(27)

Po mnenju danskih organov soobstoj dveh referenčnih sistemov pomeni, da tisti, ki plačujejo pristojbino iz člena 24a prečiščenega besedila zakona, niso v primerljivem pravnem položaju kot podjetja, ki plačujejo pristojbino iz člena 24b ali so upravičena do oprostitve na podlagi člena 24c istega zakona, in sicer iz naslednjih razlogov: — lastniki splošnih naprav za oskrbo z vodo so v nasprotju z drugimi dolžni dobavljati pitno vodo in lahko znesek pristojbine vključijo v ceno, ki jo zaračunajo potrošnikom, — potrošniki in podjetja, ki se nahajajo na območju oskrbe s splošno napravo za oskrbo z vodo, ne morejo zamenjati dobavitelja, — lastniki splošnih naprav za oskrbo z vodo niso podjetja, saj Sodišče opredeljuje podjetje kot vsak subjekt, ki opravlja gospodarsko dejavnost (ki je opredeljena kot ponujanje blaga ali storitev na trgu), ne glede na njegovo obliko ali pravni status; ker dobavitelji vode ne morejo razširiti svoje baze strank, saj potrošniki ne morejo zamenjati dobavitelja, ni trga, ki bi bil izpostavljen konkurenci, — v tem okviru za tiste, ki so bili zavezani pristojbini iz členov 24b in 24c prečiščenega besedila zakona, ni mogoče šteti, da so pridobili prednost pred tistimi, ki so plačevali pristojbino v skladu s členom 24a prečiščenega besedila zakona, saj zadnjenavedeni niso podjetja, — podjetja, ki uporabljajo storitve splošne naprave za oskrbo z vodo, pristojbino plačujejo posredno (glej prvo alineo) in so obdavčena na podlagi dejanske porabe vode, v nasprotju s tistimi, ki sama črpajo vodo in so obdavčena na podlagi količine, ki jo je dovoljeno načrpati, ne da bi se upoštevala njihova dejanska poraba, — lastniki zasebne naprave za črpanje vode morajo redno zaprošati za pravico do črpanja, saj so dovoljenja veljavna od 10 do 15 let (za vodo za namakanje veljajo 15 let), kar lahko privede do čezmerne obdavčitve, saj se pristojbina izračuna na podlagi količine vode, ki jo je dovoljeno načrpati, in ne na podlagi dejansko porabljene količine, — ker je davčna osnova drugačna za splošne naprave za oskrbo z vodo in za zasebne naprave za črpanje, se lahko zgodi, da nižja pristojbina, ki jo plačajo podjetja, ki so lastniki zasebnih naprav, ne vključuje nikakršne gospodarske prednosti, če se na primer zaradi padavin med letom potrebe po namakanju in s tem poraba vode zmanjšajo na količino, manjšo od količine, ki jo je dovoljeno načrpati in za katero je treba plačati pristojbino; po podatkih iz podatkovne baze Jupiter, ki jo upravlja nacionalni urad za geološke raziskave za Dansko in Grenlandijo, so v obdobju 2009–2011 kmetijska gospodarstva porabila samo približno 34 % količine, zajete z dovoljenji za črpanje (vendar za te podatke velja določena negotovost, ker primarnim proizvajalcem ni treba meriti natančne količine načrpane vode), medtem ko je ta delež pri živilskopredelovalnih podjetjih znašal 48 %, — podjetja na območju, ki ga oskrbuje splošna naprava za oskrbo z vodo, imajo možnost, da se priključijo nanjo, medtem ko imajo podjetja zunaj takega območja pravico namestiti lastni sistem za črpanje vode, vendar pa stroške namestitve in vzdrževanja tega zasebnega sistema ter morebitnega čiščenja vode nosi podjetje, ki prav tako nosi stroške nadzora kakovosti, ki bi ga lahko zahtevale občine.