SL Uradni list Evropske unije L 73/1

IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2016/387

z dne 17. marca 2016

o uvedbi dokončne izravnalne dajatve na uvoz cevi iz nodularnega litega železa (imenovanega tudi sferoidno grafitno lito železo) s poreklom iz Indije

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 597/2009 z dne 11. junija 2009 o zaščiti proti subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (1) („osnovna uredba“), in zlasti člena 15 Uredbe,

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

1.1 Začetek

(1) Evropska komisija („Komisija“) je 11. marca 2015 na podlagi člena 10 osnovne uredbe, začela protisubvencijsko preiskavo v zvezi z uvozom cevi iz nodularnega litega železa (imenovanega tudi sferoidno grafitno lito železo) s poreklom iz Indije (zadevna država) v Unijo. Obvestilo o začetku („obvestilo o začetku“) je objavila v Uradnem listu Evropske unije (2).

(2) Preiskavo je začela na podlagi pritožbe, ki jo je 26. januarja 2015 vložila skupina Saint-Gobain PAM Group („pritožnik“) v imenu proizvajalcev, ki predstavljajo več kot 25 % celotne proizvodnje cevi iz nodularnega litega železa v Uniji. Pritožba je vsebovala dokaze prima facie o subvencioniranju in znatni škodi, ki je zaradi tega nastala, kar je zadostovalo za začetek preiskave.

(3) Pred začetkom postopka in v skladu s členom 10(7) osnovne uredbe je Komisija indijsko vlado obvestila, da je prejela pravilno dokumentirano pritožbo o domnevno subvencioniranem uvozu cevi iz nodularnega litega železa s poreklom iz Indije, ki povzroča znatno škodo industriji Unije. Indijska vlada je bila povabljena na posvetovanja, da bi se razjasnil položaj glede vsebine pritožbe in dosegla sporazumna rešitev. Sprejela je povabilo na posvetovanja, ki so bila nato opravljena. Na posvetovanjih sporazumna rešitev ni bila dosežena.

1.2 Naknadni postopek

(4) Nato je Komisija vse strani obvestila o bistvenih dejstvih in premislekih, na podlagi katerih je nameravala uvesti dokončno izravnalno dajatev na uvoz cevi iz nodularnega litega železa s poreklom iz Indije v Unijo. Poleg tega se je javil in predložil pripombe še en indijski proizvajalec, tj. Tata Metaliks DI Pipes Limited („Tata“).

(5) Za vse strani je bil določen rok za pošiljanje pripomb v zvezi z razkritjem.

(6) Na zahtevo družbe Electrosteel Castings Limited je 28. januarja 2016 potekalo zaslišanje s pooblaščencem za zaslišanje v trgovinskih postopkih.

1.3 Vzporedni protidampinški postopek

(7) Komisija je 20. decembra 2014 na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 (3) („osnovna protidampinška uredba“), v Uradnem listu Evropske unije (4) objavila obvestilo o začetku protidampinške preiskave v zvezi z uvozom cevi iz nodularnega litega železa s poreklom iz Indije v Unijo.

(8) Z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2015/1559 (5) je 18. septembra 2015 uvedla začasno protidampinško dajatev na uvoz cevi iz nodularnega litega železa s poreklom iz Indije („začasna protidampinška uredba“). Dokončne ugotovitve navedene preiskave so predmet ločene uredbe (6).

(9) Analizi škode, vzročne zveze in interesa Unije, izvedeni v tej protisubvencijski in vzporedni protidampinški preiskavi, sta smiselno enaki, saj so opredelitev industrije Unije, reprezentativni proizvajalci Unije in obdobje preiskave enaki v obeh preiskavah.

1.4 Zainteresirane strani

(10) Komisija je v obvestilu o začetku zainteresirane strani pozvala, naj se ji javijo, če želijo sodelovati v preiskavi. Poleg tega je o začetku preiskave posebej obvestila pritožnika, druge znane proizvajalce Unije, znane proizvajalce izvoznike in indijske organe, znane uvoznike, dobavitelje in uporabnike, trgovce ter združenja, za katera je znano, da jih to zadeva, ter jih povabila k sodelovanju.

(11) Zainteresirane strani so imele možnost, da predložijo pripombe o začetku preiskave in zahtevajo zaslišanje pred Komisijo in/ali pooblaščencem za zaslišanje v trgovinskih postopkih. Nobena zainteresirana stran ni zahtevala zaslišanja, da bi izrazila svoje pripombe o začetku preiskave.

1.5 Vzorčenje

(12) Komisija je v obvestilu o začetku navedla, da bo morda izbrala vzorec zainteresiranih strani v skladu s členom 27 osnovne uredbe.

1.5.1 Vzorčenje proizvajalcev in uvoznikov Unije

(13) Vzorčenje proizvajalcev Unije ni bilo potrebno. Samo tri družbe ali skupine družb v Uniji proizvajajo zadevni izdelek in dve od njih, ki predstavljata približno 96 % celotne proizvodnje Unije, sta sodelovali v preiskavi.

(14) Kar zadeva nepovezane uvoznike, jih je Komisija pozvala, naj predložijo informacije, določene v obvestilu o začetku, da bi se lahko odločila, ali je vzorčenje potrebno, in da bi lahko v tem primeru izbrala vzorec. Noben nepovezan uvoznik se ni javil v rokih iz obvestila o začetku.

1.5.2 Vzorčenje proizvajalcev izvoznikov v Indiji

(15) Da bi se Komisija lahko odločila, ali je vzorčenje potrebno, in da bi v tem primeru lahko izbrala vzorec, je vse proizvajalce izvoznike v Indiji pozvala, naj predložijo informacije, določene v obvestilu o začetku. Poleg tega je misijo Republike Indije pri Evropski uniji pozvala, naj opredeli morebitne druge proizvajalce izvoznike, ki bi bili zainteresirani za sodelovanje v preiskavi, in/ali stopi v stik z njimi.

(16) Trije proizvajalci izvozniki iz zadevne države so zagotovili zahtevane informacije in se strinjali z vključitvijo v vzorec. Predstavljali so 100 % izvoza iz Indije v obdobju preiskave. Zato se je Komisija odločila, da vzorčenje ni potrebno.

1.6 Izpolnjeni vprašalniki in preveritveni obiski

(17) Vprašalniki so bili poslani trem proizvajalcem izvoznikom oziroma skupinam proizvajalcev v Indiji, trem proizvajalcem Unije in uporabnikom, ki so se javili v rokih iz obvestila o začetku.

(18) Komisiji sta izpolnjene vprašalnike vrnila dva od treh indijskih proizvajalcev izvoznikov. Zato je Komisija menila, da je tretji proizvajalec izvoznik prekinil sodelovanje v preiskavi.

(19) V začetni fazi so se sodelujoči proizvajalci Unije in uporabniki strinjali, da bi se v tem postopku lahko uporabile tudi informacije, zbrane v vzporedni protidampinški preiskavi. Poleg uporabnikov, ki so se javili že v vzporedni protidampinški preiskavi, je informacije predložilo več deset uporabnikov.

(20) Komisija je zbrala in preverila vse informacije, ki sta jih predložila proizvajalca izvoznika v Indiji in so se ji zdele potrebne za začasno določitev subvencioniranja. Preveritveni obiski so bili opravljeni v naslednjih družbah: — Electrosteel Castings Ltd, Kolkata, Indija („ECL“); — Jindal Saw Limited, New Delhi, Indija („Jindal“).

1.7 Obdobje preiskave in obravnavano obdobje

(21) Preiskava subvencioniranja in škode je zajemala obdobje od 1. oktobra 2013 do 30. septembra 2014 („obdobje preiskave“). Preiskava trendov, pomembnih za oceno škode, je zajemala obdobje od 1. januarja 2011 do konca obdobja preiskave („obravnavano obdobje“).

2. ZADEVNI IZDELEK IN PODOBNI IZDELEK

2.1 Zadevni izdelek

(22) Zadevni izdelek so cevi iz nodularnega litega železa (imenovanega tudi sferoidno grafitno lito železo) („cevi iz nodularnega litega železa“) s poreklom iz Indije, ki se trenutno uvrščajo pod oznaki KN ex 7303 00 10 in ex 7303 00 90. Ti oznaki KN sta zgolj informativni.

(23) Cevi iz nodularnega litega železa se uporabljajo za oskrbo s pitno vodo, odstranjevanje odplak in namakanje kmetijskih zemljišč. Prenos vode skozi cevi iz nodularnega litega železa lahko temelji na pritisku ali zgolj na težnosti. Cevi imajo premer od 60 mm do 2 000 mm, dolge pa so 5,5, 6, 7 ali 8 metrov. Običajno so obložene s cementom ali drugimi materiali, njihova zunanja površina pa je prevlečena s cinkom, barvana ali ovita s trakom. Glavni končni uporabniki so javna komunalna podjetja.

(24) Družba Jindal in indijska vlada sta trdili, da bi bilo treba cevi iz nodularnega litega železa, ki niso prevlečene niti na notranji niti zunanji strani („gole cevi“), izključiti iz zadevnega izdelka z utemeljitvijo, da so take cevi polizdelki z drugačnimi fizikalnimi, tehničnimi in kemičnimi lastnostmi ter jih brez nadaljnje predelave ni mogoče uporabljati za prenos vode. Gole cevi prav tako niso zamenljive z zadevnim izdelkom in imajo drugačno končno uporabo.

(25) Pritožnik je nasprotoval tej trditvi in trdil, da imajo vse cevi iz nodularnega litega železa, ne glede na to, ali so prevlečene ali ne, enake osnovne fizikalne, tehnične in kemične lastnosti ter enako končno uporabo. Trdil je tudi, da se postopki nanašanja notranje in zunanje prevleke štejejo za končne postopke, ki predstavljajo le do 20 % vseh stroškov proizvodnje cevi iz nodularnega litega železa in ne spreminjajo osnovnih lastnosti teh cevi. Nadalje je poudaril, da gole cevi kot take nimajo nobene dejanske funkcije ali uporabe na končnem trgu razen prenašanja vode in odplak ter se ne prodajajo na trgu Unije, ampak jih je treba nujno prevleči, preden se dajo na trg, da izpolnjujejo standarde EU. Poleg tega spadajo gole cevi iz nodularnega litega železa pod isto carinsko oznako kot prevlečene cevi, zato bi lahko njihova izključitev povzročila izogibanje kakršnim koli protisubvencijskim ukrepom in zmanjšala učinkovitost takih ukrepov glede na veliko zmogljivost indijskih izvoznikov za izvajanje postopkov nanosa prevleke v Uniji (približno 80 000 ton letno). V zvezi s tem je pritožnik nadalje trdil, da se je indijski uvoz golih cevi od leta 2013 znatno povečal in da je bil uvoz teh cevi leta 2015 skoraj trikrat večji kot leta 2013. Po mnenju pritožnika se bo ta trend verjetno nadaljeval.

(26) Preiskava je pokazala, da gole cevi nimajo dejanske tržne funkcije/uporabe in se kot take na trgu Unije ne prodajajo. Te cevi je treba nujno nadalje predelati, tj. nanesti notranjo in zunanjo prevleko, preden jih je mogoče tržiti ter začnejo izpolnjevati standarde EU za prenos vode in odplak. Čeprav skladnost s standardi EU ni nujno odločilni dejavnik za določitev obsega izdelka, je dejstvo, da je treba gole cevi dodatno predelati, preden se lahko dajo v predvideno končno uporabo, dejavnik, ki se ne sme spregledati pri analiziranju, ali je gola cev končni izdelek ali samo polizdelek. Komisija zato ugotavlja, da bi bilo treba gole cevi iz nodularnega litega železa šteti za polizdelane cevi iz nodularnega litega železa.

(27) Vendar se lahko polizdelki in končni izdelki štejejo za en izdelek, če (i) imajo enake bistvene lastnosti in (ii) dodatni stroški predelave niso visoki (7). Nesporno je, da se z nanosom notranje in zunanje prevleke golim cevem doda fizikalna lastnost, ki jim zagotavlja njihovo ključno in osnovno uporabo na trgu Unije, tj. prenos vode in odplak v skladu s standardi EU. Poleg tega je nesporno, da stroški dodajanja notranje in zunanje prevleke golim cevem običajno znašajo do 20 % celotnih stroškov proizvodnje cevi iz nodularnega litega železa. Zato je treba stroške dodatne predelave šteti za visoke.

(28) Iz tega sledi, da se za polizdelane cevi iz nodularnega litega železa ne more šteti, da skupaj z dokončanimi (notranje in zunanje prevlečenimi) cevmi iz nodularnega litega železa predstavljajo en izdelek, zato bi jih bilo treba izključiti iz zadevnega izdelka.

(29) Poleg tega Komisija ni ugotovila, da obstaja znatno tveganje izogibanja ukrepom, če bi bile gole cevi izključene iz obsega izdelka. Gole cevi uvaža samo ena povezana družba družbe Jindal, ki ima v nasprotju s trditvijo pritožnika v Uniji omejene zmogljivosti za nanašanje prevleke. Glede na preverjene podatke Komisije je dejanska zmogljivost približno 15 000 ton letno. Poleg tega se zdi, da čeprav uvoz golih cevi iz Indije po obdobju preiskave narašča, je njegov obseg po podatkih pritožnika še vedno majhen (manj kot 10 000 ton leta 2015). Glede na omejeno zmogljivost povezane družbe za nanašanje prevleke v Uniji in njen obstoječi poslovni načrt v zvezi z golimi cevmi za naslednja leta, tj. 15 000 – 21 000 ton do leta 2017, ni verjetno, da bi se ta proizvodni obrat lahko spremenil v vstopno točko za množični dotok golih cevi z edinim ciljem, da bi se tam nanje nanesla prevleka in bi se tako izognili dajatvam za dokončane cevi v Uniji, kar bi lahko bil predmet spora v skladu s členom 23 osnovne uredbe.

(30) Družba Jindal je zahtevala, da se cevi iz nodularnega litega železa s prirobnico izključijo iz obsega izdelka.

(31) V nasprotju z golimi cevmi so cevi s prirobnico cevi iz nodularnega litega železa, ki se dokončno predelajo z nanosom notranje in zunanje prevleke. Zato so primerne za prenos vode in odplak brez nadaljnje predelave. Običajno so odrezane po dolžini od celotne dolžine cevi iz nodularnega litega železa in opremljene s prirobnicami, da se spajajo s sorniki in maticami, medtem ko se druge cevi iz nodularnega litega železa spajajo z obojkami. Za rezanje po dolžini in dodajanje prirobnic se ne more šteti, da spreminjata osnovno lastnost cevi iz nodularnega litega železa, ki je prenos vode in odplak, ali da povzročata visoke stroške predelave. Čeprav izdelava cevi s prirobnicami iz cevi iz nodularnega litega železa zahteva nekaj dodatne predelave, Komisija kljub temu meni, da so cevi s prirobnicami en izdelek, zahteva za izključitev pa se zavrne.

(32) Ob upoštevanju navedenega se zadevni izdelek dokončno opredeli kot cevi iz nodularnega litega železa (imenovanega tudi sferoidno grafitno lito železo) („cevi iz nodularnega litega železa“), pri čemer so izključene cevi iz nodularnega litega železa brez notranje in zunanje prevleke („gole cevi“), s poreklom iz Indije, ki se trenutno uvrščajo pod oznaki KN ex 7303 00 10 in ex 7303 00 90.

2.2 Podobni izdelek

(33) Preiskava je pokazala, da imata zadevni izdelek, kot je opredeljen zgoraj ter ki se proizvaja in prodaja v Indiji, ter izdelek, ki se proizvaja in prodaja v Uniji, enake osnovne fizikalne, kemične in tehnične lastnosti, zato sta podobna izdelka v smislu člena 2(c) osnovne uredbe.

3. SUBVENCIONIRANJE

(34) Na podlagi informacij iz pritožbe ter odgovorov indijske vlade in proizvajalcev izvoznikov na vprašalnik Komisije so bile preiskane naslednje subvencijske prakse in posebni povezani ukrepi (sheme), ki domnevno vključujejo dodeljevanje subvencij: (I) neposredni prenos sredstev in potencialni neposredni prenos sredstev (člen 3(1)(a)(i) osnovne uredbe) — Jamstva za posojila s strani indijske državne banke — Posojila, dodeljena v okviru razvojnega sklada za jeklo — Spodbujanje raziskav in razvoja v železarskem in jeklarskem sektorju — Poenostavitev postopka pridobivanja zemljišč (država Radžastan) — Shema za povračilo dajatev (Duty Drawback Scheme) (II) Opuščen ali neizterjan prihodek vlade, ki je sicer zapadel (člen 3(1)(a)(ii) osnovne uredbe) — Shema izvozno usmerjenih obratov (Export Oriented Units Scheme) — Shema usmeritve v izdelek (Focus Product Scheme) — Shema ciljnega trga (Focus Market Scheme) — Shema odobritev dajatev prostega uvoza (Duty Free Import Authorisation Scheme) — Shema za podporo izvozu investicijskega blaga (Export Promotion Capital Goods Scheme) — Shema za vnaprejšnje odobritve (Advance Authorisation Scheme) — Shema dodatnega spodbujanja izvoza (Incremental Exports Incentivisation Scheme) — Oprostitev ali odpust DDV (vlada Gudžarata) (III) Zagotavljanje blaga ali storitev za plačilo, ki je nižje od primernega (člen 3(1)(a)(iii) osnovne uredbe) — Dodelitev rudarskih pravic za lastno uporabo (za premog) — Dodelitev rudarskih pravic za lastno uporabo (za železovo rudo) — Zagotavljanje zemljišč (država Radžastan) — Izvozna dajatev na železovo rudo

3.1 Sheme, za katere ni bilo odkritih dokazov o subvencioniranju

3.1.1 Sheme, ki niso zagotavljale ugodnosti družbam

— Jamstva za posojila s strani indijske državne banke

(35) Pritožnik je trdil, da je indijska vlada v preteklosti prek indijske državne banke zagotavljala jamstva za posojila proizvajalcem v jeklarskem sektorju. Dodeljena ugodnost naj bi bila razlika med zneskom, plačanim za posojilo, za katero je bilo zagotovljeno jamstvo, in zneskom, ki bi se plačal za podobno posojilo brez jamstva vlade. Subvencija naj bi vključevala razliko med zneskom obresti ali premije, ki bi ga družba plačala za posojilo, če bi bilo pridobljeno na komercialni podlagi, ob upoštevanju referenčnih vrednosti, in zneskom, ki ga je dejansko plačala, ker je jamstvo za posojilo zagotovila indijska vlada.

(36) Indijska proizvajalca izvoznika sta prejela posojila od več bank, med drugim tudi od indijske državne banke. Vendar za ta posojila ni jamčila indijska vlada. Poleg tega so bile plačane obrestne mere skladne s tržnimi pogoji, ki so jih druge banke določile za podobna posojila.

(37) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju.

— Posojila, dodeljena v okviru razvojnega sklada za jeklo

(38) Pritožnik je trdil, da indijska vlada zagotavlja posojila za financiranje projektov raziskav in razvoja v železarskem in jeklarskem sektorju prek razvojnega sklada za jeklo. Dodeljena ugodnost naj bi bila razlika med obrestmi za posojila iz razvojnega sklada za jeklo in obrestmi, ki bi se obračunale pod tržnimi pogoji za komercialno posojilo.

(39) Indijska proizvajalca izvoznika v obdobju preiskave nista prejela posojil iz razvojnega sklada za jeklo.

(40) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju.

— Spodbujanje raziskav in razvoja v železarskem in jeklarskem sektorju

(41) Pritožnik je trdil, da indijska vlada zagotavlja sredstva za spodbujanje projektov raziskav in razvoja v železarskem in jeklarskem sektorju. Ugodnost naj bi ustrezala znesku zagotovljenih sredstev (50 % stroškov za raziskave in razvoj).

(42) Indijska proizvajalca izvoznika v obdobju preiskave nista prejela sredstev v okviru te sheme.

(43) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju.

— Poenostavitev postopka pridobivanja zemljišč in zagotavljanje zemljišč za plačilo, ki je nižje od primernega (država Radžastan)

(44) Pritožnik je trdil, da je bil en indijski proizvajalec izvoznik upravičen do te sheme. Shema vključuje poenostavitev nakupa zemljišč za projekte, za katere se predvideva naložba v višini 1 milijarde rupij ali več in če 25 % zemljišča kupi sam nosilec projekta. Ugodnost naj bi bila plačilo radžastanske vlade za preostalih 75 % vrednosti zemljišča.

(45) Indijska proizvajalca izvoznika v obdobju preiskave nista prejela sredstev v okviru te sheme.

(46) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju.

— Shema izvozno usmerjenih obratov

(47) Pritožnik je trdil, da sta proizvajalca izvoznika zadevnega izdelka upravičena do te sheme in da je treba predpostavljati, da sta zaprosila za sredstva iz nje, saj izvozita večino svoje proizvodnje.

(48) Družba, registrirana kot izvozno usmerjeni obrat, je upravičena do oprostitve in/ali povračila več dajatev in davkov. Ugodnost naj bi bila znesek prihodkov vlade, ki bi zapadli v plačilo in so opuščeni.

(49) Indijska proizvajalca izvoznika v obdobju preiskave nista bila registrirana kot izvozno usmerjena obrata.

(50) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju v obdobju preiskave.

— Shema ciljnega trga

(51) Pritožnik je trdil, da sta proizvajalca izvoznika zadevnega izdelka upravičena do te sheme, ki zagotavlja pravico do dobropisov za dajatve, ki ustrezajo deležu vrednosti FOB izvoza v nekatere države. Dobropisi za dajatve se lahko uporabljajo za izravnavo uvoznih dajatev, dodeljena ugodnost pa je tako enaka znesku prihodkov vlade, ki bi zapadli v plačilo in so opuščeni.

(52) Indijska proizvajalca izvoznika v obdobju preiskave nista prejela dobropisov za dajatve v okviru te sheme.

(53) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju v obdobju preiskave.

— Shema odobritev dajatev prostega uvoza

(54) Pritožnik je trdil, da sta proizvajalca izvoznika zadevnega izdelka upravičena do te sheme, ki omogoča dajatev prost uvoz surovin, goriva, nafte, virov energije in katalizatorjev, ki se uporabljajo kot surovina v proizvodnem postopku, če so izpolnjeni nekateri pogoji. Ugodnost naj bi bila znesek prihodkov vlade, ki bi zapadli v plačilo in so opuščeni.

(55) Indijska proizvajalca izvoznika v obdobju preiskave nista uživala ugodnosti te sheme.

(56) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju v obdobju preiskave.

— Shema za vnaprejšnje odobritve

(57) Pritožnik je trdil, da sta proizvajalca izvoznika zadevnega izdelka upravičena do te sheme, ki omogoča dajatev prost uvoz surovin za proizvodnjo posameznega izdelka ali kategorije izdelkov ali polizdelkov, ki bodo izvoženi ali za katere se domneva, da bodo izvoženi. Ugodnost naj bi bila znesek prihodkov vlade, ki bi zapadli v plačilo in so opuščeni.

(58) Indijska proizvajalca izvoznika v obdobju preiskave nista uživala ugodnosti te sheme.

(59) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju v obdobju preiskave.

— Shema dodatnega spodbujanja izvoza

(60) Pritožnik je trdil, da sta proizvajalca izvoznika zadevnega izdelka upravičena do te sheme, ki je podobna shemi ciljnega trga in zagotavlja pravico do dobropisov za dajatve, ki ustrezajo deležu dodatne rasti, dosežene v proračunskem letu 2012 – 2013 v primerjavi s proračunskim letom 2011 – 2012. Dobropisi za dajatve se lahko uporabljajo za izravnavo uvoznih dajatev, dodeljena ugodnost pa je tako enaka znesku prihodkov vlade, ki bi zapadli v plačilo in so opuščeni.

(61) Indijska proizvajalca izvoznika v obdobju preiskave nista uživala ugodnosti te sheme.

(62) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju v obdobju preiskave.

— Oprostitev ali odpust DDV (vlada Gudžarata)

(63) Pritožnik je trdil, da je en proizvajalec izvoznik zadevnega izdelka (ki posluje v Gudžaratu) upravičen do te sheme in je verjetno imel ugodnosti od nje, kar omogoča oprostitev DDV pri nakupu blaga v povezavi z izvozom. Oprostitev naj bi predstavljala finančni prispevek, saj zmanjšuje prihodke vlade iz DDV. Dodeljena ugodnost ustreza znesku prihodkov vlade, ki bi zapadli v plačilo in so opuščeni.

(64) Indijska proizvajalca izvoznika v obdobju preiskave nista uživala ugodnosti te sheme za zadevni izdelek.

(65) Zato Komisija za to shemo ni našla dokazov o subvencioniranju v obdobju preiskave.

3.1.2 Rudarske pravice za lastno uporabo za premog in železovo rudo

(66) Pritožnik je trdil, da indijska vlada zagotavlja blago proizvajalcem jekla tako, da jim zagotavlja železovo rudo in premog z dodeljevanjem rudarskih pravic za lastno uporabo (tj. pravic, ki so proizvajalcem jekla omogočale pridobivanje železove rude in premoga za njihovo notranjo uporabo).

(67) Pritožnik se je skliceval na veljavno indijsko zakonodajo v zvezi s pridobivanjem železove rude in premoga, vključno z najnovejšim razvojem, ter navedel, da imajo nekateri indijski proizvajalci zadevnega izdelka svoje rudnike.

(68) Menil je, da je pridobivanje železove rude za lastno uporabo dejansko specifično, saj je omejeno na nekatera podjetja, kot so proizvajalci jekla, in da je pridobivanje premoga za lastno uporabo s pravnega stališča specifično, saj se daje prednost z dodeljevanjem premogovniških blokov proizvajalcem jekla, katerih letna proizvodna zmogljivost presega en milijon ton.

(69) Menil je tudi, da je ugodnost podeljevanja koncesij za pridobivanje premoga za lastno uporabo indijskim proizvajalcem zadevnega izdelka razlika med skupnimi stroški licenčnin, plačanih za rudarsko koncesijo, stroški izkopavanja in prečiščevanja, da se doseže zahtevana stopnja kakovosti, in referenčno ceno CIF avstralskega koksnega premoga v indijskem pristanišču.

(70) Kar zadeva ugodnost podeljevanja koncesij za pridobivanje železove rude za lastno uporabo, je pritožnik menil, da bi jo bilo treba oceniti: bodisi (i) na podlagi pogojev, ki prevladujejo na svetovnem trgu za nakup železove rude v skladu s členom 6(d)(ii) osnovne uredbe, ali (ii) na podlagi pogojev, ki prevladujejo v Indiji, prilagojenih za upoštevanje vpliva izvozne dajatve na železovo rudo, saj je to dejavnik, ki izkrivlja normalne tržne pogoje.

(71) Pritožnik je navedel, da je ministrstvo Združenih držav za trgovino (USDOC) preučilo program pridobivanja železove rude za lastno uporabo in program pridobivanja premoga za lastno uporabo v več preiskavah v zvezi z uvozom nekaterih ploščatih toplo valjanih izdelkov iz ogljikovega jekla iz Indije in proti njima uvedlo izravnalne ukrepe.

(72) Indijska vlada je navedla pravno podlago, v skladu s katero se prosilcem dodeljujejo koncesije za pridobivanje mineralov. — zakon o razvoju in upravljanju rudnikov in mineralov (Minerals Development and Regulation – MMDR Act) št. 67 iz leta 1957, kakor je bil spremenjen; — odlok o spremembi zakona o razvoju in upravljanju rudnikov in mineralov (MMDR Amendment Ordinance Act) št. 3 iz leta 2015; — predpisi o podeljevanju rudniških koncesij (Mining Concession Rules – MCR) iz leta 1960; — predpisi o ohranjanju in razvoju mineralov (Mineral Conservation and Development Rules – MCDR) iz leta 1988; — zakon o pridobivanju in razvoju območij s premogom (Coal Bearing Areas Acquisition and Development Act) iz leta 1957; — zakon o premogovnikih (nacionalizaciji premogovnikov) (Coal Mine (Nationalisation) Act) iz leta 1973; — drugi odlok o premogovnikih (posebne določbe) (Coal Mine (Special Provisions) Second Ordinance) iz leta 2014; — spremenjeni predpisi o konkurenčnih ponudbah premogovnikov (Competitive Bidding of Coal Mines Amendment Rules) iz leta 2012.

(73) Indijska vlada je pojasnila, da je sektor železove rude v Indiji že od nekdaj dereguliran trg in da je deregulacija sektorja premoga začela veljati januarja 2000.

(74) Enemu od dveh indijskih proizvajalcev izvoznikov so bile dodeljene rudarske pravice za železovo rudo (za premog pa ne). Vendar se železova ruda, pridobljena v zadevnem rudniku, ne uporablja za proizvodnjo zadevnega izdelka (zaradi nizke vsebnosti železa), ampak za druge poslovne dejavnosti skupine. Zadevni proizvajalec je nabavljal železovo rudo, potrebno za proizvodnjo zadevnega izdelka, pri nepovezanih dobaviteljih v Indiji.

(75) Drugemu indijskemu proizvajalcu izvozniku so bile dodeljene rudarske pravice za premog (za železovo rudo pa ne). Ker letna količina pridobljenega premoga ni zadoščala za zadovoljitev njegovih potreb, ga je nabavljal tudi pri nepovezanih dobaviteljih v Avstraliji.

(76) Po sodbi indijskega vrhovnega sodišča leta 2014 je ta proizvajalec izvoznik dokazal, da so bile vse predhodno dodeljene rudarske pravice za premog umaknjene in da trenutno poteka konkurenčni postopek zbiranja ponudb za pridobitev rudarskih pravic za premog v Indiji. Zadevni proizvajalec zato ne nabavlja več premoga na podlagi rudarskih pravic za lastno uporabo. Poleg tega je ta proizvajalec izvoznik tudi dokazal, da v okviru novega postopka dodeljevanja rudarskih pravic, ki ga je uvedla indijska vlada, ne bo upravičen do pridobitve rudarskih pravic zaradi omejitev, povezanih s postopkom.

(77) Zato Komisiji ni treba nadalje analizirati te sheme.

3.2 Sheme, za katere so bili ugotovljeni dokazi o subvencioniranju

3.2.1 Shema usmeritve v izdelek (FPS)

(a) Pravna podlaga

(78) Podroben opis sheme FPS je v odstavku 3.15 dokumenta Zunanjetrgovinska politika (FTP) 2009 – 2014 in odstavku 3.9 Priročnika o postopkih (HOP) 2009 – 2014.

(b) Upravičenost

(79) V skladu z odstavkom 3.15.2 FTP 2009 – 2014 so izvozniki prijavljenih izdelkov, navedenih v Dodatku 37D k HOP I 2009 – 2014, upravičeni do te sheme.

(c) Praktično izvajanje

(80) V okviru te sheme je uvoz izdelkov, navedenih v Dodatku 37D k HOP, upravičen do dobropisa za dajatve, ki znaša 2 % vrednosti FOB. Stopnja dobropisa za dajatve za cevi iz nodularnega litega železa je bila leta 2012 zvišana na 5 %. Cevi iz nodularnega litega železa so tako upravičene do dobropisa za dajatve.

(81) Dobropisi za dajatve v okviru sheme FPS se lahko prosto prenašajo in veljajo 24 mesecev od datuma izdaje zadevnega certifikata o upravičenju do dobropisa. Uporabljajo se lahko za plačilo carin na poznejši uvoz katerih koli surovin ali blaga, vključno z investicijskim blagom.

(82) Certifikat o upravičenju do dobropisa se izda iz pristanišča, iz katerega je bil opravljen izvoz, in po izvedbi izvoza ali odpremi blaga. Dokler vložnik zagotavlja organom kopije vse ustrezne izvozne dokumentacije (npr. izvoznega naloga, računov, odpremnic, bančnih potrdil o realizaciji), indijska vlada nima pravice odločati o dodeljevanju dobropisov za dajatve.

(83) Obe družbi sta v obdobju preiskave uporabljali to shemo.

(d) Sklep o shemi FPS

(84) Shema FPS zagotavlja subvencije v smislu člena 3(1)(a)(ii) in člena 3(2) osnovne uredbe. Dobropis za dajatve v okviru sheme FPS je finančni prispevek indijske vlade, ker bo ta dobropis na koncu uporabljen za izravnavo uvoznih dajatev, s čimer se zmanjša prihodek indijske vlade od dajatev, ki bi sicer zapadle v plačilo. Poleg tega dobropis za dajatve v okviru sheme FPS zagotavlja ugodnost za izvoznika, ker izboljša njegovo likvidnost.

(85) Shema FPS je tudi zakonsko pogojena z opravljenim izvozom in zato specifična, proti njej pa se lahko v skladu s prvim pododstavkom člena 4(4)(a) osnovne uredbe uvedejo izravnalni ukrepi.

(86) Te sheme ni mogoče šteti za dovoljen sistem povračila dajatev ali sistem nadomestnega povračila v smislu člena 3(1)(a)(ii) osnovne uredbe. Ne izpolnjuje strogih pravil iz točke (i) Priloge I, Priloge II (opredelitev in pravila za povračila) in Priloge III (opredelitev in pravila za nadomestna povračila) k osnovni uredbi. Izvoznik ni nikakor zavezan dejansko porabiti blago, uvoženo brez dajatev, v proizvodnem postopku, znesek dobropisa pa ni izračunan glede na dejansko porabljene surovine. Ni sistema ali postopka, ki bi potrdil, katere surovine so porabljene v proizvodnem postopku izvoznega izdelka oziroma ali je prišlo do presežnega plačila uvoznih dajatev v smislu točke (i) Priloge I ter prilog II in III k osnovni uredbi. Izvoznik je upravičen do ugodnosti iz sheme FPS ne glede na to, ali sploh uvaža katere koli surovine. Za dodelitev ugodnosti zadošča, da izvoznik zgolj izvaža blago, ne da bi dokazal, da so bile uvožene katere koli surovine. Tako so celo izvozniki, ki vse svoje surovine nabavljajo lokalno in ne uvažajo blaga, ki se lahko uporablja kot surovina, upravičeni do ugodnosti iz sheme FPS. Poleg tega lahko izvoznik uporabi dobropise za dajatve v okviru sheme FPS za uvoz investicijskega blaga, čeprav to ni zajeto s področjem uporabe dovoljenih sistemov povračil dajatev, kakor je določeno v točki (i) Priloge I k osnovni uredbi, ker se to blago ne uporablja v proizvodnji izvoznih izdelkov.

(e) Spremembe, ki jih prinaša nova zunanjetrgovinska politika za obdobje 2015 – 2020

(87) Z novo petletno zunanjetrgovinsko politiko za obdobje 2015 – 2020 je bila uvedena nova shema, imenovana „shema za izvoz blaga iz Indije“ (Merchandise Exports from India Scheme – MEIS), ki je nadomestila številne prej obstoječe sheme, vključno s shemo FPS. Ker so merila za upravičenost za shemi FPS in MEIS v bistvu enaka, je jasno, da shema FPS ni bila ukinjena, ampak je bila zgolj preimenovana, ugodnost, ki se je dodeljevala s shemo FPS, pa se dodeljuje tudi s to novo shemo. Zato je ugodnost, dodeljeno s shemo FPS, še vedno mogoče izravnati.

(88) Po razkritju je družba ECL trdila, da se shema MEIS ne more samodejno šteti za različico ali nadomestno shemo sheme FPS. Komisija je ta argument zavrnila, saj so merila za upravičenost ter upravičenci za shemi FPS in MEIS enaki, kar zadeva proizvajalce cevi iz nodularnega litega železa. Indijska vlada je v izpolnjenem vprašalniku priznala, da je bila shema FPS „združena v novo shemo [MEIS]“ (8). Zato je bila ta trditev zavrnjena.

(89) Vendar se shemi razlikujeta v znesku ugodnosti, dodeljene v okviru obeh shem. Stopnja dobropisa za dajatve, ki jo ponuja shema MEIS, je trenutno 2 % vrednosti FOB izvoza (v obdobju preiskave je znašala 5 % za shemo FPS).

(90) Indijska proizvajalca sta pred in po dokončnem razkritju trdila, da bi morala biti ta nižja vrednost parameter za količinsko opredelitev zneska morebitne ugodnosti, ki ga je treba izravnati. Družba ECL se je sklicevala na „Smernice Komisije za izračun višine subvencij v preiskavah v zvezi z izravnalnimi dajatvami“ (9) in primer 1, pri katerem bi se morala spremenjena ugodnost, ki se uporablja za poznejšo fazo obdobja preiskave, uporabiti, „če je sprememba trajna“. To je trdila tudi indijska vlada po dokončnem razkritju.

(91) Komisija je zavrnila to trditev iz naslednjega razloga. V skladu s členom 5 osnovne uredbe „[se] znesek subvencij, proti katerim se lahko uvedejo izravnalni ukrepi, […] izračuna glede na ugodnost za prejemnika, ki se ugotovi v obdobju preiskave o subvencioniranju“. V obdobju preiskave je bila ugodnost za proizvajalca izvoznika dobropis za dajatve v višini 5 % vrednosti FOB izvoza zadevnega izdelka.

(92) V skladu s členom 11 osnovne uredbe „[se] [i]nformacije, ki se nanašajo na čas po preiskavi, […] ponavadi ne upoštevajo“. To pomeni, da se lahko dogodki po obdobju preiskave upoštevajo le v izjemnih okoliščinah, in sicer kadar bi bilo njihovo neupoštevanje „očitno neustrezno“ (10). Ta prag je bil na primer dosežen, ko je leta 2004 k Evropski uniji pristopilo deset novih držav članic, kar je sprožilo dolžnost Komisije, da razišče, ali so bile informacije, prejete med preiskavo, še vedno reprezentativne za razširjeno EU (11).

(93) Vendar ta prag v tem primeru ni dosežen. Osnovna subvencijska shema se bo izvajala tudi po obdobju preiskave, izvozniki pa so uživali ugodnosti 5-odstotne stopnje v obdobju preiskave. Tudi predpostavke, da je znižana 2-odstotna stopnja po obdobju preiskave trajna, ni mogoče potrditi, saj lahko vlada stopnjo za shemo kadar koli spremeni (12). Take spremembe niso le hipotetične, kar kaže praksa iz prejšnjega sistema. Prejšnja shema FPS je bila zakonsko uvedena leta 2009, sprememba stopnje z 2 % na 5 %, ki jo je določila vlada, pa je začela veljati 31. decembra 2012 (13). Ob upoštevanju vseh teh dejavnikov Komisija ugotavlja, da izravnava zneska v višini 5 % za shemo FPS v obdobju preiskave ni očitno neustrezna. Če se bo sedanja 2-odstotna stopnja izkazala za dolgotrajno, bodo lahko izvozniki zahtevali vmesni pregled za prikaz trajne spremembe okoliščin v zvezi s to subvencijsko shemo.

(f) Izračun zneska subvencije

(94) Znesek subvencij, proti katerim se lahko uvedejo izravnalni ukrepi, je bil izračunan na podlagi ugodnosti za prejemnika, ki je bila ugotovljena v obdobju preiskave, kakor jo je sodelujoči proizvajalec izvoznik knjižil po obračunskem načelu kot prihodek v fazi izvozne transakcije. V skladu s členom 7(2) in (3) osnovne uredbe se je ta znesek subvencije (števec) dodelil za prihodke od izvoza med obdobjem preiskave kot ustrezen imenovalec, saj je subvencija odvisna od opravljenega izvoza in ni bila dodeljena glede na izdelane, pridelane, izvožene ali prepeljane količine.

(95) Stopnja subvencije, določena v zvezi s to shemo, v obdobju preiskave za družbo ECL in njeno podružnico Srikalahasthi Pipes Limited („skupina ECL Group“) je znašala 4,35 %, za družbo Jindal Saw India pa 3,11 %.

3.2.2 Shema za podporo izvozu investicijskega blaga (EPCGS)

(a) Pravna podlaga

(96) Podroben opis sheme EPCGS je v poglavju 5 dokumenta FTP 2009–2014 in poglavju 5 dokumenta HOP 2009–2014.

(b) Upravičenost

(97) Do te sheme so upravičeni proizvajalci izvozniki, trgovci izvozniki, „vezani“ na spremljajoče proizvajalce, in ponudniki storitev.

(c) Praktično izvajanje

(98) Pod pogojem obveznosti izvoza je družbi dovoljen uvoz investicijskega blaga (novega in do 10 let starega) po znižani stopnji dajatve. Obveznost izvoza je obveznost izvoza minimalne vrednosti blaga, ki ustreza šest- ali osemkratniku zneska privarčevane dajatve, odvisno od izbrane podsheme. Indijska vlada v ta namen po vlogi in plačilu pristojbine izda dovoljenje EPCGS. Shema določa znižano stopnjo uvozne dajatve v višini 3 % za vse investicijsko blago, uvoženo v okviru te sheme. Za izpolnjevanje obveznosti izvoza se mora uvoženo investicijsko blago uporabiti za proizvodnjo določene količine izvoznega blaga v nekem obdobju. V skladu s FTP 2009–2014 se lahko investicijsko blago uvaža po ničelni stopnji dajatve v okviru sheme EPCGS, vendar je v tem primeru rok za izpolnitev obveznosti izvoza krajši.

(99) Imetnik dovoljenja EPCGS lahko investicijsko blago nabavlja tudi na domačem trgu. V takem primeru lahko domači proizvajalec investicijskega blaga izkoristi ugodnost dajatev prostega uvoza sestavnih delov, potrebnih za proizvodnjo takega investicijskega blaga. Domači proizvajalec lahko zahteva tudi ugodnosti iz predvidenega izvoza v zvezi z dobavo investicijskega blaga imetniku dovoljenja EPCGS.

(100) Ugotovljeno je bilo, da sta v obdobju preiskave obe družbi v okviru sheme EPCGS prejeli koncesije, ki bi lahko bile dodeljene zadevnemu izdelku.

(d) Sklep o shemi EPCGS

(101) Shema EPCGS zagotavlja subvencije v smislu člena 3(1)(a)(ii) in člena 3(2) osnovne uredbe. Znižanje dajatve pomeni finančni prispevek indijske vlade, saj ta koncesija zmanjša prihodek indijske vlade od dajatev, ki bi sicer zapadle v plačilo. Poleg tega znižanje dajatve pomeni ugodnost za izvoznika, saj ob uvozu privarčevane dajatve izboljšajo likvidnost družbe.

(102) Shema EPCGS je poleg tega zakonsko pogojena z opravljenim izvozom, ker takih dovoljenj ni mogoče dobiti brez izpolnjenih obveznosti izvoza. Zato se šteje za specifično in se proti njej lahko uvedejo izravnalni ukrepi v skladu s prvim pododstavkom člena 4(4)(a) osnovne uredbe.

(103) Shema EPCGS se ne more šteti za dovoljen sistem povračil dajatev ali nadomestni sistem vračil v smislu člena 3(1)(a)(ii) osnovne uredbe. Taki dovoljeni sistemi iz točke (i) Priloge I k osnovni uredbi ne zajemajo investicijskega blaga, ker se ne porabi pri proizvodnji izvoznih izdelkov.

(104) Nova petletna zunanjetrgovinska politika za obdobje 2015 – 2020 je ohranila to shemo, čeprav zagotavlja samo ničelno stopnjo dajatve. Ker so merila za upravičenost praktično enaka, ni mogoče trditi, da je bila shema EPCGS ukinjena, zato se proti njej ne bi več smeli uvesti izravnalni ukrepi.

(e) Izračun zneska subvencije

(105) Znesek subvencij, proti katerim se lahko uvedejo izravnalni ukrepi, je bil izračunan v skladu s členom 7(3) osnovne uredbe na podlagi neplačanih carin na uvoženo investicijsko blago v obdobju, ki odraža običajno obdobje amortizacije takega investicijskega blaga v zadevni industriji. Da bi se izrazila polna vrednost denarja v času, je bil tako izračunani znesek, ki se pripiše obdobju preiskave, prilagojen tako, da so se mu za to obdobje dodale obresti. V ta namen se je za primerno štela komercialna obrestna mera v Indiji v obdobju preiskave.

(106) V skladu s členom 7(2) in (3) osnovne uredbe se je ta znesek subvencije dodelil za ustrezne prihodke od izvoza v obdobju preiskave kot ustrezen imenovalec, ker je subvencija odvisna od opravljenega izvoza in ni bila dodeljena glede na izdelane, pridelane, izvožene ali prepeljane količine.

(107) Družba ECL je po dokončnem razkritju trdila, da se shema EPCGS uporablja pri celotni proizvodnji cevi iz nodularnega litega železa in ne le za proizvodnjo izvoznega blaga. Zato je zahtevala, da se subvencija izračuna na podlagi skupnih prihodkov in ne na podlagi prihodkov od izvoza.

(108) Komisija je zavrnila to trditev, ker je subvencija, kot je že navedeno zgoraj, odvisna samo od opravljenega izvoza. Ta pristop je tudi skladen s prakso Komisije glede iste sheme (14).

(109) Isti proizvajalec izvoznik je zahteval, da se pri ugodnosti ne upoštevajo vnosi/stroji, ki so bili amortizirani že veliko pred obdobjem preiskave. Komisija je sprejela to trditev in ustrezno obvestila družbo.

(110) Ugotovljena stopnja subvencije za to shemo je v obdobju preiskave za skupino ECL Group znašala 0,03 %, za družbo Jindal Saw India pa 0,38 %.

3.2.3 Shema za povračilo dajatev (DDS)

(a) Pravna podlaga

(111) Shema DDS je podrobno opisana v pravilih o povračilu carin in osrednjih trošarin iz leta 1995, kakor so bila spremenjena z zaporednimi uradnimi obvestili.

(b) Upravičenost

(112) Do te sheme je upravičen vsak proizvajalec izvoznik ali trgovec izvoznik.

(c) Praktično izvajanje

(113) Upravičeni izvoznik lahko zaprosi za znesek povračila, ki je izračunan kot delež vrednosti FOB izdelkov, izvoženih v okviru te sheme. Indijska vlada je določila stopnje vračil za številne izdelke, vključno z zadevnim izdelkom. Te stopnje so določene glede na povprečno količino ali vrednost materiala, uporabljenega kot surovine za proizvodnjo izdelka, in glede na povprečni znesek dajatev, plačanih za surovine. Uporabljajo se ne glede na to, ali so bile uvozne dajatve dejansko plačane ali ne. Stopnja DDS za zadevni izdelek je v obdobju preiskave znašala 1,9 % vrednosti FOB.

(114) Za upravičenost do ugodnosti iz te sheme mora družba izvažati. V trenutku, ko se odpremni podatki vnesejo v carinski strežnik (ICEGATE), se označi, da izvoz poteka v okviru sheme DDS, znesek DDS pa se nepreklicno določi. Potem ko odpremna družba vloži splošni izvozni manifest in ko carinski urad ustrezno primerja navedeni dokument s podatki iz izvozne odpremnice, so izpolnjeni vsi pogoji za odobritev plačila zneska povračila bodisi z neposrednim plačilom na izvoznikov bančni račun bodisi z denarnim nakazilom.

(115) Izvoznik mora poleg tega predložiti tudi dokazilo o realizaciji iztržka od izvoza, in sicer bančno potrdilo o realizaciji (BRC). Ta dokument se lahko predloži po izplačilu zneska povračila, vendar bo indijska vlada izterjala izplačani znesek, če izvoznik ne predloži BRC v določenem roku.

(116) Znesek povračila se lahko porabi za kateri koli namen.

(117) Dejansko se lahko v skladu z indijskimi računovodskimi standardi znesek povračila dajatev po obračunskem načelu knjiži kot prihodek na poslovnem računu, ko je izpolnjena obveznost izvoza.

(118) Ugotovljeno je bilo tudi, da sta bili indijski družbi v obdobju preiskave deležni ugodnosti v okviru sheme DDS.

(d) Sklep o shemi DDS

(119) Shema DDS zagotavlja subvencije v smislu člena 3(1)(a)(i) in člena 3(2) osnovne uredbe. Tako imenovani znesek povračila dajatve je finančni prispevek indijske vlade, saj je izplačan v obliki neposrednega prenosa sredstev s strani indijske vlade. V zvezi z uporabo teh sredstev ni omejitev. Poleg tega znesek povračila dajatev pomeni ugodnost za izvoznika, saj izboljša njegovo likvidnost.

(120) Indijska vlada določi stopnjo povračila dajatev za izvoz za vsak izdelek posebej. Čeprav se subvencija imenuje povračilo dajatev, shema nima značilnosti dovoljenega sistema povračila dajatev ali nadomestnega sistema povračil v smislu člena 3(1)(a)(ii) osnovne uredbe. Gotovinsko plačilo izvozniku ni povezano z dejanskim plačilom uvoznih dajatev za surovine, prav tako pa ni dobropis za dajatve, ki bo uporabljen za izravnavo uvoznih dajatev za pretekli ali prihodnji uvoz surovin.

(121) Indijska vlada je po razkritju najprej trdila, da Komisija ni navedla zahtev, ki so bile po njenem mnenju nujne, da bi shema DDS predstavljala zakonit sistem povračila dajatev, in da ni navedla utemeljitve za tako ugotovitev. Drugič, po mnenju indijske vlade obstaja ustrezna povezava med stopnjami vračil, pa tudi dajatvami, plačanimi za surovine. Razlog za to je, da indijska vlada pri določanju stopnje povračila dajatev upošteva povprečno količino ali vrednost materiala, uporabljenega kot surovine za proizvodnjo izdelka, in povprečni znesek dajatev, plačanih za surovine. Družba ECL je navedla podobne argumente kot indijska vlada.

(122) Komisija zavrača te argumente iz naslednjih razlogov. V zvezi s prvim argumentom je Komisija pri razkritju navedla razloge, zaradi katerih ni štela sheme za dovoljen sistem povračila dajatev ali sistem nadomestnega povračila. Dejansko je pojasnila, da gotovinsko plačilo izvozniku ni povezano z dejanskim plačilom uvoznih dajatev za surovine, prav tako pa ni dobropis za dajatve, ki bo uporabljen za izravnavo uvoznih dajatev za pretekli ali prihodnji uvoz surovin.

(123) V zvezi z drugo trditvijo Komisija meni, da domnevna povezava med stopnjami povračila in dajatvami, plačanimi za surovine, ne zadostuje, da bi shema izpolnjevala pravila iz točke (i) Priloge I, Priloge II (opredelitev in pravila za povračila) in Priloge III (opredelitev in pravila za nadomestna povračila) k osnovni uredbi. Zlasti znesek kredita ni izračunan glede na dejansko uporabljene surovine. Poleg tega ne obstaja sistem ali postopek, ki bi potrdil, katere surovine so porabljene v proizvodnem postopku izvoženega izdelka in ali je prišlo do presežnega plačila uvoznih dajatev v smislu točke (i) Priloge I ter Priloge II in Priloge III k osnovni uredbi. Ta trditev je bila prav tako zavrnjena.

(124) Zato je treba plačilo v obliki neposrednega prenosa sredstev, ki ga izplača indijska vlada po tem, ko izvozniki opravijo izvoz, šteti za nepovratna sredstva indijske vlade, ki so po zakonu odvisna od opravljanja izvoza, zato velja, da je specifično in da se proti njemu lahko uvedejo izravnalni ukrepi v skladu s prvim pododstavkom člena 4(4)(a) osnovne uredbe.

(125) Na podlagi navedenega se sklene, da se proti shemi DDS lahko uvedejo izravnalni ukrepi.

(e) Izračun zneska subvencije

(126) V skladu s členom 3(2) in členom 5 osnovne uredbe je Komisija znesek subvencij, proti katerim se lahko uvedejo izravnalni ukrepi, izračunala glede na ugodnost za prejemnika, ki je bila ugotovljena v obdobju preiskave v zvezi s pregledom. Komisija je ob upoštevanju navedenega ugotovila, da je ugodnost dodeljena prejemniku takrat, ko se izvede izvozna transakcija v okviru te sheme. Takrat mora indijska vlada izplačati znesek povračila, kar pomeni finančni prispevek v smislu člena 3(1)(a)(i) osnovne uredbe. Ko carinski organi izdajo izvozno odpremnico, ki med drugim navaja znesek povračila, dodeljenega za navedeno izvozno transakcijo, indijska vlada nima pravice odločati o tem, ali se subvencija dodeli. Glede na navedeno je Komisija štela za ustrezno, da se ugodnosti v okviru sheme DDS izračunajo kot vsota zneskov povračil, prejetih za vse izvozne transakcije v okviru te sheme v obdobju preiskave v zvezi s pregledom.

(127) V skladu s členom 7(2) osnovne uredbe je Komisija te zneske subvencij dodelila za skupni promet od izvoza zadevnega izdelka v obdobju preiskave v zvezi s pregledom kot ustrezen imenovalec, ker je subvencija pogojena z opravljenim izvozom in ni bila dodeljena glede na izdelane, proizvedene, izvožene ali prepeljane količine.

(128) Ena od dveh družb je izračunala delež surovin, ki jih je uporabila pri proizvodnji zadevnega izdelka in so bile uvožene ter je zanje plačala dajatve. Ta družba je pozneje, tako pred dokončnim razkritjem kot po njem, trdila, da če bi Komisija hotela izravnati ugodnost, dodeljeno v okviru sheme DDS, ne bi smela izravnati celotnega zneska, prejetega v okviru sheme DDS, temveč samo znesek, ki presega znesek dajatev, ki so bile dejansko plačane na uvoz surovin, uporabljenih pri proizvodnji zadevnega izdelka. Trditev družbe je v svojih pripombah glede dokončnega razkritja podprla tudi indijska vlada.

(129) Komisija je zavrnila to trditev, ker ta shema, kot je pojasnjeno v oddelku (d) „Sklep o shemi DDS“, ne glede na ime „povračilo dajatev“ v bistvu pomeni neposredni prenos sredstev in ne izpada prihodkov. Gotovinsko plačilo izvozniku ni povezano z dejanskim plačilom uvoznih dajatev za surovine, prav tako pa ni dobropis za dajatve, ki bo uporabljen za izravnavo uvoznih dajatev za pretekli ali prihodnji uvoz surovin. Zato ni gotovo, da bo dežel surovin, ki se uvažajo in uporabljajo pri proizvodnji cevi iz nodularnega litega železa, ostal nespremenjen.

(130) Ugotovljena stopnja subvencije za to shemo je v obdobju preiskave za skupino ECL Group znašala 1,66 %, za družbo Jindal Saw India pa 1,37 %.

3.2.4 Zagotavljanje železove rude za plačilo, ki je nižje od primernega

3.2.4.1 Uvod

(131) Pritožnik je trdil, da so cene železove rude (glavne surovine za zadevni izdelke) v Indiji izkrivljene zaradi uvedbe izvozne dajatve na železovo rudo in politike dvojne prevoznine za železniški prevoz z namenom in učinkom subvencioniranja indijskih proizvajalcev zadevnega izdelka. Taka posredovanja naj bi znižala stroške te surovine v Indiji v primerjavi z drugimi trgi, na katere posredovanja indijske vlade ne vplivajo.

(132) Pritožnik je dodal, da indijska vlada s posredovanjem na trgu železove rude ne zagotavlja neposredno železove rude za plačilo, ki je nižje od primernega, ampak družbam, ki pridobivajo železovo rudo, zaupa to nalogo ali jim ukaže, naj to storijo.

(133) Po mnenju pritožnika vlada vsem družbam v zasebni lasti in lasti države, ki pridobivajo železovo rudo, v Indiji zaupa naloge zagotavljanja železove rude za plačilo, ki je nižje od primernega, ali jim to ukaže v okviru strategije za pomoč železarski in jeklarski industriji.

3.2.4.2 Analiza

(134) Za ugotovitev obstoja subvencije, proti kateri se lahko uvedejo izravnalni ukrepi, morajo biti prisotni trije elementi: (a) finančni prispevek, (b) ugodnost in (c) specifičnost (člen 3 osnovne uredbe).

(a) Finančni prispevek

(135) V drugi alinei člena 3(1)(a)(iv) osnovne uredbe je navedeno, da finančni prispevek obstaja, če vlada: „zaupa ali ukaže zasebnemu organu, da opravi eno ali več vrst funkcij, opredeljenih v točkah (i), (ii) in (iii), ki so običajno zaupane vladi, in se ta praksa dejansko ne razlikuje od običajnih praks vlad“. Vrsta funkcij, opisanih v členu 3(1)(a)(iii), se pojavi, „kadar vlada dobavi blago ali storitve, ki niso splošna infrastruktura, ali kupi blago“. Te določbe temeljijo na členu 1.1(a)(1)(iv) in (iii) Sporazuma o subvencijah in izravnalnih ukrepih ter bi jih bilo treba razlagati in uporabljati ob upoštevanju ustrezne sodne prakse STO.

(136) V zadevi STO v zvezi z omejitvami izvoza je EU kot tretja stran ponudila posebni skupini svojo prvotno razlago teh določb, ki do takrat niso bile razložene (15). Po razkritju se je več strani sklicevalo na te predloge.

(137) Posebna skupina je odločila, da morajo zaradi običajnega pomena besed „zaupati“ in „ukazati“ iz člena 1.1(a)(1)(iv) Sporazuma o subvencijah in izravnalnih ukrepih ukrepi vlade vključevati pojem delegiranje (v primeru pooblastitve) ali ukaz (v primeru usmerjanja) (16). Zavrnila je „argument vzroka in posledice“ ZDA ter prosila za izrecno in pritrdilno delegiranje ali ukaz (17).

(138) Vendar je pritožbeni organ v poznejši zadevi menil, da je zamenjava besed „zaupati“ in „ukazati“ z „delegiranjem“ in „ukazom“ kot standard preveč toga (18). Po mnenju pritožbenega organa se „pooblastitev“ pojavi, ko vlada zasebnemu organu naloži odgovornost, „usmerjanje“ pa se nanaša na primere, ko vlada nad zasebnim organom izvaja pooblastila (19). Vlada v obeh primerih uporablja zasebni organ kot posrednika za izvršitev finančnega prispevka in „v večini primerov bi se pričakovalo, da pooblastitev ali usmerjanje zasebnega organa vključuje neko obliko grožnje ali prisile“ (20). Hkrati članice v skladu z odstavkom (iv) ne smejo uvesti izravnalnih ukrepov za izdelke, „kadar vlada zgolj izvaja svoje splošne regulativne pristojnosti“ (21) ali kadar ima posredovanje vlade „lahko ali pa tudi ne določen učinek zgolj na podlagi navedenih dejanskih okoliščin in uveljavljanja proste izbire akterjev na zadevnem trgu“ (22). Pooblastitev in usmerjanje pomenita „aktivnejšo vlogo vlade in ne zgolj spodbude“ (23).

(139) Iz navedenega sledi, da dokazni standard, ki ga je določil pritožbeni organ, zlasti njegova ugotovitev, da „bi se v večini primerov pričakovalo, da pooblastitev ali usmerjanje zasebnega organa vključuje neko obliko grožnje ali prisile“, ni tako strog kot prvotno stališče EU, izraženo v zadevi ZDA – Omejitve izvoza. Enako velja za mnenje EU, da bi zasebni organ opravljal naloge, ki bi bile običajno v pristojnosti vlade, samo če nima nobene izbire, kadar mu jih vlada zaupa ali mu ukaže, naj jih opravlja, na primer, kadar vlada določi cene, po katerih mora zasebni organ prodajati.

(140) Zato je EU prilagodila svojo razlago smernicam, ki ji je v zvezi s temi zadevami prejela od pritožbenega organa.

(141) V skladu z navedenimi odločitvami STO ne pomenijo vsi ukrepi vlade, ki lahko zagotovijo ugodnosti, finančnega prispevka na podlagi člena 3 osnovne uredbe in člena 1.1(a) Sporazuma o subvencijah in izravnalnih ukrepih. Obstajati morajo dokazi o politiki ali programu vlade za spodbujanje industrije v preiskavi (v zadevnem primeru industrije cevi iz nodularnega litega železa) z izvajanjem pooblastil nad javnimi ali zasebnimi organi ali dodelitvijo odgovornosti tem organom (v tem primeru: družbam, ki pridobivajo železovo rudo) za zagotavljanje železove rude industriji cevi iz nodularnega litega železa za plačilo, ki je nižje od primernega.

(142) Zato je Komisija v skladu s petstopenjskim preskusom STO (24) zelo natančno preučila značilnosti posredovanja vlade (ali vključuje pooblastitev ali usmerjanje družb za pridobivanje železove rude?), značilnosti organov, ki so jim zaupane naloge (ali so rudarske družbe zasebni organi v smislu člena 3(1)(a)(iv) osnovne uredbe?) in delovanje organov na podlagi zaupanja ali ukaza (ali so družbe, ki pridobivajo železovo rudo, na podlagi zaupanja ali ukaza zagotavljale železovo rudo industriji cevi iz nodularnega litega železa za plačilo, ki je nižje od primernega, in s tem delovale kot posrednik vlade?). Poleg tega je Komisija preverila, ali bi bila opravljena naloga običajno v pristojnosti vlade (ali je zagotavljanje železove rude družbam proizvajalkam v Indiji za plačilo, ki je nižje od primernega, običajna dejavnost vlade?) in ali se taka naloga res ne razlikuje od praks, ki jih vlade običajno uporabljajo (ali se dejansko zagotavljanje železove rude s strani rudarskih družb res razlikuje od tistega, kar bi vlada storila sama?).

(i) Pooblastitev družb za pridobivanje železove rude s strani indijske vlade

(143) Komisija je ob upoštevanju navedenih sklepov pritožbenega organa najprej analizirala, ali je podpora indijske vlade industriji cevi iz nodularnega litega železa dejansko cilj vladne politike in ne zgolj „stranski učinek“ izvajanja splošnih regulativnih pristojnosti. V preiskavi je bilo zlasti preučeno, ali so bila ugotovljena izkrivljanja cen del ciljev vlade ali pa so bile nižje cene železove rude „nenameren“ stranski produkt splošnih vladnih predpisov.

(144) Številni dokumenti kažejo, da si je indijska vlada izrecno prizadevala za podporo industriji cevi iz nodularnega litega železa kot cilj politike.

(145) Leta 2005 je strokovna skupina, ki jo je ministrstvo za jeklarstvo ustanovilo za oblikovanje smernic za prednostno dodelitev rudniškega zakupa, objavila poročilo („Dangovo poročilo“) s številnimi pomembnimi ugotovitvami in priporočili. Že takrat je bilo ugotovljeno: „Očitno je ena od glavnih konkurenčnih prednosti indijskega jekla, poleg človeških virov, zagotovljen dostop do ponudbe domače železove rude po nižji ceni glede na svetovne cene. To prednost je treba ohraniti, spodbujati in v celoti izkoristiti“ (25) (poudarek je dodan).

(146) Po razkritju sta indijska vlada in družba ECL trdili, da je Komisija kot pravno podlago uporabljala samo Dangovo poročilo. Citirali sta poročilo posebne skupine, v katerem je posebna skupina sklenila naslednje: „Nismo prepričani, da zgolj sklicevanje na Dangovo poročilo v zvezi s [p]olitiko rudniškega zakupa za lastno uporabo zagotavlja podporo za določitev obstoja programa pridobivanja železove rude za lastno uporabo.“ (26) Družba ECL je tudi navedla, da je Dangovo poročilo pripravil neodvisni strokovnjak, ki nima pravne veljave in ne more določati ciljev politike za Indijo.

(147) Komisija najprej ugotavlja, da cilji politike vlade niso nujno vsebovani v pravno zavezujočih besedilih. Lahko bi bili vključeni v celo vrsto vladnih dokumentov in političnih izjav, kot so poročila, govori in stališča, predložena parlamentu, izjave itd.

(148) Drugič, trditve strani so dejansko napačne. Kot je navedeno v uvodnih izjavah 153 do 169, je Komisija poleg Dangovega poročila upoštevala številne druge dokumente in pravne akte, na podlagi katerih je sklenila, da je indijska vlada zasledovala cilj politike glede podpiranja industrije cevi iz nodularnega litega železa.

(149) Tretjič, v zvezi z njihovo trditvijo na podlagi poročila posebne skupine je ustrezno citirati celoten zadevni odstavek 7.211 poročila posebne skupine: — „[…] nismo prepričani, da zgolj sklicevanje na Dangovo poročilo v zvezi s ‚[p]olitiko rudniškega zakupa za lastno uporabo‘ zagotavlja podporo za določitev obstoja programa pridobivanja železove rude za lastno uporabo. Menimo, da je zelo pomembno, da, čeprav Dangovo poročilo opisuje indijsko industrijo železove rude in politike, ki se nanašajo na zadevno industrijo, se ne sklicuje na noben program ali politiko, ki bi uživala ugodnosti od rudarstva za lastno uporabo. Prav tako nič ne nakazuje, da je bil rudniški zakup zagotovljen proizvajalcem jekla pod pogoji, ki bi se razlikovali od pogojev, določenih za druge rudarje. Dejansko je povsem mogoče, da je bilo sklicevanje na ‚[p]olitiko rudniškega zakupa za lastno uporabo‘, na katero se opirajo ZDA, namenjeno zgolj vnovični navedbi dejstva, da se rudniški zakupi zagotavljajo jeklarnam, in predlogu, da bi se morali rudniški zakupi še naprej zagotavljati proizvajalcem jekla.“ (poudarek je dodan, opomba je izpuščena) (27).

(150) Iz tega citata je očitno, da posebna skupina ni izpodbijala dejstva, da Dangovo poročilo opisuje indijsko industrijo železove rude in politike, ki se nanašajo na zadevno industrijo. Dejansko so bili člani strokovne skupine (28) med drugim vlada in predstavniki industrije, zato je razumno sklepati, da so dobro obveščeni o obstoječih politikah vlade in položaju industrije. Poleg tega je poročilo, v nasprotju z rudarstvom za lastno uporabo, izrecno v zvezi s ciljem politike zagotavljanja ugodnosti indijskim proizvajalcem jekla („zagotovljen dostop do ponudbe domače železove rude po znižanih svetovnih cenah“) ter glede tega, da je treba to prednost ohraniti in spodbujati.

(151) Ob upoštevanju navedenega je Komisija zavrnila te trditve.

(152) Indijska vlada je izvedla naslednja ukrepa za uresničitev navedenega posebnega cilja politike (odvračanje od izvoza železove rude).

(153) Prvi ukrep je odločitev, sprejeta 1. marca 2007, o uvedbi izvoznih dajatev na železovo rudo, ki so na začetku znašale 300 INR na tono (29), pozneje pa so se občasno spreminjale. Tako se je marca 2011 stopnja zvišala na 20 % (30), decembra 2011 pa na 30 % (31); aprila 2015 se je izvozna dajatev na železovo rudo z majhno vsebnostjo železa (manj kot 58-odstotno) znižala na 10 % (32). Opozoriti bi bilo treba, da se železova ruda z majhno vsebnostjo železa v Indiji malo uporablja, zato ni potrebe po ohranjanju njene razpoložljivosti za indijske uporabnike železove rude.

(154) Na splošno je lahko podpora panogam na koncu proizvodne verige velika spodbuda za uvedbo omejitev izvoza in zlasti izvoznih dajatev. Dejstvo, da sta glavna politična cilja omejitev uvoza (in visokih izvoznih dajatev) zaščititi in spodbujati industrije na koncu proizvodne verige z zagotavljanjem poceni surovin in vhodnih materialov domačim industrijam na koncu proizvodne verige, je navedeno tudi v poročilu OECD „The Economic Impact of Export Restrictions on Raw Materials“ („Gospodarski vpliv omejitev uvoza na surovine“) (33) („poročilo OECD“).

(155) Drugi ukrep je uvedba politike dvojne prevoznine, ki jo je ministrstvo za železnice uvedlo 22. maja 2008 (34). Z njo je nastala razlika pri tovornini med prevozom železove rude za domačo potrošnjo in izvoz. Povprečna razlika je trikratna (35). Železniški prevoz predstavlja zelo velik del celotnih stroškov železove rude (36).

(156) Družba ECL je pred razkritjem in po njem trdila, da je bila politika dvojne prevoznine ukinjena leta 2009. Vendar je Komisija na podlagi informacij, ki sta jih predložila indijska vlada in proizvajalec izvoznik, ugotovila, da indijska vlada s številnimi okrožnicami o cenah, ki jih izda, v obdobju preiskave in po njem, še naprej uporablja različne prevoznine za prevoz železove rude za domačo potrošnjo in za izvoz v korist domače potrošnje (37). Zlasti se pristojbina glede na prevoženo razdaljo uporablja za izvoz, medtem ko je domača potrošnja pod določenimi pogoji oproščena te pristojbine. Komisija je zato zavrnila trditev.

(157) Ta dva ukrepa skupaj predstavljata ciljno omejitev uvoza, ki je bila v osnovi vzpostavljena leta 2007/2008 ter dodatno razširjena marca in decembra 2011 s povišanji stopnje izvozne dajatve na železovo rudo. Naslednji dokumenti politike kažejo po eni strani obstoj cilja politike glede podpore industriji cevi iz nodularnega litega železa, po drugi strani pa zadovoljstvo indijske vlade, da je za zdaj dosegla svoje cilje:

(158) V poročilu delovne skupine za jeklarsko industrijo za dvanajsti petletni načrt, objavljenem novembra 2011 (38), je izrecno navedeno, da: — „je ministrstvo sprejelo ukrepe za odvračanje od izvoza z uvedbo višjih tarif in posebnih dajatev“ (stran 16); — „višje stopnje tarif trenutno odvračajo od izvoza železove rude. Nujno je nadaljevati to politiko in po potrebi dodatno zvišati davčne stopnje. Hkrati je treba natančno spremljati izvoz železove rude za zagotovitev, da je mogoče zgolj z višjimi tarifami učinkovito reševati vprašanje ohranjanja virov za domačo uporabo. Preučijo se lahko tudi dodatni ukrepi, kot so višje cene prevoza za izvozno blago in povišanje cen notranjega prevoza, ter drugi upravni ukrepi“ (točka 3.6.3.3 na strani 46); — „v obdobju 2010 – 2011 se je izvoz železove rude zmanjšal zlasti zaradi prepovedi izvoza s strani indijske zvezne države Karnataka in fiskalnih ukrepov, ki jih je centralna vlada sprejela za omejitev izvoza železove rude iz države. […] Veliko izvozno povpraševanje v zadnjih nekaj letih je povečalo proizvodno osnovo v državi, zaradi česar je bil obseg proizvodnje veliko večji od domačega povpraševanja. Vlada je sprejela več pomembnih pobud za odvračanje od prekomernega rudarjenja, da bi zadovoljila naraščajoči izvozni trg. To je doslej vključevalo uvedbo fiskalnih ukrepov, kot sta izvozna dajatev in povišanje cen železniškega prevoza za izvoz itd.“ (točki 4.2.5.2 in 4.2.5.4 na strani 57); — „cilj dolgoročnih ukrepov politike za obvladovanje izvoza železove rude bi moral biti privabljanje naložb v obrate za izdelavo jekla, da bi se spodbujala dodana vrednost in izvoz končnih izdelkov. V kratkoročnem in manj oddaljenem časovnem okviru bi se enako lahko doseglo z ustreznimi fiskalnimi ukrepi. Trenutno se od izvoza železove rude iz države odvrača z: (i) uvedbo izvozne dajatve v višini 20 % ad valorem na železovo rudo in (ii) zaračunavanjem občutno višjih cen železniškega prevoza za železovo rudo, namenjeno izvozu. Ta ukrepa sta prispevala k znižanju cen železove rude na domačem trgu v primerjavi z mednarodnim trgom in imela ključno vlogo pri zagotavljanju železove rude domačim industrijam po konkurenčnih cenah. Za učinkovito odvračanje od izvoza železove rude iz države se priporoča nenehno oblikovanje in preverjanje ustreznih fiskalnih ukrepov v skladu z zahtevami domačega in mednarodnega trga železove rude“ (točka 4.2.6.5 na strani 60) (poudarek je dodan).

(159) V dvanajstem petletnem načrtu (39) (2012–2017) so potrjene politične izjave iz poročila delovne skupine za jeklarsko industrijo: — „Ponudba nekaterih naravnih virov, kot sta kakovosten premog in železova ruda, se je v svetovnem gospodarstvu začela zmanjševati zaradi naraščajočega povpraševanja gospodarstev v razvoju, zlasti Kitajske in zdaj Indije. Domača razpoložljivost nekaterih od teh surovin nam zagotavlja konkurenčno prednost, ki bi jo morali izkoristiti za razvoj domače industrije, ki bi dodala vrednost tem virom ter s tem ustvarila dodatna delovna mesta in izboljšala našo trgovinsko bilanco. Zaradi povzpenjanja v vrednostni verigi bi morale biti vladne politike in struktura dajatev zasnovane tako, da bi spodbujale dodano vrednost jekla namesto izvažanja jekla v obliki surovin“ (stran 67, odstavek 13.72) (poudarek je dodan).

(160) Po razkritju je družba ECL izpodbijala navedeno napotilo Komisije na dokumente. Prvič, trdila je, da poročilo delovne skupine za jeklarsko industrijo ni imelo pravne veljave, saj je bilo le mnenje ali ocena nekaterih posameznikov in ne dokument, ki bi ga odobrila vlada. Drugič, navedla je, da je bil dvanajsti petletni načrt napačno citiran, saj je na primer vseboval priporočilo, da „velik obseg izvoza železove rude povzroča resno zaskrbljenost glede prihodnje razpoložljivosti. […] nujno je treba obravnavati težave, povezane s slabšanjem stanja okolja, razseljenim prebivalstvom, ozkimi grli na področju prevoza itd.“

(161) Glede prvega argumenta Komisija meni, da čeprav poročila delovne skupine za jeklarsko industrijo ni izdala vlada, opisuje položaj indijske industrije železove rude in politiko vlade, ki se nanaša nanjo. Dejansko so bili člani delovne skupine med drugim vlada in predstavniki industrije (40), zato je razumno sklepati, da so dobro obveščeni o obstoječih politikah vlade in položaju industrije.

(162) V zvezi z drugim argumentom ni Komisija nikoli trdila, da je bil ta petletni načrt omejen na cilje in priporočila politike, ki jih je navedla v zvezi z železovo rudo. Priporočila, na katere se sklicuje proizvajalec izvoznik, so povezana z domnevnim nezakonitim rudarjenjem in okoljskimi kršitvami, ki so ob izdaji poročila predstavljali pomembno težavo. Ta težava je bila obravnavana v številnih sodnih odločbah o zaprtju rudnikov, na primer v zveznih državah Karnataka, Odiša in Goa. Dejstvo, da politika zasleduje dodatne okoljske cilje, ne izniči primarnega gospodarskega cilja, temveč je povsem sprejemljivo, da politika vlade zasleduje dva cilja hkrati. Zato je Komisija zavrnila te trditve.

(163) Družba ECL je tudi navedla, da je bila indijska komisija za načrtovanje, ki je obstajala od leta 1950 in je pripravila petletne načrte, razpuščena 1. januarja 2015 ter da ne bo več petletnih načrtov.

(164) Glede na navedeno spletno stran (41) se zdi, da je bila komisija za načrtovanje dejansko razpuščena (42). Vendar morebitni iztek petletnega načrta po letu 2017 ne vpliva na ugotovitev, da se bo načrt do takrat še vedno uporabljal.

(165) Na koncu je družba ECL citirala še en del poročila delovne skupine za jeklarsko industrijo, v katerem je bilo navedeno, da „vlada ne posreduje“ pri cenah železove rude in da cene „določajo […] tržne sile“; poleg tega se „domače cene železove rude na splošno gibljejo skupaj z mednarodnimi cenami“ (43).

(166) Ciljne omejitve izvoza ne odstranijo tržnih sil na indijskem domačem trgu v celoti, ampak imajo velik vpliv, kar zadeva zmanjšanje izvoza in prepričevanje subjektov na trgu, da prodajajo svoje blago po nižji ceni, kot bi jo dosegli v odsotnosti te politike. Ta ugotovitev ne nasprotuje trditvi iz poročila, da so se domače cene železove rude na splošno gibale skupaj z mednarodnimi cenami. Dejansko indijski izvoz in uvoz nista bila prepovedana v celoti. Zato se ni mogoče izogniti določenemu vplivu mednarodnih cen na indijske domače cene. Vendar to ne pomeni, da so domače cene na isti ali višji ravni kot mednarodne cene. Zato je bila ta trditev zavrnjena.

(167) Indijska vlada z uvedbo takih ciljnih omejitev izvoza (zlasti z izvoznimi dajatvami in politiko dvojne prevoznine) postavlja indijske družbe za pridobivanje železove rude v ekonomsko nerazumen položaj, ki jih sili v prodajo blaga po nižji ceni, kot bi jo lahko dosegle brez te politike.

(168) Indijska vlada je prevzela „dejavnejšo vlogo od zgolj spodbujanja“, kot je zahteval pritožbeni organ (44). Ukrepi, ki jih je sprejela indijska vlada, omejujejo svobodo delovanja družb za pridobivanje železove rude, saj v praksi omejujejo njihovo poslovno odločanje glede tega, kje naj prodajajo svoje izdelke in po kakšni ceni. Družbe ne morejo maksimirati prihodka, saj so zadevni ukrepi močno zmanjšali njihove prilive.

(169) Tudi izjava o politiki v Dangovem poročilu iz leta 2005, da „je treba zagotovljen dostop do domače ponudbe železove rude po nižjih cenah v primerjavi s cenami na svetovnem trgu ohraniti, spodbujati in v celoti izkoristiti“ (glej uvodno izjavo 145), poznejša ugotovitev v dvanajstem petletnem načrtu, da „[nam] [d]omača razpoložljivost nekaterih od teh surovin […] zagotavlja konkurenčno prednost“ (45), kažeta, da indijska vlada pričakuje, da družbe za pridobivanje železove rude ne bodo drastično zmanjšale domače proizvodnje, ampak bodo ohranjale stabilno zalogo domače železove rude. Ta pričakovanja so bila izpolnjena, kot je indijska vlada sama navedla v poročilu za dvanajsti petletni načrt, navedenem v četrti alinei uvodne izjave 158, in kot izhaja iz izjav ministrstva za jeklarstvo, navedenih v uvodnih izjavah 174 do 176. Poleg tega razpoložljivi podatki ne podpirajo domneve, da je indijska vlada dovolila proizvajalcem železove rude, da prosto prilagodijo svojo proizvodnjo povpraševanju, na katero so vplivale ciljne omejitve izvoza indijske vlade. Ravno nasprotno, dobro je znano, da je glede na to, da družbe za pridobivanje železove rude delujejo v svobodnem tržnem sistemu, razumno predvidevati, da te družbe ne bi onemogočile znatnih začetnih naložb in visokih stalnih stroškov z zmanjšanjem proizvodnje zgolj zato, da bi se izognile prevelikim zalogam in posledičnemu pritisku na znižanje domačih cen v skladu z ukrepi indijske vlade. Indijska vlada torej spodbuja proizvajalce železove rude, da ohranijo proizvodnjo za oskrbovanje domačega trga, četudi bi razumni dobavitelj v primeru odvračanja od izvoza prilagodil svojo proizvodnjo.

(170) Zato indijska vlada z navedenimi ukrepi spodbuja družbe za pridobivanje železove rude, da zadržijo železovo rudo v Indiji, ker ne morejo prodajati po višjih cenah, ki bi v Indiji brez teh ukrepov prevladale.

(171) V tem smislu vlada proizvajalcem surovin „zaupa“, da dobavljajo blago domačim uporabnikom železove rude, tj. proizvajalcem jekla, vključno s proizvajalci cevi iz nodularnega litega železa, za plačilo, ki je nižje od primernega. Družbe za pridobivanje železove rude so odgovorne za ustvarjanje umetnega, razdrobljenega, nizkocenovnega domačega trga v Indiji.

(172) Drugače rečeno, indijska vlada pri uporabi ciljnih omejitev izvoza ve, kako se bodo proizvajalci železove rude odzvali na ukrepe in kakšne bodo posledice teh ukrepov. Čeprav lahko ti proizvajalci nekoliko zmanjšajo domačo proizvodnjo kot odziv na omejitev izvoza, je ne bi ustavili ali prilagodili na zelo majhen obseg. Kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 169, bo namesto tega rudarski sektor še naprej malo prilagajal svojo proizvodnjo, posledica česar bodo nižje domače cene. V tem smislu se učinki določijo predhodno, ne naknadno, in zato niso „nenamerni“. Obstaja jasna „dokazljiva povezava“ med politiko ter ravnanjem vključenih zasebnih organov, ki delujejo kot posredniki vlade in izvajajo njeno politiko zagotavljanja železove rude industriji cevi iz nodularnega litega železa za plačilo, ki je nižje od primernega.

(173) Indijska vlada sama priznava uspeh svoje politike ciljnih omejitev izvoza. Leta 2013 je stalni odbor za premog in jeklo v okviru ministrstva za jeklarstvo objavil 38. poročilo o „pregledu politike izvoza železove rude“ (46).

(174) Ministrstvo za jeklarstvo je v odgovor na vprašanje odbora sporočilo, da „čeprav je od let 2004 – 2005 opazno povečanje domače potrošnje železove rude v domači industriji, je proizvodnja železove rude že od nekdaj veliko večja od domače potrošnje, ker proizvodnjo železove rude v državi usmerja izvoz“. Vendar so bili za izboljšanje razpoložljivosti železove rude za domačo železarsko in jeklarsko industrijo ter za ohranitev železove rude za prihodnje dolgoročne domače potrebe sprejeti fiskalni ukrepi za odvračanje od izvoza železove rude, poleg tega pa se zaračunava izvozna dajatev po stopnji 30 % ad valorem na vse vrste železove rude (razen peletov), zaradi česar se je izvoz v letu 2011 – 2012 in tekočem letu močno zmanjšal (točka 2.7 na strani 14).

(175) Ministrstvo za jeklarstvo je predložilo glavne poudarke zunanjetrgovinske politike v zvezi z izvozom železove rude (točka 4.13 na strani 23), vključno z naslednjima: — izvoz železove rude z več kot 64-odstotno vsebnostjo železa poteka prek družbe za trgovanje s kovinami in minerali ter je dovoljen na podlagi dovoljenj, ki jih izda generalni direktorat za zunanjo trgovino (DGFT); — železova ruda z visoko vsebnostjo železa (več kot 64-odstotno) iz Bailadile v indijski zvezni državi Čatisgarh se lahko izvaža z omejitvami glede količine, uvedenimi zlasti z namenom prednostne zadovoljitve domačega povpraševanja. Izvozne količine letno ne smejo preseči 1,81 milijona ton za rudo v kosih in 2,71 milijona ton za drobnozrnato rudo.

(176) Ministrstvo za jeklarstvo je tudi poročalo odboru, da „[se je] [z] zvišanjem izvozne dajatve na 20 % ad valorem z začetkom veljavnosti 1. marca 2011 […] izvoz železove rude v letu 2011 – 2012 zmanjšal za približno 37 % na 61,74 milijona ton v primerjavi s 97,66 milijona ton v letu 2010 – 2011. Z dodatnim zvišanjem izvozne dajatve na železovo rudo na 30 % ad valorem od 30. decembra 2011 se je izvoz še dodatno zmanjšal. V prvi polovici leta 2012 – 2013 se je izvoz zmanjšal za več kot 50 % na 14,4 milijona ton v primerjavi s 30,75 milijona ton v enakem obdobju leta pred tem. Ministrstvo za jeklarstvo redno razpravlja o zadevi z ministrstvom za finance, da bi uvedlo ustrezno izvozno dajatev na železovo rudo za učinkovito odvračanje od izvoza in izboljšanje razpoložljivosti železove rude za domačo železarsko in jeklarsko industrijo po dostopni ceni“ (točka 4.19 na strani 26).

(177) Komisija je torej ugotovila, da je vlada zaupala rudarskim družbam izvajanje njene politike za oblikovanje razdrobljenega domačega trga ter zagotavljanje železove rude domači železarski in jeklarski industriji za plačilo, ki je nižje od primernega.

(ii) Pooblastitev zasebnih organov v smislu člena 3(1)(a)(iv) osnovne uredbe

(178) Nato je Komisija preučila, ali je indijska vlada indijskim družbam za pridobivanje železove rude zaupala v smislu člena 3(1)(a)(iv) osnovne uredbe.

(179) Oba indijska proizvajalca izvoznika sta veliko večino železove rude nabavila pri zasebnih podjetjih, le majhno količino pa sta nabavila pri nacionalnem podjetju za razvoj mineralov (NMDC), ki je eden od glavnih akterjev na trgu in je v lasti indijske vlade.

(180) Komisija je brez poseganja v vprašanje, ali indijska vlada izvaja smiseln nadzor nad NMDC v smislu člena 2(b) osnovne uredbe, ki ni pomembno za namen te preiskave, menila, da so vse družbe za pridobivanje železove rude, ne glede na to, ali so v javni lasti ali ne, zasebni organi, ki jim je indijska vlada zaupala v smislu člena 3(1)(a)(iv) osnovne uredbe, da zagotavljajo železovo rudo za plačilo, ki je nižje od primernega.

(iii) Zagotavljanje železove rude s strani družb za pridobivanje železove rude za plačilo, ki je nižje od primernega

(181) V naslednjem koraku je Komisija preverila, ali so družbe za pridobivanje železove rude dejansko izvajale navedeno vladno politiko glede zagotavljanja železove rude za plačilo, ki je nižje od primernega. To je zahtevalo podrobno analizo razvoja trga v Indiji glede na ustrezno referenčno vrednost.

(182) Indijska vlada je s ciljnimi omejitvami izvoza in drugimi povezanimi ukrepi silila rudarske družbe, da prodajajo lokalno po nižjih cenah, kot bi sicer (tj. brez zadevnih ukrepov bi rudarske družbe izvažale železovo rudo po višjih cenah). Vendar rudarske družbe tega niso storile, ker politika indijske vlade daje prednost industriji na koncu proizvodne verige, vključno z industrijo cevi iz nodularnega litega železa.

(183) Podatki v zvezi s proizvodnjo, potrošnjo, uvozom in izvozom železove rude v zadnjih letih (47): 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 Proizvodnja (1 000 ton) 187 696 213 250 212 960 218 553 207 157 168 582 136 618 152 433 128 187 Potrošnja (1 000 ton) 78 601 86 816 86 816 96 955 107 220 100 572 103 399 110 500 n. r. Uvoz (1 000 ton) 483 293 69 897 1 867 978 3 056 369 11 433 Izvoz (1 000 ton) 91 425 68 473 68 904 101 531 46 890 47 153 18 122 16 302 7 492

(184) Trendi so prikazani na spodnjem diagramu:

(185) Podatki kažejo vpliv omejitve izvoza na domači trg železove rude v Indiji.

(186) Najočitnejši vpliv politike je izrazito zmanjšanje obsega izvoza železove rude po uvedbi ciljnih omejitev izvoza leta 2007 in nato znova po njihovi razširitvi leta 2011. Tako je bil s ciljnimi omejitvami izvoza dosežen cilj indijske vlade glede odvračanja od izvoza in ohranjanja razpoložljivosti železove rude za domačo industrijo na koncu proizvodne verige po nižjih cenah.

(187) Trendi proizvodnje železove rude kažejo, da je bila domača proizvodnja precej stabilna do leta 2011, ko se je začela zmanjševati. Ne zdi se, da bi bilo zmanjšanje posledica kakršne koli prilagoditve proizvodnje družb za pridobivanje železove rude omejitvam izvoza, temveč je večinoma pojasnjeno s številnimi sodnimi odločbami o zaprtju rudnikov zaradi obtožb o nezakonitem rudarjenju in okoljskih kršitvah, na primer v zveznih državah Karnataka, Odiša in Goa.

(188) Po razkritju je družba ECL trdila, da če je bil cilj indijske vlade zagotoviti presežno ponudbo železove rude, da bi bila železova ruda domačim uporabnikom na voljo po nizkih cenah, se zdi paradoksalno, da so vrhovno sodišče in lokalna zvezna sodišča prepovedala rudarjenje v navedenih zveznih državah. Indijska vlada bi lahko nasprotovala zaprtju različnih rudnikov.

(189) Komisija ugotavlja, da je indijski pravosodni sistem neodvisen od indijske vlade in da ga zavezuje samo pravo. Hkrati je iz informacij, ki so na voljo Komisiji, razvidno, da so bila zaprtja posledica kršitev domače okoljske zakonodaje in zakonodaje na področju rudarskih pravic. Kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 162, se zdi, da je vladna politika na področju železove rude hkrati zasledovala gospodarske in okoljske cilje. Iz tega sledi, da neizpodbijanje sodnih odločb v zvezi z okoljskim stebrom te politike ne pomeni, da je vlada zanemarila gospodarski steber politike. Zato je bila ta trditev zavrnjena.

(190) Ne glede na zmanjšanje proizvodnje železove rude je na indijskem trgu opazna stalna in neracionalna presežna zmogljivost glede na vsoto domače potrošnje in izvoza, od katere se odšteje uvoz. To je privedlo do presežne ponudbe železove rude na domačem trgu, kot je priznala in za kar si je prizadevala indijska vlada.

(191) Po razkritju je družba ECL s sklicevanjem na preglednico iz uvodne izjave 183 trdila, da Komisija ni analizirala dejstva, da je bil obseg izvoza železove rude iz Indije velik in se je nadaljeval tudi po zvišanju izvozne dajatve na železovo rudo na 30 % decembra 2011.

(192) Komisija je poudarila, da cilj izvozne dajatve na železovo rudo ni bil v celoti ustaviti izvoz, ampak ga zmanjšati ob hkratnem povečanju razpoložljivosti na domačem trgu. Zato ni razumno pričakovati, da bo izvoz po uvedbi izvozne dajatve izginil. Vendar pa je Komisija ugotovila, da je izvozna dajatev pomembno vplivala na izvoz kmalu po njeni uvedbi. Dejansko se je izvoz leta 2012–2013 zmanjšal za več kot 60 % v primerjavi z letom 2011–2012 in se še naprej znatno zmanjševal, pri čemer se je leta 2014–2015 zmanjšal za 84 % v primerjavi z letom 2011–2012. Hkrati se je proizvodnja med letoma 2011–2012 in 2014–2015 povečala samo za 24 %, in sicer iz razlogov, pojasnjenih v uvodni izjavi 187. Tako je razpoložljivost železove rude za domačo prodajo v istem obdobju ostala nespremenjena. To jasno kaže, da so bili z izvozno dajatvijo doseženi njeni cilji glede povečanja izvoza železove rude.

(193) Po razkritju je družba ECL trdila, da bi morala Komisija primerjati tudi proizvodnjo železove rude v Indiji za lastno in nelastno uporabo. Po navedbah družbe je bila lastna uporaba že od nekdaj pomembna, medtem ko se je proizvodnja za nelastno uporabo med letoma 2009–2010 in 2013–2014 zmanjšala za 41 %, kar je delno pojasnilo tudi zmanjšanje izvoza proizvajalcev, ki ne proizvajajo za lastno uporabo, leta 2009–2010.

(194) Ta trditev ni pravilna, kot prikazuje naslednja preglednica (48): 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 Za lastno uporabo (1 000 ton) 43 797 44 761 42 967 44 961 50 099 43 885 Indeks 100 102 98 103 114 100 Ne za lastno uporabo (1 000 ton) 174 756 162 396 125 615 91 657 102 334 84 302 Indeks 100 93 72 52 59 48 Skupna proizvodnja (1 000 ton) 218 553 207 157 168 582 136 618 152 433 128 187

(195) Proizvodnja za nelastno uporabo se je od leta 2011–2012 zmanjšala. Kot je pojasnjeno, je bilo zmanjšanje večinoma posledica zaprtja rudnikov v zadevnem obdobju. Vendar zmanjšanja proizvodnje za nelastno uporabo ni mogoče sprejeti kot razlog za zmanjšanje izvoza. Kot je razvidno iz preglednice iz uvodne izjave 183, se je izvoz med letoma 2012–2013 (ko so se začeli kazati učinki 30-odstotnega zvišanja stopnje izvozne dajatve) in 2014–2015 zmanjšal za 59 %, medtem ko se je v istem obdobju proizvodnja za nelastno uporabo zmanjšala le za 8 %. Zato je bila ta trditev zavrnjena.

(196) Družba ECL je tudi trdila, da bi morala Komisija upoštevati tudi razlike v razvoju različnih kategorij železove rude. Zlasti za kategorije železove rude, ki jih proizvajalci cevi iz nodularega litega železa najpogosteje uporabljajo, se je proizvodnja drobnozrnate železove rude med letoma 2010–2011 in 2013–2014 od 60 % do 62 % zmanjšala za 44 %, med letoma 2009–2010 in 2013–2014 pa se je proizvodnja drobnozrnate železove rude z vsebnostjo železa od 62 % do 65 % zmanjšala za 30 %.

(197) Razvoj proizvodnje železove rude z visoko vsebnostjo železa je v skladu s splošnimi trendi, ugotovljenimi v zvezi s proizvodnjo železove rude. Komisija je zato ugotovila, da ne spreminja sklepov iz uvodnih izjav 183 do 187.

(198) Količina in vrednost uvoza železove rude v Indijo sta bili vedno zanemarljivi. Uvoz se je v davčnem letu 2012–2013 rahlo povečal in se nato naslednje leto znova zmanjšal. Leta 2014–2015 se je uvoz znova povečal na rekordno raven, vendar je še vedno predstavljal manj kot 10 % indijske domače proizvodnje.

(199) Ta razvoj po obdobju preiskave je posledica trenutno izjemno nizkih mednarodnih cen zaradi povečanja ponudbe železove rude (proizvodnja se je povečala v vseh glavnih državah proizvajalkah, tj. Avstraliji, Braziliji in Južni Afriki) ter zmanjšanja povpraševanja po železovi rudi zaradi upočasnitve kitajske rasti in svetovnih gospodarskih razmer.

(200) Poleg tega je Komisija analizirala morebiten vpliv presežne ponudbe železove rude zaradi omejitev izvoza indijske vlade na domačo ceno železove rude v Indiji.

(201) Izračunala je povprečno domačo ceno železove rude v Indiji na podlagi podatkov, ki jih je mesečno na ravni države in po zveznih državah objavljal indijski urad za rudarstvo (IBM) ločeno glede na kategorijo (v kosih ali drobnozrnata) in vsebnost železa (49).

(202) Navedene cene temeljijo na podatkih, ki so jih IBM predložile rudarske družbe v skladu z indijskimi predpisi za razvoj in ohranjanje mineralov (MCDR), ter se zato štejejo za bolj reprezentativne kot cene, objavljene v strokovnih medijih v zvezi z določeno družbo (kot je nacionalno podjetje za razvoj mineralov – NMDC) ali določenim območjem v Indiji.

(203) Od vseh kategorij je Komisija analizirala trend povprečne cene drobnozrnate železove rude z vsebnostjo železa med 60 % in 65 %, saj proizvajalci zadevnega izdelka v Indiji večinoma uporabljajo železovo rudo te kakovosti. Vendar je bila taka podrobna razčlenitev podatkov po kategorijah na voljo le od sredine leta 2009. Zato je Komisija za leta pred tem uporabila podatke o indijskih povprečnih domačih cenah za vse kategorije in vrste železove rude (vključno s povprečno licenčnino v višini 14 %, davki v višini 2 % in prevoznino v višini 900 INR na tono), pri čemer ni razlikovala med vrstami (v kosih ali drobnozrnata) in vsebnostjo železa. Povprečni stroški prevoza so temeljili na stroških, ki sta jih sporočila proizvajalca izvoznika. Komisija je prištela še 25 INR za vključitev manipulativnih stroškov in stroškov natovarjanja med rudniškim stolpom in vlakom/tovornjakom na podlagi preverjenih podatkov o stroških, ki jih je predložil eden od proizvajalcev izvoznikov. Metoda za izračun licenčnine in davkov je temeljila na podatkih, ki jih je predložila indijska vlada in so bili pozneje razkriti proizvajalcema izvoznikoma.

(204) Povprečna domača cena drobnozrnate železove rude z vsebnostjo železa med 60 % in 65 % se je primerjala s povprečno ceno drobnozrnate železove rude z 62-odstotno vsebnostjo železa (50), uvožene na Kitajsko (CFR pristanišče Tjandžin), kot jo je objavil Mednarodni denarni sklad (51). Ker je Kitajska največja uvoznica železove rude, se uvozna cena na Kitajskem šteje za referenčno ceno te surovine.

(205) Za izločitev stroškov mednarodnega prevoza tovora se je povprečna domača cena primerjala tudi s ceno FOB za izvoz železove rude iz Avstralije. Ker je Avstralija največja proizvajalka železove rude, je njena izvozna cena FOB reprezentativna tudi za mednarodne cene. Podobno kot indijske domače cene so tudi razpoložljivi podatki iz Avstralije združeni za železovo rudo v kosih in drobnozrnato železovo rudo (52). Poleg tega so avstralske izvozne cene FOB na voljo tudi iz drugega vira, vendar le za drobnozrnato rudo (53).

(206) Po razkritju je družba ECL zahtevala, da se avstralske cene FOB in kitajske cene CFR prilagodijo navzdol zaradi odsotnosti vlage (2 % za rudo v kosih in 8 % za drobnozrnato rudo) in izgube zaradi ravnanja z rudo (2 %), ki je domnevno večja za izvoz kot v primeru domačih cen. Proizvajalec izvoznik je zahteval tudi dodatno prilagoditev avstralskih cen FOB zaradi stroškov prekladanja (54), saj so ti nujno zajeti v avstralske cene FOB, medtem ko jih ni v primeru, če se železova ruda prodaja v Indij.

(207) Komisija je sprejela zahtevo za prilagoditev avstralske cene FOB navzdol zaradi odsotnosti vlage, saj indijski statistični podatki temeljijo na železovi rudi, ki vsebuje vlago. Poleg tega bi se lahko razlike v vsebnosti vlage pri drobnozrnati železovi rudi in železovi rudi v kosih preverile na podlagi podatkov pritožnika. Avstralske cene FOB so na voljo na združeni ravni in temeljijo na razdelitvi med železovo rudo v kosih in drobnozrnato železovo rudo, kot so jo sporočili avstralski organi (avstralsko ministrstvo za industrijo, inovacije in znanost), prilagoditev pa je bila izvedena na podlagi tehtanega povprečja za celotno „košarico drobnozrnate železove rude in železove rude v kosih“ (– 6,75 %).

(208) Komisija se je tudi odločila, da bo od avstralskih cen FOB odštela stroške prekladanja. Dejansko je večina storitev, vključenih v prekladanje v pristanišču, povezana z ravnanjem z železovo rudo v pristanišču in njenim poznejšim natovarjanjem na ladjo. Taki stroški ne nastanejo po raztovarjanju železove rude s tovornjaka v indijsko tovarno, zaradi česar so bili odšteti od avstralske cene FOB. Tako je bila opravljena poštena primerjava med indijskimi domačimi cenami železove rude, pripeljane iz indijskega rudnika v tovarno v Indiji (vendar na raztovorjene v tovarni), in avstralskimi domačimi cenami železove rude, pripeljane iz rudnika v pristanišče (vendar ne raztovorjene v pristanišču).

(209) Vendar je Komisija zavrnila zahtevo po prilagoditvi zaradi izgube zaradi ravnanja z železovo rudo, saj na podlagi različnih virov ni mogla z gotovostjo trditi, da cene FOB vključujejo izgubo zaradi ravnanja z železovo rudo in da je navedena izguba 2 % večja od izgube zaradi ravnanja z železovo rudo, ki bi nastala, če bi se železova ruda prodajala na domačem trgu.

(210) Poleg tega je družba ECL trdila, da avstralska izvozna cena vključuje 22,5-odstotni davek na dobiček od rudarjenja in da avstralske cene zato niso primerljive z indijskimi cenami železove rude. Vendar je iz spletne strani, na katero se je skliceval proizvajalec izvoznik, razvidno, da ta davek nadomešča licenčnine, ki jih plačujejo rudarske družbe, in da bodo odštete vse licenčnine, ki so bile plačane pred njegovo uvedbo (55). Ker, kot je navedeno v zgornji uvodni izjavi, indijske cene vsebujejo licenčnine, je smiselno, da je ta davek še naprej vsebovan v avstralski ceni, da se zagotovi pravična primerjava.

(211) Na tej podlagi je Komisija izračunala prilagojeno avstralsko ceno FOB kot najboljši možni približek neizkrivljeni indijski domači ceni. Primerjava med različnimi sklopi podatkov je prikazana v preglednici in na diagramu, ki ji sledi: 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 Indijska domača cena (vse kategorije in vrste) (56) 1 803 2 197 2 480 2 330 3 143 3 564 3 712 3 363 3 903 Indijska domača cena (drobnozrnata, 60 – 65 %) (56) 1 803 2 197 2 480 2 931 3 038 3 914 3 569 3 117 3 676 Kitajska uvozna cena za drobnozrnato železovo rudo (62 %), CFR Tjandžin, izvoznica Avstralija (57) 1 545 1 716 2 966 4 481 7 229 7 582 7 121 7 948 5 017 Avstralska cena FOB, IODEX (drobnozrnata, samo 62 %) (58) n. r. n. r. 2 758 4 167 6 723 7 193 6 692 7 138 4 557 Avstralska cena FOB (vse kategorije in vrste), 62 % (59) 1 884 2 365 3 448 3 359 5 225 7 083 6 152 6 755 5 130 Prilagojena avstralska cena FOB (vse kategorije in vrste, 62 %) (60) 1 396 1 844 2 854 2 771 4 510 6 241 5 374 5 936 4 421

(212) Primerjava kaže, da so posredovanja indijske vlade v zvezi z železovo rudo, ki so privedla do močnega zmanjšanja izvoza železove rude in presežne ponudbe v Indiji, vplivala tudi na domače cene železove rude. Prvič, od leta 2008 so domače cene železove rude v Indiji stalno nižje od mednarodnih cen. Drugič, čeprav mednarodne cene kažejo precejšnje zvišanje v obdobju 2008–2011, ki ustreza dvema časovnima točkama, ko so bile uvedene (2007/2008) in okrepljene (2011) omejitve uvoza, so domače cene železove rude v Indiji dokaj nespremenjene, kot da bi bil ta trg ločen od razmer v drugih delih sveta in da te razmere nanj ne bi vplivale.

(213) Tako so ciljne omejitve izvoza indijske vlade dosegle cilj glede zagotavljanja razpoložljivosti železove rude domači industriji po nižjih cenah z ohranjanjem stabilnih domačih cen v Indiji, čeprav so se cene železove rude na svetovnem trgu bistveno povišale. Poleg ciljnih omejitev izvoza in drugih povezanih ukrepov, ki jih je uvedla indijska vlada, ni drugega razloga, zakaj indijske cene ne bi sledile trendom mednarodnih cen. Brez ciljnih omejitev izvoza bi indijski proizvajalci železove rude uživali ugodnosti bolj dobičkonosne prodaje po višjih mednarodnih cenah. Tako pa so bili prisiljeni nadaljevati proizvodnjo in lokalno zagotavljati železovo rudo po nižjih cenah.

(214) Po razkritju je družba ECL trdila, da znatno povečanje uvoza v Indijo v letih 2014–2015 kaže, da indijska domača cena ni bila v celoti ločena od mednarodnih cen. Če bi indijska vlada resnično želela zagotavljati železovo rudo za plačilo, ki je nižje od primernega, bi zaupala in ukazala proizvajalcem železove rude, da še dodatno znižajo cene. Poleg tega so indijski proizvajalci železove rude, kot sta NMDC in Rundta, domnevno ohranjali cene železove rude, ki so bile precej višje od mednarodnih cen, kot je navedeno v pritožbi.

(215) Komisija je ugotovila, da so indijske domače cene v celotnem obdobju obstoja uvozne dajatve ostale nižje od mednarodnih cen in so bile od leta 2013 skoraj nespremenjene v primerjavi z vzporednim znatnim znižanjem mednarodnih cen. Poleg tega nič v spisu ne podpira trditve, da sta NMDC in Rundta ohranjala cene železove rude, ki so bile višje od mednarodnih cen. Zato je bila ta trditev zavrnjena.

(216) Po razkritju je družba Jindal tudi izpodbijala ugotovitev Komisije glede pooblastitve, saj bi se proizvajalci železove rude lahko odločili, kot so domnevno tudi se, da zmanjšajo proizvodnjo, in cena na drugih trgih bi se lahko znižala, kar se je domnevno tudi zgodilo.

(217) Glede trditve, da so se proizvajalci železove rude domnevno odločili zmanjšati proizvodnjo, kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 187, je Komisija ugotovila, da je bilo zmanjšanje proizvodnje v preteklosti večinoma posledica zaprtja domnevno nezakonitih rudnikov. Drugič, kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 169, rudarske družbe ne bi zmanjšale proizvodnje glede na njihovo znatno začetno naložbo v proizvodnjo. Zato je bila ta trditev zavrnjena.

(218) Glede znižanja cen na drugih trgih je Komisija zavrnila to trditev iz enakih razlogov, kot so navedeni v uvodni izjavi 269.

(219) Ob upoštevanju navedenega je Komisija ugotovila, da je bilo družbam za pridobivanje železove rude v Indiji zaupano, da zagotavljajo železovo rudo domači industriji cevi iz nodularnega litega železa za plačilo, ki je nižje od primernega.

(iv) Naloga, ki bi bila običajno v pristojnosti vlade, in praksa, ki se ne razlikuje bistveno od praks, ki jih običajno izvajajo vlade

(220) Po dokončnem razkritju je družba ECL trdila, da je Komisija ocenila samo prvo od petih pomembnih meril (pooblastitev in usmerjanje), ne pa tudi preostalih štirih. Komisija je zavrnila ta argument, saj je o naravi rudarskih družb (uvodne izjave 178 do 180) in njihovi nalogi (uvodne izjave 181 do 219) podrobno razpravljala že v navedeni fazi. Nato je dodala kratke premisleke o četrtem in petem merilu.

(221) V zvezi z merilom „običajne pristojnosti“, ki ga posebna skupina še ni dodatno pojasnila (61), je Komisija menila, da je zagotavljanje surovin, ki so v državi, nacionalnim družbam naloga, ki je običajno v pristojnosti vlade. Po splošnem mednarodnem pravu imajo države suverenost nad svojimi naravni viri. Čeprav imajo veliko diskrecijsko pravico glede organizacije izkoriščanja svojih naravnih virov, se njihova suverenost običajno spremeni v regulativno vladno pristojnost za opravljanje te naloge. V zvezi s tem ni pomembno, ali bi vlada običajno opravljala to nalogo ali ne (62). Komisija je zato ugotovila, da je zagotavljanje železove rude, ki je na indijskem ozemlju, indijski jeklarski industriji naloga, ki je običajno v pristojnosti vlade.

(222) Kar zadeva merilo „se ne razlikuje bistveno“, je Komisija ugotovila, da to besedilo izhaja iz poročila posebne skupine iz leta 1960 o pregledu v skladu s členom XVI.5, v katerem je bilo uporabljeno podobno besedilo v zvezi z dajatvami, ki jih financira proizvajalec, za katere se je štelo, da se ne razlikujejo bistveno od vladnih praks obdavčitve in subvencioniranja (63). Ob upoštevanju navedenega to merilo zahteva pozitivno ugotovitev, da se zagotavljanje blaga s strani zasebnih organov, ki jim je zaupana ta naloga, ne razlikuje bistveno od hipoteze, da je tako blago zagotavljala vlada sama.

(223) Družba ECL je trdila, da bi bil razlog za razliko v praksi med indijsko vlado in indijskimi rudarskimi družbami pri zagotavljanju železove rude lahko raven določanja cene. Medtem ko bi se vlada lahko odločila za določitev nižje cene za zagotavljanje železove rude domačim jeklarskim družbam, rudarske družbe nimajo take pravice.

(224) Vendar hipoteza, da bi vlada lahko tudi posredovala na trgu z določanjem cen, v resnici ne ustvarja nobene bistvene razlike. V zadevnem primeru se je vlada odločila, da bo zasebnim družbam zaupala, da zagotavljajo železovo rudo za plačilo, ki je nižje od primernega in katerega višina se s časom spreminja. To se ne razlikuje od prakse, pri kateri bi vlada zagotavljala železovo rudo neposredno indijskim proizvajalcem jekla po spremenljivih cenah, ki bi jih lahko določala dnevno ali mesečno, ob upoštevanju nekaterih kazalnikov, povezanih s stanjem domačega indijskega povpraševanja in ponudbe. Iz tega sledi, da ni nobene bistvene razlike med neposrednim posredovanjem na trgu z zagotavljanjem železove rude v okviru sistema stalno spreminjajočih se vladnih cen in naložitvijo odgovornosti za zagotavljanje železove rude rudarskim družbam za plačilo, ki je manjše od primernega. Komisija je zato zavrnila trditev, da bi „predhodno določeni pogoji s strani vlade“ pomenili bistveno razliko med neposrednim in posrednim zagotavljanjem železove rude indijski industriji cevi iz nodularnega litega železa.

(225) Na koncu je Komisija ugotovila, da prakso posrednega posredovanja na trgu z omejitvami izvoza izvajajo številne vlade po svetu. Samo v Indiji obstaja ogromno različnih izvoznih dajatev. Zato je bilo za Komisijo samoumevno, da ima opravka tudi s prakso „ki jo običajno izvajajo vlade“.

(v) Sklep

(226) Indijska vlada je s ciljnimi omejitvami izvoza (glej uvodno izjavo 157) prisilila domače družbe za pridobivanje železove rude, da so lokalno prodajale železovo rudo, ter jim „zaupala“, da v Indiji zagotavljajo to surovino za plačilo, ki je nižje od primernega. Z zadevnimi ukrepi je bil dosežen želeni učinek izkrivljanja domačega trga železove rude v Indiji in znižanja cene na umetno nizko raven v korist industrije na koncu proizvodne verige. Naloga zagotavljanja železove rude za plačilo, ki je manjše od primernega, bi bila običajno v pristojnosti vlade, in praksa rudarskih družb, da opravljajo to nalogo, se ne razlikuje bistveno od praks, ki jih običajno izvajajo vlade. Komisija je zato sklenila, da je indijska vlada zagotovila neposreden finančni prispevek v smislu člena 3(1)(a)(iv) in (iii) osnovne uredbe, kot se razlaga in uporablja v skladu z ustreznim standardom STO iz člena 1.1(a)(iv) in (iii) Sporazuma o subvencijah in izravnalnih ukrepih.

(227) Po dokončnem razkritju so indijska vlada in proizvajalca izvoznika izpodbijali trditev Komisije, da se ugotovljene ciljne omejitve izvoza lahko opredelijo kot finančni prispevek vlade. Zlasti so trdili, da je Komisija analizirala odziv na uvedeni ukrep (oziroma njegove učinke), namesto da bi preučila pozitivne ukrepe vlade ali značilnosti uvedenega ukrepa za določitev finančnega prispevka. Poleg tega je družba ECL ugotovila, da Komisija ni dokazala obstoja zakona, ki bi nalagal odgovornost proizvajalcem železove rude ali jih avtoritativno usmerjal. Poleg tega so iste strani oporekale zanašanju Komisije na sklice v posameznih poročilih, pri čemer so trdile, da se ne morejo šteti za zadostne dokaze ali podporo za določitev finančnega prispevka indijske vlade.

(228) Komisija se ni strinjala z njihovim stališčem, da je analizirala samo učinke uvedenih ciljnih omejitev izvoza. Kot je pojasnjeno v tem oddelku, je analiza Komisije vključevala več korakov. Prvič, ugotovljeno je bilo, kateri zasledovani cilji politike odvračajo od izvoza železove rude. Drugič, na podlagi izvozne dajatve za železovo rudo in politike dvojne prevoznine je Komisija ugotovila obstoj pravnih aktov, ki silijo proizvajalce železove rude, da prodajajo na indijskem domačem trgu po nižjih cenah, kot bi sicer prodajali. Nato je ugotovila, da je vlada dejansko silila družbe za pridobivanje železove rude v Indiji, da zagotavljajo železovo rudo domači industriji cevi iz nodularnega litega železa za plačilo, ki je nižje od primernega. Poleg tega je naloga zagotavljanja železove rude za plačilo, ki je nižje od primernega, običajno v pristojnosti vlade, in praksa rudarskih družb, da opravljajo to nalogo, se ne razlikuje bistveno od praks, ki jih običajno izvajajo vlade.

(229) Komisija se zato ni opirala na več poročil in političnih izjav ali samo na učinke opredeljenih ukrepov, temveč je analizirala vse potrebne elemente, da bi ugotovila obstoj posrednega finančnega prispevka v skladu s členom 3(1)(a)(iv) in (iii) osnovne uredbe.

(b) Ugodnost

(230) V skladu s členom 3(2) in členom 5 osnovne uredbe je Komisija znesek subvencij, proti katerim se lahko uvedejo izravnalni ukrepi, izračunala glede na ugodnost za prejemnika, ki je bila ugotovljena v obdobju preiskave v zvezi s pregledom.

(231) Najprej je izračunala tehtano povprečno nabavno ceno drobnozrnate železove rude obeh indijskih proizvajalcev v obdobju preiskave. Tehtano povprečje je bilo izračunano po posameznih mesecih in za dobavo iz rudnika v tovarno v Indiji.

(232) Povprečna nabavna cena je temeljila na cenah, brez DDV, in količinah, navedenih na seznamu računov za posamezne transakcije, ki sta ga predložili družbi in je bil preverjen med preveritvenimi obiski. Če vsebnost železa v železovi rudi ni bila 62-odstotna, je bila nabavna cena prilagojena, da se je upoštevala razlika