B.

Doda se naslednja Priloga XIII: „PRILOGA XIII Smernice, specifične za dejavnost, namenjene določanju emisij dušikovega oksida (N2O) pri proizvodnji dušikove kisline, adipinske kisline, kaprolaktama, glioksala in glioksilne kisline 1. MEJE IN POPOLNOST Smernice v tej prilogi, specifične za dejavnost, se uporabljajo za spremljanje emisij N2O, ki nastanejo pri proizvodnji dušikove kisline, adipinske kisline, kaprolaktama, glioksala in glioksilne kisline v ustreznih napravah, vključenih v skladu s členom 24 Direktive 2003/87/ES. Za vsako dejavnost, pri kateri nastajajo emisije N2O, se upoštevajo vsi viri emisij N2O v proizvodnih postopkih, vključno s tistimi, pri katerih se emisije N2O usmerijo skozi opremo za zmanjševanje emisij. Med te spadajo: — proizvodnja dušikove kisline – emisije N2O pri katalitski oksidaciji amoniaka in/ali iz naprav za zmanjševanje emisij NOx/N2O, — proizvodnja adipinske kisline – emisije N2O, vključno z oksidacijskimi reakcijami, vsakim neposrednim izpustom med postopkom in/ali iz opreme za omejevanje emisij, — proizvodnja glioksala in glioksilne kisline – emisije N2O, vključno s procesnimi reakcijami, vsakim neposrednim izpustom med postopkom in/ali iz opreme za omejevanje emisij, — proizvodnja kaprolaktama – emisije N2O, vključno s procesnimi reakcijami, vsakim neposrednim izpustom med postopkom in/ali iz opreme za omejevanje emisij. Te določbe se ne uporabljajo za emisije N2O, ki nastajajo pri izgorevanju goriva. Vse ustrezne emisije CO2, ki so neposredno povezane s proizvodnimi postopki (in jih ne zajema EU ETS) ter so vključene v dovoljenje za emisije toplogrednih plinov za napravo, se spremljajo in sporočajo v skladu s temi smernicami. Oddelek 16 Priloge I se ne uporablja za spremljanje emisij N2O. 2. DOLOČANJE EMISIJ CO2(e) IN N2O 2.1 LETNE EMISIJE N2O Emisije N2O pri proizvodnji dušikove kisline se merijo z uporabo neprekinjenega merjenja emisij (razen v primeru virov de minimis – oddelek 6.3). Emisije N2O, ki nastanejo pri proizvodnji adipinske kisline, kaprolaktama, glioksala in glioksilne kisline, se spremljajo z uporabo neprekinjenega merjenja emisij, kadar se uporabljajo naprave za njihovo zmanjševanje, in z uporabo metode izračuna (na podlagi pristopa z masno bilanco (oddelek 2.6)), kadar emisije začasno ostajajo nezmanjšane. Skupne letne emisije N2O iz naprave so enake vsoti letnih emisij N2O iz vseh njenih virov emisij. Za vsak vir emisije, pri katerem se uporablja neprekinjeno merjenje emisij, so skupne letne emisije enake vsoti vseh urnih emisij, izračunani z naslednjo enačbo: pri čemer je: N2O emisijeletne = skupne letne emisije N2O iz zadevnega vira emisije v tonah N2O N2O-konc.urna = urne koncentracije N2O v mg/Nm3 v pretoku dimnega plina, izmerjene med delovanjem naprave Pretok dimnega plina = pretok dimnega plina, kot je v nadaljevanju izračunan za vsako urno koncentracijo v mg/Nm3 2.2 URNE EMISIJE N2O Letno povprečje urnih emisij N2O se za vsak vir, pri katerem se uporablja neprekinjeno merjenje emisije, izračuna z naslednjo enačbo: pri čemer je: N2O-emisijepovpr. urne = letno povprečje urnih emisij N2O v kg/h iz vira N2O-konc.urna = urne koncentracije N2O v mg/Nm3 v pretoku dimnega plina, izmerjene med delovanjem naprave Pretok dimnega plina = pretok dimnega plina, kot je v nadaljevanju izračunan za vsako urno koncentracijo v mg/Nm3 Skupna negotovost letnega povprečja urnih emisij za vsak vir emisije ne sme preseči vrednosti stopenj, kot so določene v nadaljevanju. Vsi upravljavci uporabijo najvišjo stopnjo pristopa. Le če se zadovoljivo prikaže pristojnemu organu, da najvišja stopnja tehnično ni izvedljiva ali da bi povzročila nerazumno visoke stroške, se lahko uporabi naslednja nižja stopnja. V poročevalnem obdobju 2008–2012 se uporablja vsaj stopnja 2, razen če tehnično ni izvedljiva. V primerih, ko uporaba vsaj stopnje 1 za vsak vir emisije (razen virov de minimis) tehnično ni izvedljiva ali bi povzročila nerazumno visoke stroške, upravljavec v skladu z oddelkom 2 Priloge XII uporabi ustrezno stopnjo za skupne letne emisije vira emisije in dokaže skladnost z njo. Za poročevalno obdobje 2008–2012 se zahteva vsaj stopnja 2, razen če tehnično ni izvedljiva. Države članice v skladu s členom 21 Direktive 2003/87/ES Komisijo obvestijo o zadevnih napravah, ki uporabljajo ta pristop. Stopnja 1: Za vsak vir emisije znaša skupna negotovost letnih povprečnih urnih emisij manj kot ± 10 %. Stopnja 2: Za vsak vir emisije znaša skupna negotovost letnih povprečnih urnih emisij manj kot ± 7,5 %. Stopnja 3: Za vsak vir emisije znaša skupna negotovost letnih povprečnih urnih emisij manj kot ± 5 %. 2.3 URNE KONCENTRACIJE N2O Urne koncentracije N2O [mg/Nm3] v dimnem plinu iz vsakega vira emisije se določijo z neprekinjenim merjenjem na reprezentativni točki po izhodu iz opreme za zmanjševanje emisij NOx/N2O (kadar se ta uporablja). Primerna merilna tehnika je IR-spektroskopija, vendar se lahko v skladu z odstavkom 2 oddelka 6.1 Priloge I uporabijo tudi druge tehnike, če dosegajo zahtevano raven negotovosti za emisije N2O. Z uporabljenimi tehnikami mora biti mogoče izmeriti koncentracije N2O iz vseh virov emisij, in sicer tedaj, ko se uporabljajo naprave za njihovo zmanjševanje, pa tudi tedaj, ko emisije ostajajo nezmanjšane (na primer ob izpadu opreme za zmanjševanje emisij in povečanju koncentracij). Če se med takšnimi obdobji negotovost poveča, je to treba upoštevati v oceni negotovosti. Vse meritve so prilagojene glede na suhi plin in se dosledno sporočajo. 2.4 DOLOČANJE PRETOKA DIMNEGA PLINA Pri spremljanju emisij N2O se za merjenje pretoka dimnega plina uporabljajo metode spremljanja pretoka dimnega plina, ki so določene v Prilogi XII. Pri proizvodnji dušikove kisline se uporablja metoda A, razen če to tehnično ni izvedljivo in se namesto nje uporabi nadomestna metoda, npr. pristop z masno bilanco, ki temelji na pomembnih parametrih (kot je vnos amoniaka), ali določanje pretoka z neprekinjenim merjenjem pretoka emisij, vendar le v primeru, da jo ob oceni načrta za spremljanje in njegove metodologije spremljanja potrdi pristojni organ. Pri drugih dejavnostih se lahko za spremljanje pretoka dimnega plina uporabljajo druge metode, opisane v Prilogi XII, če jih odobri pristojni organ kot del ocene načrta za spremljanje in njene metodologije spremljanja. Metoda A – proizvodnja dušikove kisline Pretok dimnega plina se izračuna z naslednjo enačbo: pri čemer je: Vzrak = skupni vnos pretoka zraka v Nm3/h pri standardnih pogojih O2 zrak = prostorninski delež O2 v suhem zraku [= 0,2095] O2 dimni plin = prostorninski delež O2 v dimnem plinu Vzrak se izračuna kot vsota celotnega pretoka zraka, ki se dovaja proizvodni enoti za dušikovo kislino. Če v svojem načrtu za spremljanje ne navede drugače, uporablja naprava naslednjo enačbo: Vzrak = Vprim + Vsek + Vzap pri čemer je: Vprim = primarni vnos pretoka zraka v Nm3/h pri standardnih pogojih Vsek = sekundarni vnos pretoka zraka v Nm3/h pri standardnih pogojih Vzap = zaporni vnos pretoka zraka v Nm3/h pri standardnih pogojih Vprim se določi z neprekinjenim merjenjem pretoka, preden se zrak pomeša z amoniakom. Vsek se določi z neprekinjenim merjenjem pretoka, npr. pred enoto za rekuperacijo toplote. Vzap je prečiščeni zračni pretok v postopku proizvodnje dušikove kisline (po potrebi). Za dovajani tok zraka, katerega skupni delež znaša manj kot 2,5 % celotnega pretoka zraka, lahko pristojni organ za določanje te stopnje zračnega pretoka sprejme metode ocenjevanja, ki jih upravljavec predlaga na podlagi najboljših praks industrije. Upravljavec na podlagi meritev, izvedenih v normalnih pogojih, dokaže, da je izmerjeni pretok dimnega plina dovolj homogen, da omogoča uporabo predlagane merilne metode. Če se s temi meritvami izkaže, da je pretok nehomogen, je treba to upoštevati pri določanju ustreznih metod spremljanja in pri izračunu negotovosti emisij N2O. Vse meritve so prilagojene glede na suhi plin in se dosledno sporočajo. 2.5 KISIK (O2) Koncentracije kisika v dimnem plinu se merijo, kadar je to potrebno za izračun pretoka dimnega plina v skladu z oddelkom 2.4. Pri meritvah koncentracij veljajo zahteve iz oddelka 6 Priloge I. Med primerne merilne tehnike spadajo: metoda paramagnetnega spremenljivega pritiska, magnetna torzijska tehtnica in sonda iz cirkonijevega dioksida. Pri določanju negotovosti emisij N2O se upošteva negotovost meritev koncentracij O2. Vse meritve so prilagojene glede na suhi plin in se dosledno sporočajo. 2.6 IZRAČUN EMISIJ N2O Kadar v določenem obdobju emisije N2O, ki nastajajo pri proizvodnji adipinske kisline, kaprolaktama, glioksala in glioksilne kisline, ostajajo nezmanjšane (npr. nezmanjšane emisije zaradi zračenja iz varnostnih razlogov in/ali v primeru izpada naprav za zmanjševanje emisij) in kadar neprekinjeno spremljanje emisij N2O tehnično ni izvedljivo, se lahko emisije N2O izračunajo z uporabo pristopa z masno bilanco. Metoda izračuna temelji na največji možni stopnji emisij N2O pri kemični reakciji, ki poteka med nastajanjem emisije. Posebno osnovo izračuna odobri pristojni organ kot del ocene načrta za spremljanje in njegove metodologije spremljanja. Pri določanju letne povprečne urne negotovosti vira emisije se upošteva negotovost vseh emisij, izračunanih za posebni vir emisije. Za izračunane emisije ali kadar se za določanje emisij N2O uporablja kombinacija izračuna in neprekinjenega merjenja, se uporabljajo enake stopnje, kakor za emisije, ki se v celoti izmerijo z neprekinjenim merjenjem. 3. IZRAČUN LETNEGA EKVIVALENTA CO2 (CO2(e)) Skupne letne emisije N2O iz vseh virov emisij (izmerjene v tonah na tri decimalna mesta natančno) se z naslednjo enačbo pretvorijo v letne emisije CO2(e) (zaokroženo na tone): Za emisije N2O v obdobju 2008–2012 se šteje, da je potencial globalnega segrevanja GWPN2O = 310 t CO2(e)/t N2O, kar ustreza vrednosti, ki jo je v svojem drugem poročilu o oceni navedel Medvladni forum o podnebnih spremembah (1995 IPCC GWP value). Skupna letna vrednost CO2(e) iz vseh virov emisij in morebitne neposredne emisije CO2 iz drugih virov emisij (če so vključene v dovoljenje za emisije toplogrednih plinov) se dodajo skupnim letnim emisijam CO2, ki nastajajo v napravi, ter se uporabijo pri poročanju in predaji pravic. 4. DOLOČANJE STOPENJ PROIZVODNJE, POVEZANIH Z DEJAVNOSTJO Stopnje proizvodnje se izračunajo na podlagi dnevnih poročil o proizvodnji in ur delovanja. 5. NAČRT SPREMLJANJA Izpolnjene morajo biti zahteve iz točk (a), (b), (c), (d), (j), (k), (m) in (n) oddelka 4.3 Priloge I, poleg tega pa načrt spremljanja za naprave, ki jih zajema ta priloga, vsebuje še naslednje podatke: (a) vse ustrezne točke emisije v obdobjih običajnega in omejenega delovanja ter prehodnih obdobjih (npr. izpad proizvodnje ali zagon obratovanja), prikazane v procesnem diagramu; (b) metoda in parametri, uporabljeni za določitev količine materialov (npr. amoniaka), uporabljenih pri proizvodnih postopkih, in največja količina materiala, uporabljenega pri polni zmogljivosti; (c) metoda in parametri, uporabljeni za določitev količine proizvoda, izdelanega na uro, izraženega kot količina proizvedene dušikove kisline (100 %), adipinske kisline (100 %), glioksala, glioksilne kisline oziroma kaprolaktama na uro; (d) metoda in parametri, uporabljeni za določitev koncentracije N2O v dimnem plinu iz vsakega vira emisije, merilno območje metode, njena negotovost in podrobnosti o nadomestnih metodah, ki se uporabijo, kadar koncentracije niso v merilnem območju, ter okoliščine, v katerih se to lahko zgodi; (e) metoda, uporabljena za določitev skupne stopnje pretoka dimnega plina (izražena v Nm3 na uro) iz vsakega vira emisije, merilno območje metode in njena negotovost. Če se vrednost pridobi z izračunom, se navedejo podrobnosti za vsak tok dimnega plina, ki se spremlja; (f) metoda izračuna, uporabljena za določitev emisij N2O iz periodično nastopajočih virov nezmanjšanih emisij pri proizvodnji adipinske kisline, kaprolaktama, glioksala in glioksilne kisline; (g) način in obseg obratovanja naprave pri spremenljivi obremenjenosti ter način upravljanja obratovanja; (h) metoda in morebitne enačbe za izračun letnih emisij N2O iz vsakega vira emisije; (i) stanja, ki odstopajo od normalnega obratovanja, navedba možne pogostosti in trajanja takšnih stanj ter navedba prostornine emisij N2O med takšnimi izjemnimi stanji (npr. okvara opreme za zmanjševanje emisij); (j) ocena, ki lahko pokaže, da so bile zahteve o vrednosti negotovosti za stopnjo v skladu z oddelkom 2 te priloge izpolnjene in stopnja dosežena; (k) vrednost, izražena v kg/N2O na uro, ki je bila določena v skladu s točkama (a) in (b) oddelka 6.3 Priloge I, da bi se lahko uporabila ob okvari ali nepravilnem delovanju merilnega instrumenta; (l) podrobnosti o morebitnem odstopanju od zahtev splošnih standardov, npr. EN14181 in ISO 14956:2002. Izpolnjene morajo biti zahteve iz oddelka 4.3 Priloge I, poleg tega pa je za bistveno spremembo metodologije spremljanja kot dela načrta za spremljanje v naslednjih primerih potrebna odobritev pristojnega organa: — bistvene spremembe delovanja naprave, ki vplivajo na skupno raven emisij N2O, koncentracijo N2O, stopnjo pretoka ali druge parametre dimnega plina, zlasti pri vgradnji ali zamenjavi naprave za zniževanje emisij N2O, — spremembe metod za določanje emisij N2O, vključno s spremembami neprekinjenega merjenja koncentracij, koncentracij kisika in pretoka dimnega plina ali metode izračuna, ki bistveno vpliva na skupno negotovost emisij, — spremembe parametrov, ki se uporabljajo za določitev letnih emisij in/ali proizvodnje dušikove kisline, adipinske kisline, kaprolaktama, glioksala in glioksilne kisline, — spremembe ocene negotovosti. 6. SPLOŠNO 6.1 STOPNJE VZORČENJA Veljavne urne povprečne vrednosti se izračunajo v skladu z oddelkom 6.3(a) Priloge I za: — koncentracijo N2O v dimnem plinu, — skupni pretok dimnega plina, kadar se ta meri neposredno in se to zahteva, — vse pretoke dimnega plina in koncentracije kisika, potrebne za posredno določitev skupnega pretoka dimnega plina. 6.2 MANJKAJOČI PODATKI Postopek pri manjkajočih podatkih poteka v skladu s točkama (a) in (b) oddelka 6.3 Priloge I. Če ni na voljo podatkov med okvaro opreme za zmanjševanje emisij, se predpostavi, da so bile emisije vso zadevno uro nezmanjšane, in je treba ustrezno izračunati nadomestne vrednosti. Upravljavec ukrene vse potrebno, da oprema za neprekinjeno spremljanje emisij ne bi bila v okvari dlje kot en teden v vsakem koledarskem letu. Če se to zgodi, upravljavec o tem takoj obvesti pristojne organe. 6.3. VIRI N2O DE MINIMIS ‚Tokovi vira de minimis‘ za vire emisij N2O pomeni enega ali več manjših tokov vira nezmanjšanih emisij, ki jih izbere upravljavec in skupaj na leto bodisi sprostijo 1 000 ton CO2(e) ali manj bodisi sprostijo manj kot 20 000 ton CO2(e) na leto in prispevajo manj kot 2 % k skupnim letnim emisijam CO2(e) te naprave. Upravljavec lahko za spremljanje in poročanje uporabi lastne metode ocenjevanja tokov virov N2O de minimis brez stopenj, če mu to odobri pristojni organ. 6.4 POTRDITVENI IZRAČUN EMISIJ Sporočeni podatki o emisijah N2O (pridobljeni z neprekinjenim merjenjem emisij in izračunom) se potrjujejo v skladu z oddelkom 6.3(c) Priloge I na podlagi podatkov o proizvodnji, smernic IPCC iz leta 2006 in ‚horizontalnega pristopa‘, opredeljenega v oddelku 10.3.3. 7. OCENA NEGOTOVOSTI Ocena negotovosti, ki je potrebna za dokazovanje skladnosti z ustreznimi stopnjami v oddelku 2, se določa z izračunom propagacije napak, pri čemer se upošteva negotovost vseh pomembnih elementov izračuna emisij. Pri neprekinjenem merjenju je treba v skladu z EN 14181 in ISO 14956:2002 oceniti naslednje vire negotovosti: — opredeljena negotovost opreme za neprekinjeno merjenje, vključno z vzorčenjem, — negotovost, povezana s kalibracijo, in — dodatna negotovost, povezana s tem, kako se v praksi uporablja oprema za spremljanje. Za izračun celotne negotovosti v skladu z oddelkom 2.2 se uporabijo urne koncentracije N2O, kot so določene v skladu z oddelkom 2.3. Urne koncentracije N2O, nižje od 20 mg/Nm3, se samo za namen izračuna negotovosti nadomestijo s privzeto vrednostjo 20 mg/Nm3. Upravljavec s postopkom zagotavljanja in nadzora kakovosti upravlja in zmanjšuje preostale negotovosti podatkov o emisijah v svojem poročilu o emisijah. Med postopkom preverjanja preveritelj preveri pravilno uporabo odobrene metodologije spremljanja ter oceni upravljanje in zmanjševanje preostalih negotovosti s postopki, ki jih uporablja upravljavec za zagotavljanje in nadzor kakovosti. 8. NADZOR IN PREVERJANJE 8.1 NADZOR Izpolnjene morajo biti zahteve iz oddelkov 10.1, 10.2 in 10.3 Priloge I, poleg tega pa se uporabljajo še naslednji postopki zagotavljanja kakovosti: — kakovost neprekinjenega merjenja koncentracij N2O in kisika se zagotavlja v skladu z EN 14181, — vgrajena oprema za merjenje se vsaka tri leta kalibrira z vzporednimi meritvami, — kadar se kot osnova za kalibracijo opreme za neprekinjeno merjenje uporabijo običajne mejne vrednosti emisij in kadar te vrednosti za N2O ali O2 niso na voljo, se kot približek uporabi letno povprečje urnih koncentracij, — poleg vzorčnega plina se za QAL 2 uporabijo tudi primerni referenčni plini, da se oceni dovolj široko območje kalibracije, — oprema za merjenje, ki meri prostornino toka dimnega plina, se kalibrira vsako leto ali ob vzdrževanju naprave, kar koli od tega nastopi prej. Kakovosti meritev prostornine pretoka dimnega plina ni treba zagotavljati v skladu z EN 14181, — če notranji pregled pokaže neskladnost z EN 14181 ali če je treba izvesti ponovno kalibracijo, je treba o tem takoj obvestiti pristojni organ. 8.2 PREVERJANJE Izpolnjene morajo biti zahteve za preverjanje iz oddelka 10.4, poleg tega pa se preveri še naslednje: — pravilnost uporabe zahtev iz standardov, navedenih v oddelkih 7 in 8.1 te priloge, — način izračuna in rezultati, kadar so manjkajoči podatki nadomeščeni z izračunanimi vrednostmi, — verodostojnost izračunanih nadomestnih vrednosti in izmerjenih vrednosti, — morebitne primerjalne ocene, ki lahko potrdijo vrednosti emisij, metode izračuna ter sporočanje podatkov o dejavnosti, faktorjih emisije in podobnem. 9. POROČANJE Skupne letne emisije N2O so v poročilu navedene v tonah in zaokrožene na tri decimalna mesta natančno ter kot CO2(e), zaokroženo na tone. Izpolnjene morajo biti zahteve za poročanje iz oddelka 8 Priloge I, poleg tega pa upravljavci naprav, ki jih zajema ta priloga, sporočijo še naslednje podatke o napravah: (a) letni obratovalni čas procesne enote in skupni obratovalni čas naprave; (b) podatki o proizvodnji za vsako enoto in metoda, uporabljena za določitev količine proizvoda; (c) merila za meritve, uporabljena pri količinski opredelitvi vsakega parametra; (d) negotovost vsakega izmerjenega in izračunanega parametra (vključno s koncentracijami plinov, pretokom dimnega plina in izračunanimi emisijami) ter tako dobljena skupna negotovost urne obremenitve in/ali vrednosti letnih emisij; (e) podrobnosti o morebitnih okvarah opreme, ki vplivajo na emisije ter meritve in izračune emisij/pretoka dimnega plina, vključno s številom okvar, številom zadevnih ur ter trajanjem in datumi okvar; (f) podrobnosti o primerih, ko je bilo treba uporabiti določbe oddelka 6.2 te priloge, vključno s številom primerov, številom zadevnih ur, opravljenimi izračuni in uporabljenimi nadomestnimi vrednostmi; (g) vhodni podatki, uporabljeni pri morebitnih potrditvenih ocenah v skladu z oddelkoma 6.3(c) in 4.3 Priloge I za preverjanje letnih emisij N2O.“