(3)

Priloga V se spremeni: (a) odstavek 1 se nadomesti z naslednjim: „1. Pristojni organi ob upoštevanju pogojev iz te priloge institucijam dovolijo, da izračunajo kapitalsko zahtevo za pozicijsko tveganje, valutno tveganje in/ali tveganje spremembe cen blaga po svojih notranjih modelih za upravljanje s tveganji namesto ali v kombinaciji z metodami, ki so navedene v Prilogah I, III in IV. V vsakem primeru mora biti uporaba modelov za izvajanje nadzora nad kapitalom izrecno priznana s strani pristojnih organov.“; (b) v odstavku 4 se drugi odstavek nadomesti z naslednjim: „Pristojni organi preverijo sposobnost institucije, da izvaja testiranje za nazaj za dejanske in hipotetične spremembe vrednosti portfelja. Testiranje hipotetične spremembe vrednosti portfelja za nazaj temelji na primerjavi med zaključno dnevno vrednostjo portfelja in, ob nespremenjenih pozicijah, njegovo vrednostjo ob koncu naslednjega dne. Pristojni organi od institucij zahtevajo, da sprejmejo potrebne ukrepe za izboljšanje svojih programov testiranja za nazaj, če so ti pomanjkljivi. Pristojni organi od institucij zahtevajo najmanj izvedbo testiranja za nazaj na rezultate hipotetičnega portfelja trgovanja (z uporabo sprememb vrednosti portfelja, ki bi nastale, če bi pozicije ob zaključku dneva ostale nespremenjene).“; (c) odstavek 5 se nadomesti z naslednjim: „5. Za izračunavanje kapitalskih zahtev za posebna tveganja iz naslova dolžniških in lastniških finančnih instrumentov pristojni organi priznajo instituciji uporabo notranjega modela, če model poleg izpolnjevanja pogojev iz te priloge izpolnjuje naslednje pogoje: (a) obrazloži pretekle spremembe cen v portfelju; (b) zajema koncentracijo v smislu velikosti in sprememb sestave portfelja; (c) ustrezno deluje v škodljivem okolju; (d) se potrjuje skozi testiranje za nazaj, katerega namen je oceniti, ali se posebno tveganje obravnava na pravilen način. Če pristojni organi dovolijo, da se tako testiranje za nazaj izvaja na podlagi ustreznih podportfeljev, mora biti izbira teh dosledna; (e) zajema imensko osnovno tveganje, namreč institucije dokažejo, da je notranji model občutljiv na bistvene značilne razlike med sicer podobnimi, vendar ne enakimi pozicijami; (f) zajema tveganje nastanka nepričakovanih neugodnih dogodkov (event risk). Notranji model institucije mora konzervativno oceniti tveganja, ki izhajajo iz manj likvidnih pozicij in pozicij z omejeno preglednostjo cen na podlagi realnih tržnih scenarijev. Poleg tega mora notranji model izpolniti tudi minimalne standarde, ki se nanašajo na podatke. Približki podatkov so ustrezno konzervativni in se lahko uporabijo samo, če so razpoložljivi podatki nezadostni ali ne odražajo resnične nestanovitnosti pozicije ali portfelja. Institucija se lahko odloči, da iz izračuna kapitalske zahteve za posebno tveganje s pomočjo notranjega modela izključi tiste pozicije listinjenja ali kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi n-tega neplačila, za katere izpolnjuje kapitalsko zahtevo za pozicijsko tveganje v skladu s Prilogo I, razen tistih pozicij, za katere se uporablja pristop iz točke 5l. Institucije pri uporabi notranjih modelov upoštevajo razvoj tehnik in dobre prakse. Od institucije se ne zahteva, da zajema tveganja neplačila in migracije za dolžniške finančne instrumente, s katerimi trguje, v svojem notranjem modelu, če zajema ta tveganja v zahtevah iz točk 5a do 5k.“; (d) dodajo se naslednji odstavki: „5a. Institucija, za katero velja odstavek 5 za dolžniške finančne instrumente, ima vzpostavljeno metodo, ki pri izračunu kapitalskih zahtev zajema tveganja neplačila in migracije svojih pozicij v trgovalni knjigi, ki presežejo tveganja neplačila, zajeta v izračunu na podlagi tvegane vrednosti, kakor je določeno v točki 5. Institucija mora dokazati, da njen pristop izpolnjuje standarde ustreznosti in je primerljiv s pristopom, določenim v členih 84 do 89 Direktive 2006/48/ES, ob predpostavki, da je stopnja tveganja konstantna in se po potrebi prilagaja z upoštevanjem vpliva likvidnosti, koncentracij, zavarovanja pred tveganji in tveganjem iz opcij. Obseg 5b. Pristop za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije zajema vse pozicije, ki so predmet kapitalske zahteve za posebno tveganje v zvezi s spremembami obrestnih mer, vendar ne zajema pozicij listinjenja in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi n-tega neplačila. Pod pogojem nadzorniškega dovoljenja lahko institucija dosledno vključuje vse uvrščene pozicije iz lastniških finančnih instrumentov in pozicije iz izvedenih finančnih instrumentov na delnico, za katere je takšna vključitev skladna z načinom, kako institucija notranje meri in upravlja s tveganji. Pristop odraža učinek korelacij med dogodki neplačila in dogodki migracije. Ne odraža pa učinka diverzifikacije med dogodki neplačila in dogodki migracije na eni strani ter drugimi dejavniki tržnega tveganja na drugi strani. Parametri 5c. Pristop zajetja presežnih tveganj mora meriti izgube zaradi neplačila ali migracij notranjih ali zunanjih bonitetnih ocen pri 99,9 % intervalu zaupanja v enoletnem obdobju za izračun kapitala. Predpostavke o korelaciji so podprte z analizo objektivnih podatkov v konceptualno trdnem okviru. Pristop za zajetje presežnih tveganj ustrezno odraža koncentracije izdajateljev. Odražajo se tudi koncentracije, ki lahko nastanejo znotraj razredov produktov in med njimi v izjemnih situacijah. Pristop temelji na predvidevanju konstantne stopnje tveganja v enoletnem obdobju izračuna kapitala, pri čemer se tiste posamezne pozicije trgovalne knjige ali nizi pozicij, ki so bili v obdobju likvidnosti predmet neplačila ali migracije, ob koncu obdobja likvidnosti ponovno uravnotežijo, da dosežejo prvotno stopnjo tveganja. Institucija lahko dosledno uporablja tudi predpostavko o enoletni konstantni poziciji. 5d. Obdobja likvidnosti se določijo v skladu s časom, potrebnim za prodajo pozicije ali za varovanje vseh bistveno pomembnih cenovnih tveganj v izjemnih tržnih pogojih, ob posebnem upoštevanju velikosti pozicije. Obdobja likvidnosti odražajo dejansko prakso in izkušnje v obdobjih tako sistematičnih kot nesistematičnih izjemnih situacij. Obdobje likvidnosti se meri na podlagi konzervativnih predpostavk in je dovolj dolgo, da prodaja ali zavarovanje pred tveganji, sama po sebi, ne bi bistveno vplivala na ceno, po kateri bi bila izvršena. Določitev ustreznega obdobja likvidnosti za pozicijo ali niz pozicij je predmet obdobja najmanj treh mesecev. Določitev ustreznega obdobja likvidnosti za pozicijo ali niz pozicij upošteva notranje politike institucije v zvezi s prilagoditvami vrednotenja in upravljanjem zastarelih pozicij. Če institucija določi obdobja likvidnosti za nize pozicij in ne za posamezne pozicije, so merila za določitev nizov pozicij opredeljena tako, da smiselno odražajo razlike v likvidnosti. Obdobja likvidnosti so daljša za pozicije, ki so koncentrirane, kar odraža daljše obdobje, potrebno za unovčenje teh pozicij. Obdobja likvidnosti za skladišče izpostavljenosti za listinjenje odražajo čas za zbiranje, prodajo in listinjenje sredstev ali za varovanje bistvenih dejavnikov tveganja, v izjemnih tržnih pogojih. 5e. Varovanje je lahko vključeno v pristop institucije za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije. Pozicije je mogoče pobotati, če se dolge in kratke pozicije nanašajo na isti finančni instrument. Učinke zavarovanja pred tveganji ali diverzifikacije, povezane z dolgimi in kratkimi pozicijami, ki vključujejo različne instrumente ali različne vrednostne papirje istega dolžnika, ter dolgimi in kratkimi pozicijami v različnih izdajateljih je mogoče priznati samo z izrecnim modeliranjem bruto dolgih in kratkih pozicij v različnih instrumentih. Institucije upoštevajo učinek pomembnih tveganj, ki bi se lahko pojavila v intervalu med zapadlostjo zavarovanja in obdobjem likvidnosti, pa tudi možnost znatnih bazičnih tveganj v strategijah zavarovanja po produktu, pomembnosti v strukturi kapitala, notranji ali zunanji bonitetni oceni, zapadlosti, datumu izdaje in drugih razlikah v instrumentih. Institucija upošteva varovanje samo, če ga je mogoče ohraniti, tudi če je dolžnik predmet kredita ali drugega dogodka. Za pozicije v trgovalni knjigi, ki so varovane preko strategij dinamičnega varovanja pred tveganji, je mogoče priznati ponovno uravnoteženje varovanja v obdobju likvidnosti varovane pozicije, pod pogojem, da institucija: (i) dosledno modelira ponovno uravnoteženje varovanja v zadevnem nizu pozicij v trgovalni knjigi, (ii) dokaže, da vključitev ponovnega uravnoteženja prinaša boljše merjenje tveganja, in (iii) dokaže, da so trgi za instrumente, ki služijo kot varovanja, dovolj likvidni, da omogočajo tako ponovno uravnoteženje tudi v obdobjih izjemnih situacij. V izračunu kapitalskih zahtev morajo biti upoštevana vsa preostala tveganja, ki izhajajo iz strategij dinamičnega varovanja pred tveganji. 5f. Pristop za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije mora odražati nelinearen učinek opcij, strukturiranih kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in drugih pozicij z bistvenim nelinearnim gibanjem v zvezi s spremembami cene. Institucija tudi ustrezno upošteva tveganje, ki izhaja iz modela v zvezi z vrednotenjem in oceno tveganj, povezanih s spremembami cen takšnih produktov. 5g. Pristop za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije temelji na objektivnih in posodobljenih podatkih. Ovrednotenje 5h. Kot del neodvisnega pregleda njihovega sistema merjenja tveganj in ovrednotenja internih modelov, kot to zahteva ta priloga, institucije v zvezi s pristopom za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije zlasti: (i) potrdijo, da je pristop modeliranja, uporabljen za korelacije in spremembe cen, primeren za portfelj, vključno glede izbire in uteži dejavnikov sistematičnega tveganja; (ii) izvedejo več različnih testov izjemnih situacij, vključno z analizo občutljivosti in analizo scenarijev, za kvalitativno in kvantitativno oceno sprejemljivosti pristopa, zlasti glede obravnave koncentracij. Takšni testi niso omejeni na niz preteklih dogodkov; (iii) uporabijo ustrezno kvantitativno ovrednotenje, ki vključuje primerna interna merila modeliranja. Pristop za zajetje presežnih tveganj mora biti skladen z notranjimi metodologijami institucije za upravljanje s tveganji za ugotavljanje, merjenje in upravljanje s tveganji v zvezi s trgovanjem. Dokumentacija 5i. Institucija dokumentira svoj pristop za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije tako, da so korelacija in druge predpostavke modeliranja pregledne za pristojne organe. Notranji pristopi, ki temeljijo na različnih parametrih 5j. Če institucija uporablja pristop za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije, ki ni skladen z vsemi zahtevami tega odstavka, vendar je skladen z notranjimi metodologijami institucije za ugotavljanje, merjenje in upravljanje tveganj, mora dokazati, da ima njen pristop za posledico kapitalsko zahtevo, ki je najmanj tako visoka, kot če bi temeljila na pristopu, ki bi bil popolnoma skladen z zahtevami tega odstavka. Pristojni organi najmanj enkrat letno preverijo skladnost s prejšnjim stavkom. Odbor evropskih bančnih nadzornikov spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice, namenjene zagotovitvi enotnih pogojev delovanja. Pogostost izračuna 5k. Institucija izvede izračune, ki so predvideni v izbranem pristopu za zajetje presežnih tveganj, najmanj enkrat tedensko. 5l. Pristojni organi priznajo uporabo notranjega pristopa za izračun dodatne kapitalske zahteve namesto kapitalske zahteve za portfelj trgovanja s korelacijo v skladu z odstavkom 14a Priloge I, če so izpolnjeni vsi pogoji iz tega odstavka. Takšen notranji pristop ustrezno zajema vsa cenovna tveganja pri 99,9 % intervalu zaupanja enoletnem obdobju za izračun kapitala, pod predpostavko nespremenjene stopnje tveganja, in da se po potrebi prilagaja z upoštevanjem vpliva likvidnosti, koncentracij, varovanja pred tveganji in tveganja iz opcij. Institucija lahko v pristop iz te točke vključi vse pozicije, ki se upravljajo skupaj s pozicijami portfelja trgovanja s korelacijo, in izključijo pozicije, za katere se uporablja pristop iz odstavka 5a. Višina te kapitalske zahteve za vsa cenovna tveganja ne sme biti manjša od 8 % kapitalske zahteve, ki bi bila izračunana v skladu z odstavkom 14a Priloge I za vse pozicije, vključene v kapitalsko zahtevo za vsa cenovna tveganja. Ustrezno je treba zajeti zlasti naslednja tveganja: (a) skupno tveganje zaradi več neplačil, vključno z določanjem vrstnega reda neplačil, pri tranširanih produktih; (b) tveganje spremembe kreditnega razmika, vključno z učinki game in navzkrižne game; (c) nestanovitnost implicitnih korelacij, vključno z navzkrižnim učinkom med razmiki in korelacijami; (d) bazično tveganje, ki zajema oboje: (i) osnovo med razmikom indeksa in izpostavljenosti, ki izhajajo iz različnih enih samih izpostavljenosti, ki indeks sestavljajo; ter (ii) osnovo med implicirano korelacijo indeksa in korelacijo posebej prilagojenih portfeljev; (e) nestanovitnost stopnje izterjave, ker je povezana z dejstvom, da stopnje izterjave vplivajo na ceno tranš; ter (f) če celovito merjenje tveganja vključuje učinke, ki so posledica dinamičnega varovanja pred tveganji, tveganja neučinkovitega varovanja in potencialne stroške za uravnavo takšnih varovanj. Za namene tega odstavka ima institucija na razpolago dovolj tržnih podatkov, da zagotovi, da v celoti upošteva najpomembnejša tveganja za te izpostavljenosti v svojem notranjem pristopu, v skladu s standardi, ki so določeni v tej točki, s testiranjem za nazaj ali drugimi sredstvi dokazala, da lahko s svojim merjenjem tveganja ustrezno pojasni preteklo nihanje cen teh produktov, in je sposobna ločevanja pozicij, za katere ima dovoljenje da jih vključi v kapitalsko zahtevo v skladu s tem odstavkom, od pozicij, za katere nima takšnega dovoljenja. V zvezi s portfelji iz te točke institucija redno uporablja vrsto posebnih in vnaprej določenih scenarijev izjemnih situacij. V takšnih scenarijih izjemnih situacij se preučijo učinki izjemnih situacij na stopnje neplačil, stopnje izterjav, kreditne razmike in korelacije dobičkov in izgub enote za trgovanje s korelacijo. Institucija uporablja takšne scenarije vsaj enkrat tedensko in vsaj enkrat v četrtletju poroča pristojnim organom o rezultatih, vključno s primerjavami s kapitalskimi zahtevami institucije na podlagi tega odstavka. Če testiranje izjemnih situacij kaže na pomembno pomanjkanje kapitalske zahteve, je treba o tem pravočasno poročati pristojnim organom. Na podlagi rezultatov teh scenarijev izjemnih situacij pristojni organi preučijo možnost uvedbe dodatne kapitalske zahteve za portfelj trgovanja s korelacijo, kakor je določeno v členu 136(2) Direktive 2006/48/ES. Institucija izračuna kapitalsko zahtevo, ki zajema vsa cenovna tveganja vsaj tedensko.“; (e) odstavek 6 se nadomesti z naslednjim: „6. Institucije, ki uporabljajo notranje modele, ki niso priznani v skladu z odstavkom 5, so predmet dodatne kapitalske zahteve za posebno tveganje, ki se izračuna v skladu s Prilogo I.“; (f) odstavek 7 se nadomesti z naslednjim: „7. Za namene točk 10b(a) in (b) se rezultati notranjih modelov institucije zmanjšajo za multiplikatorja (mc) in (ms). Ti multiplikatorji so najmanj 3.“; (g) v odstavku 8 se prvi odstavek nadomesti z naslednjim: „Za namene točk 10b(a) in (b) se multiplikatorja (mc) in (ms) povečata za plus faktor med 0 in 1 v skladu s tabelo 1, v odvisnosti od števila preseganj za zadnjih 250 delovnih dni, ugotovljenih s testiranjem za nazaj mer tvegane vrednosti, ki ga opravi institucija, kot je določeno v odstavku 10. Pristojni organi zahtevajo, da institucije dosledno izračunavajo ta preseganja s testiranjem za nazaj na podlagi hipotetičnih in dejanskih sprememb vrednosti portfelja. Preseganje pomeni enodnevno spremembo vrednosti portfelja, ki presega ustrezno enodnevno mero tvegane vrednosti, izračunane z notranjim modelom institucije. Za določitev plus faktorja je treba število preseganj oceniti vsaj četrtletno in je enako višjemu številu preseganj v primeru hipotetičnih in dejanskih sprememb vrednosti portfelja.“; (h) odstavek 9 se črta. (i) odstavek 10 se spremeni: (i) točka (c) se nadomesti z naslednjim: „(c) uporaba faktorja, ki odraža nestanovitnost cen za obdobje enakovredno 10 dnem posedovanja (holding period) (institucije lahko uporabijo tvegane vrednosti, izračunane za krajše obdobje posedovanja, podaljšano do 10 dni, na primer s kvadratnim korenom časa). Institucija, ki uporablja naveden pristop, pristojnim organom redno utemeljuje sprejemljivost in zadovoljivost svojega pristopa);“; (ii) točka (e) se nadomesti z naslednjim: „(e) ažuriranje podatkov vsak mesec.“; (j) dodata se naslednja odstavka: „10a. Poleg tega vsaka institucija izračuna ‚mero tvegane vrednosti za izjemne situacije‘ na podlagi desetdnevnega posedovanja, 99ega percentila, enostranskega intervala zaupanja mere tvegane vrednosti veljavnega portfelja, pri čemer so vhodni podatki modela mere tvegane vrednosti kalibrirani na pretekle podatke iz nepretrganega obdobja zadnjih 12 mesecev večjih finančnih šokov, pomembnih za portfelj institucije. Izbira takšnih preteklih podatkov je predmet odobritve s strani pristojnih organov, institucija pa jo pregleda enkrat letno. Odbor evropskih bančnih nadzornikov spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice, namenjene zagotovitvi konvergence. Institucije izračunajo mero tveganih vrednosti za izjemne situacije najmanj tedensko. 10b. Vsaka institucija dnevno izpolni kapitalsko zahtevo, izraženo kot vsoto iz točk (a) in (b) in institucija, ki za izračun kapitalske zahteve za posebno pozicijsko tveganje uporablja notranji model, izpolni kapitalsko zahtevo, izraženo kot vsoto iz točk (c) in (d): (a) višjo izmed: (i) mere tvegane vrednosti prejšnjega dne, izračunane v skladu z odstavkom 10 (VaRt-1); in (ii) povprečja dnevnih mer tvegane vrednosti v skladu z odstavkom 10 na vsakega od prejšnjih 60 delovnih dni (VaRavg), pomnoženo z multiplikatorjem (mc); (b) višjo izmed: (i) zadnje razpoložljive mere tvegane vrednosti v izjemnih situacijah v skladu z odstavkom 10a (sVaRt-1); in (ii) povprečja mer tvegane vrednosti za izjemne situacije, izračunanih na način in v skladu s pogostostjo iz odstavka 10a, v prejšnjih 60 delovnih dnevih (sVaRavg), pomnoženo z multiplikatorjem (ms); (c) kapitalska zahteva, izračunana v skladu s Prilogo I za pozicijska tveganja pozicij listinjenja, in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi n-tega neplačila v trgovalni knjigi, z izjemo tistih, ki so vključeni v kapitalsko zahtevo v skladu z odstavkom 51; (d) višjo med najnovejšo mero dodatnega tveganja neplačila in migracije ter povprečno mero 12 tednov dodatnega tveganja neplačila in migracije institucije v skladu z odstavkom 5a, in po potrebi višjo med najnovejšo mero vseh cenovnih tveganj in povprečno mero 12 tednov vseh cenovnih tveganj institucije v skladu z odstavkom 5l. 10c. Institucije izvajajo tudi povratne teste izjemnih situacij.“; (k) v odstavku 12 se prvi odstavek nadomesti z naslednjim: „12. Modeli za merjenje tveganj zajemajo zadostno število dejavnikov tveganj, odvisno od stopnje aktivnosti institucije na zadevnih trgih. Če je dejavnik tveganja vključen v cenovni model institucije, ne pa tudi v model za merjenje tveganja, mora institucija utemeljiti ta izpust pristojnemu organu. Poleg tega model za merjenje tveganj zajema nelinearnost za opcije in druge produkte, pa tudi tveganje korelacije in bazično tveganje. Kjer se za dejavnike tveganja uporabljajo približki podatkov, ti predstavljajo zanesljive dokaze za dejansko držano pozicijo. Poleg tega za posamezne vrste tveganj velja naslednje:“.