se zagotovi finančna stabilnost.

(3) Velike finančne skupine, na primer skupine globalnih sistemsko pomembnih institucij (GSPI), imajo izjemno zapletene pravne strukture, v katerih se koncentrirajo številne obveznosti, tudi več takih, ki so velike. GSPI imajo pogosto precejšnje število podrejenih družb in/ali mednarodnih podružnic ter odnose s številnimi velikimi nasprotnimi strankami. Propad ene ali več takih GSPI bi negativno vplival na finančne sisteme v številnih državah in širše na svetovno gospodarstvo. Uvedene so bile politike za zmanjšanje verjetnosti propada GSPI in posledic takega propada. Ta zadnji cilj bi bilo mogoče doseči z izboljšanjem ukrepov za sanacijo ter reševanje na svetovni ravni. Bolj kot je struktura skupine zapletena, večji so potrebni stroški in čas za sanacijo in reševanje. Zato je identifikacija takih skupin ter njihovih pravnih subjektov in celotne strukture ključna za zagotavljanje finančne stabilnosti.

(4) Skupina G20 je leta 2012 potrdila priporočila Odbora za finančno stabilnost (FSB) o okviru za razvoj globalnega sistema identifikatorja pravnih subjektov (LEI) za stranke v finančnih transakcijah in spodbudila k sprejetju identifikatorja LEI po vsem svetu za podporo organom in udeležencem na trgu pri identifikaciji in upravljanju finančnega tveganja (3). Identifikator LEI je od uvedbe sprejelo več kot milijon subjektov v več kot 200 državah. Uporaba enoličnega, izključnega in univerzalnega identifikatorja pravnih subjektov je povečala zmožnost organov, da ocenijo sistemsko in nastajajoče tveganje ter sprejmejo popravne ukrepe. Natančneje, jasna identifikacija pogodbenih strank v mreži finančnih pogodb po vsem svetu, ki se obdelujejo elektronsko z zelo veliko hitrostjo, organom za namene finančne stabilnosti omogoča uporabo obstoječih tehnologij za analizo medsebojne povezanosti, identifikacijo morebitnih verig škodljivih vplivov in spremljanje zlorab trga. Identifikator LEI je postal bistven tudi pri povezovanju obstoječih nizov podrobnih informacij o subjektih iz več virov.

(5) Voditelji skupine G20 so leta 2017 pozdravili priporočila za spodbujanje uporabe skupnih identifikatorjev subjektov, zlasti identifikatorja LEI (4). Odbor FSB pa je leta 2019 pri tematskem pregledu izvajanja identifikatorja LEI naštel več izzivov, s katerimi se še vedno sooča sistem identifikatorja LEI (5). Med njimi so nizka stopnja sprejetosti identifikatorja LEI pri subjektih zunaj trgov vrednostnih papirjev in prostih trgov z izvedenimi finančnimi instrumenti, enkratni izbruhi izdaj po sprejetju uredb Unije, kakršni sta Uredba (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (6) (splošno znana kot „EMIR“) in Uredba (EU) št. 600/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (7) (splošno znana kot „MiFIR“), brez dolgoročno vzdržne rasti, nezadostna raven prostovoljnega sprejetja identifikatorja LEI ter omejeno sprejetje identifikatorja LEI s strani nefinančnih subjektov. Poleg tega sicer večina nadrejenih subjektov v skupinah globalnih sistemsko pomembnih institucij ima identifikatorje LEI, vendar pa načeloma niso zajete vse mednarodne podrejene družbe in podružnice niti vse nasprotne stranke.

(6) Evropski odbor za sistemska tveganja (ESRB) je odgovoren za makrobonitetni nadzor finančnega sistema v Uniji. ESRB bi moral pri izvajanju svojih nalog prispevati k zagotavljanju finančne stabilnosti in zmanjševanju negativnih vplivov na notranji trg in realno gospodarstvo. Zato sta ključni razpoložljivost in široka sprejetost svetovnega enoličnega identifikatorja, da se nedvoumno identificirajo subjekti, vključeni v finančne transakcije. Zgoraj navedena nizka stopnja sprejetosti identifikatorja LEI je dejavnik, ki lahko ovira zanesljivost analize finančne stabilnosti, zaradi česar je težko natančno ocenjevati in primerjati tveganja na nacionalnih trgih. Zato bi se bilo treba odzvati na obstoječe vrzeli pri sprejetju identifikatorja LEI.

(7) Namen tega priporočila je v skladu z nalogami in pristojnostmi ESRB prispevati k preprečevanju in ublažitvi sistemskih tveganj za finančno stabilnost v Uniji z vzpostavitvijo sistematične uporabe identifikatorja LEI s strani subjektov, vključenih v finančne transakcije. Za uresničitev tega cilja se s tem priporočilom spodbuja uvedba pravnega okvira Unije za enolično identifikacijo pravnih subjektov, vključenih v finančne transakcije, z identifikatorji LEI in za to, da bi se identifikator LEI bolj sistematično uporabljal za nadzorniško poročanje in javno razkrivanje. ESRB ob upoštevanju časovnega okvira za sprejetje takega okvira Unije priporoča, da ustrezni organi nadaljujejo in sistematizirajo svoja prizadevanja za spodbujanje sprejemanja in uporabe identifikatorja LEI, pri tem pa uporabijo različna regulativna ali nadzorniška pooblastila, ki jih imajo po nacionalnem pravu ali pravu Unije.

(8) Prvi cilj priporočila je zagotovitev, da vsi pravni subjekti s sedežem v Uniji, vključeni v finančne transakcije, pridobijo in ohranjajo identifikator LEI. Razlog za sprejetje identifikatorja LEI v Uniji so bile predvsem regulativne zahteve iz zakonodaje, na primer Uredbe (EU) št. 648/2012, Uredbe (EU) št. 600/2014, Uredbe (EU) 2015/2365 Evropskega parlamenta in Sveta (8) ter Uredbe (EU) št. 909/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (9). Navedene zahteve se uporabljajo za subjekte, vključene v transakcije z izvedenimi finančnimi instrumenti na prostem trgu, transakcije z izvedenimi finančnimi instrumenti in drugimi finančnimi instrumenti, s katerimi se trguje na mestih trgovanja, in transakcije financiranja z vrednostnimi papirji ter za izdajatelje vrednostnih papirjev. Uporabo identifikatorja LEI zahtevajo ali priporočajo tudi drugi zakonodajni in nezakonodajni akti, na primer Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (10), ki se uporablja za kreditne in finančne institucije, Priporočilo Evropskega bančnega organa (EBA) o rabi identifikatorja pravnih subjektov (LEI) (11) ter Smernice Evropskega organa za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) o uporabi identifikatorja pravnih subjektov (LEI) (12). Ni pa enotnega pristopa na vseh trgih in uporaba identifikatorja LEI trenutno ne velja za nefinančne sektorje, zaradi česar je uporaba identifikatorja LEI razdrobljena, pomembni sektorji pa so izključeni. S pravnim okvirom Unije, ki bi urejal identifikator LEI v Uniji , bi se doseglo skladno izvajanje v vseh sektorjih gospodarstva in s tem maksimiranje koristi zaradi uporabe identifikatorja LEI. V vmesnem času in dokler ta okvir ni sprejet, bi bilo treba nadzorovane subjekte v Uniji spodbuditi k pridobitvi identifikatorja LEI, njihovi nadzorni organi pa bi morali od njih v zakonsko dovoljenem obsegu zahtevati, da imajo identifikator LEI.

(9) Zaradi preprečevanja dodatne stroškovne obremenitve je treba uporabiti načelo sorazmernosti. Z zakonodajo Unije bi bilo na primer mogoče manjše subjekte, ki niso del večjih skupin, izvzeti iz zahteve po pridobitvi identifikatorja LEI ali predpisati, da identifikator LEI pridobijo brezplačno. Obravnavanje stroškovnih vidikov identifikatorja LEI z uporabo sorazmernega pristopa je zelo pomembno, ker se načini identifikacije pravnih subjektov med jurisdikcijami razlikujejo. V Uniji obstajajo nacionalni in drugi identifikatorji, ki se uporabljajo za posebne namene. Evropski enotni identifikator (EUID) se na primer v Sistemu povezovanja poslovnih registrov uporablja za zagotavljanje interoperabilnosti poslovnih registrov držav članic. Ne glede na to je identifikator LEI kot svetovni identifikator, ki je namenjen splošnemu dosegu in primeren za najrazličnejšo uporabo, primernejši za spremljanje finančne stabilnosti zaradi velike medsebojne povezanosti med subjekti iz Unije in tretjih držav. ESRB meni, da bi lahko imeli poslovni registri v Uniji določeno vlogo pri dodeljevanju identifikatorjev LEI ob nacionalnih identifikatorjih in identifikatorjih EUID.

(10) Odkar je identifikator LEI na voljo, so nacionalni nadzorni organi in evropski nadzorni organi močno promovirali identifikator LEI in njegovo uporabo v zvezi zahtevami za poročanje. Kljub temu pa na tem področju ostajajo vrzeli. Zato je drugi cilj tega priporočila zagotoviti sistematično in celovito uporabo identifikatorja LEI za identifikacijo subjektov pri poročanju finančnih informacij. Prvič, če bi se od subjekta, za katerega velja obveznost poročanja, zahtevalo, da ima sam identifikator LEI, bi to organom omogočilo enolično identifikacijo subjektov v različnih okvirih poročanja. Drugič, identifikator LEI bi bilo treba bolj sistematično in celovito uporabljati za identifikacijo drugih subjektov, za katere mora poročevalska enota prav tako poročati. Taki subjekti med drugim zajemajo izdajatelje finančnih instrumentov, nasprotne stranke finančnih transakcij in povezane subjekte.

(11) Subjekt, za katerega je treba poročati finančne informacije, morda nima identifikatorja LEI. Tako je na primer takrat, kadar je subjekt s sedežem v Uniji izvzet po načelu sorazmernosti ali kadar subjekt s sedežem v tretji državi ni pridobil identifikatorja LEI. V zvezi z omejevanjem dostopa subjektov brez identifikatorja LEI do finančnih trgov v Uniji je bila že sprejeta različna zakonodaja. Pravilo iz Uredbe (EU) št. 600/2014, znano kot pravilo „ni trgovanja brez LEI“, je bilo ključnega pomena za sprejetje identifikatorja LEI v Uniji, tako da se identifikator LEI zahteva kot predpogoj za dostop do trgov Unije (13). Če odsotnost identifikatorja LEI ni upravičena, ESRB naslovnike tega priporočila spodbuja k podobnemu pristopu, kot je pravilo „ni trgovanja brez LEI“, kadar je to primerno.

(12) Odkar je identifikator LEI na voljo, so nacionalni statistični organi, nacionalni nadzorni organi in evropski nadzorni organi promovirali identifikator LEI in njegovo uporabo tudi v zvezi javnimi razkritji. Identifikator LEI se prostovoljno uporablja ali se mora uporabljati v nekaterih javnih registrih, pri objavi rezultatov stresnih testov in drugih obveznih ali prostovoljnih razkritjih podatkov. Ne glede na to pa se identifikator LEI še ne uporablja sistematično, ker to v vseh primerih niti po pravu Unije niti nacionalnem pravu še ni obvezno. Ustrezni organi bi se morali zaradi prispevanja k tretjemu cilju tega priporočila – torej spodbujanju ozaveščenosti in uporabe identifikatorja LEI pri splošni javnosti in olajševanju dostopa splošne javnosti do informacij o podjetjih z uporabo identifikatorja LEI – še bolje in bolj sistematično sklicevati na identifikator LEI pri razkrivanju informacij o subjektih.

(13) To priporočilo je bilo pripravljeno ob upoštevanju trenutnih mednarodnih in evropskih pobud na tem področju, vključno z na primer predlogi odbora FSB v zgoraj navedenem tematskem pregledu izvajanja identifikatorja LEI iz leta 2019.

(14) To priporočilo ne posega v pooblastila centralnih bank v Uniji v zvezi z denarno politiko.

(15) Priporočila ESRB se objavijo potem, ko so o njih obveščeni naslovniki ter je splošni odbor obvestil Svet Evropske unije o nameri, da jih objavi, in mu dal možnost, da se odzove –

SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO:

ODDELEK 1

PRIPOROČILA

Priporočilo A – vzpostavitev okvira Unije o uporabi identifikatorja pravnih subjektov

1. Komisiji se priporoča, naj predlaga, da se v zakonodajo Unije vključi skupni pravni okvir Unije, ki bo urejal identifikacijo pravnih subjektov s sedežem v Uniji, vključenih v finančne transakcije, z identifikatorjem pravnih subjektov (LEI), pri čemer naj posebej upošteva načelo sorazmernosti, ob upoštevanju tega, da je treba preprečevati ali ublažiti sistemsko tveganje za finančno stabilnost v Uniji in s tem doseči cilje notranjega trga.

2. Komisiji se priporoča, naj predlaga, da zakonodaja Unije, ki predpisuje obveznost pravnih subjektov za poročanje finančnih informacij, ob ustreznem upoštevanju načela sorazmernosti, kakor je navedeno v priporočilu A(1), vsebuje obveznost, da se z identifikatorjem LEI identificira: (a) pravni subjekt z obveznostjo poročanja in (b) vsak drugi pravni subjekt, o katerem je treba poročati informacije in ki ima identifikator LEI.

3. Komisiji se priporoča, naj predlaga, da se v zakonodajo Unije vključi obveznost organov, da z identifikatorjem LEI identificirajo pravne subjekte, v zvezi s katerimi javno razkrivajo informacije in ki imajo identifikator LEI, ob ustreznem upoštevanju načela sorazmernosti, kakor je navedeno v priporočilu A(1).

Priporočilo B – uporaba identifikatorja pravnih subjektov do morebitne uvedbe zakonodaje Unije

Dokler Komisija ne ukrepa za izpolnitev priporočila A in se ne uvede morebitna ustrezna zakonodaja Unije, se priporoča, da v zakonsko dopustnem obsegu in v skladu z načelom sorazmernosti:

1. ustrezni organi od vseh pravnih subjektov pod svojim nadzorom, ki so vključeni v finančne transakcije, zahtevajo ali, če je ustrezno, še naprej zahtevajo, da imajo identifikator LEI;

2. organi pri pripravi, nalaganju ali spreminjanju obveznosti finančnega poročanja med take obveznosti vključijo ali, če je ustrezno, še naprej vključujejo obveznost, da se z identifikatorjem LEI identificira: (a) pravni subjekt z obveznostjo poročanja in (b) vsak drugi pravni subjekt, o katerem je treba poročati informacije in ki ima identifikator LEI;

3. organi z identifikatorjem LEI identificirajo ali, če je ustrezno, še naprej identificirajo pravne subjekte, o katerih javno razkrivajo informacije in ki imajo identifikator LEI.

ODDELEK 2

IZVAJANJE

1. Opredelitev pojmov

V tem priporočilu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(a) „ustrezni organi“ pomeni: (i) nacionalne pristojne ali nadzorne organe, kakor so opredeljeni v aktih Unije iz člena 1(2) Uredbe (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (14), Uredbe (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (15) ter Uredbe (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (16); (ii) ECB po členu 9(1) Uredbe Sveta (EU) št. 1024/2013 (17); (iii) imenovane organe v skladu s poglavjem 4 naslova VII Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta (18) ali členom 458(1) Uredbe (EU) št. 575/2013; (iv) makrobonitetne organe s cilji, ureditvami, nalogami, pooblastili, instrumenti, zahtevami glede odgovornosti in drugimi značilnostmi, določenimi v Priporočilu ESRB/2011/3 (19); (v) organe za reševanje, ki jih države članice imenujejo v skladu z Direktivo 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta (20);

(b) „organi“ pomeni: (i) ustrezne organe; (ii) EBA; (iii) EIOPA; (iv) Evropski organ za vrednostne papirje in trge; (v) Enotni sklad za reševanje;

(c) „identifikator pravnih subjektov“ (LEI) pomeni 20-mestno referenčno kodo za enolično identifikacijo pravno ločenih subjektov, vključenih v finančne transakcije, in povezane referenčne podatke, ki temelji na standardu ISO 17442, ki ga je razvila Mednarodna organizacija za standardizacijo;

(d) „pravni subjekt“ pomeni subjekt, ki je upravičen do identifikatorja LEI v skladu s standardom ISO17442 in smernicami o upravičenosti do identifikatorja LEI, ki jih je objavil Odbor za regulativni nadzor sistema globalnega identifikatorja pravnih oseb;

(e) „finančna transakcija“ v skladu z odstavkom 1.66(c) Priloge A k Uredbi (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (21) pomeni neto pridobitev finančnih sredstev ali neto prevzem obveznosti za vsako vrsto finančnega instrumenta.

2. Merilo za izvajanje

Pri izvajanju tega priporočila je treba upoštevati načelo sorazmernosti, ob upoštevanju cilja in vsebine posameznega priporočila.

3. Časovni okvir za nadaljnje ukrepanje

Naslovniki v skladu s členom 17(1) Uredbe (EU) št. 1092/2010 poročajo o ukrepih, ki so jih sprejeli na podlagi tega priporočila, ali ustrezno utemeljijo vsako neukrepanje v skladu z naslednjim časovnim okvirom:

1. Priporočilo A Komisija do 30. junija 2023 predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in ESRB poročilo o izvajanju priporočila A.

2. Priporočilo B Naslovniki priporočila B do 31. decembra 2021 Evropskemu parlamentu, Svetu, Komisiji in ESRB predložijo poročilo o izvajanju priporočila B.

4. Spremljanje in ocenjevanje

1. Sekretariat ESRB: (a) nudi pomoč naslovnikom z zagotavljanjem koordiniranega poročanja in ustreznih predlog ter, kjer je potrebno, podrobnejšim določanjem postopka in časovnega okvira za nadaljnje ukrepanje, da se zmanjša breme poročanja za naslovnike; (b) preverja nadaljnje ukrepanje naslovnikov in jim nudi pomoč, če zanjo zaprosijo, ter splošnemu odboru prek pripravljalnega odbora predloži poročila o nadaljnjem ukrepanju.

2. Splošni odbor oceni ukrepe in utemeljitve, ki jih sporočijo naslovniki, ter lahko, kadar je primerno, presodi, da to priporočilo ni bilo upoštevano in naslovnik ni ustrezno utemeljil, zakaj ni ukrepal.

V Frankfurtu na Majni, 24. septembra 2020 Vodja sekretariata ESRB v imenu splošnega odbora ESRB Francesco MAZZAFERRO

(1) UL L 331, 15.12.2010, str. 1.

(2) UL C 58, 24.2.2011, str. 4.

(3) Glej deklaracijo voditeljev skupine G20 (G20 Leaders’ Declaration), ki je dostopna na spletni strani skupine G20 na naslovu https://g20.org/en/g20/Documents/2012-Mexico-Leaders-Declaration0619-loscabos.pdf.

(4) Glej prilogo k izjavi voditeljev skupine G20 – Annex to G20 Leaders’ Declaration: G20 Hamburg Action Plan, ki je dostopna na spletni strani skupine G20 na naslovu https://www.g20germany.de/Content/DE/_Anlagen/G7_G20/2017-g20-hamburg-action-plan-en___blob=publicationFile&v=4.pdf.

(5) Glej dokument Thematic Review on Implementation of the Legal Entity Identifier, ki je dostopen na spletni strani odbora FSB na naslovu https://www.fsb.org/wp-content/uploads/P280519-2.pdf.

(6) Uredba (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov (UL L 201, 27.7.2012, str. 1).

(7) Uredba (EU) št. 600/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o trgih finančnih instrumentov in spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 173, 12.6.2014, str. 84).

(8) Uredba (EU) 2015/2365 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o preglednosti poslov financiranja z vrednostnimi papirji in ponovne uporabe ter spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 337, 23.12.2015, str. 1).

(9) Uredba (EU) št. 909/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. julija 2014 o izboljšanju ureditve poravnav vrednostnih papirjev v Evropski uniji in o centralnih depotnih družbah ter o spremembi direktiv 98/26/ES in 2014/65/EU ter Uredbe (EU) št. 236/2012 (UL L 257, 28.8.2014, str. 1).

(10) Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 176, 27.6.2013, str. 1).

(11) Priporočilo o rabi identifikatorja pravnih subjektov (LEI) (EBA/REC/2014/01), dostopno na spletni strani organa EBA na naslovu https://eba.europa.eu/regulation-and-policy/supervisory-reporting/consultation-paper-draft-recommendation-on-the-use-of-legal-entity-identifier-lei-.

(12) Smernice o rabi identifikatorja pravnih subjektov (LEI) (EIOPA-BoS-14-026), dostopne na spletni strani organa EIOPA na naslovu https://www.eiopa.europa.eu/sites/default/files/publications/eiopa_guidelines/lei_gls_en_ori.pdf.

(13) Glej člen 13(2) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2017/590 z dne 28. julija 2016 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 600/2014 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z regulativnimi tehničnimi standardi za poročanje o poslih pristojnim organom (UL L 87, 31.3.2017, str. 449), ki določa, da „investicijsko podjetje ne opravi storitve, kar sproži nastanek obveznosti predložitve poročila o poslu za posel, sklenjen v imenu stranke, upravičene do kode identifikatorja pravnih oseb, dokler od stranke ne pridobi kode identifikatorja pravnih oseb.“

(14) Uredba (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski bančni organ) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/78/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 12).

(15) Uredba (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine), in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/79/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 48).

(16) Uredba (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski organ za vrednostne papirje in trge) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/77/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 84).

(17) Uredba Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (UL L 287, 29.10.2013, str. 63).

(18) Direktiva 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (UL L 176, 27.6.2013, str. 338).

(19) Priporočilo ESRB/2011/3 Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 22. decembra 2011 o makrobonitetnem mandatu nacionalnih organov (UL C 41, 14.2.2012, str. 1).

(20) Direktiva 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 173, 12.6.2014, str. 190).

(21) Uredba (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 o Evropskem sistemu nacionalnih in regionalnih računov v Evropski uniji (UL L 174, 26.6.2013, str. 1).