SL Uradni list Evropske unije L 333/1

SKLEP KOMISIJE

z dne 5. aprila 2011

o ukrepih C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 in N 19/10), ki jih je Nizozemska izvedla za skupino ABN AMRO NV (ustanovljeno po združitvi banke Fortis Bank Nederland in banke ABN AMRO N)

(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 2114)

(Besedilo v angleškem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

(2011/823/EU)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe (1) v skladu s členom 108(2) Pogodbe, in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

(1) Nizozemska je 3. oktobra 2008 kupila banko Fortis Bank Nederland (v nadaljnjem besedilu: banka FBN) (tj. nizozemsko hčerinsko bančno družbo finančnega holdinga Fortis SA/NV (2)), vključno s sredstvi holdinga ABN AMRO Holding v lasti banke FBN (v nadaljnjem besedilu: banka ABN AMRO N) za 12,8 milijarde EUR. Pri isti transakciji je Nizozemska od banke Fortis Bank SA/NV, belgijske hčerinske bančne družbe holdinga Fortis SA/NV, odkupila tudi posojila, ki jih je prejela banka FBN, v nominalni vrednosti 16,1 milijarde EUR (3). Nizozemska je banki FBN odobrila tudi kratkoročno likvidnostno posojilo v višini 45 milijard EUR in soglašala, da bo holdingu Fortis SA/NV poravnala stroške in obveznosti, ki izhajajo iz sporazuma delničarjev konzorcija (v nadaljnjem besedilu: SDK). V SDK so bile opisane pravice in obveznosti treh finančnih ustanov (holdinga Fortis SA/NV, banke Banco Santander in banke Royal Bank of Scotland (v nadaljnjem besedilu: banka RBS) oziroma treh „članov konzorcija“), ki so se preko novoustanovljenega pravnega subjekta „RFS Holdings“ skupaj potegovale za holding ABN AMRO Holding. Nizozemska je 7. oktobra 2008 Komisiji priglasila svoje ukrepe z dne 3. oktobra 2008 (tj. nakup banke FBN za 12,8 milijarde EUR, prenovitev dolgoročnih posojil z nominalno vrednostjo 16,1 milijarde EUR in kratkoročno likvidnostno posojilo v višini 45 milijard EUR, v nadaljnjem besedilu: celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008) kot ukrepe, ki ne pomenijo državne pomoči, da bi glede teh ukrepov pridobila pravno varnost. Ker so bili ti ukrepi že izvedeni, je Komisija zadevo evidentirala kot zadevo NN (tj. pod številko NN53b/08).

(2) Med pogajanji, ki so privedla do nakupa banke FBN 3. oktobra 2008, se je Nizozemska sklicevala na zunanje poročilo o vrednotenju […] (4), katerega kopija je bila poslana Komisiji 15. oktobra 2008.

(3) Z dopisom z dne 30. oktobra 2008 je Komisija nizozemskemu ministrstvu za finance sporočila svoje predhodno mnenje, da ukrepi z dne 3. oktobra 2008 pomenijo državno pomoč banki FBN. Predstavniki služb Komisije in Nizozemske so se sestali 20. novembra 2008.

(4) Nizozemska se je 21. novembra 2008 uradno odločila, da banka FBN in banka ABN AMRO N ne bosta več ločeni, ampak ju bo združila (v nadaljnjem besedilu: združitev), kot je načrtoval že holding Fortis SA/NV.

(5) Komisija je 3. decembra 2008 sprejela odločbo (5) (v nadaljnjem besedilu: odločba z dne 3. decembra 2008), s katero je ukrepe Nizozemske z dne 3. oktobra 2008 v korist holdinga Fortis SA/NV razglasila za državno pomoč, združljivo s skupnim trgom. Vendar je v uvodni izjavi 4 te odločbe izrecno navedeno, da bo Komisija v ločenem postopku ocenila, ali ukrepi, uvedeni 3. oktobra 2008, pomenijo tudi pomoč banki FBN.

(6) Nizozemska je 17. decembra 2008 obvestila Komisijo o nameri, da od banke FBN odkupi banko ABN AMRO N za 6,5 milijarde EUR. Prevzem je bil izveden 24. decembra 2008. Nizozemski organi so 2. februarja 2009 zaradi pravne varnosti priglasili prevzem Komisiji kot ukrep, ki ne pomeni državne pomoči.

(7) Banka RBS, banka Banco Santander in Nizozemska so 24. decembra 2008 podpisale spremembo SDK, s katero je Nizozemska v SDK zamenjala holding Fortis SA/NV.

(8) Nizozemska je 6. marca 2009 Komisiji poslala poročilo o skrbnem pregledu poslovanja (6) prevzetih podjetij, ki ga je pripravil […] na zahtevo Nizozemske.

(9) Komisija je z odločbo z dne 8. aprila 2009 (v nadaljnjem besedilu: odločba z dne 8. aprila 2009) začela postopek iz člena 108(2) Pogodbe pod številko zadeve C11/09 (ex-NN53b/08) glede domnevne pomoči, dodeljene banki FBN in banki ABN AMRO N.

(10) Komisija je 6. maja 2009 prejela pritožbo banke Van Lanschot Bank (v nadaljnjem besedilu: pritožnik), nizozemskega konkurenta banke FBN in banke ABN AMRO N. To pritožbo je Komisija 22. julija 2009 posredovala Nizozemski in jo pozvala, naj predloži pripombe. Nizozemska je 20. avgusta 2009 zaprosila za podaljšanje roka in 22. septembra 2009 poslala podroben odgovor na pritožbo. Pritožnik je z dopisoma z dne 21. avgusta 2009 in 28. avgusta 2009 predložil nadaljnja pojasnila. Komisija je 23. septembra 2009 dopisa posredovala Nizozemski, ki je nanju odgovorila 29. oktobra 2009.

(11) Nizozemska je 15. maja 2009 Komisiji poslala dopis, v katerem je odgovorila na številna vprašanja, obravnavana v odločbi z dne 8. aprila 2009. Podroben odgovor na bistvo zadeve – za katerega je Nizozemska večkrat zaprosila – je bil Komisiji poslan 11. avgusta 2009.

(12) Z neuradnim dokumentom z dne 15. junija 2009 in na naslednjem sestanku s Komisijo 16. junija 2009 je Nizozemska obvestila Komisijo o nameri, da izvede načrt dokapitalizacije v višini 2,5 milijarde EUR, ki bo banki ABN AMRO N omogočila ločitev od njenega matičnega podjetja ABN AMRO Bank (7). Na tem sestanku je Nizozemska navedla, da bodo po prvem vložku v višini 2,5 milijarde EUR potrebni dodatni ukrepi, ki pa jih še ni mogoče količinsko opredeliti.

(13) V odločbi z dne 8. aprila 2009 je Komisija nizozemski finančni nadzorni organ (v nadaljnjem besedilu: organ DNB) pozvala, naj predloži pripombe glede stabilnosti banke FBN oziroma banke ABN AMRO N. Komisija je zahtevane informacije glede banke FBN prejela z dopisom z dne 18. junija 2009, dopolnjene informacije pa 5. januarja 2010. Nizozemska je 20. januarja 2010 posredovala tudi dopis organa DNB glede banke ABN AMRO N.

(14) Podjetje ABN AMRO Bank – matično podjetje banke ABN AMRO N – je 6. julija 2009 Komisiji poslalo dopis, v katerem se je odzvalo na odločbo z dne 8. aprila 2009. Komisija je 22. julija 2009 ta dopis posredovala Nizozemski, ki je odgovorila 22. septembra 2009.

(15) Nizozemska je 9. julija 2009 obvestila Komisijo, da je banka FBN v celoti odplačala kratkoročno financiranje, ki ga je prejela od Nizozemske v okviru likvidnostnega posojila z dne 3. oktobra 2008 v višini 45 milijard EUR.

(16) Nizozemska je 15. julija 2009 Komisijo obvestila o načrtih banke FBN, da od holdinga Fortis Bank SA/NV odkupi banko Fortis Clearing Americas (v nadaljnjem besedilu: banka FCA).

(17) Nizozemska je 17. julija 2009 uradno priglasila načrt z ukrepi dokapitalizacije v višini 2,5 milijarde EUR, (8) sestavljen iz instrumenta zamenjave kreditnega tveganja (credit default swap, v nadaljnjem besedilu: CDS) z učinkom na razbremenitev kapitala v višini 1,7 milijarde EUR (instrument za razbremenitev kapitala – the capital relief instrument, v nadaljnjem besedilu: CRI) in izdajo obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (mandatory convertible security, v nadaljnjem besedilu: MCS) v vrednosti 800 milijonov EUR. Ukrepi so bili sprva evidentirani pod številko zadeve N429/09, vendar ker so bili uvedeni, preden je Komisija glede njih sprejela odločitev, je bila zadeva iz registra priglašenih pomoči premaknjena v register nepriglašene pomoči (pod številko NN 2/10).

(18) Nizozemska je 10. septembra 2009 Komisiji poslala neuradni dokument z najnovejšimi informacijami glede postopka ločitve in navedbami, da so dodatni (količinsko neopredeljivi) ukrepi državne pomoči neizogibni.

(19) Na sestanku s Komisijo dne 9. novembra 2009 je Nizozemska navedla, da bosta banki FBN in ABN AMRO N potrebovali dodatne ukrepe, vredne 4,39 milijarde EUR, s čimer bi celotni znesek ukrepov (vključno z ukrepi, priglašenimi 17. julija 2009) znašal 6,89 milijarde EUR. Ukrepi so bili podrobneje razloženi v dodatku z dne 10. novembra 2009 k neuradnemu dokumentu z dne 10. septembra 2009 in v dodatnem pojasnilu z dne 13. novembra 2009.

(20) Nizozemska je 26. novembra 2009 Komisiji predložila poročilo […] s pripombami glede transakcije dne 24. decembra 2008. Poročilo je vsebovalo tudi nekaj podpornega gradiva, v katerem je bilo razloženo […].

(21) Nizozemska je 4. decembra 2009 Komisiji predložila prvo različico (9) načrta prestrukturiranja za skupino ABN AMRO (v nadaljnjem besedilu: načrt prestrukturiranja iz decembra 2009), novi pravni subjekt, nastal z združitvijo banke FBN in banke ABN AMRO N. V načrtu je bila opisana strategija novega subjekta, vseboval pa je tudi finančne napovedi za osnovni scenarij.

(22) Nizozemska je 14. januarja 2010 uradno priglasila nove ukrepe državne pomoči v višini 4,39 milijarde EUR, ki so bili dodani ukrepom, že priglašenim julija 2009. Komisija je nove ukrepe evidentirala pod številko N19/2010.

(23) S sklepom z dne 5. februarja 2010 (v nadaljnjem besedilu: sklep z dne 5. februarja 2010) se je Komisija odločila, da bo razširila postopek preiskave pod številko C11/09 ter vključila ukrepe, evidentirane pod številko NN2/10 in N19/10. V tem sklepu je Komisija te ukrepe začasno odobrila kot ukrepe pomoči za reševanje do 31. julija 2010. Nizozemska je Komisiji poslala dopis, v katerem se obvezuje, da bo spoštovala prepoved določanja cen, ki velja do konca leta 2010.

(24) Komisija je 23. marca 2010 prejela odgovor Nizozemske na sklep z dne 5. februarja 2010, v katerem je zaprosila za podaljšanje roka. Nizozemska je predložila tudi dodatne informacije glede načrta prestrukturiranja iz decembra 2009 za skupino ABN AMRO, ki so vsebovale tudi finančne napovedi za najslabši možni scenarij.

(25) Komisija je 8. aprila 2010 zastavila dodatna vprašanja, na katera je dobila odgovor 7. maja 2010. Nizozemska je 26. maja 2010 Komisiji predložila tudi dodatne informacije glede navzkrižnih obveznosti, nastalih zaradi izvajanja korektivnih ukrepov v zvezi z združitvijo (10). Istega dne je Komisija poslala elektronsko pošto z nadaljnjimi vprašanji, odgovor nanje pa je prejela 9. junija 2010.

(26) Nizozemska je 20. julija 2010 zaprosila Komisijo za podaljšanje začasne odobritve ukrepov pomoči za reševanje, evidentiranih pod številkama NN2/10 in N19/10. Nizozemska je poslala tudi dopis, s katerim je podaljšala svojo zavezo spoštovanja prepovedi določanja cen do 30. junija 2011 oziroma do datuma sprejetja končne odločitve Komisije, pri čemer se upošteva zgodnejši datum.

(27) Komisija se je 30. julija 2010 odločila, da podaljša začasno odobritev ukrepov pomoči za reševanje, evidentiranih pod številkama zadeve NN2/10 in N19/10, dokler ne zaključi svoje preiskave pod številko C11/09.

(28) Nizozemska je 20. avgusta 2010 Komisiji poslala dokument, v katerem je podrobno pojasnila svojo izhodno strategijo.

(29) Nizozemska je 5. oktobra 2010 predložila poslovni načrt za oddelek zasebnega kapitala skupine ABN AMRO. Komisiji je bil 10. januarja 2010 poslan podoben načrt za oddelek „Energy, Commodities and Transportation“ (energija, blago in transport) skupine ABN AMRO.

(30) Skupina ABN AMRO je 15. oktobra 2010 naznanila, da bo izvedla svojo nakupno opcijo za prenehanje instrumenta za razbremenitev kapitala z dnem 31. oktobra 2010.

(31) Nizozemska je 8. novembra 2010 poslala posodobitev (v nadaljnjem besedilu: načrt prestrukturiranja iz novembra 2010) – z datumom 29. oktober 2010 – načrta prestrukturiranja skupine ABN AMRO z dne 4. decembra 2009. Nizozemska je 10. januarja 2011 poslala dokument, v katerem je pojasnila, kako je skupina ABN AMRO posodobila napovedi z dne 8. novembra 2010 v primerjavi s prvotnimi napovedmi z dne 4. decembra 2009.

(32) Med postopkom so potekale številne izmenjave podatkov, telefonske konference in srečanja med predstavniki Nizozemske, banke ABN AMRO N in banke FBN ter Evropske komisije.

2. PODROBEN OPIS UPRAVIČENCEV IN UKREPOV

2.1 Nastanek skupine ABN AMRO

(33) Spomladi 2007 so člani konzorcija ustanovili nov pravni subjekt „RFS Holdings“, da bi kupili holding ABN AMRO Holding.

(34) Člani konzorcija so nameravali holding ABN AMRO Holding razdeliti na tri dele, dogovori za ta postopek delitve pa so bili navedeni v sporazumu delničarjev konzorcija (SDK).

(35) Da bi pospešili razdružitev, so člani konzorcija ustvarili t. i. „tracking shares“, delnice, ki so predstavljale ekonomsko lastništvo podjetja vsakega člana konzorcija. Tako so banka RBS, banka Banco Santander in holding Fortis SA/NV postali ekonomski (11) lastniki t. i. deleža R, deleža S in deleža N (v nadaljnjem besedilu: ABN AMRO R, ABN AMRO S in ABN AMRO N).

(36) ABN AMRO R je med drugim vključevala poslovno enoto (v nadaljnjem besedilu: PE) Global Business & Markets, PE Asia, PE Global Transaction Services and the international network, medtem ko je ABN AMRO S med drugim vključevala PE Latin America in PE Antonveneta (Italija).

(37) Banko ABN AMRO N sta sestavljali PE Netherlands in Private Banking, pa tudi skupina International Diamond and Jewelry Group.

(38) Postavke, ki niso bile razporejene med posamezne člane konzorcija, so bile združene v t. i. ABN AMRO deležu Z (v nadaljnjem besedilu: ABN AMRO Z), ki je, na primer, ostal odgovoren za funkcije na sedežu podjetja. Vsak član konzorcija je imel sorazmeren delež (12) v ABN AMRO Z.

(39) Nizozemska je 3. oktobra 2008 od Fortis Bank SA/NV kupila banko FBN za 12,8 milijarde EUR. Zaradi tega odkupa je Nizozemska postala tudi posredni lastnik banke ABN AMRO N, saj je bila banka FBN – v okviru Fortis Bank SA/NV – pravni lastnik banke ABN AMRO N. Nizozemska se je 3. oktobra 2008 tudi obvezala, da bo holdingu Fortis SA/NV poravnala morebitne stroške, ki bi jih imel zaradi nadaljnje prisotnosti v SDK. Banka RBS, banka Banco Santander in Nizozemska so 24. decembra 2008 podpisale spremembo SDK, s katero je Nizozemska v SDK zamenjala holding Fortis SA/NV.

(40) Nizozemska je 24. decembra 2008 od banke FBN odkupila banko ABN AMRO N za 6,5 milijarde EUR in tako postala neposredni lastnik ABN AMRO N. Pred tem odkupom je Nizozemska banko ABN AMRO N nadzorovala posredno prek banke FBN.

(41) Diagram 1: Ločitev ABN AMRO N

(42) Nizozemska se je 21. novembra 2008 odločila, da bo banko ABN AMRO N združila z banko FBN (kar je bil neizveden namen holdinga Fortis SA/NV). Združitev se je lahko izvedla šele po ločitvi banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank, njenega matičnega podjetja. Najprej so bile dejavnosti banke ABN AMRO N prenesene na nov pravni subjekt v okviru ABN AMRO Bank, poimenovan ABN AMRO II.

(43) ABN AMRO II je bila 6. februarja 2010 ločena, kot je opisano v uvodni izjavi 41, in preimenovana v ABN AMRO Bank. Sočasno je bil pravni subjekt, do takrat znan kot ABN AMRO Bank, preimenovan v „The Royal Bank of Scotland NV“ (v nadaljnjem besedilu: RBS NV) (glej diagram 1).

(44) Preden se je lahko novi subjekt, ABN AMRO Bank, združil z banko FBN, je bilo treba izvesti korektivne ukrepe v zvezi z združitvijo. Ko je holding Fortis SA/NV leta 2007 kupil ABN AMRO N, je Komisija sklenila (13) (v nadaljnjem besedilu: odločba o združitvi), da bi združitev med bankama ABN AMRO N in FBN povzročila težave s koncentracijo na nizozemskem bančnem trgu, zlasti v segmentih komercialnega bančništva in odkupa terjatev.

(45) Da bi odpravil težave s koncentracijo, se je holding Fortis SA/NV zavezal, da bo nekaj dejavnosti (tj. oddelek odkupa terjatev podružnice IFN in dejavnosti komercialnega bančništva podružnice New HBU) prodal banki Deutsche Bank. Ko je Nizozemska 3. oktobra 2008 kupila banko FBN in ABN AMRO N, holding Fortis SA/NV še ni zaključil načrtovane prodaje podružnic New HBU in IFN banki Deutsche Bank. Ko se je Nizozemska odločila, da bo nadaljevala z združitvijo banke FBN in banke ABN AMRO N, je ponovno začela pogajanja z banko Deutsche Bank (14). Prodaja podružnic New HBU in IFN banki Deutsche Bank je bila zaključena 1. aprila 2010.

(46) New HBU je imela skupna sredstva v višini [10 – 20] milijard EUR in zaposlovala okoli [1 000 – 1 500] ekvivalentov polnega delovnega časa (v nadaljnjem besedilu: EPDČ). New HBU je obsegala Hollandsche Bank Unie (v nadaljnjem besedilu: banka HBU) (komercialno banko v lasti banke ABN AMRO N), nekaj prodajnih mest ABN AMRO (13 od skupno 78) in nekaj enot ABN AMRO, zadolženih za stranke podjetij (2 od skupno 5).

(47) Banki ABN AMRO Bank in FBN sta se uradno združili 1. julija 2010 in ustanovili skupino ABN AMRO, kot je opisano v diagramu 2 v uvodni izjavi 49.

(48) Nizozemska je upravljanje svojega deleža v ABN AMRO Z prenesla na novo banko ABN AMRO Bank, saj ni želela nameniti sredstev za vsakodnevno upravljanje tega deleža. Kljub temu je Nizozemska ostala pravni lastnik ABN AMRO Z ter je upravičena do vseh morebitnih dobičkov in odgovorna za vse morebitne izgube ABN AMRO Z (15).

(49) Diagram 2: Nastanek skupine ABN AMRO

2.2 Upravičenci

2.2.1 Gospodarske dejavnosti ABN AMRO N in ABN AMRO Z

(50) Banko ABN AMRO N, ki je bila na solo osnovi tretja največja banka na Nizozemskem za banko Rabobank in banko ING, sta sestavljali PE Netherlands in PE Private Banking.

(51) Prva poslovna enota, PE Netherlands, je nudila storitve bančnega poslovanja s prebivalstvom in komercialne bančne storitve preko mreže poslovnih enot, ki je obsegala 510 bančnih trgovin in 78 svetovalnih podružnic, pa tudi prek alternativnih kanalov, kot so internet, bankomati (ATM) (16) in klicni centri. PE Netherlands je zaposlovala približno 19 000 EPDČ.

(52) Na področju storitev bančnega poslovanja s prebivalstvom je imela PE Netherlands močno franšizo strank, segmentirano na „masovno prodajo na drobno“ (mass retail) (več kot [3,5 – 5] milijonov strank) in „prednostno bančništvo“ (preferred banking) (več kot [250 000 – 420 000] strank) (17), ki ji je nudila širok spekter proizvodov (kot so prihranki, naložbe, hipoteke, zavarovanja, posojila na podlagi kreditnih kartic in plačila).

(53) Na področju komercialnega bančništva je banka ABN AMRO N nudila storitve [300 000 – 400 000] MSP (18) in [9 000 – 21 000] večjim podjetniškim strankam (v skladu s pogoji SDK so bile večje stranke banke ABN AMRO Bank dodeljene banki RBS) s širokim spektrom proizvodov (kot so krediti, upravljanje s plačili in gotovino, prihranki, zakladništvo, upravljanje tveganja in zavarovanja, zahtevne finančne rešitve in proizvodi, lizing in odkup terjatev).

(54) Druga poslovna enota, PE Private Banking, je bila usmerjena na posameznike z neto naložbenimi sredstvi nad 1 milijonom EUR z različnimi proizvodi na področju upravljanja s sredstvi in načrtovanja nepremičnin. PE Private Banking je ustvarila dobro razvito mrežo s pomočjo notranje rasti na Nizozemskem in v Franciji ter s pomočjo prevzemov v Nemčiji (Delbrück Bethmann Maffei) in Belgiji (Bank Corluy). PE Private Banking je obsegala tudi francosko skupno zavarovalniško podjetje Neuflize Vie.

(55) Med dejavnostmi, ki jih je Nizozemska kupila 3. oktobra 2008, je tudi International Diamond and Jewelry Group, oddelek, namenjen podjetjem, ki so vključena v proizvodnjo nakita in trgovanje z diamanti.

(56) ABN AMRO Z ni obsegala operativnih sredstev, vendar je med drugim vključevala terjatve za davek, številne udeležbe (med drugim v Saudi Hollandi Bank) in preostali portfelj zasebnega kapitala. Kar zadeva obveznosti, so obstajali določba o poravnavi obveznosti, povezanih z ministrstvom za pravosodje Združenih držav, druge določbe (delno povezane z osebjem) in medpodjetniško financiranje sredstev podjetja. Kot je navedeno v sprotni opombi 11, delež v lasti Nizozemske predstavlja 33,81 % ABN AMRO Z.

(57) V preglednici 1 so povzeti ključni pro-forma finančni podatki banke ABN AMRO N: Preglednica 1 Ključni finančni podatki ABN AMRO N (v milijonih EUR) 2008 2009 Prihodki od poslovanja skupaj (19) 5 189 4 899 Čisti dobiček 471 (117) Kapitalski donos 6,7 % –2,7 % Razmerje med stroški in prihodki 73 % 77,5 % Sredstva skupaj 183 539 202 084 Lastniški kapital skupaj 7 044 4 278 (20) TPS (21) 91 700 74 973 (22) Kapital prvega reda (Tier 1) 9,4 % 10,2 % (23) Kapitalski deleži ali kapitalska ustreznost po standardih BIS skupaj 12,6 % 14,8 % Stabilno financiranje / nelikvidna sredstva 107 % 110 % Vir: ABN AMRO Bank NV, Letni pregled 2009, nekdanja ABN AMRO Z in konsolidacija lastniškega kapitala, vendar vključno z New HBU.

(58) V finančnem letu 2009 je banka ABN AMRO N utrpela izgubo v višini 117 milijonov EUR. Do izgube je prišlo zaradi večje oslabitve posojil, pritiska na obrestne marže, višjih stroškov, povezanih z nizozemskim sistemom zajamčenih vlog ter stroškov ločitve in integracije (24). Če ne bi bilo stroškov ločitve in integracije, bi banka ABN AMRO N v letu 2009 zabeležila majhen čisti dobiček v višini 52 milijonov EUR.

2.2.2 Fortis Bank Nederland (FBN)

(59) Na solo osnovi je bila banka FBN četrta največja banka na nizozemskem trgu (za Rabobank, ING in ABN AMRO N, vendar pred SNS REAAL).

(60) Nizozemska (in pred tem holding Fortis SA/NV) je imela v neposredni lasti 92,6 % banke FBN, naložbeni mehanizem Fortis FBN(H) Preferred Investments BV pa je imel v lasti preostali delež 7,4 % v obliki prednostnih delnic. Nizozemska je imela v lasti 70 % delnic v tem naložbenem mehanizmu, preostalih 30 % pa je bilo v lasti številnih zasebnih vlagateljev (25). Prednostne delnice v zasebni lasti so imele nominalno vrednost 210 milijonov EUR in (nekumulativno) dividendo v višini 5,85 % (26).

(61) Dejavnosti banke FBN so bile razdeljene na tri segmente – bančno poslovanje s prebivalstvom, zasebno bančništvo in poslovanje s podjetji.

(62) Dejavnosti poslovanja s prebivalstvom so vključevale tradicionalne dejavnosti na področju poslovanja s prebivalstvom (z mrežo 157 podružnic, [2 – 3] milijoni posameznikov in [20 000 – 60 000] MSP), pa tudi Directbank (ki je nudila hipotekarne rešitve prek posrednikov) ter proizvode potrošniškega financiranja in plačilne kartice banke Alfam oziroma ICS.

(63) Segment zasebnega bančništva se je v glavnem razvil pod znamko Fortis Mees Pierson in je nudil storitve upravljanja premoženja (načrtovanje nepremičnin, naložbe, posojila in zavarovanje) na podlagi segmentacije [15 000 – 40 000] strankam po vsej Nizozemski.

(64) Na področju poslovanja s podjetji je imela banka FBN sedem pododdelkov: oddelek „komercialno bančništvo“ (1) banke FBN je imel 23 poslovnih centrov, ki so nudili več proizvodov podjetjem s prometom do 250 milijonov EUR. Podjetjem s prometom, višjim od 250 milijonov EUR, in javnemu sektorju je storitve nudil drug oddelek, „bančno poslovanje s podjetji in javnofinančni bančni posli“ (2). Ostali oddelki so bili „naložbeno bančništvo“ (3) (27), „posebne finančne storitve“ (4) (28), „energija, blago in transport“ (5), „svetovni trgi in institucionalno bančništvo“ (6) (29) ter „klirinški skladi in skrbništvo“ (7) (30).

(65) V preglednici 2 so povzeti ključni finančni podatki banke FBN: Preglednica 2 Ključni finančni podatki FBN (v milijonih EUR) 2006 2007 2008 (31) 2009 Prihodki od poslovanja skupaj 3 473 3 553 3 096 2 171 Čisti dobiček 1 157 1 296 –18 486 406 Kapitalski donos (norm.) (32) 20,1 % 8,9 % 4,9 % 0,7 % Razmerje med stroški in prihodki 50,5 % 54,2 % 64,9 % 84,2 % Sredstva skupaj 209 749 272 378 184 203 189 785 Lastniški kapital skupaj 5 910 21 763 2 944 4 716 TPS 66 995 75 850 70 932 53 730 (33) Kapital prvega reda (Tier 1) 8,6 % 11,2 % 7,4 % 12,5 % Kapitalski deleži skupaj 10,5 % 11,2 % 11,2 % 16,7 % Razmerje med posojili in vlogami 167 % 237 % 208 % Vir: Letni poročili banke FBN za leto 2008 in 2009.

(66) Leta 2008 je imela banka FBN 18,5 milijarde EUR izgube, vendar je bila ta izguba večinoma povezana z izrednimi postavkami. Podjetje je moralo poročati o čisti izgubi v višini 16,8 milijarde EUR pri svojem deležu v RFS Holdings in njegovi prodaji, v svojem oddelku Prime Fund Solutions pa je zaradi Madoffove goljufije (34) utrpelo tudi oslabitev v višini 922 milijonov EUR (neto brez davka). Čisti osnovni dobiček brez teh elementov je znašal 604 milijone EUR in je bil skoraj v celoti realiziran v prvi polovici leta 2008.

(67) V letu 2009 je banka FBN realizirala čisti dobiček v višini 406 milijonov EUR, pri čemer sta ji pomagala dva izredna dobička (denarna poravnava s podjetjem Fortis Capital Company v višini 362,5 milijona EUR in z Madoffom povezano vračilo rezervacij v višini 16 milijonov EUR). Čisti osnovni dobiček se je zmanjšal na 27 milijonov EUR (35) (s 604 milijona EUR v letu 2008).

2.2.3 Skupina ABN AMRO

(68) Skupina ABN AMRO, ki je bila ustanovljena po združitvi banke FBN in banke ABN AMRO Bank (tj. dejavnosti banke ABN AMRO N) 1. julija 2010, združuje vse dejavnosti banke FBN in banke ABN AMRO N v dveh ločenih poslovnih enotah, „bančno poslovanje s prebivalstvom in zasebno bančništvo“ ter „komercialno bančništvo in poslovanje s podjetji“. Skupina je imela v letu 2008 pro forma prihodke od poslovanja v višini 7,15 milijarde EUR in pro forma celotna sredstva v višini 360 milijard EUR. V skladu z najnovejšimi podatki (36) ima skupina ABN AMRO po MSRP (37) skupni lastniški kapital v višini 11,7 milijarde EUR.

(69) Skupina ABN AMRO je dobro razpršena, saj ima 4,2 milijarde EUR prihodka od poslovanja oddelka za bančno poslovanje s prebivalstvom in zasebno bančništvo ter 2,8 milijarde EUR prihodka od poslovanja oddelka za komercialno bančništvo in poslovanje s podjetji. Z geografskega vidika večina prihodkov skupine ABN AMRO (tj. [65 – 95] % skupnega prihodka) izhaja iz Nizozemske.

(70) V segmentu poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva ima integrirana skupina ABN AMRO tržni delež [15 – 20] % in [15 – 20] % (38) na področju „masovne prodaje na drobno“ oziroma „prednostnega bančništva“ (39), zaradi česar je glede na tržni delež na nizozemskem bančnem trgu tretja po velikosti. V segmentu zasebnega bančništva (z blagovno znamko ABN AMRO Mees Pierson) je skupina ABN AMRO na nizozemskem trgu s tržnim deležem približno [30 – 40] % (40) daleč največja. V segmentu komercialnega bančništva in poslovanja s podjetji znaša tržni delež skupine ABN AMRO okoli [15 – 25] % (41).

(71) Skupina ABN AMRO ne vključuje več podružnice New HBU in dejavnosti podružnice IFN na področju odkupa terjatev, saj so bile 1. aprila 2010 odprodane v okviru korektivnega ukrepa v zvezi z združitvijo.

(72) V tem procesu prestrukturiranja sta bila odprodana tudi majhna oddelka banke FBN (tj. Intertrust in Prime Fund Solutions (v nadaljnjem besedilu: oddelek PFS), ki nista več del skupine ABN AMRO.

(73) Septembra 2009 sta banka FBN (in njen partner Banque Générale du Luxembourg (v nadaljnjem besedilu: BGL) (42) prodala Intertrust podjetju Waterland, ki je specializirano za zasebni kapital. Intertrust je eden izmed največjih akterjev na področju upravljanja globalnih skladov in podjetij. Zaposluje 1 000 strokovnjakov v 19 državah, prihodki iz poslovanja in TPS pa znašajo […] milijonov EUR oziroma […] milijonov EUR.

(74) Banka FBN je maja 2010 napovedala tudi prodajo oddelka PFS banki Credit Suisse. Oddelek PFS nudi storitve skladov panogi upravljanja alternativnih sredstev, med katere sodijo upravljanje, bančništvo, skrbništvo in financiranje. Med njegove stranke sodijo tako majhni upravitelji premoženja kot velike svetovne institucije, kot so pokojninski skladi in državni naložbeni skladi. Oddelek PFS je bil odgovoren za 922 milijonov EUR vredno rezervacijo po obdavčitvi, povezano z Madoffovo goljufijo, ki jo je banka FBN evidentirala v letu 2008. PFS ima prihodke v višini […] milijonov EUR in TPS v višini […] milijonov EUR.

(75) Skupina ABN AMRO je 4. marca 2011 objavila svoje rezultate za poslovno leto 2010, ki so pokazali izgubo v višini 414 milijonov EUR. Brez stroškov ločitve in integracije je skupina ABN AMRO zabeležila osnovni dobiček v višini 1 077 milijonov EUR. 31. decembra 2010 so osnovni kapital prvega reda, kapital prvega reda in skupni kapitalski deleži skupine ABN AMRO znašali 10,4 %, 12,8 % oziroma 16,6 %. Skupina ABN AMRO je po posvetovanju z Nizozemsko oblikovala dividendno politiko, namenjeno izplačilu 40 % zabeleženega letnega dobička.

2.3 Opis načrta prestrukturiranja iz decembra 2009 in posodobljenega načrta prestrukturiranja iz novembra 2010

(76) Nizozemska je načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 Komisiji predložila 4. decembra 2009. Dodatne informacije je zagotovila marca 2010 (43). Osrednji del poslovnega koncepta, razvitega v načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009, je združitev bank FBN in ABN AMRO N. Skupina ABN AMRO, nova banka, nastala na podlagi načrta prestrukturiranja iz decembra 2009, se bo osredotočila na srednji segment trga na Nizozemskem (44) ter bo dejavna na področjih bančnega poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva ter komercialnega bančništva in poslovanja s podjetji.

(77) Načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 izhaja iz ugotovitve, da potrebe po kapitalu niso bile povezane z uspešnostjo bank FBN in ABN AMRO N, ampak s potrebo po financiranju njune ločitve od matičnih podjetij in vnaprejšnjih stroškov integracije zaradi združitve.

(78) V scenariju nasprotnih dejstev brez državne pomoči načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 priznava, da bi holding Fortis SA/NV brez usklajenega prizadevanja vlad držav Beneluksa razpadel, kar bi za seboj potegnilo tudi banki FBN in ABN AMRO N.

(79) Načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 vsebuje finančne napovedi za obdobje 2009–2012 s členitvijo na oddelke Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International in Commercial & Merchant Banking. Za leto 2012 je skupina ABN AMRO izračunala t. i. „run-rate profit“ (gre za ekstrapolacijo tekočih rezultatov, ki se razširijo na določeno obdobje, v tem primeru na leto 2012), dobiček, ki ne zajema stroškov prehoda in predvideva, da so bili stroški sinergije že upoštevani za celotno leto. Te napovedi so bile narejene za osnovni scenarij in najslabši možni scenarij.

(80) Nizozemska je 8. novembra 2010 posodobila finančne napovedi načrta prestrukturiranja iz decembra 2009 za obdobje do leta 2012, vključno z dodatnimi napovedmi za leto 2013 iz načrta prestrukturiranja iz novembra 2010.

(81) V osnovnem scenariju Nizozemska izhaja iz domneve, da se bo obseg poslovanja povečeval v skladu z inflacijo. Predvideno je, da se bodo stroški dela povečali za [1 – 6] % na leto, drugi stroški pa za zmernejših [1 – 5] % na leto. Nizozemska tudi predvideva, da se bodo rezervacije za izgube pri posojilih skupine ABN AMRO, ki so bile v letu 2009 precej visoke, začele zniževati.

(82) V osnovnem scenariju načrta prestrukturiranja iz novembra 2010 skupina ABN AMRO v letu 2010 realizira negativni čisti poslovni izid v višini […] milijonov EUR, nato pa od leta 2011 ponovno posluje z dobičkom (tj. v letu 2011 z dobičkom v višini […] milijonov EUR).

(83) Za leti 2012 in 2013 se pričakuje, da bo čisti dobiček skupine ABN AMRO narasel na […] milijonov EUR oziroma […] milijonov EUR, kar pomeni kapitalski donos (45) v višini približno […] %. Izboljšanje dobičkonosnosti skupine ABN AMRO spodbujajo večji prihodki iz poslovanja (ki bi se morali po nizkih številkah leta 2009 povečati), program za znižanje stroškov, ki bi moral ob normalnem delovanju znižati stroške za 1,1 milijarde EUR pred obdavčitvijo na leto, in normalizacija rezervacij za izgube pri posojilih po najvišji vrednosti v letu 2009. Po napovedih bo leta 2013 razmerje med stroški in prihodki skupine ABN AMRO […] %.

(84) Osnovni scenarij Preglednica 3 2009 (dejansko) 2010 (O (46)) 2011 (O) 2012 (O) 2012 „run rate“ (O) 2013 (O) Prihodki od poslovanja 7 039 […] […] […] […] […] Čisti prihodki od obresti 4 528 […] […] […] […] […] Čisti prihodki od provizij in pristojbin 1 933 […] […] […] […] […] Drugi prihodki 849 […] […] […] […] […] Odhodki iz poslovanja –5 568 […] […] […] […] […] Odhodki iz poslovanja – poslovanje brez sprememb –5 258 […] […] […] […] […] Odhodki iz poslovanja – prehodnega – 310 […] […] […] Izid iz rednega poslovanja 1 471 […] […] […] […] […] Oslabitve posojil –1 585 […] […] […] […] […] Dobiček pred odbitkom davka – 114 […] […] […] […] […] Davki in manjšinske obveznosti 45 […] […] […] […] […] Čisti dobiček –68 […] […] […] […] […] Čisti osnovni dobiček (prej stroški prehoda) 163 […] […] […] […] […]

(85) V najslabšem možnem scenariju v načrtu prestrukturiranja iz novembra 2010 je Nizozemska izhajala iz previdnejših domnev kot v osnovnem scenariju. Uporabila je obrestne marže, ki so bile 7,5 % nižje kot v osnovnem scenariju, bolj previdne napovedi glede provizij in pristojbin (4-odstotna letna rast v primerjavi s 7-odstotno v osnovnem scenariju), nižje sinergije (vpliv – […] milijonov EUR na dobiček v letu 2013) in 15 % nižjo stopnjo vračila rezervacij za izgube pri posojilih (vpliv – […] milijonov EUR na dobiček v letu 2013).

(86) Čeprav te previdnejše številke vodijo v slabše rezultate, bi skupina ABN AMRO še vedno imela dobiček. Najslabši možni scenarij napoveduje čisti osnovni dobiček v višini […] milijonov EUR in […] milijonov EUR v letu 2012 oziroma 2013 (v primerjavi z […] milijoni EUR in […] milijoni EUR v osnovnem scenariju).

(87) V svojem načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009 je Nizozemska obravnavala tudi svojo izhodno strategijo, pri čemer je poudarila, da ne namerava ostati dolgoročni vlagatelj v skupino ABN AMRO.

(88) Nizozemska je z dopisom z dne 20. avgusta 2010 Komisiji predložila več podrobnosti o tej strategiji. Nizozemska je pojasnila, da načrtuje ponudbo v obliki IPO (47), odprte pa so tudi druge možnosti, kot je zasebna prodaja vlagatelju ali udeležencu na trgu. Nizozemska v svojem dopisu z dne 20. avgusta 2010 navaja, da bo za prvo javno ponudbo morda na voljo prvi delež med [0 – 50] - [10 – 60] % najprej leta […], ki ji bo sledila druga ponudba [0 – 50] – [10 – 60] % leta 2015. Nizozemska želi povrniti svojo prvotno naložbo, ki se je zaradi stroškov financiranja povečala za [2 – 5] %. Nizozemska namerava zmanjšati svoj delež v skupini ABN AMRO na največ [25 – 65] %, po možnosti pred koncem leta [2014 – 2018]. Na koncu je Nizozemska pripravljena, da se v celoti umakne. Končno odločitev glede prve javne ponudbe bo sprejel finančni minister, odvisna pa bo od tržnih razmer, „pripravljenosti“ skupine ABN AMRO na prvo javno ponudbo in pričakovanih prihodkov. 24. januarja 2011 je nizozemska vlada svojo izhodno strategijo tudi javno objavila (48).

(89) Načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 (in posodobljeni načrt prestrukturiranja iz novembra 2010) kaže, da je – po uvedbi vseh ukrepov državne pomoči – skupina ABN AMRO dovolj kapitalizirana. Med obdobjem prestrukturiranja bi morali napovedani deleži kapitala prvega reda v letih med 2009 in 2012 ostati dejansko višji od […] % in se v letu 2013 še povečati na […] %.

(90) V svojem načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009 je Nizozemska pojasnila, da je skupina ABN AMRO že odprodala številne dejavnosti. Poleg prodaje podružnic New HBU in IFN v okviru korektivnega ukrepa v zvezi z združitvijo sta banki ABN AMRO N in FBN odprodali tudi Intertrust in oddelek PFS.

(91) V primerjavi s skupino ABN AMRO predstavljata Intertrust in oddelek PFS skupaj [0 – 5] %, [0 – 5] % in [0 – 5] % napovedanih skupnih prihodkov iz poslovanja, stroškov oziroma TPS.

(92) Med procesom prestrukturiranja je banka FBN izpeljala tudi nakup, da bi popravila neskladnost zaradi razdružitve holdinga Fortis SA/NV. Banka FBN je bila pravni lastnik PE Brokerage, Clearing and Custody in vseh uradov, povezanih s tem poslom, razen urada v Chicagu, ki je ostal del Fortis Bank SA/NV. Da bi popravila neskladnost, nastalo zaradi ločitve, je banka FBN 31. julija 2009 kupila podružnico banke Fortis Clearing Americas v Chicagu od Fortis Bank SA/NV za približno […] milijonov USD.

2.4 Opis ukrepov

(93) Za namene opredelitve posameznih ukrepov državne pomoči Komisija v tem sklepu uporablja enake črkovne kode, kot jih je uporabila v sklepu z dne 5. februarja 2010.

2.4.1 Ukrepi, zajeti v odločbi z dne 8. aprila 2009

(94) Nizozemska je 3. oktobra 2008 od holdinga Fortis SA/NV kupila banko FBN (vključno z banko ABN AMRO N) za 12,8 milijarde EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep X). Komisija glede tega ukrepa ni začela postopka, saj sam po sebi banki FBN ni zagotovil državne pomoči, čeprav je bil del transakcije, ki je banki FBN zagotovila državno pomoč (glej uvodno izjavo 32 odločbe z dne 8. aprila 2009).

(95) V času, ko je banko FBN kupila Nizozemska, je bila banka glede financiranja močno odvisna od Fortis Bank SA/NV. Da bi zagotovila popolno ločitev banke FBN od Fortis Bank SA/NV, je morala Nizozemska prekiniti povezavo med banko FBN in Fortis Bank SA/NV, ki je temeljila na financiranju. Da bi prekinila obstoječo povezavo, je Nizozemska banki FBN 3. oktobra 2008 odobrila kratkoročno likvidnostno posojilo v višini 45 milijard EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep Y1). To likvidnostno posojilo je banki FBN omogočilo, da je Fortis Bank SA/NV odplačala kratkoročna posojila v višini 34 milijard EUR. Nizozemska je zamenjala Fortis Bank SA/NV tudi v vlogi posojilodajalca dolgoročnih posojil banki FBN v nominalnem znesku 16,1 milijarde EUR za t. i. „prenovitev“ (v nadaljnjem besedilu: ukrep Y2) (49).

(96) Kratkoročno likvidnostno posojilo, zajeto v ukrepu Y1, se je izvajalo do konca junija 2009. V času veljavnosti ukrepa se je obrestovanje nekajkrat spremenilo. V obdobju med 6. oktobrom 2008 in 23. oktobrom 2008 je Nizozemska banki FBN zagotovila kratkoročno financiranje po obrestni meri EONIA (50) (za posojilo čez noč v višini največ 5 milijard EUR) ali obrestni meri EURIBOR (51) (za dolgoročno likvidnost v višini največ 40 milijard EUR) brez dodatne razlike. Po 23. oktobru 2008 je bilo krajše obdobje (do 5. novembra 2008), med katerim je Nizozemska uporabljala obrestno mero EONIA + 50 bazičnih točk in obrestno mero EURIBOR + 50 bazičnih točk. Med tem drugim obdobjem je bil dogovor še vedno za najvišja zneska 5 milijard EUR za likvidnost čez noč in 40 milijard EUR za dolgoročno likvidnost. V obdobju med 5. novembrom 2008 in 1. marcem 2009 je Nizozemska uporabljala obrestno mero EONIA + 25 bazičnih točk za posojila čez noč, obrestno mero EURIBOR + 25 bazičnih točk za posojila z zapadlostjo (52) manj kot tri mesece in obrestno mero EURIBOR + 50 bazičnih točk za posojila z zapadlostjo več kot tri mesece (53). Po 1. marcu 2009 je Nizozemska razvila dvostopenjski sistem, ki je spodbujal banko FBN k zmanjšanju odvisnosti od države. Prva tranša financiranja (ne glede na rok zapadlosti) je bila na voljo po obrestni meri EURIBOR + 25 bazičnih točk, ko pa je bil ta prag presežen, je lahko banka FBN pridobila dodatno likvidnost samo po obrestni meri EURIBOR + 50 bazičnih točk (54). Znesek skupnega likvidnostnega posojila in znesek prvega praga sta bila postopno znižana. Nizozemska je 9. julija 2009 obvestila Komisijo, da je banka FBN državi odplačala vsa kratkoročna posojila.

(97) Dolgoročna posojila, ki jih je prevzela Nizozemska (ukrep Y2), so znašala 16,1 milijarde EUR, vključno z 8,15 milijarde EUR kapitala drugega reda (od tega so bile 3 milijarde EUR presežnega kapitala drugega reda (upper Tier 2)) in 7,95 milijarde EUR prednostnih posojil.

(98) Nizozemska je 24. decembra 2008 kupila banko ABN AMRO N od banke FBN za 6,5 milijarde EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep Z). Nizozemska nakupa ni plačala z denarnimi sredstvi, ampak je za 6,5 milijarde EUR zmanjšala dolgoročni dolg, ki ga je prevzela v okviru celovitih transakcij z dne 3. oktobra 2008 kot del ukrepa Y2. Z drugimi besedami, Nizozemska se je odpovedala terjatvi v višini 6,5 milijarde EUR nasproti banki FBN, da je kupila banko ABN AMRO N (55).

2.4.2 Ukrepi, zajeti v sklepu z dne 5. februarja 2010

(99) Nekateri ukrepi, zajeti v sklepu z dne 5 februarja 2010 (56), so bili Komisiji priglašeni julija 2009, preostali ukrepi pa januarja 2010. Nizozemska je julija 2009 priglasila instrument za razbremenitev kapitala ali „CRI“ (capital relief instrument) (v nadaljnjem besedilu: ukrep A, ki ima učinek razbremenitve kapitala v višini 1,7 milijarde EUR), izdajo obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (mandatory convertible security, v nadaljnjem besedilu: MCS) v vrednosti 500 milijonov EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep B1) in drugo tranšo MCS v višini 300 milijonov EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep B2).

(100) Nizozemska je januarja 2010 priglasila dodatne ukrepe v zvezi s kapitalom, vredne 4,39 milijarde EUR. Nizozemska je vpisala dodatne instrumente MCS v višini 2,28 milijarde EUR, da bi pokrila dodatne stroške ločitve (780 milijonov EUR, v nadaljnjem besedilu: ukrep B3), kapitalski primanjkljaj zaradi prodaje podružnice New HBU (300 milijonov EUR, v nadaljnjem besedilu: ukrep B4) in stroške integracije (1,2 milijarde EUR, ukrep B5). Da bi kapital prvega reda banke FBN uskladila z regulativnimi zahtevami, je Nizozemska pretvorila 1,35 milijarde EUR kapitala drugega reda banke FBN, ki je že bil v lasti države, v kapital prvega reda (v nadaljnjem besedilu: ukrep C). Nizozemska je drugim članom konzorcija tudi plačala 740 milijonov EUR v denarnih sredstvih (v nadaljnjem besedilu: ukrep D), kot je bilo predvideno v SDK, da bi rešila težave, ki so nastale med procesom ločitve. Prav tako je Nizozemska zagotovila jamstvo za navzkrižne obveznosti, nastale zaradi prodaje New HBU (v nadaljnjem besedilu: ukrep E).

(101) Nizozemska je z zamenjavo kreditnega tveganja prodala kreditno zavarovanje za nizozemski hipotekarni portfelj banke ABN AMRO N, ki predstavlja približno [30 – 80] % skupnega portfelja stanovanjskih posojil banke ABN AMRO N. Ta ukrep je zmanjšal tveganju prilagojena sredstva banke ABN AMRO N.

(102) Da bi poplačala kreditno zavarovanje, nizozemska vlada prejema letno plačilo v višini 51,5 bazične točke (izračunane kot odstotek vrednosti portfelja na začetku vsakega referenčnega obdobja).

(103) To plačilo je bilo izračunano z metodo stroškov kapitalskega ekvivalenta. Nizozemska je ocenila, koliko kapitala bi banka ABN AMRO N lahko sprostila zaradi instrumenta za razbremenitev kapitala (namreč 1,7 milijarde EUR, na podlagi zahtev Basla I, ki so še vedno veljale v času, ko je bil sprejet dogovor glede razbremenitve kapitala), nato pa je izračunala donos v višini 10 % na to razbremenitev kapitala (namreč 10 % na 1,7 milijarde EUR), kar je bilo enako 51,5 bazične točke prvotne vrednosti portfelja v višini 34,5 milijarde EUR.

(104) Banka ABN AMRO N je vsako leto ohranila tranšo prve izgube v višini 20 bazičnih točk (izračunano kot odstotek prvotne vrednosti portfelja).

(105) Banka ABN AMRO N je ohranila navpični prerez preostalega tveganja v višini 5 %.

(106) Oblikovanje cen instrumenta kreditnega zavarovanja potem, ko bi banka ABN AMRO N v celoti sprejela kapitalske zahteve Basla II, ne bi bilo prilagojeno, čeprav bi bil učinek razbremenitve kapitala instrumenta za razbremenitev kapitala precej manjši.

(107) Načeloma je imel dogovor o zamenjavi kreditnega tveganja rok zapadlosti sedem let, vendar je imela banka ABN AMRO N nakupno opcijo, ki ji je omogočala, da prekine dogovor ob različnih predhodno določenih referenčnih datumih (npr. oktobra 2010, januarja 2011 in januarja 2012) (57).

(108) V okviru zamenjave kreditnega tveganja so morali trije partnerji konzorcija zagotoviti, da je bila ABN AMRO Z dovolj kapitalizirana. Zaradi tega je morala Nizozemska prispevati 2,2 milijarde EUR za kapitalski primanjkljaj ABN AMRO Z. Namen instrumenta za razbremenitev kapitala je bil omogočiti banki ABN AMRO N, da izplača del prispevka za ABN AMRO Z v višini 2,2 milijarde EUR.

(109) Nizozemska se je namesto za običajno povečanje lastniškega kapitala raje odločila za neobičajno rešitev z instrumentom za razbremenitev kapitala, saj pred ločitvijo ni mogla preprečiti kapitalskih prispevkov v skupini ABN AMRO Bank. Z drugimi besedami, ker banka ABN AMRO N ni bila ločen subjekt, bi lahko kapitalska injekcija v skupini ABN AMRO Bank koristila tudi drugima dvema članoma konzorcija. Tak potek dogodkov bi lahko imel hude posledice, zlasti v scenarijih povečanih težav.

(110) Po ločitvi je banka ABN AMRO N postala ločen pravni subjekt (nova banka ABN AMRO Bank). Nizozemska je bila v skladu z dogovorom o zamenjavi kreditnega tveganja še vedno odgovorna za to, da odpravi kapitalski primanjkljaj ABN AMRO Z v višini 2,2 milijarde EUR. Nizozemska se je odločila, da bo banka ABN AMRO N uporabila denarna sredstva instrumentov MCS (tj. ukrep B3, kolikor je povezan s smotrno razliko v višini 500 milijonov EUR, in 1,2 milijarde EUR ukrepa B5) za finančno injekcijo v višini 1,7 milijarde EUR v ABN AMRO Z, pri tem pa je ohranila instrument za razbremenitev kapitala v novi banki ABN AMRO Bank, da je pokrila smotrno razliko v višini 500 milijonov EUR in stroške integracije v višini 1,2 milijarde EUR.

(111) ABN AMRO Bank in Nizozemska sta 15. oktobra 2010 naznanili prenehanje instrumenta za razbremenitev kapitala 30. oktobra 2010. Ker je ABN AMRO Bank med tem izvedla zahteve Basla II, je postal instrument za razbremenitev kapitala manj zanimiv in manj nujen (58).

(112) Ker instrument za razbremenitev kapitala ni zadoščal za kritje celotnega kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z v višini 2,2 milijarde EUR, je Nizozemska prek obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (MCS) ABN AMRO Bank priskrbela dodatni kapital.

(113) Ta MCS je bil opredeljen kot hibridni kapital prvega reda, imel je kupon v vrednosti 10 %, v času ločitve banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank pa se je samodejno pretvoril v deleže ABN AMRO II. Od takrat naprej je bil vrednoten kot osnovni kapital prvega reda. Pretvorba je bila izvedena po nominalni vrednosti (59). Ukrep je omogočil ABN AMRO II (preimenovani v ABN AMRO Bank), da za ABN AMRO Z prispeva 500 milijonov EUR.

(114) Da bi pokrila stroške, povezane z ločitvijo banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank, je Nizozemska vpisala dodatni obvezno zamenljiv vrednostni papir. Prva tranša v višini približno 300 milijonov EUR (ukrep B2) je bila priglašena julija 2009, preostanek (tj. 780 milijonov EUR) pa januarja 2010 (ukrep B3).

(115) Celotni znesek v višini 1,08 milijarde EUR (tj. ukrepa B2 in B3 skupaj) je bil potreben za kritje naslednjih stroškov: — 480 milijonov EUR dobro opredeljenih stroškov ločitve, — 90 milijonov EUR za vzpostavitev poslovanja z denarnim trgom, in — 500 milijonov EUR za smotrno razliko.

(116) Nizozemska je predložila nadaljnjo razčlenitev stroškov ločitve v višini 480 milijonov EUR. Povezani so bili z izpostavljenostjo navzkrižnih obveznosti ([0 – 200] milijonov EUR), preklicem listin o razporeditvi tveganja ([0 – 200] milijonov EUR), ponovnim nakupom listinjenih obveznic ([0 – 200] milijonov EUR), prenosom tržnega tveganja, povezanega s trgovanjem strank banke ABN AMRO N, z ABN AMRO R, ([0 – 200] milijonov EUR), prenehanjem instrumentov za razbremenitev kapitala ([0 – 200] milijonov EUR) ter različnimi stroški ločitve in prenehanja ([0 – 300] milijonov EUR).

(117) ABN AMRO II je morala po ločitvi od svojega matičnega podjetja ABN AMRO Bank vzpostaviti poslovanje z denarnim trgom, kar je stalo 90 milijonov EUR.

(118) Nizozemska je vložila še dodatnih 500 milijonov EUR v kapital za zagotovitev, da bo banka ABN AMRO N lahko poslovala nekoliko nad minimalnimi regulativnimi zahtevami.

(119) Banki FBN in ABN AMRO N sta se lahko združili šele, ko so bile rešene težave s koncentracijo, opredeljene v sklepu o združitvi. Zato se je Nizozemska odločila, da bo podružnici New HBU in IFN prodala banki Deutsche Bank. Zaradi te transakcije se je pojavila potreba po dodatnem kapitalu v višini 470 milijonov EUR, ki ga banka ABN AMRO N ni mogla zagotoviti sama. Nizozemska se je odločila, da bo pomagala, in vložila 300 milijonov EUR v obliki obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (60).

(120) Zaradi združitve sta morali banki ABN AMRO N in FBN (in po združitvi skupina ABN AMRO) plačati vnaprejšnje stroške integracije v višini 1,2 milijarde EUR (po obdavčitvi), povezane s stroški zmanjšanja števila zaposlenih, uvedbo platform IKT in prestrukturiranjem mreže podružnic. Ker banki ABN AMRO N in FBN teh stroškov nista mogli financirati sami, se je Nizozemska odločila, da bo vložila kapital v obliki obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (61).

(121) Banka FBN je morala povečati svoj kapital prvega reda potem, ko je organ DNB (62) navedel, da ima primanjkljaj kapitala prvega reda v višini približno 1,26 milijarde EUR. Banka FBN je morala po ločitvi od svojega matičnega podjetja Fortis SA/NV porabiti 90 milijonov EUR za vzpostavitev poslovanja zakladništva, za modele, povezane z Baslom, za dovoljenja in storitve svetovanja.

(122) Nizozemska je zagotovila dodatni kapital tako, da je dolg drugega reda z nominalno vrednostjo 1,35 milijarde EUR pretvorila v kapital prvega reda. Zato pri transakciji niso bila potrebna nova denarna sredstva (63).

(123) Ko so se člani konzorcija pogodili glede nakupa holdinga ABN AMRO Holding leta 2007, so ugotovili, da v tistem času še niso bila znana vsa dejstva. Zato je SDK vseboval številna splošna načela za poravnavo določenih plačilnih obveznosti, ki bi postala jasna šele med postopkom ločitve. Natančni zneski so rezultat procesa pogajanj, v katerih je sodelovala Nizozemska (in pred njo holding Fortis SA/NV).

(124) Celotni znesek 740 milijonov EUR je povezan z: […] Ti denarni odtoki so bili delno povrnjeni s tem, ko je Nizozemska od drugih članov konzorcija prejela […], povezane z nasedlimi naložbami.

(125) Preostanek plačilnih obveznosti v zvezi z drugimi člani konzorcija (tj. 740 milijonov EUR) je bil plačan z denarnimi sredstvi, delno neposredno drugim članom konzorcija in delno banki ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV).

(126) Tudi po odprodaji podružnice New HBU bosta ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) in ABN AMRO II (ali njeni pravni nasledniki) še vedno dolžni upnikom New HBU, če New HBU ne bo izpolnila svojih obveznosti do lastnih upnikov. Prav tako se bo morala New HBU soočiti z navzkrižnimi obveznostmi do upnikov ABN AMRO Bank in ABN AMRO II. Ker navzkrižne obveznosti izhajajo iz prodaje New HBU, za katero so se odločili ABN AMRO II in njeni delničarji, je bila tudi njihova odgovornost, da najdejo rešitev. Predlagana rešitev je bil dogovor med Nizozemsko in banko Deutsche Bank (tj. kupcem New HBU), da New HBU in ABN AMRO II druga drugi poravnata te navzkrižne obveznosti tako, da druga drugi zagotovita varščino in s tem nastale regulativne kapitalske zahteve znižata na zaželenih 20 %. Zaradi tega dogovora je morala ABN AMRO II zagotoviti varščino New HBU v znesku do 950 milijonov EUR (ki se sčasoma, ko osnovne obveznosti zapadejo, zmanjšuje) za obveznosti New HBU do ABN AMRO II in do ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV). Ker ABN AMRO II ni imela sredstev za varščino, potrebno zaradi obveznosti do ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV), je država zagotovila jamstvo povračila odškodnine v obliki jamstva na dolg ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV).

(127) Nizozemska je to tveganje ocenila kot državno jamstvo na podrejeni dolg ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV). Oblikovanje cen – na podlagi priporočila Evropske centralne banke (v nadaljnjem besedilu: ECB) za rekapitalizacijo (64) – je bilo 200 bazičnih točk plus srednja vrednost razpona kreditnih zamenjav (65).

(128) V preglednici 4 so povzeti ukrepi, obravnavani v tem sklepu. Stolpec z naslovom „Razlog“ je enak kot v preglednici 1 točke (57) sklepa z dne 5. februarja 2010. Kot je navedeno v uvodni izjavi 110, so bili ukrepi in cilji ukrepov po ločitvi ABN AMRO N od ABN AMRO Bank 6. februarja 2010 prerazporejeni. Natančneje, ukrep A se je od navedenega datuma uporabljal za dosego ciljev ukrepa B3 (kolikor se nanaša na smotrno razliko) ter ukrepa B5 in obratno. Preglednica 4 Ukrepi državne pomoči Opis Velikost (v milijardah EUR) Razlog Pravni subjekt, kateremu je odobren ukrep Ukrepi, zajeti v odločbi z dne 8. aprila 2009 Y1 kratkoročno financiranje 45 FBN Y2 dolgoročno financiranje 16,1 FBN (za poplačilo Fortis Bank SA/NV Z nakup ABN AMRO N 6,5 FBN (nakupna cena, plačana z opustitvijo dolga) Ukrepi v zvezi s kapitalom, priglašeni julija 2009 in izvedeni julija/avgusta 2009 Ukrep A instrument za razbremenitev kapitala zaščita 34,5 milijarde EUR vrednega portfelja z zamenjavo kreditnega tveganja (z učinkom razbremenitve kapitala v višini 1,7 milijarde EUR) odprava kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) in prenesen na ABN AMRO II (zdaj ABN AMRO Bank) na datum ločitve Ukrep B1 obvezno zamenljiv vrednostni papir (MCS) 0,5 Ukrep B2 MCS 0,3 prva tranša stroškov ločitve ABN AMRO Bank NV (zdaj RBS NV) in prenesen na ABN AMRO II (zdaj ABN AMRO Bank) ob ločitvi Dodatni ukrepi v zvezi s kapitalom, priglašeni januarja 2010 Ukrep B3 MCS 0,78 druga tranša stroškov ločitve in smotrna razlika v višini 0,5 milijarde EUR 967 milijonov EUR je bilo plačanih ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) in nato prenesenih na ABN AMRO II (zdaj ABN AMRO Bank) ob ločitvi, ostanek je bil neposredno plačan ABN AMRO II Ukrep B4 MCS 0,3 učinek na kapital zaradi prodaje New HBU Ukrep B5 MCS 1,2 stroški integracije Ukrep C zamenjava kapitala drugega reda v navadni lastniški kapital 1,35 primanjkljaj kapitala prvega reda na ravni FBN FBN Ukrep D plačilo partnerjem konzorcija z denarnimi sredstvi 0,74 plačilne obveznosti, ki izhajajo iz SDK drugi partnerji konzorcija / ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) Ukrep E jamstvo na obveznosti v višini 950 milijonov EUR 0,95 navzkrižne obveznosti zaradi prodaje New HBU ABN AMRO II (zdaj ABN AMRO Bank)

3. RAZLOGI ZA ZAČETEK POSTOPKA

3.1 Razlogi za začetek postopka v odločbi z dne 8. aprila 2009

(129) V odločbi z dne 8. aprila 2009 je Komisija začela postopek, ker je imela razloge za domnevo, da ukrepi Y1, Y2 in Z (66) pomenijo državno pomoč v korist bank FBN in ABN AMRO N. Komisija je menila, da so ti ukrepi omogočili bankama FBN in ABN AMRO N, da ostaneta na trgu in nadaljujeta s svojimi dejavnostmi. Utemeljeno je domnevala, da so ti ukrepi bankama FBN in ABN AMRO N zagotavljali selektivno prednost.

(130) V uvodnih izjavah 29 in 30 odločbe z dne 8. aprila 2009 je Komisija ugotovila, da so ukrepi X, Y1 in Y2 del iste prodajne pogodbe, ki je bila namenjena ločitvi banke FBN od preostalega holdinga Fortis SA/NV. V odločbi z dne 3. decembra 2008 je že bilo ugotovljeno, da s podpisom te pogodbe 3. oktobra 2008 Nizozemska ni ravnala kot običajni vlagatelj v tržnem gospodarstvu.

(131) V uvodni izjavi 33 odločbe z dne 8. aprila 2009 je Komisija menila, da je ukrep Y1 pomenil očitno prednost za banko FBN, ker je prejela znesek financiranja, ki ga na trgih ne bi prejela, saj so bili trgi v tistem času popolnoma neurejeni. Ob upoštevanju teh skrajnih tržnih razmer je imela Komisija pomisleke tudi glede tega, ali so bile obrestne mere, ki jih je zahtevala Nizozemska, sprejemljive za zasebnega vlagatelja. Komisija je tudi ugotovila, da je zanesljivost njenega novega financerja za banko FBN predstavljala prednost. Banka FBN ni bila več odvisna od likvidnostno omejenega podjetja v težavah, kot je bil holding Fortis SA/NV, ampak je sredstva prejemala od Nizozemske države.

(132) Komisija je imela pomisleke glede tega, ali je ukrep Y1 skladen s sporočilom Komisije – Uporaba pravil o državni pomoči za ukrepe v zvezi s finančnimi institucijami v okviru trenutne svetovne finančne krize (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o bančništvu) (67), saj pomoč ni bila niti sorazmerna niti omejena na najnižji potreben znesek. Podrobnejša vprašanja so bila izpostavljena v uvodni izjavi 52 odločbe z dne 8. aprila 2009 glede združljivosti naslednjih elementov: (1) obrestovanja, ki ga je plačala banka FBN, (2) najdaljšega obdobja, v katerem je imela banka FBN lahko korist od financiranja, (3) najdaljše dobe zapadlosti zadevnih instrumentov in (4) obsega likvidnostnega posojila.

(133) Komisija je tudi navedla, da bi lahko ukrep Y2 vseboval elemente državne pomoči, če bi bila Fortis Bank SA/NV v času nakupa v položaju, da v primeru spremembe lastništva banke FBN zahteva takojšnjo poravnavo dolgoročnih posojil. Če bi dejansko obstajala klavzula glede odkupa, povezana z lastništvom, bi ukrep Y2 banki FBN omogočil, da ima korist od dolgoročnih posojil po obrestnih merah pred finančno krizo. Ukrep Y2 je pomenil, da banki FBN ni bilo treba iskati drugega financiranja v takrat prevladujočih tržnih pogojih. Poleg tega je odločitev Nizozemske, da namesto kratkoročnih posojil zagotovi dolgoročna posojila, vprašljiva, saj je imela Fortis Bank SA/NV pravico, da zahteva odkup. Zato je v odločbi z dne 8. aprila 2009 Komisija izrazila zaskrbljenost, da je ukrep Y2 vseboval državno pomoč za daljše obdobje, kot je bilo nujno potrebno. Da bi lahko ocenila posledice ukrepa Y2 v zvezi z državno pomočjo, je Komisija od Nizozemske zahtevala, da predloži več informacij o pogodbenih pogojih dolgoročnih posojilnih pogodb v zvezi s predčasnim odkupom.

(134) V uvodni izjavi 54 odločbe z dne 8. aprila 2009 je Komisija izrazila pomisleke tudi glede tega, ali je Nizozemska izvedla zadostne ukrepe, da bi omejila neupravičeno izkrivljanje konkurence, v skladu s točko (27) sporočila o bančništvu.

(135) Komisijo je tudi skrbelo, da je imela banka ABN AMRO N – morda posredno – korist od likvidnostnih ukrepov, zagotovljenih banki FBN. Zato je Komisija od Nizozemske zahtevala, da zagotovi več informacij o stanju sredstev banke ABN AMRO N in njeni strategiji financiranja.

(136) V zvezi z ukrepom Z je Komisija izrazila pomisleke glede tega, da je Nizozemska banki FBN plačala tržno ceno za nakup banke ABN AMRO N. Komisija je ugotovila, da je Nizozemska plačala več, kot je bilo navedeno v oceni „sedanjih tržnih pogojev“ z dne 3. oktobra 2008 nizozemskega državnega strokovnjaka za vrednotenje […] iz njegovega poročila, navedenega v uvodni izjavi 2. Poleg tega je Komisija ugotovila, da Nizozemska ni uporabila korekcijskega faktorja, ki bi odražal zmanjšanje prometa na borznem trgu med oktobrom in decembrom 2008, ki je bil občuten predvsem za delnice bank. Če je Nizozemska preplačala nakup banke ABN AMRO N, je ukrep Z pomenil državno pomoč za dokapitalizacijo banke FBN.

(137) Na splošno je Komisija v odločbi z dne 8. aprila 2009 tudi ugotovila, da Nizozemska še ni predložila ocene bank FBN in ABN AMRO N organa DBN. Prav tako država ni predložila načrta za uspešno poslovanje ali načrta prestrukturiranja s podrobnimi finančnimi napovedmi. Ker nista bila na voljo niti načrt za uspešno poslovanje niti načrt prestrukturiranja, Komisija ni mogla ugotoviti, ali sta imeli banki FBN in ABN AMRO N po izvedbi ukrepov X, Y1, Y2 in Z dovolj kapitala ter sta bili sposobni doseči sprejemljivo raven donosnosti.

3.2 Razlogi za razširitev postopka v sklepu z dne 5. februarja 2010

(138) Ko je Nizozemska 17. julija 2009 in 15. januarja 2010 priglasila dodatne ukrepe v korist bank FBN in ABN AMRO N kot ukrepe, ki ne pomenijo državne pomoči, je Komisija izrazila pomisleke, da nekateri od teh dodatnih ukrepov pomenijo dodatno državno pomoč bankama FBN in ABN AMRO N.

(139) Komisija je v sklepu z dne 5. februarja 2010 ugotovila, da je imela Nizozemska v skladu s sporazumom delničarjev konzorcija številne obveznosti, ki niso bile obveznosti banke ABN AMRO N. Za ukrepe, ki jih je Nizozemska sprejela za izpolnitev obveznosti v skladu s sporazumom delničarjev konzorcija (in zlasti obveznosti glede kritja stroškov banke ABN AMRO Z ter obveznosti glede ločitve banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank), se na prvi pogled zdi, da ne pomenijo državne pomoči banki ABN AMRO N.

(140) Komisija je navedla, da sta ukrepa A in B1 v prvi vrsti namenjena kritju kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z, vendar Komisija ni dobila jasne predstave o tem, ali je bila prisotna tudi posredna korist za gospodarske dejavnosti banke ABN AMRO N. Glede tega je Komisija želela vedeti, ali sta bili ABN AMRO N in ABN AMRO Z – brez ločenega pravnega statusa – dovolj ločeni druga od druge. Komisija je želela tudi več informacij glede razlogov za kapitalski primanjkljaj ABN AMRO Z in, na primer, prenosa delnic banke Unicredito z ABN AMRO Z na ABN AMRO N. Komisija je imela vprašanja tudi glede plačila ABN AMRO N ABN AMRO Z za izvajanje funkcij sedeža podjetja. Komisija je menila, da bi bil lahko – vsaj del – podkapitaliziranosti ABN AMRO Z povezan s tem, da ABN AMRO N ni plačala tržne cene za storitve sedeža podjetja ABN AMRO Z.

(141) Čeprav je v skladu s sporazumom delničarjev konzorcija ločitev banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank obveznost Nizozemske, Komisija ni mogla izključiti dejstva, da bi lahko bila dokapitalizacija s strani države, s katero je financirala stroške ločitve, državna pomoč. Komisija je ugotovila, da vsi stroški, opredeljeni kot stroški ločitve, v ožjem pomenu niso bili povezani z obveznostmi, povezanimi z ločitvijo, kot je bilo opisano v sporazumu delničarjev konzorcija. Komisija je ugotovila, da je kategorija „stroški ločitve“ vključevala znesek v višini 500 milijonov EUR, ki jih je skupina ABN AMRO potrebovala za smotrno razliko nad najnižjimi bonitetnimi zahtevami.

(142) Komisija je ugotovila, da je Nizozemska pomagala bankama FBN in ABN AMRO N pri plačilu stroškov, povezanih z združitvijo. Da bi rešila težave s koncentracijo, nastale zaradi združitve, se je banka ABN AMRO N odločila, da proda podružnici IFN in New HBU, zaradi česar je prišlo do novega kapitalskega primanjkljaja. Komisija je ugotovila, da sta banki FBN in ABN AMRO N lahko izkoristili ugodnosti združitve (na primer sinergije ob združitvi, prednosti zaradi močnejšega podjetja z večjimi tržnimi deleži na nizozemskem trgu …), medtem ko je Nizozemska financirala vnaprejšnje stroške. S tem v zvezi je Komisija ugotovila, da Nizozemska ni bila pravno obvezana plačevati te stroške, saj so izhajali iz odločitve Nizozemske z dne 21. novembra 2008 glede združitve bank FBN in ABN AMRO N, ne pa iz sporazuma delničarjev konzorcija.

(143) Komisija je upoštevala dejstvo, da so zaradi združitve in posebnih pogojev, povezanih z ločitvijo, nastale navzkrižne obveznosti (ukrep E). Iz nizozemskega korporacijskega prava sledi, da ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) in ABN AMRO II ostaneta odgovorni za imetnike dolžniških instrumentov podružnice New HBU, če le-ta (ali njen novi lastnik, banka Deutsche Bank) ne bi izpolnila svojih plačilnih obveznosti. New HBU je imela podobne obveznosti do imetnikov dolžniških instrumentov ABN AMRO bank (zdaj RBS NV) in ABN AMRO II. Komisija ni mogla izključiti, da rešitev v zvezi z nadomestilom, s katero je Nizozemska imetnikom dolžniških instrumentov ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) zagotovila s premijo 200 bazičnih točk plus srednja vrednost razpona kreditnih zamenjav, pomeni državno pomoč.

(144) Komisija je izrazila zaskrbljenost tudi glede oblike instrumenta za razbremenitev kapitala (ukrep A). Komisija je priznala, da se ukrep A bistveno razlikuje od ostalih ukrepov v zvezi z oslabljenimi sredstvi, saj ni bil vzpostavljen za zaščito banke ABN AMRO N pred nadaljnjim poslabšanjem slabe aktive z zelo negotovo oceno. Kljub temu bi moral biti po mnenju Komisije ukrep A, da bi bil združljiv s skupnim trgom, skladen s splošnimi načeli sporočila Komisije o obravnavanju oslabljenih sredstev v bančnem sektorju Skupnosti (68) (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o oslabljenih sredstvih). Natančneje, moralo bi biti dovolj dokazov o ustreznem oblikovanju cen, kar pomeni, da banka pričakovanih izgub ne bi smela prenašati na državo. S tem v zvezi je Komisija želela tudi razumeti, kakšen učinek bi imele številne posebne značilnosti pogodbe (na primer mehanizem povrnitve sredstev in navpični prerez) na dejanske denarne tokove in oblikovanje cen. Komisija je izrazila pomisleke tudi glede tega, da ni vzpostavljenih dovolj spodbud, ki bi zagotovile, da bo banka ABN AMRO N ukinila instrument takoj, ko ne bo več nujno potreben.

(145) Komisija je imela pomisleke glede tega, ali je načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 izpolnil merila, določena v sporočilu Komisije o ponovni vzpostavitvi uspešnega poslovanja in oceni ukrepov prestrukturiranja v finančnem sektorju v sedanji krizi na podlagi pravil o državni pomoči (69) (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o prestrukturiranju) glede uspešnega poslovanja, porazdelitve bremena in neupravičenega izkrivljanja konkurence.

(146) Komisija je priznala, da bi na prvi pogled skupina ABN AMRO realizirala zadostne prihodke za kritje vseh svojih stroškov delovanja (vključno z oslabitvami) in pridobila sprejemljiv kapitalski donos. Vendar je Komisija tudi ugotovila, da je bil kapitalski donos skupine ABN AMRO v veliki meri odvisen od realizacije številnih ključnih predpostavk. Prvič, če želi skupina ABN AMRO postati stroškovno učinkovita s sprejemljivim razmerjem med stroški in prihodki, je bistvenega pomena, da izvede napovedane sinergije (namreč 1,1 milijarde EUR pred obdavčitvijo, kar je primerljivo s čistim dobičkom v višini […] milijard EUR v letu 2013). Drugič, kot je navedeno v uvodni izjavi 118 sklepa z dne 5. februarja 2010, je bilo za uspešno poslovanje skupine ABN AMRO bistvenega pomena, da bi lahko svojo čisto obrestno maržo zvišala z nizkih ravni bank FBN in ABN AMRO N v drugi polovici leta 2008 in prvi polovici leta 2009. V svojem sklepu z dne 5. februarja 2010 je Komisija navedla, da potrebuje več podatkov glede teh vprašanj, da bi lahko ocenila, ali je bilo dolgoročno uspešno poslovanje dejansko ponovno vzpostavljeno.

(147) Komisija je tudi navedla, da načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 še ne zajema finančnih napovedi za najslabši možni scenarij, kot je to zahtevano v točki (13) sporočila o prestrukturiranju. Zato je Komisija zaprosila za te finančne napovedi za najslabši možni scenarij, ki bi ji omogočile, da preveri, kako uspešna bi bila skupina ABN AMRO v težjih tržnih pogojih.

(148) Komisija je tudi ugotovila, da načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 vsebuje malo informacij o manjših pododdelkih, tako da ni mogla oceniti, ali so bila vsa vprašanja v zvezi z uspešnim poslovanjem na tej ravni obravnavana v zadostni meri. Natančneje, Komisija je imela pomisleke glede tega, ali je uspešno poslovanje PFS, oddelka banke FBN, ki je v letu 2008 zabeležil velike izgube zaradi Madoffove goljufije, ustrezno zagotovljeno.

(149) Komisijo je zanimalo, ali je bila državna pomoč omejena na najmanjši možni znesek, potreben za ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja skupine ABN AMRO. Glede tega je ugotovila, da je skupina ABN AMRO navedla, da želi kupiti manjše dodatne dejavnosti, za katere je menila, da so nujne za ponovno vzpostavitev bančnih storitev, ki jih je izgubila med procesom ločitve od holdinga Fortis SA/NV in holdinga ABN AMRO Holding. V sklepu z dne 5. februarja 2010 je Komisija trdila, da se državna pomoč ne bi smela uporabljati za financiranje prevzemov ali novih naložb, razen če so nujne za ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja podjetja. Komisija je od Nizozemske zahtevala, da pojasni politiko prevzemov skupine ABN AMRO in jo zagotovi z, med drugim, podrobnim seznamom dejavnosti, ki jih skupina ABN AMRO potrebuje za ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja.

(150) Komisija je imela pomisleke tudi glede tega, ali so vsi ponudniki hibridnega kapitala bank FBN in ABN AMRO plačali svoj delež prestrukturiranja. Komisijo je skrbelo, da, na primer, prednostni delničarji banke FBN (70) niso prispevali dovolj in zato niso zagotovili, da je posredovanje Nizozemske omejeno na najmanjšo potrebno pomoč.

(151) Tudi glede trajanja bi morala biti državna pomoč omejena na najmanjšo potrebno. Glede tega je Komisija ugotovila, da so za reševanje začasnih težav potrebni številni ukrepi, vendar je imela pomisleke glede tega, ali je Nizozemska sprejela zadostne ukrepe za zagotovitev, da bodo ukrepi potem, ko ne bodo več potrebni, odpravljeni.

(152) Glede ukrepa A je Komisija ugotovila, da bi instrument za razbremenitev kapitala po dovoljenju banki ABN AMRO N, da uvede zahteve Basla II, postal nezanimiv. Čeprav je instrument za razbremenitev kapitala vseboval nakupne opcije, ki omogočajo predčasno prekinitev pogodbe, je Komisija ugotovila, da ni jasno začrtanega časovnega razporeda za izhod Nizozemske.

(153) Glede smotrne razlike v višini 500 milijonov EUR je Komisija ugotovila, da je bil namen tega, da je skupina ABN AMRO ta znesek zamenjala s kapitalom, financiranim iz lastnih sredstev. Komisija je ponovno ugotovila, da glede časovnega razporeda ni nobene navedbe.

(154) Glede stroškov integracije v višini 1,2 milijarde EUR (tj. ukrepa B5) je Komisija ugotovila, da je Nizozemska trdila, da bodo povzročili pomembne sinergije v višini 1,1 milijarde EUR (pred obdavčitvijo) na leto, ki bi se načeloma lahko uporabile za vračilo državne pomoči. Vendar je Komisija ugotovila, da Nizozemska še ni vzpostavila mehanizma, ki bi zagotovil tako vračilo. Glede potreb po kapitalu, povezanih s prodajo podružnice New HBU, je Komisija sklenila, da se bodo po postopnem zapadanju posojil kapitalske zahteve, povezane s kreditno zaščito, precej zmanjšale. Komisija je ponovno poudarila, da bi morala biti državna pomoč, ko ne bo več potrebna, povrnjena.

(155) Glede izkrivljanja konkurence je Komisija ugotovila, da kapitalske zahteve bank FBN in ABN AMRO N v določeni meri izvirajo iz njune ločitve od nekdanjih matičnih podjetij in vnaprejšnjih stroškov integracije, ne pa iz prekomernega tveganja ali slabega upravljanja znotraj bank FBN in ABN AMRO N. V teh okoliščinah je Komisija sklenila, da nadaljnja odprodaja verjetno ne bo več potrebna.

(156) Hkrati pa je Komisija izrazila pomisleke glede tega, da načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 vsebuje zadostne ukrepe v zvezi z ravnanjem, ki bi zagotovili, da banki FBN in ABN AMRO N državne pomoči ne bi uporabili za rast na račun njunih konkurentov, na primer z uvedbo netrajnostne politike oblikovanja cen ali s prevzemom drugih finančnih institucij, kar bi lahko oslabilo spodbude za konkuriranje, naložbe in inovativnost podjetij, ki ne prejemajo pomoči, in odvračalo od vstopa na nizozemski bančni trg.

(157) Glede izhoda je Komisija trdila, da bi bilo koristno, če bi Nizozemska razvila in jasno sporočila izhodno strategijo. Dejansko bi lahko vlagatelji ponavljajoča se in obsežna posredovanja nizozemske države razumeli kot znak njene stalne podpore.

4. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI

4.1 Prvi sklop pripomb banke Van Lanschot (dopis z dne 6. maja 2009)

(158) Pritožnik je trdil, da sta banki FBN in ABN AMRO N (vključno s podružnicami, kot sta MoneYou in Mees Pierson) zaradi državne pomoči in državnega lastništva nudili netrajnostno visoke obrestne mere za osebne varčevalne in depozitne račune, s čimer sta destabilizirali nizozemski bančni trg.

(159) Pritožnik je menil, da obrestne mere, ki sta jih nudili banki FBN in ABN AMRO N, prinašajo izgubo. Glede tega se je skliceval na dejstvi, da so obrestne mere EURIBOR padle s 5 % septembra 2008 na manj kot 2 % januarja/februarja 2009, obrestne mere, ki sta jih nudili banki FBN in ABN AMRO N za varčevalne račune, pa so se dejansko zvišale.

(160) Pritožnik je opozoril tudi na posebnosti nizozemskega zasebnega bančnega trga v primerjavi s trgom bančnega poslovanja s prebivalstvom, ki povečujejo učinek izkrivljanja sprejetih ukrepov. Zneski varčevanja so v zasebnem bančništvu v povprečju večji kot v bančnem poslovanju s prebivalstvom. Pri nizkih zneskih varčevanja je za stranke profil tveganja njihove banke manj pomemben, saj jih ščiti nizozemski sistem zajamčenih vlog (do zneska v višini 100 000 EUR). Ko je ta prag presežen, kar je v zasebnem bančništvu precej običajno, pa je zavedanje tveganja večje.

(161) Pritožnik je tudi trdil, da imata banki FBN in ABN AMRO N korist od implicitnega državnega jamstva. Trdil je, da so stranke bank FBN in ABN AMRO N prepričane, da država ne bo dovolila stečaja bank v državni lasti.

(162) Pritožnik, ki je krizo prebrodil brez državne pomoči, je poudaril, da je nanj izredno vplivalo izkrivljajoče ravnanje bank FBN in ABN AMRO N, saj se je v precejšnji meri glede financiranja sredstev kot običajno zanašal na nizozemski varčevalni trg (71). V absolutnih številkah je imel pritožnik varčevanja in vloge v višini 15 milijard EUR, kar je pomenilo, da bi lahko 1-odstotno zvišanje obrestnih mer podjetje stalo približno 150 milijonov EUR na leto (72). Poleg povečanja stroškov je prišlo tudi do učinka količine, saj je banka Van Lanschot izgubila stranke.

4.2 Nadaljnje pripombe banke Van Lanschot (dopisa z dne 21. in 28. avgusta 2009)

(163) Po mnenju pritožnika se je neobičajno ravnanje bank FBN in ABN AMRO N nadaljevalo v poletnih mesecih leta 2009.

(164) Kot dodatni argument se je pritožnik skliceval na neobičajno velike spremembe obsega in tržnega deleža na običajno stabilnem nizozemskem varčevalnem trgu. S tem v zvezi je pritožnik navedel obvestila za javnost bank FBN in ABN AMRO N, v katerih je bil naveden priliv vlog v višini 9 milijard EUR oziroma 21 milijard EUR v prvi polovici leta 2009 (73). Pritožnik je menil, da so te številke velike, glede na to, da je skupni nizozemski varčevalni trg vreden približno 287 milijard EUR.

(165) Kot drug primer neobičajnega oblikovanja cen je pritožnik navedel dejstvo, da so varčevalne obrestne mere v sosednjih državah, kot so Belgija, Francija in Nemčija, sledile padcu obrestnih mer EURIBOR, nizozemske varčevalne obrestne mere pa so vztrajno ostajale visoke.

4.3 Pripombe ABN AMRO Bank (dopis z dne 6. julija 2009)

(166) S pripombami na odločbo z dne 8. aprila 2009, s katero je Komisija sprožila formalni postopek preiskave, je ABN AMRO Bank (tj. matično podjetje banke ABN AMRO N) zagotovila več informacij o svojem stanju sredstev in svoji strategiji financiranja. ABN AMRO bank je zanikala, da bi imela – neposredno ali posredno – korist od kakršnega koli financiranja banke FBN (ukrepa Y1 in Y2). ABN AMRO Bank je poudarila, da zaradi svoje razpršene strategije financiranja v času krize ni potrebovala nobene pomoči za lastno financiranje. Poudarila je tudi, da je njena statistika likvidnosti ostala v okviru zakonsko predpisanih omejitev in tudi v okviru njenih notranjih omejitev.

5. PRIPOMBE NIZOZEMSKE

5.1 Pripombe Nizozemske na odločbo z dne 8. aprila 2009

(167) Nizozemska je priznala, da je banka FBN lahko še naprej opravljala svoje dejavnosti zaradi tega, ker jo je kupila država (74), vendar je trdila, da je bila pridobitev v skladu s t. i. „načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu“ (MEIP). Zato po mnenju Nizozemske ni bilo selektivne prednosti in posledično tudi ne državne pomoči. Nizozemska je trdila, da je z nakupom udeležb v bankah FBN in ABN AMRO N kljub temu, da so bile celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008 prvotno namenjene preprečevanju destabilizacije bank FBN in ABN AMRO N ter nizozemskega bančnega sistema na splošno, načrtovala pozitiven dolgoročni donos. Nizozemska je poudarila, da je bila cena za FBN (vključno z ABN AMRO N) v okviru ocene, ki jo je podal njen zunanji strokovnjak za vrednotenje.

(168) Nizozemska je trdila, da je plačala pošteno tržno ceno za banko FBN, vendar je poudarila, da bi bilo tudi v primeru preplačila to plačilo državna pomoč holdingu Fortis SA/NV (podjetje, ki je prodalo banko FBN) in ne državna pomoč banki FBN.

(169) Glede ukrepa Y1 je Nizozemska trdila, da je banki FBN zagotovila kratkoročno financiranje po tržnih pogojih. Trdila je, da je banka FBN pred krizo prejela sredstva od svoje matične družbe po obrestnih merah EONIA ali EURIBOR brez dodatne razlike. Nizozemska je trdila, da so bile uporabljene cene oblikovane (kot je opisano v uvodni izjavi 96) v skladu s tržno prakso. Natančneje, trdila je tudi, da je bil njen sistem oblikovanja cen, ki ga je uporabljala v obdobju po 5. novembru 2008 (z razliko 50 bazičnih točk za posojila z zapadlostjo več kot tri mesece), usklajen z nizozemskim sistemom zajamčenih vlog (75).

(170) Glede obdobja, v katerem je bilo na voljo likvidnostno posojilo banke FBN, je Nizozemska pojasnila, da je januarja 2009 začela pogajanja o prekinitvi likvidnostnega posojila z namenom, da likvidnostno posojilo prekine, kakor hitro je mogoče. S tem v mislih je Nizozemska marca 2009 uvedla nov dvostopenjski sistem oblikovanja cen, zaradi česar je v primeru prekoračitve prej določenega praga financiranje postalo dražje. Nizozemska je predvidevala, da bi lahko banka FBN likvidnostno posojilo vrnila v znesku 4 do 5 milijard EUR na mesec in je nameravala prekiniti likvidnostno posojilo do konca leta 2009. Banka FBN je likvidnostno posojilo dejansko odplačala prej, kot je bilo predvideno. Likvidnostno posojilo je bilo prekinjeno 1. julija 2009.

(171) Nizozemska je trdila, da je bila najdaljša doba zapadlosti likvidnosti v okviru likvidnostnega posojila sorazmerna. Glede tega je Nizozemska pojasnila, da je v prvem obdobju (tj. od 6. do 23. oktobra 2008) odobrila likvidnost z zapadlostjo le nekaj tednov. Ko je bilo likvidnostno posojilo kasneje prilagojeno, je bila najdaljša doba zapadlosti podaljšana na devet mesecev, da bi se izognili najvišjim cenam odkupa

(172) Nizozemska je pojasnila, da je skupni obseg likvidnostnega posojila (tj. 5 milijard EUR za posojila čez noč in 40 milijard EUR dolgoročnih posojil) temeljil na dejanskih finančnih potrebah banke FBN in je bil zato omejen na najmanjši možni znesek. Kratkoročno likvidnostno posojilo v višini 45 milijard EUR je upoštevalo običajno nestanovitnost gotovinskega stanja banke FBN in je banki FBN tudi omogočilo, da holdingu Fortis SA/NV takoj poplača približno 34 milijard EUR.

(173) Glede dolgoročnih posojil (tj. ukrepa Y2) je Nizozemska priznala, da bi lahko Fortis Bank SA/NV zahtevala poplačilo posojil s stalno obrestno mero (ne pa posojil s spremenljivo obrestno mero) (76). Nizozemska pa je trdila, da je zamenjala samo Fortis Bank SA/NV, pri čemer so pogoji obstoječih pogodb ostali nespremenjeni. Po mnenju Nizozemske je bila pogodba med Fortis Bank SA/NV in banko FBN običajna tržna pogodba med akterji na zasebnem trgu. Nizozemska je trdila, da je bilo – ker je zamenjala vlagatelja v tržnem gospodarstvu – njeno ravnanje samodejno v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Zato se Nizozemski utemeljevanje, zakaj bi lahko bile obrestne mere višje ali zakaj bi morala dolgoročna posojila zamenjati s kratkoročnimi, ni zdelo potrebno (77).

(174) Nizozemska je tudi trdila, da je za podjetja pri nakupih precej običajno, da hkrati zagotovijo likvidnost novo pridobljenim podružnicam.

(175) Glede tega, ali je bila banki ABN AMRO N zagotovljena neposredna ali posredna pomoč, je Nizozemska zanikala, da bi Nizozemska ali banka FBN banki ABN AMRO N zagotovila financiranje. Nizozemska je pojasnila, da je imela banka ABN AMRO N s svojo veliko franšizo na področju poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva dovolj lastnih sredstev.

(176) Glede ukrepa Z je Nizozemska trdila, da je bila cena transakcije v višini 6,5 milijarde EUR poštena tržna cena. Poudarila je, da je bila cena med oceno „sedanjih tržnih pogojev“ v višini [4 – 6,5] milijarde EUR in oceno „skozi cikel“ v višini [6,5 – 9] milijarde EUR, kot je izračunal njen zunanji strokovnjak za vrednotenje v začetku oktobra 2008 (pred transakcijo dne 3. oktobra 2008). Glede tega, da je bil nakup (ukrep Z) opravljen dva meseca in pol po tej oceni, je Nizozemska menila, da niso bili potrebni nobeni popravki, saj so bile negotovosti že zajete v oceni iz začetka oktobra 2008 (78). Nizozemska je trdila tudi, da sta bila naložbeno bančništvo in slaba aktiva običajno temelj težav z zaupanjem v drugih bankah, kar se je za te banke pokazalo v obliki velikih padcev cene delnic. Nasprotno pa je bila banka ABN AMRO N s svojim stabilnim profilom na področju poslovanja s prebivalstvom in komercialnega bančništva bistveno drugačna od drugih bank. Glede na to je Nizozemska trdila, da popravek cene po analogiji glede na druge banke ni bil smiseln.

(177) Nizozemska je tudi poudarila, da so morali drugi člani konzorcija, in zlasti banka RBS, odobriti transakcijo in da […]. Nizozemska je opozorila tudi na točki (166) in (177) predhodnega poročila strokovnjakov, predloženega na skupščini delničarjev holdinga Fortis SA/NV 11. februarja 2009 v Bruslju (79), in trdila, da ti točki podpirata trditev Nizozemske, da je 3. oktobra 2008 plačala pošteno ceno za banko FBN, banko ABN AMRO N, Fortis Insurance in Fortis Corporate Insurance, kar zato pomeni veljavno referenčno ceno za prodajo decembra 2008.

(178) Nizozemska je ukrep Z uvedla z odpovedjo terjatvam, ki jih je imela do banke FBN. Poleg tega je Nizozemska trdila, da bi morala Komisija – če bi sklenila, da je ukrep Z pomenil državno pomoč – uporabiti popravek. Ker so podobni instrumenti drugih bank trgovali z znatnim diskontom na nominalno vrednost (80), je bilo logično, da je bila tržna vrednost dolžniških instrumentov, katerim se je Nizozemska odpovedala, prav tako pod nominalno vrednostjo. Z drugimi besedami, prevladujoče tržne razmere so kazale, da Nizozemska ni upravičena do nominalne vrednosti, ampak do nižje tržne vrednosti. Nizozemska je trdila, da je bila ob upoštevanju takrat prevladujočih tržnih razmer upravičena samo do tržne vrednosti v višini [4,55 – 5,85] milijarde EUR (torej al pari vrednosti posojil v višini 6,5 milijarde EUR, popravljene za tržni diskont v višini [0,65 – 1,95] milijarde EUR).

(179) Nizozemsko ministrstvo za finance je 18. junija 2009 Komisiji poslalo oceno banke FBN s strani organa DNB, kot je bilo zahtevano v odločbi z dne 8. aprila 2009 […] (81), (82), (83)

(180) Organ DNB je Komisijo z dopisom z dne 20. januarja 2010 obvestil tudi o […] banke ABN AMRO N. […]

5.2 Pripombe Nizozemske na sklep z dne 5. februarja 2010

(181) Na splošno je Nizozemska trdila, da sprejeti ukrepi niso pomenili državne pomoči, ker: (i) od ukrepov ni imela koristi niti banka ABN AMRO N niti banka FBN, (ii) so bili ukrepi potrebni zaradi ločitve bank ABN AMRO N in FBN od njunih zadevnih nekdanjih matičnih družb in so izhajali iz pogodbenih obveznosti Nizozemske kot naslednika holdinga Fortis SA/NV v sporazumu delničarjev konzorcija ter (iii) so bili ukrepi z vidika zasebnega vlagatelja gospodarsko smiselni.

(182) Nizozemska je trdila, da bi morala Komisija načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu uporabiti za vsak posamezen ukrep, ki ga je sprejela Nizozemska. Zlasti glede ukrepov, povezanih z združitvijo (ukrepa B4 in B5), je Nizozemska poudarila, da je bila združitev naložba s pozitivno neto sedanjo vrednostjo (v nadaljnjem besedilu: NSV) in zato v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu.

(183) Z drugimi besedami Nizozemska ni sprejela predhodnega mnenja Komisije, kot je bilo razloženo v uvodni izjavi 96 sklepa z dne 5. februarja 2010, da načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu ne velja za ukrepe, ki so sledili celovitim transakcijam z dne 3. oktobra 2008, ker so bili ti ukrepi del večjega ukrepa reševanja in prestrukturiranja.

(184) Nizozemska je priznala, da pravila državne pomoči pomenijo, da načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu ne velja, kadar je v krajšem času dodeljenih več med seboj povezanih kapitalskih injekcij. Kljub temu je trdila, da ta analiza ne velja za banki FBN in ABN AMRO N, saj celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008 – po njenem mnenju – niso pomenile državne pomoči, poleg tega pa nadaljnji ukrepi niso bili povezani s prvotno transakcijo.

(185) Nizozemska je trdila, da bi morala Komisija upoštevati zelo posebne okoliščine, v katerih je morala nizozemska država kupiti banko FBN. Nizozemska je poudarila tudi, da je bila prodaja podružnice New HBU zelo veliko breme za Nizozemsko in banko ABN AMRO N z negativnim učinkom na kapital v višini 470 milijonov EUR.

(186) Nizozemska je trdila, da je vse svoje ukrepe zasnovala na načelih iz sporočila o bančništvu (84) in sporočilu Komisije – Dokapitalizacija finančnih institucij v trenutni finančni krizi: omejitev pomoči na najmanjšo potrebno in zaščitni ukrepi za preprečevanje neupravičenega izkrivljanja konkurence (85) (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o dokapitalizaciji). Na splošno je Nizozemska trdila, da so njeni ukrepi dobro usmerjeni, sorazmerni z izzivi, s katerimi se soočajo, in oblikovani tako, da kar najbolj zmanjšajo negativne učinke prelivanja na konkurente.

(187) Nizozemska je trdila, da ukrep A in ukrep B1 ne pomenita državne pomoči, saj je bila država pogodbeno zavezana k rešitvi težav s kapitalom, s katerimi se je soočala ABN AMRO Z. Nizozemska je bila po sporazumu delničarjev konzorcija pogodbeno zavezana, da izvede ločitev holdinga ABN AMRO Holding. Organ DNB je ločitev ABN AMRO II dovolil le v primeru, da so vsi člani konzorcija plačali svoj delež kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z. Nizozemska je priznala, da je ABN AMRO Z priskrbela kapital prek ABN AMRO N, vendar je poudarila, da je imela ABN AMRO N samo vlogo posrednika. Preko banke ABN AMRO N je bil kapital dejansko samo posredovan ABN AMRO Z in ukrep A banki ABN AMRO N ni prinesel selektivne prednosti.

(188) Glede tega, ali je kapitalski primanjkljaj ABN AMRO Z nastal zaradi selektivnih prednosti, ki jih je prejela banka ABN AMRO N, je Nizozemska trdila, da so člani konzorcija v času nakupa ABN AMRO Holdings s strani konzorcija (glej uvodno izjavo 33) že zagotovili, da so bile dejavnosti različnih „tracking shares“, kot so opredeljene v uvodni izjavi 35), dovolj ločene druga od druge. Ta dogovor je pomenil, da je obstajala tudi jasna razmejitev dejavnosti ABN AMRO N in ABN AMRO Z. To je pomenilo, na primer, da je imela banka ABN AMRO N svojo strukturo upravljanja podjetja in svoje poročanje. Nizozemska je Komisijo opozorila tudi na dejstvo, da je imela banka ABN AMRO N od 6. februarja 2010 naprej ločen pravni status (86).

(189) Nizozemska je predložila tudi dokaze, da je ABN AMRO Z v času nakupa dne 3. oktobra 2008 že imela kapitalski primanjkljaj. Začetna bilanca stanja ABN AMRO Z je bila 3. oktobra 2008 že negativnih 7,4 milijarde EUR, delež holdinga Fortis SA/NV pri tem pa je bil približno 2,5 milijarde EUR. Glede virov kapitalskega primanjkljaja je Nizozemska priznala, da je bil izveden prenos delnic banke Unicredito v vrednosti 1 milijarde EUR od ABN AMRO Z na operativne „tracking shares“ (vključno s približno 300 milijoni EUR banki ABN AMRO N), vendar je predložila informacije, ki kažejo, da je bil prenos delnic banke Unicredito izveden februarja 2008, kar je precej pred posredovanjem Nizozemske. Zato prenosa delnic banke Unicredito ni mogoče šteti za državno pomoč.

(190) Glede stroškov, povezanih z izvajanjem funkcije sedeža podjetja, ki jih je imela ABN AMRO Z, je Nizozemska poudarila, da so se stroški potem, ko so člani konzorcija kupili ABN AMRO Holding, kot je opisano v uvodni izjavi 33, precej zmanjšali. Ker člani konzorcija niso imeli interesa, da bi vzdrževali velik integriran sedež podjetja, je bilo logično, da so poskušali stroške čim bolj zmanjšati. Podatki, ki jih je predložila Nizozemska, kažejo, da so bili skupni stroški delovanja, ki jih je imela ABN AMRO Z, [0 – 0,5] milijarde EUR v letu 2008 in [0 – 0,2] milijarde EUR v letu 2009, kar je bil po mnenju Nizozemske zanemarljiv znesek. Nizozemska je tudi poudarila, da je morala potem, ko je zamenjala holding Fortis SA/NV kot pogodbenico v sporazumu delničarjev konzorcija po prevzemu banke FBN (vključno z banko ABN AMRO N) 3. oktobra 2008, prevzeti te stroške.

(191) Nizozemska je trdila, da če bi se Komisija odločila, da ukrep A pomeni državno pomoč, sporočilo o oslabljenih sredstvih (87) ne bi smelo veljati. Po mnenju Nizozemske ni bilo nobene negotovosti glede ocene zaščitenih sredstev, zato se jih ni moglo šteti za „oslabljena“ v smislu, uporabljenem v sporočilu. Nizozemska vlada je trdila, da četudi se Komisija ne bi strinjala z njenim mnenjem, so bile kreditne zamenjave banke ABN AMRO N še vedno v skladu s splošnimi načeli tega sporočila. Poleg tega je trdila, da je bil instrument kreditnega zavarovanja nujen in sorazmeren, hkrati pa je kar najmanj izkrivljal konkurenco.

(192) Nizozemska je trdila, da je bilo obrestovanje instrumenta za razbremenitev kapitala – 10-odstotni donos na sproščeni kapital – dovolj visoko. Predložila je tudi dokaze, da je bila tranša prve izgube v višini 20 bazičnih točk precej višja kot pričakovana izguba. Nizozemska je trdila, da so bile pretekle izgube (tj. [0 – 15] bazičnih točk) in izgube, napovedane za leto 2010 (tj. [0 – 30] bazičnih točk) na hipotekarni portfelj banke ABN AMRO N dobra napoved za številne izgube, pričakovane v prihodnosti. Tudi tržne informacije iz poročil o bonitetni oceni (88) so potrdile, da je tranša prve izgube presegla pričakovane izgube. Nizozemska se je sklicevala tudi na dokument investicijske banke […], ki je simulirala, kako bi se lahko denarni tokovi Nizozemske razvili v različnih scenarijih izjemnih situacij.

(193) Nizozemska je tudi menila, da je instrument za razbremenitev kapitala vseboval zadostne spodbude za izhod. Nizozemska je Komisijo opozorila na nakupne opcije, ki so bile vključene v instrument za razbremenitev kapitala, in na dejstvo, da bi instrument za razbremenitev kapitala postal precej nezanimiv, ko bi skupina ABN AMRO lahko delovala v skladu z zahtevami Basla II. Zaradi tega je Nizozemska menila, da bo ABN AMRO N instrument za razbremenitev kapitala verjetno kupil januarja 2011, ko bo prehod na zahteve Basla II predvidoma povzročil zmanjšanje sproščenega kapitala.

(194) Nizozemska je pojasnila, da so stroški ločitve (tj. ukrepa B2 in B3) nastali zaradi sporazuma delničarjev konzorcija, saj je bila Nizozemska dejansko pogodbenica tega sporazuma od 3. oktobra 2008. V skladu s pogoji sporazuma delničarjev konzorcija je morala država – v nasprotju z banko ABN AMRO N – razdeliti ABN AMRO Holding na tri dele. Nizozemska je zanikala, da bi ti stroški banki ABN AMRO N prinesli koristi, in pojasnila tudi, da je plačala stroške ločitve, saj je bila pogodbena obveznost države, da izvede ločitev.

(195) Glede smotrne razlike v višini 500 milijonov EUR, ki je bila prav tako opredeljena kot strošek ločitve, je Nizozemska trdila, da je bila to običajna bančna praksa. Banke ne morejo poslovati samo z najnižjim zahtevanim kapitalom, ampak potrebujejo dodatna sredstva za lažje poslovanje. V nasprotnem primeru bi banke, če bi se soočale – tudi z manjšimi – težavami, takoj zašle v finančne težave. Vendar je Nizozemska navedla, da naj bi bil ta prispevek k smotrni razliki začasen in da bi morala banka ABN AMRO N dolgoročno sama ustvariti to smotrno razliko, brez kakršne koli pomoči nizozemske države.

(196) Glede ukrepa B4 je Nizozemska trdila, da ukrep ne pomeni državne pomoči. Nizozemska je trdila, da je bila odločitev glede združitve obeh bank v času, ko je kupila banko FBN, že sprejeta in delno izvedena. Nizozemska je podprla svojo trditev s sklicevanjem na dejstvo, da je bilo upravljanje sredstev ABN AMRO v času celovitih transakcij z dne 3. oktobra 2008 že ločeno in vključeno v holding Fortis SA/NV. Nizozemska je tudi poudarila, da ji je Komisija naložila zavezo glede izvedbe korektivnega ukrepa v zvezi z združitvijo, da bi rešila preostale težave s koncentracijo, ter da je od holdinga Fortis SA/NV prevzela korektivni ukrep v zvezi z združitvijo za podružnico New HBU. Nizozemska je tudi navedla, da se na koncu finančna sredstva banke ABN AMRO N niso povečala, in je zato zagovarjala stališče, da ukrep B4 ne pomeni državne pomoči.

(197) Nizozemska je navedla, da bi bilo treba državna sredstva, odobrena za financiranje stroškov integracije (ukrep B5), šteti za razumno naložbo, ki vodi k zdravi donosnosti v obliki sinergij. Nizozemska vlada je te sinergije ocenila na približno 1,1 milijarde EUR na leto (pred obdavčitvijo), medtem ko so vnaprejšnji stroški integracije znašali 1,2 milijarde EUR (po obdavčitvi). Po mnenju Nizozemske bi morala neto sedanja vrednost združitve (ob upoštevanju sinergij, stroškov integracije in stroškov korektivnega ukrepa v zvezi z združitvijo) znašati pozitivnih 2,88 milijarde EUR (89).

(198) Po mnenju Nizozemske pretvorba kapitala drugega reda v kapital prvega reda (ukrep C) ni pomenil selektivne prednosti za banko FBN. Nizozemska je trdila, da je bila pretvorba v interesu države, saj je lahko pretvorila posojila s povprečnim kuponom v višini 2,976 % v lastniški kapital, ki je imel po njenem mnenju visok donos. Glede tega se je Nizozemska sklicevala na napovedan normiran kapitalski donos skupine ABN AMRO za leto 2012 v višini približno […] %, kot je bilo navedeno v načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009.

(199) Nizozemska je trdila, da če bi Komisija menila, da ukrep C pomeni državno pomoč, Komisija ne bi smela upoštevati vseh posojil, ki se jim je odpovedala, kot državno pomoč. Pojasnila je, da se lahko pretvorbo razdeli na plačilo kapitala drugega reda po al pari vrednosti v kombinaciji z injekcijo osnovnega kapitala prvega reda (brez posledic za čista denarna sredstva). Po mnenju Nizozemske država takrat ni mogla razumno pričakovati poplačila kapitala drugega reda po al pari vrednosti, saj so primerljivi instrumenti drugih bank trgovali po znatnem diskontu nominalne vrednosti, ki je odražal nestabilne razmere na trgu. Nizozemska je trdila, da je bil glede na primerljive podatke diskont v višini [135 – 405] milijonov EUR upravičen.

(200) Nizozemska je navedla, da je bilo plačilo v višini 740 milijonov EUR (ukrep D) ena od obveznosti, ki so izhajale iz sporazuma delničarjev konzorcija. Poleg tega je Nizozemska poudarila, da je izvedla plačila samo drugim članom konzorcija in ne banki ABN AMRO N, tako da tudi ni bilo državne pomoči za banko ABN AMRO N.

(201) Glede ukrepa E je Nizozemska trdila, da ABN AMRO II ni imela koristi od jamstva povračila odškodnine (opisanega v uvodni izjavi 126), ampak je ukrep E ABN AMRO II omogočil samo, da je lahko zagotovila jamstvo povračila odškodnine banki Deutsche Bank. Trdila je, da banka jamstva povračila odškodnine ni mogla uporabiti za razvoj novih dejavnosti, zato ni povzročilo izkrivljanja konkurence.

(202) Nizozemska je menila, da je jamstvo povračila odškodnine v skladu s sporočilom Komisije o dokapitalizaciji. Nizozemska je poudarila, da je svoje cene oblikovala na podlagi priporočila ECB za dokapitalizacijo.

(203) Nizozemska je predložila pripombe tudi glede dvomov Komisije glede tega, ali so prednostni delničarji banke FBN (90) prispevali dovolj k porazdelitvi bremena. Nizozemska je pojasnila, da vlagatelji v prednostne delnice niso prejeli dividend v letu 2008 (niti v denarnih sredstvih niti v prirastu) in da se je s prednostnimi delnicami trgovalo pod nominalno vrednostjo. Nizozemska je dodala, da je zmožnost banke FBN, da v prihodnosti plača ali rezervira fiksne dividende, odvisna od tega, ali bo imela banka FBN dovolj dobička po MSRP. Nizozemska je ugotovila, da klavzula o dividendah, ki ureja prednostne delnice banke FBN, vsebuje ubeseditev, po kateri izplačila donosov morajo/ne smejo biti izvršena (t. i. „dividend stopper/pusher“) (91) in da je negotovost v zvezi z dividendno politiko skupine ABN AMRO zmanjšala razliko, ki bi jo vlagatelji v prednostne delnice lahko prejeli zaradi ubeseditve, po kateri izplačila donosov morajo/ne smejo biti izvršena.

(204) Glede tega, ali bo kapital potem, ko ne bo več (začasnih) potreb po kapitalu, povrnjen, je Nizozemska trdila, da je nameravala dividendno politiko skupine ABN AMRO uporabiti tako, da skupina ABN AMRO ne bo imela presežnega kapitala, zaradi katerega bi lahko prišlo do izkrivljanja konkurence (92).

(205) Glede izkrivljanja konkurence je Nizozemska navedla, da se ne strinja z mnenjem Komisije, da sta bili zaradi združitve banki FBN in ABN AMRO N na Nizozemskem okrepljeni, niti z mnenjem, da bi zaradi takega razvoja dogodkov lahko prišlo do neupravičenega izkrivljanja konkurence. Njeno mnenje je bilo ravno nasprotno, s tem v zvezi pa je poudarila dejstvo, da sta bili ločitev bank FBN in ABN AMRO N od njunih zadevnih matičnih podjetij in kasnejša združitev zelo delovno intenzivni, in navedla, da bi lahko vodstvo bank FBN in ABN AMRO N posvetilo manj časa vsakodnevnim poslovnim dejavnostim, zaradi česar je trdila, da sta imeli ločitev in kasnejša združitev negativen učinek na konkurenčnost bank FBN in ABN AMRO N (oziroma, po združitvi, skupino ABN AMRO).

5.3 Pripombe Nizozemske na pripombe zainteresiranih strani

5.3.1 Pripombe Nizozemske na dopis pritožnika z dne 6. maja 2009

(206) Na splošno je Nizozemska poudarila, da ukrepi v korist bank FBN in ABN AMRO N po njenem mnenju niso izpolnili opredelitve Unije glede državne pomoči in zato niso imeli izkrivljajočih učinkov. Menila je, da je tržno ravnanje bank FBN in ABN AMRO N na varčevalnem in depozitnem trgu v skladu z ravnanjem razumnega akterja na trgu, ki ščiti svoje poslovne interese. Nizozemska je menila, da obrestne mere, ki sta jih nudili banki FBN in ABN AMRO N, niso izkrivljajoče. Zaradi tega je trdila, da ni prišlo do kršitve konkurenčnega prava Unije.

(207) Nizozemska je predložila številne primerjalne preglednice z obrestnimi merami, ki so veljale za posebne depozitne in hranilne instrumente. Nizozemska je zanikala, da sta banki FBN in ABN AMRO N vedno nudili najvišje obrestne mere, zlasti v primerjavi z manjšimi nizozemskimi bankami, kot so SNS, NIBC in DSB. Nizozemska je tudi poudarila, da so bile obrestne mere na varčevalne račune na Nizozemskem visoke že pred finančno krizo, delno zaradi ravnanja manjših bank z agresivno politiko oblikovanja cen. Nizozemska je menila, da so skušale banke med finančno krizo zavarovati svoje varčevalne franšize z nudenjem razmeroma visokih obrestnih mer na varčevalne instrumente za stranke.

(208) Nizozemska je predložila pripombe tudi glede strategije oblikovanja cen MoneYou, internetne znamke banke ABN AMRO N, ki je bila na trg uvedena septembra 2008. Nizozemska je trdila, da je MoneYou namenski internetni proizvod, ki se glede stroškovne osnove in ravni storitev precej razlikuje od bolj običajnih proizvodov. Nizozemska je navedla, da je morala znamka MoneYou v prvih šestih mesecih obstoja pridobiti prepoznavnost in je morala zato nuditi obrestne mere, ki so bile večinoma nekoliko nižje od tistih, ki so jih nudili podobni akterji v internetnem bančništvu, ali enake (93). Od druge četrtine leta 2009 naprej so bile obrestne mere, ki jih je nudila MoneYou, nižje, znamka MoneYou pa se je uveljavila v t. i. srednjem segmentu (mid-tier segment) (94). Glede MoneYou je Nizozemska dodala, da je prejela samo omejen obseg sredstev (tj. [0 – 5] milijard EUR), kar je predstavljalo približno [0 – 5] % skupnega obsega na nizozemskem varčevalnem trgu. Nizozemska je dodala, da so nekdanje stranke banke Van Lanschot predstavljale samo majhen delež posla MoneYou (tj. [0 – 5 000] računov ali [0 – 5] % računov MoneYou).

(209) Nizozemska je tudi zanikala, da sta banki ABN AMRO N in FBN glede lastnega financiranja odvisni samo od nizozemskega varčevalnega trga. Nizozemska je predložila nove informacije, ki so pokazale, da je banka ABN AMRO N 6. julija 2009 izdala krito obveznico v vrednosti 2 milijard EUR in da je banka FBN izdala dolžniške instrumente z državnim jamstvom v vrednosti 15,5 milijarde EUR. Po mnenju Nizozemske so bile navedbe pritožnika napačne in preuranjene. Navedla je, da je banka FBN samo potrebovala nekaj časa, da je vzpostavila zakladniško poslovanje in izdala dolžniške instrumente z državnim jamstvom. Nizozemska je tudi navedla, da so depoziti in varčevalni instrumenti pomembni tudi za vzpostavitev odnosa s strankami ter imajo drugačen in širši namen kot drugi instrumenti financiranja. Glede tega je Nizozemska poudarila, da bi lahko izguba deleža banke na varčevalnem in depozitnem trgu povzročila izgubo tržnega deleža pri drugih bančnih instrumentih.

(210) Nizozemska je tudi zanikala, da sta bili po mnenju strank in udeležencev na trgu banki ABN AMRO N in FBN varnejši od konkurenčnih bank. Sklicevala se je na bonitetne ocene bank FBN in ABN AMRO N pri bonitetnih agencijah, ki so bile nižje od, na primer, ocene banke Rabobank z oceno AAA. Podobno je bilo z razponi kreditnih zamenjav. Nizozemska je tudi menila, da po mnenju strank in udeležencev na trgu banka FBN ali banka ABN AMRO N zaradi državnega lastništva ni bila varnejša. Glede tega je poudarila, da so številna ad hoc posredovanja države pokazala, da bi Nizozemska, če bi bilo to mogoče, posredovala pri kateri koli banki v zasebni lasti. Zaradi tega je menil