SL Uradni list Evropske unije L 171/1

UREDBA (EU) 2016/1011 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

z dne 8. junija 2016

o indeksih, ki se uporabljajo kot referenčne vrednosti v finančnih instrumentih in finančnih pogodbah ali za merjenje uspešnosti investicijskih skladov, in spremembi direktiv 2008/48/ES in 2014/17/EU ter Uredbe (EU) št. 596/2014

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 114 Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke (1),

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (3),

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Oblikovanje cen številnih finančnih instrumentov in finančnih pogodb je odvisno od točnosti in celovitosti referenčnih vrednosti. Primeri resnih manipulacij referenčnih obrestnih mer, kot sta LIBOR in EURIBOR, ter navedbe, da so bile manipulacijam podvržene referenčne vrednosti za energijo, nafto in devizno poslovanje, dokazujejo, da so referenčne vrednosti lahko podvržene navzkrižju interesov. Uporaba diskrecijske pravice in sistem šibkega upravljanja povečata možnost, da so referenčne vrednosti podvržene manipulacijam. Napake oziroma dvomi v zvezi s točnostjo in celovitostjo indeksov, uporabljenih kot referenčne vrednosti, lahko ogrozijo zaupanje v trge, potrošnikom in vlagateljem povzročijo izgube ter izkrivljajo realno gospodarstvo. Zato je treba zagotoviti točnost, trdnost in celovitost referenčnih vrednosti ter procesov njihovega določanja.

(2) Direktiva 2014/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta (4) vsebuje nekatere zahteve glede zanesljivosti referenčnih vrednosti, ki se uporabljajo pri določanju cen uvrščenih finančnih dokumentov. Direktiva 2003/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta (5) vsebuje nekatere zahteve o referenčnih vrednostih, ki jih uporabljajo izdajatelji. Direktiva 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta (6) vsebuje nekatere zahteve o uporabi referenčnih vrednosti s strani kolektivnih naložbenih podjemov za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP). Uredba (EU) št. 1227/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (7) vsebuje nekatere določbe, ki prepovedujejo manipulacije referenčnih vrednosti, ki se uporabljajo pri veleprodajnih energetskih proizvodih. Vendar navedeni zakonodajni akti zajemajo le nekatere vidike nekaterih referenčnih vrednosti in ne obravnavajo vseh pomanjkljivosti v postopku zagotavljanja vseh referenčnih vrednosti, prav tako pa ne zajemajo vseh vrst uporabe finančnih referenčnih vrednosti v finančni industriji.

(3) Referenčne vrednosti so bistvene za določanje cen čezmejnih transakcij ter tako omogočajo učinkovito delovanje notranjega trga najrazličnejših finančnih instrumentov in storitev. Številne referenčne vrednosti, ki se uporabljajo kot referenčne stopnje v finančnih pogodbah, zlasti hipotekah, so določene v eni državi članici, vendar jih uporabljajo kreditne institucije in potrošniki v drugih državah članicah. Hkrati take kreditne institucije pogosto zagotovijo varovanje pred tveganjem ali pridobivajo finančna sredstva za zagotavljanje teh finančnih pogodb na čezmejnem medbančnem trgu. Čeprav je nacionalna pravila o referenčnih vrednostih sprejelo le nekaj držav članic, se v njihovih pravnih okvirih o referenčnih vrednostih že kažejo razlike v zvezi z vidiki, kot je področje uporabe. Poleg tega je Mednarodno združenje nadzornikov trga vrednostnih papirjev (IOSCO) dogovorilo načela o finančnih referenčnih vrednostih 17. julija 2013 (v nadaljnjem besedilu: načela IOSCO za finančne referenčne vrednosti), načela za agencije za sporočanje cen nafte 5. oktobra 2012 (načela IOSCO za agencije za sporočanje cen nafte) (v nadaljnjem besedilu skupaj: načela IOSCO) in glede na to, da navedena načela zagotavljajo določeno stopnjo prožnosti glede njihovega natančnega področja uporabe in načinov izvajanja, bodo države članice verjetno sprejele pravila na nacionalni ravni, ki bi povzročila različno izvajanje teh načel.

(4) Ti različni pristopi bi lahko privedli do razdrobljenosti notranjega trga, saj bi za upravljavce in uporabnike referenčnih vrednosti v različnih državah članicah veljala različna pravila. Tako referenčnih vrednosti, določenih v eni državi članici, morda ne bi bilo mogoče uporabljati v drugih državah članicah. Brez usklajenega okvira za zagotavljanje točnosti in celovitosti referenčnih vrednosti, ki se uporabljajo v finančnih instrumentih in finančnih pogodbah, ali za merjenje uspešnosti investicijskih skladov v Uniji, bodo torej razlike v pravu držav članic verjetno ovirale nemoteno delovanje notranjega trga za zagotavljanje referenčnih vrednosti.

(5) Pravila Unije o varstvu potrošnikov ne obravnavajo posebnega vprašanja ustreznih informacij o referenčnih vrednosti v finančnih pogodbah. Zaradi pritožb potrošnikov in sporov v zvezi z uporabo referenčnih vrednosti v več državah članicah bodo verjetno na nacionalni ravni sprejeti različni ukrepi za varstvo potrošnikov, ki bodo temeljili na upravičenih pomislekih glede varstva potrošnikov, kar bi lahko povzročilo razdrobljenost notranjega trga zaradi različnih pogojev konkurence, povezanih z različnimi ravnmi varstva potrošnikov.

(6) Zato je za zagotovitev pravilnega delovanja notranjega trga in izboljšanje pogojev njegovega delovanja, zlasti kar zadeva finančne trge, ter zagotovitev visoke ravni varstva potrošnikov in vlagateljev primerno določiti regulativni okvir za referenčne vrednosti na ravni Unije.

(7) Ustrezno in potrebno je, da je ta okvir urejen v obliki uredbe, za zagotovitev, da se določbe, ki neposredno nalagajo obveznosti osebam, ki so vključene pri zagotavljanju in uporabi referenčnih vrednosti ali k njim prispevajo, uporabljajo na enoten način po vsej Uniji. Ker pravni okvir za zagotavljanje referenčnih vrednosti nujno vključuje ukrepe, ki določajo natančne zahteve v zvezi z vsemi različnimi vidiki, povezanimi s takim zagotavljanjem referenčnih vrednosti, bi lahko tudi majhne razlike v uporabljenem pristopu v zvezi z enim od teh vidikov povzročile znatne ovire pri čezmejnem zagotavljanju referenčnih vrednosti. Zato bi morala uporaba uredbe, ki velja neposredno, omejiti možnost, da bi bili na nacionalni ravni sprejeti različni ukrepi, zagotoviti dosleden pristop in večjo pravno varnost ter preprečiti pojav znatnih ovir pri čezmejnem zagotavljanju referenčnih vrednosti.

(8) Področje uporabe te uredbe bi moralo biti čim širše, da se ustvari preventivni regulativni okvir. Zagotavljanje referenčnih vrednosti zajema diskrecijsko pravico pri njihovem določanju in je predmet nekaterih vrst navzkrižja interesov, kar pomeni, da obstajajo priložnosti in spodbude za manipulacijo referenčnih vrednosti. Taki dejavniki tveganja so skupni vsem referenčnim vrednostim in za vse referenčne vrednosti bi morale veljati zahteve glede ustreznega upravljanja in kontrol. Ker pa je stopnja tveganja različna, bi moral sprejeti pristop ustrezati okoliščinam posameznega primera. Ker se ranljivost in pomen referenčne vrednosti sčasoma spreminjata, se z omejitvijo področja uporabe glede na sklicevanje na pomembne ali ranljive indekse ne bi obravnavala tveganja, ki jih lahko v prihodnosti predstavlja katera koli referenčna vrednost. Zlasti referenčne vrednosti, ki se zdaj ne uporabljajo obširno, bi se lahko več uporabljale v prihodnosti, tako da bi lahko imela celo manjša manipulacija v zvezi z njimi precejšen vpliv.

(9) Ključni element področja uporabe te uredbe bi moral biti, ali izračunana referenčna vrednost določa vrednost finančnega instrumenta ali finančne pogodbe oziroma meri uspešnost investicijskega sklada. Področje uporabe tako ne bi smelo biti odvisno od narave vhodnih podatkov. Zato bi bilo treba vključiti referenčne vrednosti, izračunane iz ekonomskih vhodnih podatkov, kot so cene delnic, in neekonomske številke ali vrednosti, kot so vremenski podatki. Okvir, določen v tej uredbi, bi moral priznati tudi obstoj velikega števila referenčnih vrednosti ter različen učinek, ki ga imajo na finančno stabilnost in realno gospodarstvo. Ta uredba bi morala zagotoviti tudi sorazmeren odziv na tveganja, ki jih predstavljajo različne referenčne vrednosti. Zato bi morala ta uredba zajemati vse referenčne vrednosti, ki se uporabljajo za oblikovanje cen finančnih instrumentov, ki so uvrščeni na regulirana mesta trgovanja ali se z njimi na takih mestih trguje.

(10) Številni potrošniki so pogodbene stranke v finančnih pogodbah, zlasti v potrošniških kreditnih pogodbah, zavarovanih s hipotekami, ki se sklicujejo na referenčne vrednosti, podvržene istim tveganjem. Zato bi morala ta uredba zajemati kreditne pogodbe, kakor so opredeljene v direktivah 2008/48/ES (8) in 2014/17/EU Evropskega parlamenta in Sveta (9).

(11) Številni naložbeni indeksi vključujejo pomembna navzkrižja interesov in se uporabljajo za merjenje uspešnosti skladov, kot je sklad KNPVP. Nekatere od teh referenčnih vrednosti so objavljene, druge pa so na voljo javnosti ali delu javnosti brezplačno ali proti plačilu, pri čemer lahko manipulacija z njimi škodljivo vpliva na vlagatelje. Ta uredba bi zato morala obsegati indekse ali referenčne stopnje, s katerimi se meri uspešnost investicijskega sklada.

(12) Osebe, ki prispevajo podatke za referenčne vrednosti, lahko uveljavljajo diskrecijsko pravico ter so lahko izpostavljeni navzkrižju interesov in so tako lahko vir manipulacije. Prispevanje podatkov za izračun referenčnih vrednosti je prostovoljno. Če morajo prispevajoče osebe v skladu s katero koli pobudo znatno spremeniti svoje poslovne modele, lahko prenehajo prispevati podatke. Vendar se ne pričakuje, da bi pri subjektih, za katere že veljata ureditev in nadzor, zahteva po dobrih sistemih upravljanja in kontrole vodila do znatnih stroškov ali nesorazmernega upravnega bremena. Zato ta uredba uvaja nekatere obveznosti za nadzorovane prispevajoče osebe. Ko je referenčna vrednost določena na podlagi takoj razpoložljivih podatkov, se vir teh podatkov ne bi smel šteti za prispevajočo osebo.

(13) Finančne referenčne vrednosti se ne uporabljajo le pri izdajanju in izdelavi finančnih instrumentov in pogodb. Finančna industrija se zanaša na referenčne vrednosti tudi pri merjenju uspešnosti investicijskega sklada za namene ugotavljanja donosnosti, določanja razporeditve sredstev v portfelju ali izračunavanja provizij za uspešnost. Določena referenčna vrednost se lahko uporablja neposredno kot sklicevanje za finančne instrumente in finančne pogodbe ali za merjenje uspešnosti investicijskih skladov ali posredno v kombinaciji referenčnih vrednosti. V slednjem primeru določitev in pregled uteži, ki se dodelijo različnim indeksom v kombinaciji za namene določanja izplačila ali vrednosti finančnega instrumenta ali finančne pogodbe ali merjenja uspešnosti investicijskega sklada, predstavljata tudi uporabo, saj ta dejavnost za razliko od dejavnosti zagotavljanja referenčnih vrednosti ne vključuje diskrecijske pravice. Lastništvo finančnih instrumentov, ki se sklicujejo na določeno referenčno vrednost, se ne šteje za uporabo referenčne vrednosti.

(14) Centralne banke že delujejo v skladu z načeli, standardi in postopki, ki zagotavljajo njihovo integriteto in neodvisnost pri izvajanju nalog. Zato ni treba, da bi bile centralne banke predmet te uredbe. Ko centralne banke zagotavljajo referenčne vrednosti, zlasti kadar so slednje namenjene za transakcije, so dolžne vzpostaviti ustrezne notranje postopke za zagotovitev točnosti, celovitosti, zanesljivosti in neodvisnosti teh referenčnih vrednosti, zlasti ob upoštevanju preglednosti upravljanja in metodologije izračunavanja.

(15) Predmet te uredbe prav tako ne bi smeli biti javni organi, vključno z nacionalnimi statističnimi uradi, kadar prispevajo podatke za referenčne vrednosti ali zagotavljajo oziroma nadzorujejo zagotavljanje referenčnih vrednosti za namene javne politike, vključno z ukrepi na področju zaposlovanja, gospodarske dejavnosti in inflacije.

(16) Upravljavec je fizična ali pravna oseba, ki nadzira zagotavljanje referenčne vrednosti in zlasti upravlja mehanizme za določanje referenčne vrednosti, zbira in analizira vhodne podatke, določa referenčno vrednost in jo objavi. Upravljavcu bi moralo biti omogočeno prenesti eno ali več teh funkcij na tretjo osebo v zunanje izvajanje, vključno z izračunom ali objavo referenčne vrednosti, ali druge zadevne storitve in dejavnosti pri zagotavljanju referenčne vrednosti. Vendar za osebe, ki zgolj objavljajo ali navajajo referenčno vrednost kot del svojih novinarskih storitev in ne nadzirajo zagotavljanja te referenčne vrednosti, ne bi smele veljati zahteve, ki jih upravljavcem nalaga ta uredba.

(17) Indeks se izračuna z uporabo enačbe ali kake druge metodologije na podlagi osnovnih vrednosti. Pri oblikovanju te enačbe, potrebnem izračunu in določanju vhodnih podatkov se uporablja določena diskrecijska pravica, ki ustvarja tveganje manipulacije. Zato bi morale biti vse referenčne vrednosti s to značilnostjo diskrecijske pravice zajete v tej uredbi.

(18) Kadar pa se kot sklicevanje za finančni instrument uporablja enotna cena ali vrednost, na primer kadar je cena enotnega vrednostnega papirja referenčna cena za neko opcijo ali terminsko pogodbo, se račun ne izvede, poleg tega ni vhodnih podatkov ali diskrecijske pravice. Zato se enotne cene ali referenčne cene enotnih vrednosti ne bi smele šteti kot referenčne vrednosti za namene te uredbe.

(19) Referenčne cene ali poravnalne cene, ki jih pripravijo centralne nasprotne stranke (CNS), se ne bi smele šteti za referenčne vrednosti, ker se uporabljajo za določanje poravnav, kritij in obvladovanja tveganj ter kot take ne določajo zneska, plačljivega na podlagi finančnega instrumenta ali vrednosti finančnega instrumenta.

(20) Za namene te uredbe zagotavljanje posojilnih obrestnih mer s strani dajalcev kreditov ne bi smelo šteti za zagotavljanje referenčnih vrednosti. Posojilna obrestna mera, ki jo zagotavlja dajalec kredita, je določena na podlagi notranje odločitve ali izračunana kot cenovni razpon ali pribitek k indeksu (npr. EURIBOR). V prvem primeru je dajalec kredita izvzet iz te uredbe pri dejavnosti v zvezi s finančnimi pogodbami, ki jih je sklenil s svojimi strankami, v drugem primeru pa se šteje, da je dajalec kredita le uporabnik referenčne vrednosti.

(21) Za zagotovitev celovitosti referenčnih vrednosti bi morali upravljavci referenčnih vrednosti ustrezno urediti upravljanje za kontrolo navzkrižij interesov in ohranitev zaupanja v celovitost referenčnih vrednosti. Tudi pri učinkovitem upravljanju je večina upravljavcev predmet nekaterih navzkrižij interesov, pri čemer bi lahko morda morali upravljavci sprejeti različne presoje in odločitve, ki vplivajo na različne deležnike. Zato je pomembno, da imajo upravljavci funkcijo, ki jo opravljajo z integriteto, za nadzor izvajanja in učinkovitosti ureditve upravljanja, ki zagotavlja učinkovit nadzor.

(22) Manipulacija referenčnih vrednosti ali njihova nezanesljivost lahko škoduje vlagateljem in potrošnikom. Zato bi morala ta uredba določati okvir za hrambo evidenc s strani upravljavcev in prispevajočih oseb ter za zagotavljanje preglednosti o namenu referenčne vrednosti in njeni metodologiji, kar omogoča učinkovitejšo in bolj pošteno reševanje morebitnih zahtevkov v skladu z nacionalnim pravom ali pravom Unije.

(23) Za revidiranje in učinkovito izvajanje te uredbe so potrebni naknadne analize in dokazi. Zato bi morala ta uredba za upravljavce referenčnih vrednosti določiti zahteve glede ustreznega vodenja dokumentacije v zvezi z izračunavanjem referenčne vrednosti v dovolj dolgem obdobju. Stanje, ki naj bi ga izmerili z referenčno vrednostjo, in okolje, v katerem se ta meri, se lahko sčasoma spremenita. Zato je treba redno pregledovati procese in metodologijo v zvezi z zagotavljanjem referenčnih vrednosti, da se ugotovijo pomanjkljivosti in morebitne izboljšave. Neuspeh pri zagotavljanju referenčnih vrednosti lahko vpliva tudi na mnoge deležnike, ki lahko pomagajo ugotoviti take pomanjkljivosti. Zato bi morala ta uredba določiti okvir, v skladu s katerim bi upravljavci referenčnih vrednosti vzpostavili mehanizem za obravnavo pritožb, da bi deležniki upravljavca referenčnih vrednosti lahko obvestili o pritožbah in da bi lahko upravljavec referenčnih vrednosti objektivno ocenil upravičenost morebitnih pritožb.

(24) Zagotavljanje referenčnih vrednosti pogosto vključuje zunanje izvajanje pomembnih funkcij, kot so izračun referenčne vrednosti, zbiranje vhodnih podatkov in razširjanje referenčne vrednosti. Da se zagotovi učinkovita ureditev upravljanja, je treba zagotoviti, da morebitno tovrstno zunanje izvajanje upravljavca referenčnih vrednosti ne odvezuje nobene njegove obveznosti ali odgovornosti ter da se pri tem ne posega v sposobnost upravljavca za izpolnjevanje njegove odgovornosti ali obveznosti ali v sposobnost ustreznega pristojnega organa, da jih nadzoruje.

(25) Upravljavec referenčnih vrednosti je glavni prejemnik vhodnih podatkov ter lahko redno ocenjuje njihovo celovitost in točnost. Zato je potrebno, da ta uredba nalaga upravljavcem, da sprejmejo določene ukrepe, kadar upravljavec meni, da vhodni podatki ne predstavljajo tržnega ali gospodarskega stanja, ki naj bi ga referenčna vrednost izmerila, vključno z ukrepi, da spremeni vhodne podatke, osebe, ki prispevajo, ali metodologijo, ali da preneha zagotavljati tako referenčno vrednost. Poleg tega bi moral upravljavec kot del svoje kontrolne funkcije določiti ukrepe za spremljanje, kadar je mogoče, vhodnih podatkov pred objavo referenčne vrednosti in za potrjevanje veljavnosti vhodnih podatkov po objavi, vključno s primerjavo teh podatkov z zgodovinskimi vzorci, kadar je to ustrezno.

(26) Vsaka diskrecijska pravica, ki se lahko uveljavlja pri zagotavljanju vhodnih podatkov, pomeni priložnost za manipulacijo referenčne vrednosti. Če vhodni podatki temeljijo na transakcijah, je diskrecijska pravica omejena, zmanjša pa se tudi možnost manipulacije s podatki. Upravljavci referenčnih vrednosti bi zato praviloma morali uporabljati dejanske vhodne podatke, ki temeljijo na transakcijah, če je to mogoče, kadar so podatki o transakciji nezadostni ali neustrezni za zagotavljanje celovitosti in točnosti referenčnih vrednosti, pa se lahko uporabijo tudi drugi podatki.

(27) Točnost in zanesljivost referenčne vrednosti pri merjenju gospodarskega stanja je odvisna od uporabljene metodologije in vhodnih podatkov. Zato je treba sprejeti pregledno metodologijo, s katero se zagotovita zanesljivost in točnost referenčne vrednosti. Taka preglednost se ne bi smela razumeti kot objava formule, uporabljene za določanje posamezne referenčne vrednosti, pač pa kot razkritje elementov, na podlagi katerih lahko deležniki zadostno razumejo, kako je vrednost izračunana, in ocenijo njeno reprezentativnost, pomembnost in ustreznost za njeno predvideno uporabo.

(28) Da se zagotovi stalna točnost referenčne vrednosti, bi lahko postalo potrebno spremeniti metodologijo, vendar vsaka sprememba metodologije vpliva na uporabnike in deležnike v zvezi z referenčno vrednostjo. Zato je treba določiti postopke za spremembo metodologije določanja referenčnih vrednosti, vključno s potrebo po posvetovanju, da lahko uporabniki in deležniki sprejmejo potrebne ukrepe ob teh spremembah oziroma upravljavca obvestijo, kadar imajo pripombe v zvezi s temi spremembami.

(29) Uslužbenci upravljavca lahko ugotovijo morebitne kršitve te uredbe ali morebitne pomanjkljivosti, ki bi lahko privedle do manipulacije ali poskusov manipulacije. Ta uredba bi zato morala vzpostaviti okvir, ki bo uslužbencem omogočal, da na zaupen način opozorijo upravljavce o morebitnih kršitvah te uredbe.

(30) Celovitost in točnost referenčnih vrednosti sta odvisni od celovitosti in točnosti vhodnih podatkov, ki jih zagotovijo prispevajoče osebe. Bistveno je, da so obveznosti prispevajočih oseb glede vhodnih podatkov jasno določene, da je skladnost s temi obveznostmi zanesljiva ter da so obveznosti skladne s kontrolo in metodologijo upravljavca referenčnih vrednosti. Zato mora upravljavec referenčnih vrednosti pripraviti kodeks ravnanja, v katerem navede te zahteve in obveznosti prispevajočih oseb v zvezi z zagotavljanjem vhodnih podatkov. Upravljavec bi se moral prepričati, da prispevajoče osebe spoštujejo kodeks ravnanja. Kadar imajo prispevajoče osebe sedež v tretjih državah, bi se moral upravljavec prepričati v možnem obsegu.

(31) Pri prispevajočih osebah lahko pride do navzkrižja interesov, poleg tega lahko ponudniki pri določanju vhodnih podatkov uveljavljajo diskrecijsko pravico. Zato morajo za prispevajoče osebe veljati ureditve upravljanja, da se zagotovi upravljanje zadevnih navzkrižij interesov ter da so vhodni podatki točni, skladni z zahtevami upravljavca in preverljivi.

(32) Veliko referenčnih vrednosti je določenih z uporabo formule, izračunane na podlagi vhodnih podatkov, ki jih zagotavljajo naslednji subjekti: mesta trgovanja, sistemi odobrenih objav, ponudniki stalnih informacij, odobreni mehanizmi poročanja, energijske borze ali dražbe pravic do emisij toplogrednih plinov. V nekaterih primerih je zbiranje podatkov preneseno v zunanje izvajanje na ponudnika storitev, ki podatke v celoti in neposredno prejme od navedenih subjektov. V teh primerih obstoječa ureditev in nadzor zagotavljata celovitost in preglednost vhodnih podatkov ter urejata zahteve glede upravljanja in postopke za priglasitev kršitev. Zato so te referenčne vrednosti manj podvržene manipulacijam, se neodvisno preverjajo in ustrezni upravljavci so v skladu s tem izvzeti iz nekaterih obveznosti, določenih v tej uredbi.

(33) Različne vrste referenčnih vrednosti in različni sektorji referenčnih vrednosti imajo različne značilnosti in ranljivosti ter so izpostavljeni različnim tveganjem. Določbe te uredbe bi bilo zato treba nadalje podrobno opredeliti za posamezne sektorje in tipe referenčnih vrednosti. Referenčne obrestne mere so referenčne vrednosti, ki imajo pomembno vlogo pri širjenju monetarne politike, zato je treba v tej uredbi uvesti posebne določbe za take referenčne vrednosti.

(34) Trgi fizičnega blaga imajo edinstvene lastnosti, ki bi jih bilo treba upoštevati. Referenčne vrednosti za blago se splošno uporabljajo in imajo lahko značilnosti posameznega sektorja, zato je treba v tej uredbi uvesti posebne določbe za take referenčne vrednosti. Nekatere referenčne vrednosti za blago so izvzete iz te uredbe, vendar bi vseeno morale upoštevati ustrezna načela IOSCO. Referenčne vrednosti za blago lahko postanejo ključne, saj sistem ni omejen na referenčne vrednosti, ki temeljijo na predloženih podatkih prispevajočih oseb, ki so po večini nadzorovani subjekti. Za ključne referenčne vrednosti za blago, za katere velja Priloga II, se ne uporabljajo zahteve iz te uredbe glede obveznega prispevanja podatkov in glede kolegijev.

(35) Neuspeh ključnih referenčnih vrednosti lahko vpliva na celovitost trga, finančno stabilnost, potrošnike, realno gospodarstvo ali na financiranje gospodinjstev in podjetij v državah članicah. Ti potencialno destabilizacijski učinki neuspeha ključne referenčne vrednosti bi se lahko pojavili v eni državi članici ali več. Zato mora biti v tej uredbi določen proces za določanje tistih referenčnih vrednosti, ki bi jih bilo treba obravnavati kot ključne referenčne vrednosti, vzpostaviti pa je treba tudi uporabo dodatnih zahtev za zagotavljanje celovitosti in zanesljivosti teh referenčnih vrednosti.

(36) Ključne referenčne vrednosti se lahko določajo z uporabo kvantitativnega merila ali kombinacije kvantitativnih in kvalitativnih meril. Če referenčna vrednost ne dosega ustreznega kvantitativnega praga, bi lahko bila vseeno priznana kot ključna, v primeru, da nima nobene nadomestitve, ki bi jo narekoval trg, oziroma je teh zelo malo, njen obstoj in točnost pa sta pomembna za celovitost trga, finančno stabilnost ali varstvo potrošnikov v eni ali več državah članicah, poleg tega pa vsi ustrezni pristojni organi soglašajo, da bi bilo treba to referenčno vrednost priznati kot ključno. V primeru nesoglasja ustreznih pristojnih organov glede tega, ali bi se morala referenčna vrednost priznati kot ključna, bi morala prevladati odločitev pristojnega organa upravljavca. V takem primeru bi moralo biti mogoče, da Evropski organ za vrednostne papirje in trge (ESMA), ustanovljen z Uredbo (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (10), objavi mnenje o oceni, ki jo je opravil pristojni organ upravljavca. Poleg tega lahko tudi pristojni organ na podlagi določenih kvalitativnih meril referenčno vrednost označi kot ključno, kadar ima upravljavec referenčne vrednosti in večina prispevajočih oseb zanjo sedež v njegovi državi članici. Vse ključne referenčne vrednosti bi morale biti uvrščene na seznam, vzpostavljen z izvedbenim aktom Komisije, ki bi ga bilo treba redno pregledovati in posodabljati.

(37) Če upravljavec preneha upravljati ključno referenčno vrednost, lahko finančne pogodbe ali finančni instrumenti postanejo neveljavni, poleg tega pa lahko to povzroči škodo potrošnikom in vlagateljem ter vpliva na finančno stabilnost. Za ohranitev zadevne referenčne vrednosti je zato treba vključiti pooblastilo ustreznega pristojnega organa, da zahteva obvezno upravljanje ključnih referenčnih vrednosti. V primeru, da je upravljavec ključne referenčne vrednosti v stečaju zaradi insolventnosti, bi moral pristojni organ pristojnemu sodnemu organu predložiti oceno, ali in kako bi se lahko ključna referenčna vrednost prenesla na novega upravljavca oziroma ali se lahko preneha zagotavljati.

(38) Brez poseganja v uporabo prava Unije o konkurenci in možnosti držav članic, da sprejmejo ukrepe za spoštovanje tega prava, je treba od upravljavcev ključnih referenčnih vrednosti, med drugim tudi tistih za blago, zahtevati, da sprejmejo ustrezne ukrepe in tako zagotovijo, da so izdana dovoljenja za referenčno vrednost in informacije, ki se nanjo nanašajo, v pošteni, razumni, pregledni in nediskriminatorni obliki na voljo vsem uporabnikom.

(39) Prispevajoče osebe, ki prenehajo prispevati vhodne podatke za ključne referenčne vrednosti, lahko ogrozijo kredibilnost takih referenčnih vrednosti, saj se lahko s tem posledično zmanjša zmožnost takih referenčnih vrednosti za merjenje dejanskega trga ali gospodarskega stanja. Za ohranitev kredibilnosti teh referenčnih vrednosti je zato treba vključiti pooblastilo ustreznemu pristojnemu organu, da od nadzorovanih subjektov zahteva obvezno prispevanje podatkov za njihov izračun. Namen obveznega prispevanja vhodnih podatkov ni nalagati nadzorovanim subjektom obveznosti, da sklepajo transakcije ali da se zavežejo k njihovemu sklepanju.

(40) Ker obstaja zelo veliko različnih vrst in velikosti referenčnih vrednosti, je v tej uredbi pomembno upoštevati sorazmernost in se izogniti nalaganju prevelikega upravnega bremena upravljavcem referenčnih vrednosti, katerih prenehanje bi manj ogrozilo širši finančni sistem. Zato bi bilo treba poleg ureditve ključnih referenčnih vrednosti uvesti ločeni ureditvi za pomembne referenčne vrednosti in za nepomembne referenčne vrednosti.

(41) Upravljavcem pomembnih referenčnih vrednosti bi moralo biti omogočeno se odločiti, da ne uporabljajo omejenega števila podrobnih zahtev iz te uredbe. Pristojni organi pa bi morali vseeno ohraniti pravico zahtevati izpolnjevanje teh zahtev v skladu z merili, določenimi v tej uredbi. Delegirani in izvedbeni akti, ki se uporabljajo za upravljavce pomembnih referenčnih vrednosti, bi morali ustrezno upoštevati načelo sorazmernosti in se po možnosti izogibati nalaganju upravnega bremena.

(42) Za upravljavce nepomembnih referenčnih vrednosti velja manj podrobna ureditev, v kateri bi moralo biti upravljavcem omogočeno, da se odločijo, da ne bodo upoštevali vseh zahtev iz te uredbe. V takem primeru bi moral zadevni upravljavec v izjavi o skladnosti, ki bi morala biti objavljena in predložena upravljavčevemu pristojnemu organu, razložiti, zakaj je to ustrezno. Pristojni organ bi moral preveriti izjavo o skladnosti in moralo bi mu biti omogočeno, da zahteva dodatne informacije ali zahteva spremembe, da se zagotovi skladnost s to uredbo. Medtem ko so nepomembne referenčne vrednosti lahko še vedno podvržene manipulacijam, so istočasno lažje nadomestljive, zato bi morala biti preglednost za uporabnike poglavitno orodje, ki bi ga udeleženci na trgu uporabljali za ozaveščene odločitve o referenčnih vrednostih, ki so po njihovem mnenju ustrezne za uporabo. Zato se delegirani akti iz naslova II ne bi smeli uporabljati za upravljavce nepomembnih referenčnih vrednosti.

(43) Da lahko uporabniki referenčnih vrednosti ustrezno izberejo med referenčnimi vrednostmi in razumejo tveganja, povezana z njimi, morajo vedeti, kaj se namerava meriti s posameznimi referenčnimi vrednostmi in njihovo podvrženost manipulaciji. Upravljavec referenčnih vrednosti bi zato moral objaviti izjavo o referenčni vrednosti z navedbo teh elementov. Za zagotovitev enotne uporabe in tega, da bodo izjave o referenčni vrednosti razumno dolge, hkrati pa bodo namenjene zagotavljanju bistvenih informacij uporabnikom na lahko dostopen način, bi moral ESMA natančneje določiti vsebino izjave o referenčni vrednosti, pri čemer bi moral ustrezno razlikovati med vrstami ter posebnostmi referenčnih vrednosti in njihovih upravljavcev.

(44) V tej uredbi bi bilo treba upoštevati načela IOSCO, ki predstavljajo globalne standarde v zvezi z regulativnimi zahtevami za referenčne vrednosti. Da bi zagotovili varstvo vlagateljev, bi moralo kot krovno načelo veljati, da sta nadzor in ureditev v tretji državi enakovredna nadzoru in ureditvi referenčnih vrednosti v Uniji. Zato referenčne vrednosti, ki se zagotavljajo iz te tretje države, lahko uporabljajo nadzorovani subjekti v Uniji, kadar je Komisija sprejela pozitivno odločitev o enakovrednosti sistema tretje države. V takih okoliščinah bi morali pristojni organi skleniti dogovore o sodelovanju z nadzornimi organi v tretjih državah. ESMA bi moral usklajevati pripravo takšnih dogovorov o sodelovanju in izmenjavo informacij, ki so pridobljene od tretjih držav, med pristojnimi organi. Da pa bi preprečili kakršne koli škodljive učinke, ki so posledica morebitnega prenehanja uporabe referenčnih vrednosti, ki se zagotavljajo iz tretje države, v Uniji, ta uredba določa tudi nekatere druge mehanizme (in sicer priznanje in odobritev), na podlagi katerih lahko nadzorovani subjekti s sedežem v Uniji uporabljajo referenčne vrednosti tretje države.

(45) Ta uredba uvaja tudi proces za priznanje upravljavcev s sedežem v tretji državi s strani pristojnega organa referenčne države članice. Priznanje bi se moralo izdati upravljavcem, ki izpolnjujejo zahteve iz te uredbe. Na podlagi načel IOSCO kot globalnega standarda za zagotavljanje referenčnih vrednosti bi moral pristojni organ referenčne države članice imeti možnost, da izda priznanje upravljavcem, če uporabljajo načela IOSCO. Pristojni organ bi moral v ta namen oceniti uporabo načel IOSCO s strani posameznega upravljavca in določiti, ali je v njegovem primeru ta uporaba enakovredna izpolnjevanju različnih zahtev iz te uredbe, pri čemer bi moral upoštevati posebnosti sistema priznanja v primerjavi s sistemom enakovrednosti.

(46) Ta uredba tudi uvaja sistem odobritve, na podlagi katerega lahko nadzorovani subjekti s sedežem v Uniji pod nekaterimi pogoji odobrijo referenčne vrednosti, ki se zagotavljajo iz tretje države, za namene uporabe takih referenčnih vrednosti v Uniji. Pristojni organ bi moral v ta namen upoštevati, ali bi bila pri zagotavljanju referenčne vrednosti, ki naj bi se odobrila, skladnost z načeli IOSCO enakovredna skladnosti s to uredbo, pri čemer bi moral upoštevati posebnosti sistema odobritve v primerjavi s sistemom enakovrednosti. Upravljavec ali nadzorovani subjekt, ki je odobril referenčno vrednost, zagotovljeno iz tretje države, bi moral biti za tako odobreno referenčno vrednost v celoti odgovoren in zagotoviti izpolnjevanje ustreznih pogojev iz te uredbe.

(47) Za vse upravljavce referenčnih vrednosti je mogoče, da uveljavljajo diskrecijsko pravico, da so potencialno lahko predmet navzkrižja interesov in da obstaja tveganje, da imajo lahko neustrezne sisteme upravljanja in kontrole. Ker upravljavci nadzorujejo proces določanja referenčnih vrednosti, sta zahteva po izdaji dovoljenja ali registraciji in nadzor upravljavcev najučinkovitejši način za zagotavljanje celovitosti referenčnih vrednosti.

(48) Določenim upravljavcem bi moral izdati dovoljenje in jih nadzirati pristojni organ države članice, v kateri ima zadevni upravljavec sedež. Subjekte, ki so že pod nadzorom in zagotavljajo finančne referenčne vrednosti, ki niso ključne referenčne vrednosti, bi moral za namene te uredbe registrirati in nadzirati pristojni organ. Subjekti, ki zagotavljajo le indekse, ki so nepomembne referenčne vrednosti, bi tudi morali biti registrirani s strani ustreznih pristojnih organov. Izdaja dovoljenja in registracija bi morala biti ločena procesa, pri čemer naj bi izdaja dovoljenja vključevala obsežnejšo oceno vloge upravljavca. Nadzor ustreznega pristojnega organa nad upravljavcem ne bi smel biti odvisen od tega, ali je bilo upravljavcu izdano dovoljenje ali pa je bil registriran. Da bi olajšali začetno fazo uporabe te uredbe, bi bilo treba poleg tega uvesti prehodno ureditev, v kateri bi se lahko registrirale osebe, ki zagotavljajo referenčne vrednosti, ki niso ključne referenčne vrednosti in se obsežno ne uporabljajo v eni ali več držav članic. ESMA bi morala na ravni Unije voditi register, ki vsebuje informacije o upravljavcih z dovoljenjem ali registriranih upravljavcih, o referenčnih vrednostih in upravljavcih, ki zagotavljajo te referenčne vrednosti na podlagi pozitivne odločitve bodisi na podlagi sistema enakovrednosti bodisi sistema priznavanja, o upravljavcih Unije ali nadzorovanih subjektih, ki imajo odobrene referenčne vrednosti iz tretje države, in o vseh takih odobrenih referenčnih vrednostih in njihovih upravljavcih s sedežem v tretji državi.

(49) V nekaterih okoliščinah lahko oseba zagotovi indeks, vendar se pri tem ne zaveda, da se zadevni indeks uporablja kot sklicevanje za finančni instrument, finančno pogodbo ali investicijski sklad. To zlasti velja, kadar imata uporabnik in upravljavec referenčne vrednosti sedeža v različnih državah članicah. Zato je treba povečati raven preglednosti glede na to, katera specifična referenčna vrednost se uporablja. Tako preglednost je mogoče doseči z izboljšanjem vsebine prospektov ali dokumentov s ključnimi informacijami, ki jih zahteva pravo Unije, ter vsebine uradnih obvestil, ki jih zahteva Uredba (EU) št. 596/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (11).

(50) Učinkovitost nadzora je zagotovljena na podlagi sklopa učinkovitih orodij ter pooblastil in virov pristojnih organov držav članic. V tej uredbi bi bilo zato treba zlasti določiti minimalen sklop nadzornih in preiskovalnih pooblastil, ki bi jih bilo treba v skladu z nacionalnim pravom podeliti pristojnim organom držav članic. Pristojni organi in ESMA morajo pri izvajanju svojih pooblastil na podlagi te uredbe ravnati objektivno in nepristransko ter morajo svoje odločitve sprejemati avtonomno.

(51) Za namene odkrivanja kršitev te uredbe morajo imeti pristojni organi v skladu z nacionalnim pravom možnost dostopa do prostorov pravnih oseb, da lahko zasežejo dokumente. Dostop do teh prostorov je nujen, kadar obstaja utemeljen sum, da obstajajo dokumenti in drugi podatki, povezani s predmetom inšpekcijskega pregleda ali preiskave, ki bi bili lahko pomembni za dokazovanje kršitve te uredbe. Poleg tega je dostop do takih prostorov potreben, kadar oseba ni izpolnila že predložene zahteve po informacijah ali obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da zahteva po informacijah, če bi bila predložena, ne bi bila izpolnjena ali da bi bili zahtevani dokumenti ali informacije odstranjeni, spremenjeni ali uničeni. Če je v skladu z nacionalnim pravom potrebno predhodno dovoljenje sodnega organa zadevne države članice, bi se moralo v prostore vstopati po pridobitvi predhodnega sodnega dovoljenja.

(52) Obstoječe evidence telefonskih pogovorov in podatkovnega prometa nadzorovanih subjektov lahko pomenijo nujen in včasih edini dokaz za odkrivanje in dokazovanje kršitev te uredbe, zlasti v zvezi z upoštevanjem zahtev glede upravljanja in kontrole. Takšni zapisi in evidence lahko pripomorejo k preverjanju identitete osebe, odgovorne za predložitev vhodnih podatkov, in oseb, pristojnih za njeno odobritev, ter preverjanju, ali se zagotavlja organizacijsko ločevanje zaposlenih. Zato bi morali pristojni organi imeti možnost, da zahtevajo obstoječe evidence telefonskih pogovorov in elektronskih komunikacij ter evidence o podatkovnem prometu, ki jih hranijo nadzorovani subjekti, kadar obstaja utemeljen sum, da bi lahko bili takšne evidence ali zapisi, povezani z vsebino inšpekcijskega pregleda ali preiskave, pomembni za dokazovanje kršitve te uredbe.

(53) Ta uredba spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznavata Pogodba o delovanju Evropske unije (PDEU) in Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, pravico do varstva osebnih podatkov, pravico do svobode izražanja in svobode obveščanja, svobodo gospodarske pobude, pravico do lastnine, pravico do varstva potrošnikov, pravico do učinkovitih pravnih sredstev in pravico do obrambe. Skladno s tem bi bilo treba to uredbo razlagati in uporabljati v skladu z navedenimi pravicami in načeli.

(54) V celoti bi bilo treba upoštevati pravico zadevnih oseb do obrambe. Zlasti bi morale imeti osebe, ki so v postopku, zagotovljen dostop do ugotovitev, na podlagi katerih so pristojni organi sprejeli odločitev, in pravico, da izrazijo svoje mnenje.

(55) Preglednost glede referenčnih vrednosti je potrebna zaradi stabilnosti finančnih trgov in varstva vlagateljev. Vsaka izmenjava ali prenos informacij med pristojnimi organi bi morala biti v skladu s pravili o prenosu osebnih podatkov iz Direktive 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta (12). Vsaka izmenjava ali prenos informacij, ki jo opravi ESMA, bi morala biti skladna s pravili o prenosu osebnih podatkov iz Uredbe (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta (13).

(56) Države članice bi morale ob upoštevanju načel iz sporočila Komisije z dne 8. decembra 2010 o okrepitvi sistemov sankcij v sektorju finančnih storitev in pravnih aktov Unije, sprejetih na podlagi izsledkov navedenega sporočila, z namenom, da se zagotovita enoten pristop in odvračilni učinek, določiti pravila glede upravnih sankcij in drugih upravnih ukrepov, vključno z denarnimi kaznimi, ki se uporabljajo za kršitve določb te uredbe, in zagotoviti njihovo izvajanje. Te upravne sankcije in drugi upravni ukrepi bi morali biti učinkoviti, sorazmerni in odvračilni.

(57) Zato bi bilo treba določiti upravne sankcije in druge upravne ukrepe, uporabljene v posebnih primerih, in po potrebi upoštevati dejavnike, kot so povračilo morebitne ugotovljene finančne koristi, resnost kršitve in njeno trajanje, morebitne oteževalne ali blažilne dejavnike, potrebo po upravnih denarnih kaznih za odvračilni učinek in po potrebi vključiti zmanjšanje v zameno za sodelovanje s pristojnim organom. Zlasti bi moralo biti mogoče, da lahko dejanski znesek upravnih denarnih kazni, ki se uvedejo v posebnem primeru, v primeru zelo resnih kršitev doseže najvišjo raven, kakor jo določa ta uredba, ali višjo raven, kakor je določena v nacionalnem pravu, medtem ko bi moralo biti mogoče, da lahko bistveno nižje upravne denarne kazni od najvišje ravni uporabijo v primeru manjših kršitev ali v primeru poravnave. Pristojni organ bi moral imeti na voljo možnost, da upravljavcem referenčnih vrednosti ali prispevajočim osebam zanje naloži začasno prepoved opravljanja upravljavskih funkcij.

(58) Ta uredba ne bi smela omejevati možnosti držav članic, da določijo višje ravni upravnih sankcij, in ne bi smela posegati v določbe prava držav članic v zvezi s kazenskimi sankcijami.

(59) Čeprav državam članicam nič ne preprečuje, da ne bi za iste kršitve določile pravil o upravnih in kazenskih sankcijah, od njih ne bi smeli zahtevati, da pravila o upravnih sankcijah določijo tudi za tiste kršitve te uredbe, za katere velja nacionalno kazensko pravo. V skladu z nacionalnim pravom države članice niso dolžne za isto kaznivo dejanje naložiti upravne in kazenske sankcije, morale pa bi imeti možnost, da to storijo, če jim to dovoljuje nacionalno pravo. Vendar pa se z ohranitvijo kazenskih namesto upravnih sankcij za kršitve te uredbe ne bi smela zmanjšati ali kako drugače spremeniti možnost pristojnih organov, da za namene te uredbe sodelujejo s pristojnimi organi drugih držav članic, dostopajo do informacij in informacije s temi organi pravočasno izmenjujejo, tudi po prijavi zadevnih kršitev pristojnim pravosodnim organom za kazenski pregon.

(60) Treba je okrepiti določbe o izmenjavi informacij med pristojnimi organi ter vzajemne dolžnosti pomoči in sodelovanja. Zaradi vse obsežnejše čezmejne dejavnosti bi si morali pristojni organi pri opravljanju svojih funkcij posredovati ustrezne informacije, da bi poskrbeli za učinkovito izvrševanje te uredbe, tudi v primerih, ko bi kršitve ali domnevne kršitve utegnile zadevati organe v dveh ali več državah članicah. Pri izmenjavi informacij je potrebno strogo varovanje poklicne skrivnosti, da se zagotovita nemoteno posredovanje teh informacij in varstvo pravic posameznikov.

(61) Za zagotovitev, da imajo odločitve pristojnih organov, da naložijo upravno sankcijo ali drug upravni ukrep, odvračilni učinek na širšo javnost, jih je treba objaviti. Objava odločitev o naložitvi upravne sankcije ali drugega upravnega ukrepa je tudi pomembno orodje, s katerim pristojni organi obvestijo udeležence na trgu o načinu vedenja, ki se obravnava kot kršitev te uredbe, in spodbujajo splošno dobro vedenje med udeleženci na trgu. Če bi takšna objava lahko povzročila nesorazmerno škodo vpletenim osebam ali ogrozila stabilnost finančnih trgov ali tekočo preiskavo, bi moral pristojni organ upravno sankcijo ali drug upravni ukrep bodisi objaviti anonimno bodisi preložiti objavo. Pristojni organi bi poleg tega morali imeti možnost, da upravnih sankcij ali drugih upravnih ukrepov ne objavijo, kadar anonimna ali zapoznela objava šteje kot nezadostna za preprečitev ogrožanja stabilnosti finančnih trgov. Pristojnim organom tudi ni treba objaviti upravnih sankcij ali drugih upravnih ukrepov, ki se štejejo za manj pomembne, kadar bi bila njihova objava nesorazmerna.

(62) Ključne referenčne vrednosti lahko vključujejo prispevajoče osebe, upravljavce in uporabnike v več kot eni državi članici. Zato bi lahko imelo prenehanje zagotavljanja referenčne vrednosti ali kateri koli drug dogodek, ki lahko pomembno ogrozi njeno celovitost, vpliv v več kot eni državi članici, kar pomeni, da zgolj nadzor nad takšno referenčno vrednostjo, ki ga izvaja pristojni organ države članice, v kateri ima upravljavec referenčne vrednosti sedež, ne bo učinkovit in uspešen v smislu odprave tveganj, ki jih predstavlja ključna referenčna vrednost. Za zagotovitev učinkovite izmenjave nadzornih informacij med pristojnimi organi ter uskladitev njihovih dejavnosti in nadzornih ukrepov je treba v tem primeru ustanoviti kolegije, ki bodo vključevali pristojne organe in ESMA. Dejavnosti kolegijev bi morale prispevati k usklajeni uporabi pravil iz te uredbe in k zbliževanju nadzornih praks. Pristojni organ upravljavca bi moral v pisni obliki zagotoviti podrobnosti ureditve v zvezi z izmenjavo informacij, procesom sprejemanja odločitev, v kar bi lahko vključil tudi pravila o postopkih glasovanja, vsakim sodelovanjem za namene ukrepov obveznega prispevanja in s primeri, ko bi se pristojni organi morali posvetovati med sabo. Pravno zavezujoče posredovanje ESMA je ključni element za doseganje usklajenosti, doslednosti nadzora in zbliževanja nadzornih praks.

(63) Referenčne vrednosti se lahko sklicujejo na dolgoročne finančne instrumente in finančne pogodbe. V nekaterih primerih obstaja tveganje, da zagotavljanje takih referenčnih vrednosti ne bo več dovoljeno, ko bo začela učinkovati ta uredba, ker imajo značilnosti, ki jih ni mogoče prilagoditi tako, da bi izpolnjevale zahteve te uredbe. Istočasno bi lahko prepoved nadaljnjega zagotavljanja take referenčne vrednosti privedla do prekinitve ali uničenja finančnih instrumentov ali finančnih pogodb, kar bi škodilo vlagateljem. Zato je treba zagotoviti možnost za nadaljnje zagotavljanje takih referenčnih vrednosti v prehodnem obdobju.

(64) V primerih, kadar ta uredba zajema ali potencialno zajema nadzorovane subjekte in trge, zajete v Uredbi (EU) št. 1227/2011, bi se morala ESMA posvetovati z Agencijo za koordinacijo energetskih regulatorjev (ACER), da bi izkoristil njeno strokovno znanje na področju energetskih trgov in zmanjšal obseg dvojnega urejanja.

(65) Za nadaljnjo določitev tehničnih elementov te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo, da v skladu s členom 290 PDEU sprejme akte v zvezi s podrobno določitvijo tehničnih elementov opredelitev; v zvezi z izračunom nominalnih zneskov finančnih instrumentov, nominalnih zneskov izvedenih finančnih instrumentov in čiste vrednosti sredstev investicijskih skladov s sklicevanjem na referenčno vrednost, da se določi, ali je ta referenčna vrednost ključna; v zvezi s pregledom metode izračuna, ki se uporablja za določitev praga za razvrstitev ključnih in pomembnih referenčnih vrednosti; v zvezi z ugotavljanjem objektivnih razlogov za odobritev referenčne vrednosti ali skupine referenčnih vrednosti, zagotovljenih iz tretje države; v zvezi z ugotavljanjem elementov za oceno, ali bi lahko prenehanje ali sprememba obstoječe referenčne vrednosti povzročila dogodek višje sile ali onemogočila oziroma drugače kršila pogoje katere koli finančne pogodbe ali finančnega instrumenta, ali pravila katerega koli investicijskega sklada, ki se sklicuje na to referenčno vrednost; in v zvezi s podaljšanjem 24-mesečnega obdobja, ki je določeno za registracijo, ki nadomešča izdajo dovoljenja nekaterim upravljavcem. Komisija bi morala pri sprejemanju teh aktov upoštevati razvoj trga ali tehnološki razvoj in mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z referenčnimi vrednostmi, zlasti delo združenja IOSCO. Zlasti je pomembno, da se Komisija pri svojem pripravljalnem delu ustrezno posvetuje, vključno na ravni strokovnjakov, in da se ta posvetovanja izvedejo v skladu z načeli, določenimi v Medinstitucionalnem sporazumu med Evropskim parlamentom, Svetom Evropske unije in Evropsko komisijo o boljši pripravi zakonodaje (14) z dne 13. aprila 2016. Za zagotovitev enakopravnega sodelovanja pri pripravi delegiranih aktov Evropski parlament in Svet zlasti prejmeta vse dokumente sočasno s strokovnjaki iz držav članic, njuni strokovnjaki pa se sistematično lahko udeležujejo sestankov strokovnih skupin Komisije, ki zadevajo pripravo delegiranih aktov.

(66) Tehnični standardi bi morali zagotoviti dosledno harmonizacijo zahtev za zagotavljanje in prispevanje indeksov, ki se uporabljajo kot referenčne vrednosti, ter ustrezno varstvo vlagateljev in potrošnikov po vsej Uniji. Glede na visoko specializirano strokovno znanje ESMA bi bilo učinkovito in ustrezno, da se ga pooblasti za pripravo osnutkov regulativnih tehničnih standardov, ki ne vključujejo odločitev politike, in njihovo predložitev Komisiji. Komisija bi morala sprejeti osnutek regulativnih tehničnih standardov, ki jih je pripravil ESMA z delegiranimi akti na podlagi člena 290 PDEU in v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1095/2010, v zvezi s postopki glede nadzorne funkcije in njenimi značilnostmi; v zvezi s tem, kako zagotoviti primernost in preverljivost vhodnih podatkov, pa tudi notranjih postopkov nadzora in preverjanja prispevajoče osebe; v zvezi z informacijami o podatkih in metodologiji glede referenčne vrednosti, ki naj bi jih zagotovil upravljavec; v zvezi z elementi kodeksa ravnanja; v zvezi z zahtevami glede sistemov in kontrol; v zvezi z merili, ki bi jih moral pristojni organ upoštevati pri odločitvi o uporabi nekaterih dodatnih zahtev; v zvezi z vsebino izjave o referenčni vrednosti in primeri, ko jo je treba posodobiti; v zvezi z minimalno vsebino sporazumov o sodelovanju med pristojnimi organi in ESMA; v zvezi z obliko in vsebino vloge za priznanje upravljavca iz tretje države in predložitvijo informacij, potrebnih v tej vlogi; in v zvezi z informacijami, potrebnimi v vlogi za izdajo dovoljenja ali registracijo.

(67) Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila za vzpostavitev in pregledovanje seznama javnih organov v Uniji, vzpostavitev in pregled seznama ključnih referenčnih vrednosti ter za določitev enakovrednosti pravnega okvira, ki velja za ponudnike referenčnih vrednosti iz tretjih držav, za namene popolne ali delne enakovrednosti. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (15).

(68) Na Komisijo bi bilo treba prenesti tudi pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov, ki jih je pripravil ESMA ter ki določajo vzorce za izjavo o skladnosti, postopke in oblike izmenjave informacij med pristojnimi organi in ESMA, z izvedbenimi akti na podlagi člena 291 PDEU in v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1095/2010.

(69) Ker ciljev te uredbe, in sicer določitve doslednega in učinkovitega režima za odpravo ranljivosti, ki jih pomenijo referenčne vrednosti, države članice ne zmorejo zadovoljivo doseči, saj je celovit učinek težav v zvezi z referenčnimi vrednostmi v celoti mogoče zaznati zgolj v okviru Unije, temveč se zaradi obsega in učinka te uredbe lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje zadevnih ciljev.

(70) Zaradi nujnosti povrnitve zaupanja v referenčne vrednosti in spodbujanja poštenih in preglednih finančnih trgov, bi morala ta uredba začeti veljati dan po objavi.

(71) Potrošniki lahko sklepajo finančne pogodbe, zlasti hipoteke in potrošniške posojilne pogodbe, ki vsebujejo sklicevanje na referenčno vrednost, vendar lahko imajo zaradi neenake pogajalske moči in uporabe običajnih pogojev omejeno izbiro glede uporabljene referenčne vrednosti. Zato je treba zagotoviti, da so dajalcem kreditov in kreditnim posrednikom za potrošnike na voljo vsaj ustrezne informacije. Direktivi 2008/48/ES in 2014/17/EU bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.

(72) Uredba (EU) št. 596/2014 zahteva, da osebe, ki opravljajo poslovodne naloge, in z njimi tesno povezane osebe obvestijo izdajatelja in pristojni organ o vsaki transakciji, ki je opravljena za njihov račun in ki je povezana s finančnimi instrumenti, ki so povezani z delnicami in dolžniškimi instrumenti njihovega izdajatelja. Vendar pa so z delnicami in dolžniškimi instrumenti posameznega izdajatelja povezani številni finančni instrumenti. Taki finančni instrumenti vključujejo enote kolektivnih naložbenih podjemov, strukturirane produkte ali finančne instrumente z vgrajenim izvedenim finančnim instrumentom, ki pomeni izpostavljenost do donosnosti delnic ali dolžniških instrumentov, ki jih izda izdajatelj. Izdajatelja in pristojni organ bi bilo treba obvestiti o vsaki transakciji, ki vključuje te finančne instrumente in presega prag de minimis. Izjema bi morala veljati v primeru, da povezani finančni instrument pomeni 20- ali manj odstotno izpostavljenost do delnic ali dolžniških instrumentov izdajatelja, ali pa v primeru, da oseba, ki opravlja poslovodne naloge, ali oseba, ki je z njo tesno povezana, ni poznala in ni mogla poznati naložbene sestave povezanega finančnega instrumenta. Uredbo (EU) št. 596/2014 bi bilo zato treba spremeniti –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

NASLOV I

PREDMET UREJANJA, PODROČJE UPORABE IN OPREDELITVE POJMOV

Člen 1

Predmet urejanja

Ta uredba uvaja skupni okvir za zagotavljanje točnosti in celovitosti indeksov, ki se uporabljajo kot referenčne vrednosti v finančnih instrumentih in finančnih pogodbah ali za merjenje uspešnosti investicijskih skladov v Uniji. Ta uredba prispeva k pravilnemu delovanju notranjega trga ob hkratnem doseganju visoke ravni varstva potrošnikov in vlagateljev.

Člen 2

Področje uporabe

1. Ta uredba se uporablja za zagotavljanje referenčnih vrednosti, prispevanje vhodnih podatkov za izračun referenčnih vrednosti in uporabo referenčne vrednosti v Uniji.

2. Ta uredba se ne uporablja za:

(a) centralne banke;

(b) javne organe, kadar prispevajo podatke za referenčne vrednosti ali imajo nadzor nad zagotavljanjem referenčnih vrednosti za namene javne politike, vključno z ukrepi na področju zaposlovanja, gospodarske dejavnosti in inflacije;

(c) centralno nasprotno stranko (CNS), kadar zagotavlja referenčne ali poravnalne cene, ki se uporabljajo za obvladovanje tveganj CNS ali poravnavo;

(d) zagotavljanje posameznih referenčnih cen za katerega koli od finančnih instrumentov, navedenih v oddelku C Priloge I k Direktivi 2014/65/EU;

(e) tisk, druge medije in novinarje, kadar zgolj objavljajo ali navajajo referenčno vrednost v okviru svojih novinarskih dejavnosti in ne nadzirajo njenega zagotavljanja;

(f) fizično ali pravno osebo, ki v okviru svojega trgovanja, poslovanja ali poklica odobri ali obljubi posojilo, le če ta oseba objavi ali da javnosti na voljo lastne spremenljive ali fiksne obrestne mere, ki so določene z notranjimi odločitvami in se uporabljajo samo za finančne pogodbe, ki jih ta oseba ali podjetje znotraj iste skupine sklene s svojimi strankami;

(g) referenčne vrednosti za blago, ki temeljijo na predloženih podatkih prispevajočih oseb, ki so v večini nenadzorovani subjekti, in za katere veljata oba naslednja pogoja: (i) na referenčno vrednost se sklicuje finančni instrument, za katerega je bila predložena zahteva za sprejetje v trgovanje na enem samem mestu trgovanja, kakor je opredeljeno v točki 24 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU, ali s katerim se trguje na enem samem takšnem mestu trgovanja; (ii) skupna nominalna vrednost finančnih instrumentov, ki je zastopana v referenčni vrednosti, ne presega 100 milijonov EUR;

(h) izdajatelja indeksa v zvezi z indeksom, ki ga ta zagotovi, kadar ni seznanjen in razumno ni mogel biti seznanjen, da se indeks uporablja za namene iz točke 3 člena 3(1).

Člen 3

Opredelitve pojmov

1. V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

1. „indeks“ pomeni katero koli številko: (a) ki je objavljena ali je na voljo javnosti; (b) ki se redno določa: (i) v celoti ali delno, z uporabo enačbe ali katere koli druge metode izračuna ali na podlagi ocene; in (ii) na podlagi vrednosti enega ali več osnovnih sredstev ali cen, vključno z ocenjenimi cenami, dejanskih ali ocenjenih obrestnih mer, ponudb ali zavezujočih ponudb ali drugih vrednosti ali raziskav;

2. „izdajatelj indeksa“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki ima nadzor nad zagotavljanjem indeksa;

3. „referenčna vrednost“ pomeni kateri koli indeks, s sklicevanjem na katerega se določi znesek, ki ga je treba plačati, na podlagi finančnega instrumenta ali finančne pogodbe ali se določi vrednost finančnega instrumenta, ali indeks, ki se uporabi za merjenje uspešnosti investicijskega sklada, da bi določili donosnost tega indeksa ali določili razporeditev sredstev iz portfelja ali izračunali plačila za uspešnost;

4. „skupina referenčnih vrednosti“ pomeni skupino referenčnih vrednosti, ki jih zagotovi isti upravljavec in so določene na podlagi istovrstnih vhodnih podatkov, določa pa posebne ukrepe za isto ali podobno tržno ali gospodarsko stanje;

5. „zagotavljanje referenčne vrednosti“ pomeni: (a) upravljanje ureditev za določanje referenčne vrednosti; (b) zbiranje, analiziranje ali obdelavo vhodnih podatkov za namene določanja referenčne vrednosti ter (c) določanje referenčne vrednosti z uporabo formule ali druge metode izračuna ali z oceno vhodnih podatkov, predloženih v ta namen;

6. „upravljavec“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki ima nadzor nad zagotavljanjem referenčne vrednosti;

7. „uporaba referenčne vrednosti“ pomeni: (a) izdajo finančnega instrumenta, ki se sklicuje na indeks ali kombinacijo indeksov; (b) določitev zneska, ki ga je treba plačati na podlagi finančnega instrumenta ali finančne pogodbe s sklicevanjem na indeks ali kombinacijo indeksov; (c) biti stranka v finančni pogodbi, ki se sklicuje na indeks ali kombinacijo indeksov; (d) zagotavljanje posojilne obrestne mere, kakor je določena v točki (j) člena 3 Direktive 2008/48/ES, izračunane kot cenovni razpon ali pribitek k indeksu ali kombinaciji indeksov, ki se uporablja izključno kot sklicevanje v finančni pogodbi, v kateri je dajalec kredita stranka; (e) merjenje uspešnosti investicijskega sklada s pomočjo indeksa ali kombinacije indeksov, da bi določili donosnost tega indeksa ali kombinacije indeksov ali določili razporeditev sredstev iz portfelja ali izračunali plačila za uspešnost;

8. „prispevanje vhodnih podatkov“ pomeni zagotavljanje vhodnih podatkov, ki niso takoj razpoložljivi, upravljavcu ali drugi osebi za namene njihovega posredovanja upravljavcu, pri čemer se ti podatki zahtevajo v povezavi z določanjem referenčne vrednosti in se zagotavljajo v ta namen;

9. „prispevajoča oseba“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki prispeva vhodne podatke;

10. „nadzorovana prispevajoča oseba“ pomeni nadzorovani subjekt, ki prispeva vhodne podatke upravljavcu s sedežem v Uniji;

11. „predlagatelj“ pomeni fizično osebo, ki je zaposlena pri prispevajoči osebi za namen prispevanja vhodnih podatkov;

12. „ocenjevalec“ pomeni uslužbenca upravljavca referenčne vrednosti za blago ali katero koli drugo fizično osebo, čigar storitve ima upravljavec na voljo ali pod nadzorom, ki je odgovoren, da za vhodne podatke in druge informacije uporabi določeno metodologijo ali o njih presoja, zato da pripravi dokončno oceno o ceni določenega blaga;

13. „strokovna presoja“ pomeni uveljavljanje diskrecijske pravice s strani upravljavca ali prispevajoče osebe v zvezi z uporabo podatkov pri določanju referenčne vrednosti in vključuje ekstrapolacijo vrednosti iz prejšnjih ali povezanih transakcij, prilagoditev vrednosti zaradi dejavnikov, ki lahko vplivajo na kakovost podatkov, kot so dogodki na trgu ali oslabitev kreditne kakovosti kupca ali prodajalca, in tehtanje zavezujočih povpraševanj ali ponudb, večjih od neke sklenjene transakcije;

14. „vhodni podatki“ pomenijo podatke v zvezi z vrednostjo enega ali več osnovnih sredstev ali cen, vključno z ocenjenimi cenami, ponudbami, zavezujočimi ponudbami ali drugimi vrednostmi, ki jih upravljavec uporabi za določitev referenčne vrednosti;

15. „podatki o transakciji“ pomenijo opazovane cene, stopnje, indekse ali vrednosti, ki predstavljajo transakcije med nepovezanimi nasprotnimi strankami na aktivnem trgu, za katere veljajo konkurenčni učinki ponudbe in povpraševanja;

16. „finančni instrument“ pomeni kateri koli instrument, naveden v oddelku C Priloge I k Direktivi 2014/65/EU, za katerega je bila predložena zahteva za sprejetje v trgovanje na mestu trgovanja, kakor je opredeljeno v točki 24 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU, ali s katerim se trguje na mestu trgovanja, kakor je opredeljeno v točki 24 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU, ali prek sistematičnega internalizatorja, kakor je opredeljen v točki 20 člena 4(1) navedene direktive;

17. „nadzorovani subjekt“ pomeni katero koli od naslednjega: (a) kreditno institucijo, kakor je opredeljena v točki 1 člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (16); (b) investicijsko podjetje, kakor je opredeljeno v točki 1 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU; (c) zavarovalnico, kakor je opredeljena v točki 1 člena 13 Direktive 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta (17); (d) pozavarovalnico, kakor je opredeljena v točki 4 člena 13 Direktive 2009/138/ES; (e) KNPVP, kakor so opredeljeni v členu 1(2) Direktive 2009/65/ES, ali, kadar je primerno, družbo za upravljanje KNPVP, kakor je opredeljena v točki (b) člena 2(1) navedene direktive; (f) upravitelja alternativnih investicijskih skladov (UAIS), kakor je opredeljen v točki (b) člena 4(1) Direktive 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta (18); (g) institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, kakor je opredeljena v točki (a) člena 6 Direktive 2003/41/ES Evropskega parlamenta in Sveta (19); (h) dajalec kredita, kakor je opredeljen v točki (b) člena 3 Direktive 2008/48/ES za namene kreditnih pogodb, kakor so opredeljene v točki (c) člena 3 navedene direktive; (i) nekreditno institucijo, kakor je opredeljena v točki 10 člena 4 Direktive 2014/17/EU za namene kreditnih pogodb, kakor so opredeljene v točki 3 člena 4 navedene direktive; (j) upravljavca trga, kakor je opredeljen v točki 18 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU; (k) CNS, kakor je opredeljena v točki 1 člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (20); (l) repozitorij sklenjenih poslov, kakor je opredeljen v točki 2 člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012; (m) upravljavca;

18. „finančna pogodba“ pomeni: (a) kreditno pogodbo, kakor je opredeljena v točki (c) člena 3 Direktive 2008/48/ES; (b) kreditno pogodbo, kakor je opredeljena v točki 3 člena 4 Direktive 2014/17/EU;

19. „investicijski sklad“ pomeni AIS, kakor je opredeljen v točki (a) člena 4(1) Direktive 2011/61/EU, ali KNPVP, kakor so opredeljeni v členu 1(2) Direktive 2009/65/ES;

20. „upravljalni organ“ pomeni organ ali organe upravljavca ali drugega nadzorovanega subjekta, ki so imenovani v skladu z nacionalnim pravom in ki so pristojni za določanje strategije, ciljev in splošnih usmeritev upravljavca ali drugega nadzorovanega subjekta ter nadzirajo in spremljajo sprejemanje vodstvenih odločitev, vključuje pa osebe, ki dejansko vodijo posle upravljavca ali drugega nadzorovanega subjekta;

21. „potrošnik“ pomeni fizično osebo, ki v finančnih pogodbah, zajetih v tej uredbi, deluje za namene zunaj svoje trgovske, poslovne ali poklicne dejavnosti;

22. „referenčna obrestna mera“ pomeni referenčno vrednost, ki je za namene točke 1(b)(ii) tega odstavka določena na podlagi stopnje, po kateri lahko banke na denarnem trgu posojajo drugim bankam ali agentom, ki niso banke, ali si izposojajo od njih;

23. „referenčna vrednost za blago“ pomeni referenčno vrednost, pri kateri je osnovno sredstvo za namene točke 1(b)(ii) tega odstavka blago v smislu točke 1 člena 2 Uredbe Komisije (ES) št. 1287/2006 (21), razen pravic do emisij toplogrednih plinov iz točke 11 oddelka C Priloge I k Direktivi 2014/65/EU;

24. „referenčna vrednost reguliranih podatkov“ pomeni referenčno vrednost, določeno z uporabo formule, ki zajema: (a) vhodne podatke, ki se v celoti in neposredno prispevajo: (i) z mesta trgovanja, kakor je opredeljeno v točki 24 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU, ali mesta trgovanja v tretji državi, za katero je Komisija sprejela izvedbeni sklep o tem, da se za pravni in nadzorni okvir te države šteje, da ima enakovredni učinek v okviru člena 28(4) Uredbe (EU) št. 600/2014 Evropskega parlament in Sveta (22), ali reguliranega trga, ki se šteje za enakovrednega na podlagi člena 2a Uredbe (EU) št. 648/2012, vendar v vsakem primeru le s sklicevanjem na podatke o transakcijah v zvezi s finančnimi instrumenti; (ii) prek sistema odobrenih objav, kakor je opredeljen v točki 52 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU, ali ponudnika stalnih informacij, kakor je opredeljen v točki 53 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU, v skladu z zahtevami glede obvezne preglednosti po trgovanju, vendar le s sklicevanjem na podatke o transakcijah v zvezi s finančnimi instrumenti, s katerimi se trguje na mestu trgovanja; (iii) prek odobrenega mehanizma poročanja, kakor je opredeljen v točki 54 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU, vendar le s sklicevanjem na podatke o transakcijah v zvezi s finančnimi instrumenti, s katerimi se trguje na mestu trgovanja in ki jih je treba razkriti v skladu z zahtevami glede obvezne preglednosti po trgovanju; (iv) prek borze električne energije iz točke (j) člena 37(1) Direktive 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta (23); (v) prek borze zemeljskega plina iz točke (j) člena 41(1) Direktive 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta (24); (vi) prek dražbenega sistema iz člena 26 ali 30 Uredbe Komisije (EU) št. 1031/2010 (25); (vii) prek ponudnika storitev, na katerega je upravljavec referenčne vrednosti v skladu s členom 10 v zunanje izvajanje prenesel zbiranje podatkov, če ta ponudnik storitev prejme podatke v celoti in neposredno od subjekta iz točk (i) do (vi); (b) čiste vrednosti sredstev investicijskih skladov;

25. „ključna referenčna vrednost“ pomeni referenčno vrednost, ki ni referenčna vrednost reguliranih podatkov in ki izpolnjuje kateri koli pogoj, določen v členu 20(1) ter je na seznamu, ki ga je vzpostavila Komisija na podlagi navedenega člena;

26. „pomembna referenčna vrednost“ pomeni referenčno vrednost, ki izpolnjuje pogoje, določene v členu 24(1);

27. „nepomembna referenčna vrednost“ pomeni referenčno vrednost, ki ne izpolnjuje pogojev, določenih v členu 20(1) in členu 24(1);

28. „s sedežem“ pomeni, v zvezi s pravno osebo, državo, v kateri se nahaja registrirani sedež ali drug uradni naslov te osebe, v zvezi s fizično osebo pa državo, v kateri je ta oseba rezident za davčne namene;

29. „javni organ“ pomeni: (a) katero koli vladno ali drugo javno upravo, vključno s subjekti, ki so zadolženi za upravljanje javnega dolga ali pri tem posredujejo; (b) kateri koli subjekt ali osebo, ki opravlja funkcije javne uprave na podlagi nacionalnega prava ali ki ima javne obveznosti ali funkcije ali ki zagotavlja javne storitve, vključno z ukrepi na področju zaposlovanja, gospodarske dejavnosti in inflacije, pod nadzorom organa v smislu točke (a).

2. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 49, da nadalje določi tehnične elemente opredelitev iz odstavka 1 tega člena, zlasti določitve, kaj pomeni dajanje na voljo javnosti za namene opredelitve indeksa.

Kadar je primerno, Komisija upošteva razvoj trga ali tehnološki razvoj in mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z referenčnimi vrednostmi.

3. Komisija sprejme izvedbene akte, da vzpostavi in pregleda seznam javnih organov v Uniji, ki ustrezajo opredelitvi iz točke 29 odstavka 1 tega člena. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 50(2).

Kadar je primerno, Komisija v zvezi z referenčnimi vrednostmi upošteva razvoj trga ali tehnološki razvoj in mednarodno konvergenco nadzorne prakse.

NASLOV II

CELOVITOST IN ZANESLJIVOST REFERENČNIH VREDNOSTI

POGLAVJE 1

Upravljanje in kontrola upravljavcev

Člen 4

Zahteve glede upravljanja in navzkrižja interesov

1. Upravljavec mora imeti zanesljivo ureditev upravljanja, ki vključuje jasno organizacijsko strukturo z natančno določenimi, preglednimi in doslednimi vlogami in odgovornostmi za vse osebe, ki so vključene v zagotavljanje referenčne vrednosti.

Upravljavec sprejme ustrezne ukrepe za odkrivanje in preprečevanje ali obvladovanje navzkrižja interesov med njim, vključno z njegovimi poslovodji, uslužbenci ali drugo osebo, ki je neposredno ali posredno pod njegovim nadzorom, in prispevajočimi osebami ali uporabniki, ter za zagotovitev, da se presoja ali diskrecijska pravica v procesu določanja referenčnih vrednosti, kadar se ta zahteva, izvaja neodvisno in pošteno.

2. Zagotavljanje referenčne vrednosti je operativno ločeno od vseh delov poslovanja upravljavca, v povezavi s katerimi bi lahko prišlo do dejanskega ali potencialnega navzkrižja interesov.

3. Kadar pride do navzkrižja interesov pri upravljavcu zaradi njegove lastniške strukture, obvladujočih deležev ali drugih dejavnosti katerega koli subjekta, ki ima v lasti upravljavca ali ga obvladuje, oziroma subjekta, ki je v lasti ali je obvladovan s strani upravljavca ali povezanih podjetij upravljavca, in navzkrižja ni mogoče ustrezno odpraviti, lahko ustrezni pristojni organ od upravljavca zahteva vzpostavitev neodvisne nadzorne funkcije, ki vključuje uravnoteženo predstavništvo deležnikov, vključno z uporabniki in prispevajočimi osebami.

4. Če takega navzkrižja interesov ni mogoče ustrezno obvladovati, lahko ustrezen pristojni organ od upravljavca zahteva, da prekine dejavnosti ali odnose, ki ustvarjajo navzkrižje interesov, ali preneha zagotavljati referenčno vrednost.

5. Upravljavec objavi ali razkrije vsa obstoječa ali morebitna navzkrižja interesov uporabnikom referenčne vrednosti ustreznemu pristojnemu organu in, kadar je ustrezno, prispevajočo osebo, vključno z navzkrižji interesov, ki izhajajo iz lastništva ali obvladovanja upravljavca.

6. Upravljavec vzpostavi in uporablja ustrezne politike in postopke ter učinkovite organizacijske ureditve za ugotavljanje, razkrivanje, preprečevanje, obvladovanje in blaženje navzkrižij interesov, da zaščiti celovitost in neodvisnost določitve referenčnih vrednosti. Take politike in postopki se redno pregledujejo in posodabljajo. Politike in postopki upoštevajo in obravnavajo navzkrižja interesov, stopnjo diskrecijske pravice, ki se uveljavlja v procesu določanja referenčne vrednosti, in tveganja, ki jih referenčna vrednost predstavlja, ter:

(a) zagotavljajo zaupnost informacij, ki se prispevajo upravljavcu ali jih upravljavec pripravi in za katere veljajo obveznosti glede razkritja in preglednosti na podlagi te uredbe, ter

(b) zlasti blažijo navzkrižja interesov, ki nastanejo zaradi lastništva ali obvladovanja s strani upravljavca, zaradi drugih interesov v skupini upravljavca ali kot rezultat drugih oseb, ki lahko vplivajo na upravljavca v zvezi z določanjem referenčne vrednosti ali ga obvladujejo.

7. Upravljavec zagotovi, da za zaposlene in ostale fizične osebe, katerih storitve so mu na voljo ali jih obvladuje in ki neposredno sodelujejo pri zagotavljanju referenčne vrednosti, velja naslednje:

(a) imajo potrebne sposobnosti, znanje in izkušnje za naloge, ki so jim dodeljene, ter so predmet učinkovitega upravljanja in nadzora;

(b) niso pod neprimernim vplivom ali predmet navzkrižja interesov, nadomestilo in ocena delovanja teh oseb pa ne ustvarjata navzkrižij interesov ali drugače vplivata na celovitost procesa določanja referenčne vrednosti;

(c) nimajo interesov ali poslovnih povezav, ki bi ogrožale dejavnosti zadevnega upravljavca;

(d) ne smejo prispevati k določanju referenčne vrednosti s sodelovanjem pri povpraševanju in ponudbi ter trgovanju v lastnem imenu ali v imenu udeležencev na trgu, razen če je ta način prispevanja izrecno zahtevan kot del metodologije referenčnih vrednosti in zanj veljajo posebna pravila; ter

(e) zanje veljajo učinkoviti postopki za nadziranje izmenjave informacij z drugimi zaposlenimi, ki so vključeni v dejavnosti, ki bi lahko ustvarile tveganje navzkrižij interesov, ali s tretjimi strankami, kadar bi lahko takšna informacija vplivala na referenčno vrednost.

8. Upravljavec vzpostavi posebne postopke notranjega nadzora, da zagotovi integriteto in zanesljivost zaposlenega ali osebe, ki določa referenčno vrednost, pri čemer mora vodstvo referenčno vrednost pred razširjanjem vsaj notranje potrditi.

Člen 5

Zahteve za funkcijo nadzora

1. Upravljavec vzpostavi in vzdržuje stalno in učinkovito funkcijo nadzora, da zagotovi nadzor vseh vidikov zagotavljanja svojih referenčnih vrednosti.

2. Upravljavec za svojo funkcijo nadzora razvije in vzdržuje zanesljive postopke, ki jih da na voljo ustreznim pristojnim organom.

3. Funkcija nadzora se opravlja z integriteto in vključuje naslednje odgovornosti, ki jih upravljavec prilagodi glede na zapletenost, uporabo in ranljivost referenčne vrednosti:

(a) pregled opredelitve referenčne vrednosti in njene metodologije vsaj enkrat letno;

(b) nadzor vseh sprememb metodologije določanja referenčnih vrednosti ter možnost od upravljavca zahtevati posvetovanje o teh spremembah;

(c) nadzor upravljavčevega okvira kontrole, vodenja in upravljanja referenčne vrednosti, ter, kadar referenčna vrednost temelji na vhodnih podatkih prispevajočih oseb, kodeksa ravnanja iz člena 15;

(d) pregled in odobritev postopkov za prenehanje referenčne vrednosti, vključno s posvetovanji o prenehanju;

(e) nadzor vseh tretjih strani, ki sodelujejo pri zagotavljanju referenčne vrednosti, vključno s posredniki za izračune ali razširjanje;

(f) ocenjevanje notranjih in zunanjih revizij ali pregledov ter spremljanje izvajanja sprejetih popravnih ukrepov;

(g) kadar referenčna vrednost temelji na vhodnih podatkih prispevajočih oseb, spremljanje vhodnih podatkov in prispevajočih oseb ter ukrepov upravljavca pri zavračanju ali potrjevanju veljavnosti vhodnih podatkov;

(h) kadar referenčna vrednost temelji na vhodnih podatkih prispevajočih oseb, sprejemanje učinkovitih ukrepov za morebitne kršitve kodeksa ravnanja iz člena 15; ter

(i) poročanje ustreznim pristojnim organom o vsakem neustreznem ravnanju prispevajočih oseb, kadar referenčna vrednost temelji na vhodnih podatkih prispevajočih oseb, ali upravljavcev, s katerim se seznani nadzorna funkcija, ter o vseh nepravilnih ali sumljivih vhodnih podatkih.

4. Funkcijo nadzora opravlja poseben odbor ali pa je vzpostavljena druga ustrezna ureditev upravljanja.

5. ESMA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, s katerimi določi postopke v zvezi s funkcijo nadzora in njene značilnosti, kar zadeva njeno sestavo in položaj v organizacijski strukturi upravljavca in tako zagotovi integriteto funkcije in prepreči navzkrižje interesov. ESMA zlasti pripravi neizčrpen seznam ustreznih ureditev upravljanja, kot je določeno v odstavku 4.

ESMA razlikuje med različnimi vrstami referenčnih vrednosti in sektorjev, kakor je določeno v tej uredbi, in upošteva razlike lastniške in obvladovalne strukture upravljavcev, vrsto, obseg in zapletenost zagotavljanja referenčne vrednosti ter tveganje in vpliv referenčne vrednosti, tudi glede na mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z zahtevami glede upravljanja referenčnih vrednosti. Vendar osnutki regulativnih tehničnih standardov ESMA ne zajemajo upravljavcev nepomembnih referenčnih vrednosti in se ne uporabljajo zanje.

ESMA te osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. aprila 2017.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s postopkom iz členov 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1095/2010.

6. ESMA lahko v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1095/2010 izda smernice, naslovljene na upravljavce nepomembnih referenčnih vrednosti, v katerih določi elemente iz odstavka 5 tega člena.

Člen 6

Zahteve za okvir kontrole

1. Upravljavec vzpostavi okvir kontrole, ki zagotavlja, da se referenčna vrednost zagotavlja in objavlja ali daje na voljo v skladu s to uredbo.

2. Okvir kontrole je sorazmeren z ravnjo ugotovljenih navzkrižij interesov, stopnjo diskrecijske pravice pri zagotavljanju referenčne vrednosti in vrsto vhodnih podatkov referenčne vrednosti.

3. Okvir kontrole vključuje:

(a) upravljanje operativnega tveganja;

(b) ustrezno in učinkovito neprekinjeno poslovanje ter načrte ponovne vzpostavitve delovanja;

(c) postopke v izrednih razmerah, ki so vzpostavljeni za primer motnje v procesu zagotavljanja referenčne vrednosti.

4. Upravljavec vzpostavi ukrepe za:

(a) zagotovitev, da prispevajoče osebe spoštujejo kodeks ravnanja iz člena 15 in upoštevajo veljavne standarde za vhodne podatke;

(b) spremljanje vhodnih podatkov, vključno s spremljanjem vhodnih podatkov pred objavo referenčne vrednosti in potrjevanjem veljavnosti vhodnih podatkov po objavi za določanje napak in nepravilnosti, kjer je to izvedljivo.

5. Okvir kontrole se primerno dokumentira, pregleda in posodablja ter da na voljo ustreznemu pristojnemu organu in na zahtevo uporabnikom.

Člen 7

Zahteve za okvir odgovornosti

1. Upravljavec vzpostavi okvir odgovornosti, ki obsega evidentiranje, revidiranje in pregledovanje ter pritožbeni proces in zagotavlja dokaze o skladnosti z zahtevami te uredbe.

2. Upravljavec določi notranjo funkcijo s potrebno zmožnostjo pregledovanja ter poročanja o tem, ali upravljavec upošteva metodologijo referenčnih vrednosti in to uredbo.

3. Za ključne referenčne vrednosti upravljavec določi neodvisnega zunanjega revizorja, da vsaj enkrat letno pregleda, ali upravljavec upošteva metodologijo izračuna referenčnih vrednosti in to uredbo, ter o tem poroča.

4. Upravljavec na zahtevo ustreznega pristojnega organa zagotovi podrobnosti o pregledih in poročanju iz odstavka 2. Na zahtevo ustreznega pristojnega organa ali katerega koli uporabnika referenčne vrednosti upravljavec objavi podrobnosti o pregledih iz odstavka 3.

Člen 8

Zahteve glede vodenja evidenc

1. Upravljavec vodi podrobne evidence o:

(a) vseh vhodnih podatkih, vključno z uporabo takih podatkov;

(b) uporabljeni metodologiji za določitev referenčne vrednosti;

(c) vsaki presoji ali diskrecijski pravici, ki jo ima upravljavec in po potrebi ocenjevalec pri določanju referenčne vrednosti, vključno z utemeljitvijo navedene presoje ali diskrecijske pravice;

(d) neupoštevanju vhodnih podatkov, zlasti kadar se pri tem upoštevajo zahteve metodologije določanja referenčnih vrednosti, ter utemeljitvi zanj;

(e) drugih spremembah v standardnih postopkih in metodologijah ali odstopanjih od njih, vključno s spremembami in odstopanji, sprejetimi v času pretresov ali motenj na trgu;

(f) identiteti predlagateljev in fizičnih oseb, ki jih upravljavci zaposlijo za določanje referenčnih vrednosti;

(g) vseh dokumentih v zvezi s pritožbami, vključno z dokumenti, ki jih predloži pritožnik; ter

(h) telefonskih pogovorih ali elektronskem komuniciranju med osebami, ki jih je zaposlil upravljavec, in prispevajoče osebe ali predlagatelji v zvezi z referenčno vrednostjo.

2. Upravljavec hrani evidence iz odstavka 1 vsaj pet let v takšni obliki, ki omogoča ponovitev določitve referenčne vrednosti in njihovo popolno razumevanje ter revizijo ali ocenjevanje vhodnih podatkov, izračunov, presoje in diskrecijske pravice. Evidence telefonskih pogovorov ali elektronskih komunikacij, zabeležene v skladu s točko (h) odstavka 1, se na zahtevo zagotovijo osebam, udeleženim v pogovoru ali komunikaciji, in se hranijo tri leta.

Člen 9

Mehanizem za obravnavo pritožb

1. Upravljavec vzpostavi in objavi postopke za sprejemanje in preiskovanje pritožb, vključno v zvezi s svojim procesom določanja referenčnih vrednosti, ter hranjenje evidence o tem.

2. S takim mehanizmom za obravnavo pritožb se zagotovi, da:

(a) upravljavec da na voljo politiko obravnavanja pritožb, na podlagi katere se lahko predložijo pritožbe v zvezi z vprašanjem, ali konkretna določitev referenčne vrednosti predstavlja tržno vrednost, predlaganimi spremembami k procesom določanja referenčne vrednosti, uporabo metodologije pri konkretni določitvi referenčne vrednosti in drugimi odločitvami glede procesa določanja referenčne vrednosti;

(b) se pritožbe obravnavajo pravočasno in pošteno ter da se o rezultatih preiskave v razumnem času obvesti pritožnika, razen če bi bilo takšno obvestilo v nasprotju s cilji na področju javnega reda ali Uredbo (EU) št. 596/2014; ter

(c) se poizvedba opravi neodvisno od osebja, ki morda sodeluje ali je sodelovalo pri predmetu pritožbe.

Člen 10

Zunanje izvajanje

1. Upravljavec funkcij zagotavljanja referenčne vrednosti ne prenese v zunanje izvajanje tako, da bi bila pri tem pomembno ovirana kontrola zagotavljanja referenčne vrednosti, ki jo izvaja upravljavec, ali sposobnost ustreznega pristojnega organa za nadziranje referenčne vrednosti.

2. Kadar upravljavec funkcije ali ustrezne storitve in dejavnosti v zvezi z zagotavljanjem referenčne vrednosti prenese v zunanje izvajanje na ponudnika storitev, ostane še vedno v celoti odgovoren za izvajanje vseh svojih obveznosti na podlagi te uredbe.

3. V primeru zunanjega izvajanja upravljavec zagotovi, da so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) izvajalec storitev ima sposobnost, zmogljivost in vsa zakonsko zahtevana dovoljenja, da funkcije, storitve ali dejavnosti, prenesene v zunanje izvajanje, opravlja zanesljivo in strokovno;

(b) upravljavec ustreznim pristojnim organom da na voljo podatke o identiteti in nalogah ponudnika storitev, ki sodeluje v procesu določanja referenčne vrednosti;

(c) upravljavec ustrezno ukrepa, če se zdi, da ponudnik storitev ne izvaja funkcij, prenesenih v zunanje izvajanje, učinkovito ter v skladu z veljavnim pravom in regulativnimi zahtevami;

(d) upravljavec ohrani potrebno strokovno znanje za učinkovit nadzor funkcij, prenesenih v zunanje izvajanje, ter upravljanje tveganj, povezanih z zunanjim izvajanjem;

(e) ponudnik storitev upravljavcu razkrije vsak razvoj, ki lahko bistveno vpliva na njegovo sposobnost učinkovitega izvajanja funkcij, prenesenih v zunanje izvajanje, v skladu z veljavno zakonodajo in regulativnimi zahtevami;

(f) ponudnik storitev sodeluje z ustreznim pristojnim organom v zvezi z dejavnostmi, prenesenimi v zunanje izvajanje, pri čemer imata upravljavec in ustrezen pristojni organ učinkovit dostop do podatkov v zvezi z dejavnostmi, prenesenimi v zunanje izvajanje, in poslovnimi prostori ponudnika storitev, ustrezen pristojni organ pa lahko uveljavlja te pravice o dostopu;

(g) upravljavec lahko po potrebi prekine dogovore o zunanjem izvajanju;

(h) upravljavec sprejme ustrezne ukrepe, vključno z načrti ravnanja v nepredvidljivih razmerah, da prepreči neustrezno operativno tveganje, povezano s sodelovanjem ponudnika storitve v procesu določanja referenčne vrednosti.

POGLAVJE 2

Vhodni podatki, metodologija ter poročanje o kršitvah

Člen 11

Vhodni podatki

1. Za zagotavljanje referenčne vrednosti veljajo naslednje zahteve glede njenih vhodnih podatkov:

(a) vhodni podatki morajo biti zadostni, da lahko točno in zanesljivo predstavljajo tržno ali gospodarsko stanje, ki naj bi se merilo z referenčno vrednostjo. Vhodni podatki so, če so na voljo in primerni, podatki o transakciji. Če dostopni podatki o transakciji ne zadoščajo ali niso primerni za točen in zanesljiv prikaz tržnega ali gospodarskega stanja, ki naj bi se merilo z referenčno vrednostjo, se lahko uporabljajo tudi vhodni podatki, ki niso podatki o transakciji, vključno z ocenjenimi cenami, ponudbami in zavezujočimi ponudbami ali drugimi vrednostmi;

(b) vhodni podatki iz točke (a) so preverljivi;

(c) upravljavec pripravi in objavi jasna navodila glede vrst vhodnih podatkov, prednostne uporabe različnih vrst vhodnih podatkov in izvajanja strokovne presoje za zagotovitev skladnosti s točko (a) in metodologijo;

(d) kadar referenčna vrednost temelji na vhodnih podatkih prispevajočih oseb, upravljavec po potrebi pridobi vhodne podatke od zanesljive in reprezentativne skupine ali vzorca prispevajočih oseb za zagotovitev, da je referenčna vrednost, ki temelji na teh podatkih, zanesljiva ter predstavlja tržno ali gospodarsko stanje, ki naj bi se merilo z referenčno vrednostjo;

(e) upravljavec ne uporabi vhodnih podatkov prispevajoče osebe, če domneva, da prispevajoča oseba ne spoštuje kodeksa ravnanja iz člena 15, in v takem primeru pridobi reprezentativne javno dostopne podatke.

2. Upravljavec zagotovi, da kontrola v zvezi z vhodnimi podatki vključuje:

(a) merila za določitev, kdo lahko upravljavcu prispeva vhodne podatke, in proces za izbor prispevajočih oseb;

(b) proces za vrednotenje vhodnih podatkov prispevajoče osebe in za preprečevanje, da bi prispevajoča oseba še naprej zagotavljala vhodne podatke, ali za uporabo drugih sankcij zaradi neskladnosti proti prispevajoči osebi, če je potrebno, ter

(c) proces za potrjevanje veljavnosti vhodnih podatkov, tudi na podlagi drugih kazalnikov ali podatkov, za zagotavljanje njegove celovitosti in točnosti.

3. Kadar vhodne podatke za referenčno vrednost prispeva enota za trgovanje, ki pomeni oddelek, sektor, skupino ali osebje prispevajočih oseb ali katero koli od njihovih povezanih enot, ki se ukvarja z oblikovanjem cen, trgovanjem, prodajo, trženjem, oglaševanjem, ponujanjem sredstev, strukturiranjem ali posredniškimi storitvami, upravljavec:

(a) pridobi podatke iz drugih virov, ki potrjujejo te vhodne podatke; in

(b) zagotovi, da imajo prispevajoče osebe vzpostavljene ustrezne notranje postopke nadzora in preverjanja.

4. Kadar upravljavec meni, da vhodni podatki ne predstavljajo tržnega ali gospodarskega stanja, ki naj bi ga referenčna vrednost merila, v razumnem časovnem obdobju spremeni vhodne podatke, prispevajoče osebe ali metodologijo za zagotovitev, da vhodni podatki predstavljajo tržno ali gospodarsko stanje, ki naj bi ga referenčna vrednost merila, ali preneha zagotavljati to referenčno vrednost.

5. ESMA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za nadaljnjo določitev, kako zagotoviti primernost in preverljivosti vhodnih podatkov, kakor se zahteva v točkah (a) in (b) odstavka 1, ter notranje postopke nadzora in preverjanja prispevajoče osebe, vzpostavitev katerih zagotovi upravljavec, v skladu s točko (b) odstavka 3, da bi zagotovili celovitost in točnost vhodnih podatkov. Vendar osnutki regulativnih tehničnih standardov organa ESMA ne zajemajo upravljavcev nepomembnih referenčnih vrednosti in se ne uporabljajo zanje.

ESMA upošteva različne vrste referenčnih vrednosti in sektorjev, kakor je določeno v tej uredbi, vrsto vhodnih podatkov, značilnosti dejanskega tržnega ali gospodarskega stanja in načelo sorazmernosti, ranljivost referenčnih vrednosti za manipulacije ter mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z referenčnimi vrednostmi.

ESMA te osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. aprila 2017.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s postopkom iz členov10 do 14 Uredbe (EU) št. 1095/2010.

6. ESMA lahko v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1095/2010 izda smernice, naslovljene na upravljavce nepomembnih referenčnih vrednosti, v katerih določi elemente iz odstavka 5 tega člena.

Člen 12

Metodologija

1. Upravljavec pri določanju referenčne vrednosti uporablja metodologijo, ki:

(a) je trdna in zanesljiva;

(b) ima jasna pravila, ki določajo, kako in kdaj se lahko pri določanju referenčne vrednosti uveljavlja diskrecijska pravica;

(c) je stroga, neprekinjena in primerna za potrjevanje veljavnosti ter po potrebi vključuje testiranje za nazaj z dostopnimi podatki o transakcijah;

(d) je odporna in zagotavlja, da se lahko referenčna vrednost izračuna v najširšem sklopu možnih okoliščin, ne da bi to škodovalo njeni celovitosti;

(e) je sledljiva in preverljiva.

2. Pri razvoju metodologije določanja referenčnih vrednosti upravljavec referenčne vrednosti:

(a) upošteva dejavnike, ki vključujejo velikost, običajno likvidnost trga, preglednost trgovanja in položaj udeležencev na trgu, koncentracijo na trgu, dinamiko trga ter ustreznost vzorca, ki naj bi predstavljal tržno ali gospodarsko stanje, ki naj bi se merilo z referenčno vrednostjo;

(b) določi, kaj pomeni aktivni trg za namene zadevne referenčne vrednosti, ter

(c) določi prednost, ki jo imajo različne vrste vhodnih podatkov.

3. Upravljavec ima vzpostavljene jasne objavljene dogovore, ki določajo okoliščine, v katerih količina ali kakovost vhodnih podatkov ne dosega standardov, ki so potrebni za to, da se z metodologijo natančno in zanesljivo določi referenčna vrednost, in ki opisujejo, ali in kako se lahko referenčna vrednost izračuna v takih okoliščinah.

Člen 13

Preglednost metodologije

1. Upravljavec referenčno vrednost in metodologijo razvija, upravlja in uporablja pregledno. V ta namen upravljavec objavi ali da na voljo naslednje informacije:

(a) ključne elemente metodologije, ki jo uporablja za vsako referenčno vrednost, ki jo zagotavlja in objavlja, ali po potrebi za vsako skupino referenčnih vrednosti, ki jo zagotavlja in objavlja;

(b) podrobnosti o notranjem pregledu in odobritev dane metodologije ter pogostost takega pregleda;

(c) postopke za posvetovanje o vseh predlaganih vsebinskih spremembah svoje metodologije in utemeljitev zanje, vključno z opredelitvijo vsebinske spremembe in okoliščinami, v katerih upravljavec obvesti uporabnike o vseh takih spremembah.

2. Postopki iz točke (c) odstavka 1 zagotavljajo:

(a) predhodno napoved v jasnem časovnem okviru, ki omogoča analiziranje in podajanje pripomb glede učinka predlaganih vsebinskih sprememb, ter

(b) podajanje pripomb iz točke (a) tega odstavka in odgovor upravljavca na te pripombe po vsakem posvetovanju, razen kadar avtor pripomb zahteva zaupnost.

3. ESMA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za nadaljnjo določitev informacij, ki jih mora zagotoviti upravljavec v skladu z zahtevami iz odstavkov 1 in 2 ob upoštevanju različnih vrst referenčnih vrednosti in sektorjev, kakor je določeno v tej uredbi. ESMA upošteva, da je treba razkriti tiste elemente metodologije, ki uporabnikom dajo na voljo dovolj podrobnosti, da bodo lahko razumeli, kako se zagotovi referenčna vrednost, in ocenili njeno reprezentativnost, njeno ustreznost za določene uporabnike ter njeno primernost kot sklicevanje za finančne instrumente in pogodbe ter načelo sorazmernosti. Vendar pa osnutki regulativnih tehničnih standardov ESMA ne zajemajo upravljavcev nepomembnih referenčnih vrednosti in se ne uporabljajo zanje.

ESMA te osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. aprila 2017.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1095/2010.

4. ESMA lahko v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1095/2010 izda smernice, naslovljene na upravljavce nepomembnih referenčnih vrednosti, v katerih nadalje določi elemente iz odstavka 3 tega člena.

Člen 14

Poročanje o kršitvah

1. Upravljavec vzpostavi ustrezne sisteme in učinkovito kontrolo za zagotovitev celovitosti vhodnih podatkov, da bi lahko ugotovil in pristojnemu organu prijavil vsako ravnanje, pri katerem bi lahko šlo za manipulacije ali poskus manipulacije referenčne vrednosti v skladu z Uredbo (EU) št. 596/2014.

2. Upravljavec spremlja vhodne podatke in prispevajoče osebe, da bi lahko obvestil ustrezen pristojni organ in zagotovil vse potrebne informacije, kadar upravljavec sumi, da je v zvezi z referenčno vrednostjo prišlo do kakršnega koli ravnanja, pri katerem bi lahko šlo za manipulacijo ali poskus manipulacije referenčne vrednosti na podlagi Uredbe (EU) št. 596/2014, vključno s tajnim dogovorom o tem.

Po potrebi lahko pristojni organ upravljavca to informacijo posreduje ustreznemu organu na podlagi Uredbe (EU) št. 596/2014.

3. Upravljavec ima za svoje poslovodje, zaposlene in vse druge fizične osebe, katerih storitve so mu na voljo ali so pod njegovim nadzorom, vzpostavljene postopke za notranje poročanje o kršitvah te uredbe.

POGLAVJE 3

Kodeks ravnanja in zahteve, ki veljajo za prispevajoče osebe

Člen 15

Kodeks ravnanja

1. Kadar referenčna vrednost temelji na vhodnih podatkih prispevajočih oseb, njen upravljavec pripravi kodeks ravnanja za vsako referenčno vrednost z jasno navedbo odgovornosti prispevajočih oseb glede prispevka vhodnih podatkov in zagotovi, da je tak kodeks ravnanja skladen s to uredbo. Upravljavec redno in vsaj enkrat letno ter če se kodeks ravnanja spremeni, preveri, ali ga prispevajoče osebe spoštujejo.

2. Kodeks ravnanja vključuje vsaj naslednje elemente:

(a) jasen opis vhodnih podatkov, ki jih je treba zagotoviti, in zahteve, potrebne za zagotovitev, da se vhodni podatki predložijo v skladu s členoma 11 in 14;

(b) določitev oseb, ki lahko prispevajo vhodne podatke upravljavcu ter postopke za preverjanje identitete prispevajoče osebe in vseh predlagateljev ter dovoljenje vseh predlagateljev, ki prispevajo vhodne podatke v imenu ponudnika;

(c) predpise za zagotavljanje, da ponudniki predložijo vse ustrezne vhodne podatke;

(d) sisteme in kontrole, ki jih mora prispevajoča oseba vzpostaviti, vključno s: (i) postopki za prispevanje vhodnih podatkov, vključno z zahtevo, da mora prispevajoča oseba navesti, ali so vhodni podatki podatki o transakciji in ali vhodni podatki izpolnjujejo zahteve upravljavca; (ii) predpisi glede uporabe diskrecijske pravice pri prispevanju vhodnih podatkov; (iii) vsemi zahtevami glede potrjevanja veljavnosti vhodnih podatkov, preden se predložijo upravljavcu; (iv) predpisi za vodenje evidenc; (v) zahtevami glede poročanja o sumljivih vhodnih podatkih; (vi) zahtevami glede upravljanja navzkrižja interesov.

3. Upravljavec lahko za vsako skupino referenčnih vrednosti, ki jo zagotavlja, pripravi enoten kodeks ravnanja.

4. Kadar ustrezen pristojni organ pri uporabi svojih pooblastil iz člena 41, odkrije elemente kodeksa ravnanja, ki niso skladni s to uredbo, o tem obvesti zadevnega upravljavca. Upravljavec v 30 delovnih dneh po takšnem obvestilu kodeks ravnanja prilagodi tako, da je skladen s to uredbo.

5. Upravljavec ključne referenčne vrednosti v 15 delovnih dneh od začetka veljavnosti odločitve, da se ključna vrednost vključi na seznam iz člena 20(1), ustreznemu pristojnemu organu predloži kodeks ravnanja. Ustrezen pristojni organ v 30 delovnih dneh preveri, ali je vsebina kodeksa ravnanja skladna s to uredbo. Kadar ustrezen pristojni organ odkrije elemente, ki niso skladni s to uredbo, se uporablja odstavek 4 tega člena.

6. ESMA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za nadaljnjo določitev elementov kodeksa ravnanja iz odstavka 2 za različne vrste referenčnih vrednosti ter za upoštevanje razvoja referenčnih vrednosti in finančnih trgov.

ESMA upošteva različne značilnosti referenčnih vrednosti in prispevajočih oseb, zlasti v smislu razlik pri vhodnih podatkih in metodologijah, tveganju za manipulacijo vhodnih podatkov ter mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z referenčnimi vrednostmi.

ESMA te osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. aprila 2017.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s postopkom iz členov 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1095/2010.

Člen 16

Upravljanje in kontrola zahtev za nadzorovane prispevajoče osebe

1. Za nadzorovano prispevajočo osebo veljata naslednji zahtevi glede upravljanja in kontrole:

(a) nadzorovana prispevajoča oseba zagotovi, da na zagotavljanje vhodnih podatkov ne vplivajo nobena obstoječa ali potencialna navzkrižja interesov ter da se diskrecijska pravica, kadar je zahtevana, izvaja neodvisno in pošteno na podlagi ustreznih informacij v skladu s kodeksom ravnanja iz člena 15;

(b) nadzorovana prispevajoča oseba vzpostavi okvir kontrole, s katerim se zagotovijo celovitost, točnost in zanesljivost vhodnih podatkov ter skladnost vhodnih podatkov z določbami te uredbe in kodeksom ravnanja iz člena 15.

2. Nadzorovana prispevajoča oseba vzpostavi učinkovite sisteme in kontrole za zagotavljanje celovitosti in zanesljivosti vseh vhodnih podatkov, ki jih ponudnik zagotovi upravljavcu, vključno s:

(a) kontrolami v zvezi s tem, kdo lahko predloži vhodne podatke upravljavcu, vključno s procesom za potrditev s strani fizične osebe, ki ima višji položaj od predlagatelja, kadar je to sorazmerno;

(b) primernim usposabljanjem predlagateljev, ki zajema vsaj to uredbo in Uredbo (EU) št. 596/2014;

(c) ukrepi za upravljanje navzkrižja interesov, vključno z organizacijskim ločevanjem zaposlenih, kadar je primerno, in premislekom, kako odpraviti spodbude za manipulacijo referenčne vrednosti, ki jih ustvarjajo politike nagrajevanja;

(d) hranjenjem evidence, za primerno obdobje, komunikacij v zvezi z zagotavljanjem vhodnih podatkov, vseh informacij za omogočanje prispevajoči osebi, da predloži podatke, in vseh obstoječih ali možnih navzkrižij interesov, ki vključujejo, a niso omejeni na izpostavljenost prispevajoče osebe finančnim instrumentom, ki uporabljajo referenčno vrednost kot sklicevanje;

(e) vodenjem evidenc notranjih in zunanjih revizij.

3. Kadar se vhodni podatki opirajo na strokovno presojo, nadzorovane prispevajoče osebe poleg sistemov in kontrol iz odstavka 2 določijo predpise, ki usmerjajo uporabo presoje ali uveljavljanje diskrecijske pravice, in hranijo evidenco utemeljitev presoje ali diskrecijske pravice. Kadar je to sorazmerno, nadzorovane prispevajoče osebe upoštevajo vrsto referenčne vrednosti in njihovih vhodnih podatkov.

4. Nadzorovana prispevajoča oseba v celoti sodeluje z upravljavcem in ustreznim pristojnim organom pri reviziji in nadzoru zagotavljanja referenčne vrednosti ter daje na voljo vse informacije in zapise, ki jih hrani v skladu z odstavkoma 2 in 3.

5. ESMA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za nadaljnjo določitev zahtev glede upravljanja, sistemov in kontrole ter politik iz odstavkov 1, 2 in 3.

ESMA upošteva različne značilnosti referenčnih vrednosti in nadzorovanih prispevajočih oseb, zlasti v smislu razlik pri zagotovljenih vhodnih podatkih in uporabljenih metodologijah, tveganja za manipulacijo vhodnih podatkov in naravo dejavnosti, ki jih izvajajo nadzorovane prispevajoče osebe, ter razvoj referenčnih vrednosti in finančnih trgov glede na mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z referenčnimi vrednostmi. Vendar osnutki regulativnih tehničnih standardov ESMA ne zajemajo nadzorovanih prispevajočih oseb nepomembnih referenčnih vrednosti in se ne uporabljajo zanje.

ESMA te osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. aprila 2017.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s postopkom iz členov 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1095/2010.

6. ESMA lahko v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1095/2010 izda smernice, naslovljene na nadzorovane prispevajoče osebe za nepomembne referenčne vrednosti, v katerih določi elemente iz odstavka 5 tega člena.

NASLOV III

ZAHTEVE ZA RAZLIČNE VRSTE REFERENČNIH VREDNOSTI

POGLAVJE 1

Referenčne vrednosti reguliranih podatkov

Člen 17

Referenčne vrednosti reguliranih podatkov

1. Člen 11(1)(d) in (e), člen 11(2) in (3), člen 14(1) in (2) ter člena 15 in 16 se ne uporabljajo za zagotavljanje referenčnih vrednosti reguliranih podatkov in prispevanje vhodnih podatkov zanje. Člen 8(1)(a) se ne uporablja za zagotavljanje referenčnih vrednosti reguliranih podatkov glede vhodnih podatkov, ki se prispevajo v celoti in neposredno, kakor je določeno v točki 24 člena 3(1).

2. Člena 24 in 25 ali člen 26 se po potrebi uporabljajo za zagotavljanje in prispevanje podatkov za referenčne vrednosti reguliranih podatkov, ki se neposredno ali posredno uporabljajo v kombinaciji kot sklicevanje pri finančnih instrumentih ali finančnih pogodbah ali za merjenje uspešnosti investicijskih skladov, katerih skupna vrednost je do 500 milijard EUR, na podlagi celotnega razpona zapadlosti referenčne vrednosti ali rokov zapadlosti, kadar je to primerno.

POGLAVJE 2

Referenčne obrestne mere

Člen 18

Referenčne obrestne mere

Posebne zahteve, določene v Prilogi I, se poleg ali namesto zahtev iz naslova II uporabljajo za zagotavljanje referenčnih obrestnih mer in prispevanju podatkov zanje.

Členi 24, 25 in 26 se ne uporabljajo za zagotavljanje referenčnih obrestnih mer ali prispevanje podatkov zanje.

POGLAVJE 3

Referenčne vrednosti za blago

Člen 19

Referenčne vrednosti za blago

1. Posebne zahteve iz Priloge II se uporabljajo namesto zahtev iz naslova II, z izjemo člena 10, za zagotavljanje referenčnih vrednosti za blago in prispevanju podatkov zanje, razen če je zadevna referenčna vrednost referenčna vrednost reguliranih podatkov ali če temelji na predloženih podatkih prispevajočih oseb, katerih večina so nadzorovani subjekti.

Členi 24, 25 in 26 se ne uporabljajo za zagotavljanje referenčnih vrednosti za blago ali prispevanje podatkov zanje.

2. Kadar je referenčna vrednost za blago ključna referenčna vrednost in je osnovno sredstvo zlato, srebro ali platina, se namesto P