SL Uradni list Evropske unije L 309/1

SKLEP KOMISIJE

z dne 23. februarja 2011

o državni pomoči, ki jo je Italija dodelila družbam Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA in Syndial SpA (ukrepi državne pomoči C 38/B/04 (ex NN 58/04) in C 13/06 (ex N 587/05))

(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 956)

(Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

(2011/746/EU)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

1.1 Zadeva C 38/B/04

(1) Z dopisom z dne 4. decembra 2003 je odvetniška pisarna, ki zastopa pritožnika, Komisijo obvestila, da je bilo v italijanskih medijih objavljenih več člankov, v katerih je bilo navedeno, da namerava italijanska vlada uvesti ugodnejše cene električne energije za nekatere družbe na Sardiniji.

(2) Cene so bile uvedene s členom 1 odloka predsednika vlade z dne 6. februarja 2004 (v nadaljnjem besedilu: odlok iz leta 2004). Odlok je imel dva različna vpliva: a) uvedel je ugodnejše cene električne energije za družbe Portovesme Srl, ILA SpA in Eurallumina SpA; ter b) podaljšal veljavno ugodnejšo ceno za družbo Alcoa Transformazioni, proizvajalca primarnega aluminija (v nadaljnjem besedilu: družba Alcoa)

(3) Z dopisoma z dne 22. januarja 2004 in 19. marca 2004 je Komisija pozvala Italijo, naj predloži dodatne informacije o zadevnih ukrepih. Italijanski organi so odgovorili z dopisoma z dne 9. februarja 2004 in 9. junija 2004. Z dopisom z dne 20. septembra 2004 je Italija predložila dodatna pojasnila.

(4) Z dopisom z dne 16. novembra 2004 je Komisija sporočila Italiji, da bo glede ukrepa začela postopek v skladu s členom 108(2) PDEU.

(5) Odločitev Komisije, da sproži postopek, je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (2). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe v zvezi z ukrepi.

(6) Italija je predložila svoje pripombe z dopisoma z dne 4. februarja 2005 in 11. februarja 2005.

(7) Komisija je prejela tudi pripombe drugih zainteresiranih strani, vključno s tremi družbami, ki so prejele pomoč, in konkurenčnega ponudnika družbe Portovesme. Komisija je z dopisom z dne 22. marca 2005 o zadevnih pripombah obvestila Italijo, ki je imela možnost, da nanje odgovori. Pripombe Italije je prejela z dopisom z dne 20. septembra 2005.

(8) 29. oktobra 2008 se je zadeva C 38/04 razdelila na del A, ki obravnava družbo Alcoa, in del B, ki obravnava družbe Portovesme, ILA in Eurallumina.

(9) 19. novembra 2009 je Komisija sprejela končni negativni sklep v zvezi z družbo Alcoa, s katerim je odredila vračilo pomoči (3).

1.2 Zadeva C 13/06

(10) S členom 11(12) zakonskega odloka št. 35 z dne 14. marca 2005, spremenjenim v zakon št. 80/2005 z dne 14. maja 2005, ki vsebuje nujne določbe v skladu z akcijskim načrtom za gospodarski, socialni in ozemeljski razvoj (v nadaljnjem besedilu: zakon št. 80/2005), so italijanski organi podaljšali veljavnost ugodnejše cene električne energije do leta 2010 za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina ter podaljšali ugodnost cene za družbo Syndial SpA, proizvajalca klora, ki se prav tako nahaja na Sardiniji.

(11) Komisija je z dopisom z dne 22. julija 2005 prejela pritožbo družbe, konkurenčnega ponudnika družbe Syndial, sledili pa sta ji nadaljnji predložitvi iste družbe z dne 7. oktobra 2005 in 7. decembra 2005.

(12) Italija je Komisijo o ukrepu obvestila z dopisom z dne 23. novembra 2005. Z dopisom z dne 28. novembra 2005 je Italija predložila dodatna pojasnila.

(13) Z dopisom z dne 22. decembra 2005 je Komisija pozvala Italijo, naj predloži nadaljnja pojasnila, ki jih je Italija predložila z dopisom z dne 3. marca 2006.

(14) Medtem se je z dopisom z dne 20. januarja 2006 isti konkurenčni ponudnik družbe Portovesme, ki je predložil pripombe v zadevi C 38/B/04, pritožil glede novega ukrepa.

(15) Z dopisom z dne 26. aprila 2006 je Komisija obvestila Italijo, da bo glede sprememb in podaljšanja posebne sheme cen, ki so bile uvedene z zakonom št. 80/2005, sprožila postopek v skladu s členom 108(2) PDEU.

(16) Komisija je Italijo z dopisom z dne 22. avgusta 2006 pozvala, naj predloži dodatna pojasnila; Italija je odgovorila z dopisom z dne 28. septembra 2006.

(17) Odločitev Komisije, da sproži postopek, je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (4). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe v zvezi z ukrepi.

(18) Komisija je prejela pripombe zainteresiranih strani, vključno z upravičenci, dvema konkurenčnima ponudnikoma družb Portovesme in Syndial, ter proizvajalcem električne energije iz obnovljivih virov. Komisija je z dopisom z dne 5. oktobra 2006 o zadevnih pripombah obvestila Italijo, ki je imela možnost, da nanje odgovori. Italija je odgovorila z dopisom z dne 1. decembra 2006.

(19) Italija je z dopisi z dne 16. aprila 2007, 10. maja 2007, 14. maja 2007 in 22. junija 2010 predložila dodatna pojasnila.

1.3 Področje uporabe tega sklepa

(20) Ta sklep zajema cene, ki so bile s členom 1 odloka iz leta 2004 uvedene za upravičence, razen za družbo Alcoa, (v nadaljnjem besedilu: cene iz leta 2004), in cene, ki so bile uvedene s členom 11(12) zakona št. 80/2005 in podrobneje obrazložene v odločbah, ki jih je sprejel organ za električno energijo in plin (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas – v nadaljnjem besedilu: AEEG) (v nadaljnjem besedilu: cene iz leta 2005).

2. PODROBEN OPIS UKREPA

2.1 Sporne cene iz leta 2004

(21) Člen 1 odloka iz leta 2004 je razširil „[cenovno] obravnavo iz člena 2 odloka ministrstva za industrijo, trgovino in obrt z dne 19. decembra 1995 [v nadaljnjem besedilu: odlok za družbo Alcoa] na dobavo energije za proizvodnjo in predelavo aluminija, svinca, srebra in cinka, vendar le za obrate, ki so bili ob datumu veljavnosti tega odloka že ustanovljeni in se nahajajo na otoških območjih ter nimajo dovolj povezav z nacionalnimi elektroenergetskimi in plinovodnimi omrežji ali teh povezav sploh nimajo“.

(22) Ta cenovna obravnava naj bi bila prehodna: končala naj bi se „z dokončanjem del ali izboljšanjem povezav z nacionalnimi elektroenergetskimi in plinovodnimi omrežji“ in najkasneje 30. junija 2007.

(23) V praksi je odlok iz leta 2004 ugodnejšo ceno, do katere je že bil upravičen proizvajalec aluminija Alcoa, razširil na tri energetsko intenzivne družbe na Sardiniji: družbo Portovesme, proizvajalca svinca, srebra in cinka (5); družbo ILA, proizvajalca proizvodov iz predelanega aluminija; in družbo Eurallumina, proizvajalca aluminijevega oksida (6).

(24) Na regulativni ravni se je cena izvajala z odločbami (delibere) AEEG.

(25) Odločba AEEG št. 110/04 določa, da bodo ugodnejše cene veljale le, če bo rezultat postopka priglasitve pozitiven. Vendar je v skladu z navodili Urada predsednika vlade, ki navajajo, da odlok iz leta 2004 ni bil uradno priglašen v skladu s pravili o državni pomoči, ampak samo „predstavljen“ Komisiji v okviru „predhodnega poizvedovanja“(indagine conoscitiva preliminare), AEEG odlok iz leta 2004 izvedel s sklepom št. 148/04 (7).

(26) Sistem je upravičencem omogočal, da so pod pogoji iz odloka za družbo Alcoa prejemali kompenzacijska plačila. Za obrat, zajet v shemi, je bilo kompenzacijsko plačilo enako razliki med ceno, plačano družbi, ki je obrat oskrbovala z električno energijo, in ugodnejšo ceno, ki jo je določila država, pomnoženo s porabo električne energije obrata. Metoda za izračun ugodnejše cene je bila določena z odločbo CIP št. 15/1993. Na ceno je vplival mehanizem za indeksacijo, ki je temeljil na odstopanju italijanskih stroškov proizvodnje energije („komponenta Ct“). V letu 2004 je ugodnejša cena za upravičence s Sardinije znašala med 26 EUR in 35 EUR/MWh.

(27) Za upravno poslovodenje sheme je bil zadolžen izravnalni sklad za sektor električne energije (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). V praksi je sistem cen deloval na naslednji način: upravičenci so izravnalnemu skladu poslali podrobne mesečne podatke o količini električne energije, ki so jo porabili, in cenah, ki so jih plačali svojim dobaviteljem električne energije. Nato so od izravnalnega sklada prejeli gotovinska plačila, izračunana, kot je navedeno zgoraj (9).

(28) Sredstva, potrebna za financiranje kompenzacijskih plačil, so bila zbrana z drugimi dajatvami, ki so jih morali plačati vsi italijanski odjemalci električne energije na podlagi sestavnega dela A4 standardne cene za električno energijo (10).

(29) Shema bi se morala zaključiti 30. junija 2007. Vendar je bilo njeno izvajanje po navodilih AEEG prekinjeno kmalu po tem, ko je Komisija sprožila formalni postopek preiskave novembra 2004 (11).

(30) Podatki, ki jih je predložila Italija, kažejo, da sta družbi Portovesme in Eurallumina prejemali subvencije za električno energijo, porabljeno med aprilom in oktobrom 2004, družba ILA pa subvencije za električno energijo, porabljeno med aprilom in septembrom 2004. Skupna izplačila izravnalnega sklada tem trem družbam v okviru sheme so navedena spodaj (v EUR). Portovesme Srl 12 845 892,82 Eurallumina SpA 5 208 152,05 ILA SpA 291 120,27

2.2 Sporne cene iz leta 2005

(31) S členom 11(12) zakona št. 80/2005 so italijanski organi razširili „cenovno obravnavo iz odloka ministrstva za industrijo, trgovino in obrt z dne 19. decembra 1995 na dobavo energije za proizvodnjo in predelavo aluminija, svinca, srebra in cinka ter klorovih preparatov glede na cene, ki se za podobno preskrbo uporabljajo na evropskih trgih, vendar le za obrate, ki so bili ob datumu veljavnosti tega odloka že ustanovljeni in se nahajajo na Sardiniji ter so priključeni na visokonapetostno omrežje. Za to cenovno obravnavo veljajo dolgoročne obveznosti, za katere se dogovorijo upravičenci, lokalni organi Sardinije in odgovorna ministrstva.“

(32) Tako je zakon št. 80/2005 pravzaprav ponovno uvedel shemo cen, uvedeno leta 2004, ki je obravnavo družbe Alcoa razširila na druge energetsko intenzivne upravičence na Sardiniji. V praksi je zakon veljal samo za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina ter Syndial, proizvajalca klorovih preparatov, ki pred tem ni koristil ugodnejših cen.

(33) Opozoriti je treba, da od leta 2005 naprej ugodnejša cena ni bila več vezana na zgodovinsko ceno, ki je bila prvotno uvedena z odlokom za družbo Alcoa, ampak jo je od takrat neodvisno določal AEEG tako, da je ustrezala povprečnim cenam električne energije, ki so jo konkurenčni ponudniki upravičencev plačevali na evropskem trgu (12). Na ceno so vplivale letne posodobitve: v skladu s členom 11(13) zakona, „pogoji glede cen iz člena 11 (13) in 12 veljajo od 1. januarja 2005 in jih posodablja AEEG, ki nominalne zneske cen vsako leto zviša za 4 %, ali, če je ta slednja vrednost višja, za odstotek povečanja povprečne veleprodajne cene, zabeležene na glavnih evropskih borzah električne energije, predvsem v Frankfurtu in Amsterdamu.“ V odločbi št. 217/05 je AEEG navedel razlago tega mehanizma posodabljanja, ki je ugodnejši za upravičence, saj je določil, da letno zvišanje cen ne sme preseči 4 %.

(34) V isti odločbi je AEEG določil ugodnejše cene, ki veljajo za različne sektorje za leto 2005, kot sledi: Sektorji, upravičeni do ugodnejših cen Ugodnejša cena EUR/MWh Predelava aluminija 50 Svinec in cink 23 Proizvodnja aluminija 27 Klorov cikel 27

(35) Tako kot cene iz leta 2004 so se tudi cene iz leta 2005 financirale z drugimi dajatvami, zaračunanimi vsem končnim uporabnikom na podlagi sestavnega dela A4 standardne cene za električno energijo. Za upravljanje finančnih tokov sistema je bil ponovno zadolžen izravnalni sklad.

(36) Upravičenost do cene je bila pogojena z obveznostjo, s katero so se upravičenci zavezali, da bodo na Sardiniji izvajali produktivne naložbe na podlagi industrijskih načrtov, ki jih bodo predložili regionalnim organom. Na primer, družba Portovesme se je obvezala, da bo vlagala v lastno proizvodnjo električne energije ali sodelovala pri izgradnji novih elektrarn.

(37) Italija je člen 11(12) zakona št. 80/2005 priglasila v skladu s členom 108(3) PDEU. Plačilo cen iz leta 2005 je bilo pogojeno z odobritvijo sheme s strani Komisije. Zato shema cen iz leta 2005 ni bila izvedena.

2.3 Postopki pred nacionalnimi sodišči

(38) Družbi Solvay Chimica Italia in Solvay Chimica Bussi SpA, ki izdelujeta klorove preparate in se ne nahajata na Sardiniji, sta pri regionalnem upravnem sodišču v Lombardiji (14) vložili tožbo zoper odločbe, ki jih je v zvezi z izvajanjem člena 11(12) zakona 80/2005 sprejel AEEG, z utemeljitvijo, da te odločbe dodeljujejo nezakonito državno pomoč in da so kršile druge določbe italijanske zakonodaje (15). 27. novembra 2006 je sodišče postopek, o katerem je odločalo, prekinilo do zaključka preiskave državne pomoči, ki jo je Komisija sprožila v zadevi C 13/06.

2.4 Kombinacija s prejšnjo nezdružljivo pomočjo – zadeva Deggendorf

(39) Po sprožitvi postopka je Italija navedla, da družba Eurallumina ni povrnila nezdružljive pomoči, ki je bila predmet postopka v zadevi C 80/01 (pomoč za proizvodnjo aluminijevega oksida) (16), vendar so, po navedbah družbe, 8. maja 2006 glede tega ukrepa regionalni organi Sardinije izdali odredbo za vračilo.

3. ODLOČITEV O SPROŽITVI POSTOPKA NA PODLAGI ČLENA 108(2) PDEU

(40) Komisija se je odločila, da formalno preiskavo sproži na podlagi naslednjih utemeljitev:

3.1 Zadeva C 38/B/04

(41) Komisija je v odločitvi o sprožitvi formalne preiskave (17) preučila, ali obstaja možnost, da cene iz leta 2004 za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina ne pomenijo državne pomoči, ker so podobne ugodnejši ceni, ki je bila družbi Alcoa dodeljena leta 1996, za katero je Komisija v svoji odločbi z dne 4. decembra 1996 odločila, da ne pomeni državne pomoči (v nadaljnjem besedilu: odločba Alumix) (18).

(42) Komisija je trdila, da se zdi, da se je nova cena razlikovala od cene Alumix, ker je ceno Alumix odobrila družba ENEL, tj. monopolni dobavitelj električne energije v Italiji, medtem ko je nova cena vključevala posamično posredovanje države, da bi se nadomestila razlika med tržno ceno, dogovorjeno s proizvajalcem električne energije, in ugodnejšo ceno, določeno leta 1996. Komisija je sklenila, da odlok iz leta 2004 ne širi področja uporabe obstoječega ukrepa, ki ne pomeni državne pomoči, na nove upravičence, ampak s finančnim mehanizmom, ki se precej razlikuje od cene Alumix, uvaja novo shemo v korist zadevnih treh družb.

(43) Odločitev o sprožitvi postopka je cene, uvedene z odlokom iz leta 2004, opredelila kot pomoč za tekoče poslovanje in ocenila, ali bi se lahko taka pomoč odobrila na podlagi smernic o državni regionalni pomoči (v nadaljnjem besedilu: smernice o regionalni pomoči) (19), glede na to, da je bila do konca leta 2006 Sardinija območje, ki je prejemalo pomoč in ki spada na področje uporabe člena 107(3)(a). Komisija je imela pomisleke glede tega, ali se lahko pomoč odobri na tej podlagi, ker se zdi, da taka ad hoc pomoč, odobrena omejenemu številu družb, ne spodbuja regionalnega razvoja.

(44) Komisija je izrazila tudi zaskrbljenost glede tega, da bi se lahko zaradi ukrepa znižala raven obdavčitve za električno energijo. Pravna podlaga za tako morebitno znižanje bi morala temeljiti na Direktivi Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (20).

3.2 Zadeva C 13/06

(45) Komisija je v svoji odločitvi z dne 27. aprila 2006, s katero je sprožila uradno preiskavo, shemo cen iz leta 2005 opredelila kot novo pomoč za tekoče poslovanje.

(46) Komisija je preučila, ali bi bila ugodnejša cena na podlagi smernic o regionalni pomoči lahko odobrena kot regionalna pomoč za tekoče poslovanje, glede na to, da je bila do konca leta 2006 Sardinija območje, ki je prejemalo pomoč in ki spada na področje uporabe člena 107(3)(a) PDEU.

(47) Komisija je kljub vztrajanju Italije pri tem, da so visoke cene električne energije na Sardiniji pomenile oviro za razvoj otoka, ugotovila, da Italija ni dokazala obstoja znatno višjih cen na Sardiniji na povprečni ravni ali zlasti za energetsko intenzivne uporabnike (21). Komisija je pojasnila, da bi lahko presežna zmogljivost proizvodnje električne energije na Sardiniji samo spodbudila proizvajalce električne energije, da električno energijo prodajajo po najnižji možni ceni do takrat, ko bi jim dokončanje projektov za povečanje medsebojnih elektroenergetskih povezav, načrtovano za leto 2010, omogočilo, da električno energijo izvažajo s Sardinije.

(48) Sicer pa Italija ni pojasnila, zakaj bi bilo treba višje cene obravnavati kot regionalno oviro ali kako naj bi cena prispevala k regionalnemu razvoju. Komisija je v skladu s tem dvomila, ali je bila pomoč potrebna.

(49) Poleg tega je Komisija dvomila, da je taka ad hoc pomoč sorazmerna z regionalnimi ovirami, zlasti ob upoštevanju metode za izračun ugodnejše cene, ki ni bila povezana s cenami drugod po Italiji, ampak je temeljila na povprečnih cenah, ki so jih v Evropi plačevali energetsko intenzivni uporabniki.

(50) Komisija je ugotovila, da je ukrep veljal več kot pet let, kar je običajno najdaljše obdobje, za katero je odobrena regionalna pomoč za tekoče poslovanje, in da se pomoč dejansko ni postopno zmanjševala, glede na to, da naj bi se cene povečale za največ 4 %.

(51) Kar zadeva obdobje, zajeto v smernice o državni regionalni pomoči za 2007–2013 (22), je Komisija ugotovila, da Sardinija ne bi bila več upravičena do regionalne pomoči v skladu s členom 107(3)(a) PDEU in zlasti do pomoči za tekoče poslovanje. V skladu s smernicami bi se lahko odobrilo dveletno prehodno obdobje za linearno postopno opuščanje obstoječih shem pomoči za tekoče poslovanje, vendar se ni zdelo primerno dovoliti uvedbe nove pomoči za tekoče poslovanje za nekaj mesecev, ki bi se jo nato opustilo, zlasti glede na izražene pomisleke in izkrivljajočo naravo pomoči.

(52) Na koncu je Komisija izrazila pomisleke glede odobritve ugodnejše cene za družbe Portovesme, ILA, Eurallumina in Syndial v obliki regionalne pomoči ali na podlagi katerih koli drugih razlogov, ki jih Italija v nobenem primeru ni opredelila.

(53) Glede družbe Eurallumina je Komisija ugotovila, da družba še ni povrnila nezakonite in nezdružljive pomoči, ki jo je prejela (23), in da na podlagi sodbe v zadevi Deggendorf (24) zato ne more prejeti pomoči na podlagi katerega koli novega ukrepa.

4. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI

4.1 Zadeva C 38/B/04

(54) Na poziv Komisije v zvezi s predložitvijo pripomb glede odločitve iz leta 2004 o sprožitvi podrobne preiskave so bile prejete pripombe prvotnega pritožnika, več upravičencev (Portovesme, Eurallumina in Alcoa) in drugih zainteresiranih strani. V nadaljevanju so povzete le pripombe v zvezi z ugodnejšo ceno za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina. Pripombe, ki jih je predložila družba Alcoa, niso vključene, saj so v celoti obravnavane v dokončnem sklepu, ki se nanaša samo na to družbo (25).

4.1.1 Pripombe družbe Portovesme

(55) Družba Portovesme je trdila, da je ugodnejša cena namenjena odpravi nedelovanje trga, in sicer nezmožnosti nedavno liberaliziranega trga z električno energijo na Sardiniji, da zagotovi konkurenčne cene zaradi velike tržne moči prvotnih nosilcev dejavnosti. Družba Portovesme je trdila, da sta družbi ENEL in Endesa (njuna sredstva za proizvodnjo električne energije so bila pozneje prodana družbi E.ON) oblikovali duopol in umetno vzdrževali cene električne energije na Sardiniji v skladu s povprečnimi italijanskimi cenami, dejansko pa bi morale biti glede na presežno zmogljivost proizvodnje električne energije, ki bi morala proizvajalce spodbujati k prodaji po konkurenčnih cenah, cene na Sardiniji zlasti za velike odjemalce električne energije precej nižje.

(56) Družba Portovesme je trdila, da je bila ugodnejša cena, do katere je bila upravičena, enaka ceni, ki bi jo družba plačevala v normalnih tržnih pogojih, tj. če bi trg z električno energijo deloval pravilno.

(57) Po mnenju družbe Portovesme so kompenzacijska plačila, ki jih je družba prejela od izravnalnega sklada (znašala so 37 EUR/MWh), uskladila cene, ki jih je plačevala družba Portovesme, s cenami električne energije, ki so jih plačevali konkurenčni ponudniki družbe, in niso izkrivljala konkurence, saj so vsi proizvajalci cinka v EU plačevali enake cene, ukrep pa je samo izravnal neugoden konkurenčni položaj, v katerem se je znašla družba zaradi strukturnih težav Sardinije (vključno s pomanjkanjem zemeljskega plina).

(58) Kovine, kot so cink, aluminij in svinec, so blago, za katero obstaja samo ena svetovna cena, ki jo določa Londonska borza kovin. Nihanja lokalnih proizvodnih stroškov ne pomenijo različnih svetovnih cen. Zlasti proizvodnja cinka družbe Portovesme je bila tako majhna (manj kot 1 % svetovne proizvodnje), da ni mogla vplivati na svetovno ceno.

(59) Brez ugodnejše cene bi morala družba Portovesme zapreti obrat, vendar pa zaprtje ne bi koristilo drugim proizvajalcem cinka v EU, ki ne bi mogli povečati proizvodnje, tako da bi vrzel zapolnili z uvozom iz tretjih držav. Družba Portovesme je ugotovila, da ugodnejša cena ni vplivala na konkurenco ali trgovino v EU.

(60) Poleg tega, po mnenju družbe Portovesme, kompenzacijska plačila iz izravnalnega sklada niso vključevala državnih sredstev, saj je izravnalni sklad samo prerazporedil zasebna sredstva, prejeta od končnih uporabnikov električne energije.

(61) Družba Portovesme je pojasnila, da je odjem električne energije s strani energetsko intenzivnih sektorjev pomemben za zagotavljanje varnosti in neprekinjene dobave na Sardiniji ter preprečevanje neučinkovitosti pri proizvajanju električne energije, ki bi povzročila višje stroške električne energije za končne uporabnike.

(62) Nazadnje je družba poudarila, da bi bile v primeru, če bi morala zapreti obrat, posledice za proizvodno osnovo Sardinije zelo resne, saj bi bilo izgubljenih 790 neposrednih in 500 posrednih delovnih mest.

4.1.2 Pripombe družbe Eurallumina

(63) Družba Eurallumina je trdila, da so stroški proizvodnje aluminijevega oksida v Evropi višji od proizvodnih stroškov v drugih regijah sveta, predvsem zaradi višjih cen električne energije in goriva ter stroškov za prevoz boksita (26). Višjih stroškov ne bi mogli prenesti naprej v obliki višjih cen, saj ceno aluminijevega oksida določa Londonska borza kovin in posamezni proizvajalci nanjo nimajo vpliva. Evropska proizvodnja aluminijevega oksida je zato v primerjavi s preostalim svetom v neugodnem konkurenčnem položaju.

(64) Poleg splošnih težav, ki vplivajo na rafinerije aluminijevega oksida, je družba Eurallumina poudarila tudi težave, ki so značilne za Sardinijo in so lokalnim industrijam preprečile izkoriščanje prednosti liberalizacije trga z električno energijo, predvsem veliko tržno moč prvotnih nosilcev dejavnosti (glej pripombe družbe Portovesme v uvodni izjavi 55). Družba Eurallumina je tudi trdila, da je pomanjkanje zemeljskega plina posebna ovira za proizvodnjo aluminijevega oksida na Sardiniji, saj je bilo treba velike količine pare, potrebne za postopek, ustvariti z dražjim težkim oljem.

(65) Po mnenju družbe Eurallumina je po liberalizaciji tržna moč proizvajalcev električne energije na Sardiniji povzročila zvišanje cen električne energije: brez ugodnejše cene bi morala družba Eurallumina za dobavo električne energije plačevati 65,95 EUR/MWh, v primerjavi s 44 EUR/MWh, ki jih je plačevala pred liberalizacijo. Cene iz leta 2004 so to ceno znižale na 35 EUR/MWh.

(66) Tako kot družba Portovesme je tudi družba Eurallumina trdila, da v primeru, če bi morala prenehati z delovanjem, drugi proizvajalci aluminijevega oksida ne bi mogli nadomestiti njene proizvodnje, saj so že delovali s polno zmogljivostjo, tako da bi vrzel zapolnili z uvozom iz tretjih držav. Zaprtje bi povzročilo izgubo 400 neposrednih in 250 posrednih delovnih mest (27). Glede na to, da je bila družba Eurallumina edini dobavitelj aluminijevega oksida za talilnico družbe Alcoa, je menila, da bi zaprtje njene tovarne aluminijevega oksida lahko ogrozilo tudi sposobnost preživetja družbe Alcoa na Sardiniji.

(67) Družba Eurallumina je ugotovila, da je bila cena, uvedena z odlokom iz leta 2004, potrebna zaradi razvoja nove infrastrukture, ki bi odstranila glavne dejavnike neugodnega konkurenčnega položaja, ki vpliva na industrijo Sardinije.

4.1.3 Pripombe drugih zainteresiranih strani

(68) Konkurenčni ponudnik družbe Portovesme – ista družba, ki je Komisijo prvotno obvestila o zadevi – je ponovno pisal Komisiji po sprožitvi uradne preiskave. Predložil je analizo ugodnejše cene iz leta 2004, s katero je ugotovil, da cena pomeni nezakonito državno pomoč. Sporna shema cen se je bistveno razlikovala od cene Alumix, ki je bila odobrena družbi Alcoa: ni bilo mogoče zavzeti stališča, da ne pomeni državne pomoči. Pomoč mora biti razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom, saj je ni bilo mogoče odobriti kot regionalno pomoč za tekoče poslovanje ali kot pomoč za prestrukturiranje.

(69) Družbi Solvay Chimica Italia in Solvay Chimica Bussi, ki proizvajata klorove preparate, sta pripombe glede cen iz leta 2004 poslali julija 2005, po izteku enomesečnega roka za predložitev pripomb na odločitev o sprožitvi uradne preiskave. Kljub zamudi sta ti družbi prosili, da se obravnavata kot zainteresirani strani. V svojih pripombah sta navedli, da cene iz leta 2004 in cene iz leta 2005 pomenijo nezakonito in nezdružljivo državno pomoč.

4.1.4 Pripombe Italije

(70) Italija je trdila, da trg z električno energijo v EU še ni popolnoma konkurenčen, kar je priznala tudi Komisija v svojem četrtem letnem poročilu o uresničevanju notranjega trga s plinom in električno energijo (28). Podjetja, zlasti energetsko intenzivna podjetja, niso mogla prosto izbirati svojih dobaviteljev in dobiti električne energije pod primerljivimi pogoji v različnih državah članicah. Te težave niso bile povezane s podjetništvom družb, ampak so bile rezultat strukturnih pomanjkljivosti trgov z električno energijo. Sedanji položaj na trgu EU z električno energijo je imel negativne učinke na svobodno konkurenco na proizvodnih trgih energetsko intenzivnih uporabnikov.

(71) Italija je imela kljub liberalizaciji sektorja določene strukturne pomanjkljivosti, kot sta nezadostno medsebojno povezovanje med različnimi deli nacionalnih omrežij in koncentrirana tržna struktura. V teh okoliščinah liberalizacija ni povzročila ugodnejših cen za energetsko intenzivne uporabnike. Težave so bile zlasti velike na Sardiniji, kjer je povezovanje omejeno.

(72) Zato je Italija trdila, da je treba sistem posebnih cen, pri katerem se upoštevajo značilnosti povpraševanja, obravnavati kot upravičen regulativni ukrep, ki spodbuja mehanizme, ki bi bili na voljo na popolnoma konkurenčnem trgu. Ukrep je ponovno vzpostavil enake konkurenčne pogoje za energetsko intenzivna podjetja, ki delujejo v različnih državah članicah, saj je odpravil geografske pomanjkljivosti, ki so vplivale na družbe na Sardiniji. Shema je predvidela pričakovane učinke procesa liberalizacije. Po mnenju Italije so bili podobni ukrepi uvedeni v drugih državah članicah, kjer so imeli energetsko intenzivni uporabniki korist zaradi reguliranih cen električne energije.

(73) Po mnenju Italije je odlok iz leta 2004 sledil še dvema ciljema: podpori zaposlovanja na Sardiniji, ki je bilo koncentrirano v sektorju kovin, in ohranjanju dovolj visoke ravni povpraševanja po proizvodnji električne energije na Sardiniji, ki je imela težave s presežno zmogljivostjo.

(74) Italija je trdila, da je nova shema cen dejansko enaka ceni Alumix, za katero je Komisija ugotovila, da ne pomeni državne pomoči. Razlike med staro in novo shemo so bile posledica nove „strukture cen“, ki jo je zahtevala vzpostavitev liberaliziranega trga z električno energijo.

(75) Italija je trdila, da shema cen ne pomeni državne pomoči. Kar zadeva uporabo državnih sredstev, je bil sistem cen primerljiv z ureditvijo v zadevi PreussenElektra, za katero je Sodišče menilo, da ne vključuje državnih sredstev (29). Izravnalni sklad je bil tehnično telo, ki je vodilo račune sistema, in ni mogel prosto razpolagati s finančnimi sredstvi, s katerimi je upravljal. Dejstvo, da sta AEEG in ministrstvo za finance izvajala ukrep nadzora nad dejavnostmi izravnalnega sklada, ni pomenilo, da lahko država prosto razpolaga s temi sredstvi. Po mnenju Italije so bila zato sredstva, uporabljena za financiranje mehanizma cen, v celoti zasebna.

(76) Italija je nadalje trdila, da cena ni imela učinka na trgovino znotraj Unije in ni mogla izkrivljati konkurence zaradi razlogov, povezanih z obstojem svetovne cene za proizvode, ki so bili blago (glej pripombe družbe Portovesme, uvodna izjava 55). Poleg tega proizvodnja EU in Italije ni mogla slediti naraščajočemu povpraševanju po zadevnih kovinah. Leta 2005 je domača proizvodnja pokrivala samo 12 % povpraševanja po aluminiju, 55 % povpraševanja po cinku in 80 % povpraševanja po svincu v Italiji. Primanjkljaj v proizvodnji teh kovin v EU in Italiji je bil vedno večji, pri čemer so povpraševanju vedno pogosteje zadostili uvozniki iz tretjih držav. Če industrije aluminija v Italiji ne bi bilo, noben nov udeleženec iz EU na trgu ne bi mogel nadomestiti zmanjšanja zmogljivosti v Italiji, ker obrati EU že zdaj delujejo s polno zmogljivostjo in noben obstoječi proizvajalec ali nov udeleženec na trgu ne bi bil pripravljen povečati zmogljivosti, saj so dolgoročne napovedi glede razpoložljivosti dostopnih cen energije v prihodnosti negotove. Ohranitev teh proizvodnih zmogljivosti v Italiji zato ne bi oškodovalo konkurenčnih ponudnikov. Ker ugodnejša cena ni bila nižja od cen električne energije, ki so jih v povprečju plačevali konkurenčni ponudniki družb, ni spodbujala izvoza iz Sardinije v druge države članice.

(77) Italija je trdila, da se cena, četudi bi Komisija sklenila, da ukrep dejansko pomeni državno pomoč, lahko šteje za združljivo z notranjim trgom, ker je to regionalna pomoč za tekoče poslovanje in je na Sardiniji dopustna na podlagi oprostitve iz člena 107(3)(a) PDEU.

(78) Po mnenju Italije nepopolnost trga z električno energijo na Sardiniji (koncentracija trga, slabo povezovanje in presežna zmogljivost proizvodnje električne energije) in pomanjkanje dostopa do infrastrukture za zemeljski plin pomenita regionalno oviro, ki naj bi se ublažila z zadevno ceno.

(79) Cene električne energije v Italiji za energetsko intenzivne uporabnike so bile za 38 % višje od povprečnih cen v EU. To je ustvarilo težavo na področju konkurenčnosti, ki je na Sardiniji nastala zaradi pomanjkljivosti lokalnega trga z električno energijo in pomanjkanja dostopa do omrežja z zemeljskim plinom.

(80) Italija je trdila, da je ukrep prispeval k regionalnemu razvoju, ker je sektor kovin veliko prispeval h gospodarstvu in zaposlovanju na Sardiniji: sektor kovin je predstavljal 12 % zaposlene delovne sile in 12,2 % regionalnega BNP v proizvodnji. Cena je pozitivno vplivala na zaposlovanje ter ohranjanje družbene in gospodarske strukture na otoku.

(81) Po mnenju Italije je bila cena sorazmerna s pomanjkljivostmi, s katerimi so se soočali upravičenci, saj je samo prilagodila cene električne energije, ki so jih plačevali proizvajalci na Sardiniji, povprečnim cenam, ki so jih plačevali konkurenčni ponudniki upravičencev v EU.

(82) Cena je bila tudi kratkoročna in prehodna, saj naj bi se končala z dokončanjem infrastrukturnih projektov, namenjenih izboljšanju povezav z elektroenergetskimi in plinovodnimi omrežji (novim povezovalnim kablom SAPEI in plinovodom GALSI) (30).

(83) Po mnenju Italije se je ukrep tudi postopno zmanjševal, saj je bila ugodnejša cena valorizirana na podlagi nihanj cene goriva in bi se lahko samo zvišala ali ostala nespremenjena.

4.2 Zadeva C 13/06

4.2.1 Pripombe družbe Portovesme

(84) Družba Portovesme je menila, da cene iz leta 2005 niso izkrivljale konkurence, da so bile nujne za zagotavljanje preživetja zadevnih industrij in da se jih kot regionalno pomoč lahko šteje za združljive. Trditve družbe so podobne tistim, ki jih je navedla Italija in na katere se je mogoče sklicevati (glej uvodne izjave 87 do 104)).

4.2.2 Pripombe družbe Eurallumina

(85) Družba Eurallumina je prav tako menila, da cene iz leta 2005 niso izkrivljale konkurence, da so bile nujne za zagotavljanje preživetja zadevnih industrij in da se jih kot regionalno pomoč lahko šteje za združljive. Trditve družbe so podobne tistim, ki jih je navedla Italija in na katere se je mogoče sklicevati.

4.2.3 Pripombe drugih zainteresiranih strani

(86) Konkurenčna ponudnika družb Portovesme in Syndial, ki sta predložila pripombe v zadevi C 38/B/04, sta predložila pripombe tudi v tej zadevi. Oba sta trdila, da sporni ukrepi pomenijo pomoč za tekoče poslovanje, ki jo je treba šteti za nezdružljivo z notranjim trgom.

4.2.4 Pripombe Italije

(87) Italija je trdila, da so se cene iz leta 2005 zelo razlikovale od cen, uvedenih leta 2004, saj so bile sedaj v skladu z zahtevami smernic o regionalni pomoči.

(88) Po mnenju Italije se cene na podlagi površne ocene lahko opredelijo kot pomoč za tekoče poslovanje, vendar so dejansko del svežnja ukrepov, naklonjenih regionalnemu razvoju na Sardiniji. Italija je opozorila zlasti na tesno povezavo med cenami in obveznostjo glede izvajanja dolgoročnih naložb, ki so jo morali prevzeti upravičenci. Klavzula o odložitvi, zaradi katere je izvajanje ukrepa pogojeno z odobritvijo s strani Komisije, je po mnenju Italije dokaz, da je ukrep regionalna pomoč.

(89) Memorandum o soglasju (protocollo d’intesa), ki sta ga podpisali regija in upravičenci, je nosilni steber te strategije. Obsegal je naslednje: (a) produktivne naložbe, opisane v industrijskih načrtih, ki so jih predložili upravičenci; (b) hitro odobritev infrastrukture energetskih povezav, ki bo upravičencem omogočala oskrbo z električno energijo po konkurenčnih cenah (plinovod GALSI in povezovalni kabel SAPEI); (c) dodelitev integrirane koncesije za izkoriščanje premogovnika v regiji Sulcis in izgradnjo/delovanje nove elektrarne na premog, namenjene za dobavo električne energije upravičencem; in (d) ugodnejše cene.

(90) Italija je menila, da bi bilo treba cene obravnavati kot instrument politike, namenjen zaščiti sektorjev, ki jih ogrožajo visoke cene električne energije in bi se v nasprotnem primeru zaradi agresivne konkurence podjetij, ki niso iz EU in imajo nižje proizvodne stroške, preselili iz Italije in Evrope. Cene naj bi se uporabljale do dokončanja načrtovane infrastrukture in do vzpostavitve konkurenčnega notranjega trga za električno energijo. Ukrep je bil v skladu z duhom regionalne pomoči, saj je spodbujal gospodarsko rast in zaposlovanje na otoku, na katerem je energetsko intenzivna proizvodnja trpela zaradi neugodnega konkurenčnega položaja, nastalega zaradi nepopolnega stanja liberalizacije trga z električno energijo in izrednih infrastrukturnih pomanjkljivosti na Sardiniji v zvezi s povezavo z nacionalnimi elektroenergetskimi in plinovodnimi omrežji.

(91) V podporo temu integriranemu pristopu je Italija navedla prvo poročilo skupine na visoki ravni za konkurenčnost, energijo in okolje (31), ki je ugotovila, da proces liberalizacije v sektorju električne energije ni prinesel zadovoljivih rezultatov, da je potrebna boljša povezanost in da so zaželene dolgoročne dobavne pogodbe s predvidljivimi cenami ali partnerstva med strankami in dobavitelji električne energije. Italija je trdila, da so ukrepi, načrtovani za Sardinijo, delovali v tej smeri, vendar so bili za zaščito konkurenčnosti industrije na Sardiniji in njeno preživetje do izvedbe načrtovanih naložb in rešitve strukturnih težav potrebni tudi kratkoročni ukrepi, kot so bile ugodnejše cene.

(92) Italija je trdila, da ni mogoče primerjati cen električne energije, ki jih plačujejo upravičenci s Sardinije, s povprečnimi cenami, ki jih plačujejo primerljiva podjetja v celinski Italiji, saj so energetsko intenzivna podjetja električno energijo kupovala preko dvostranskih pogodb, ki niso javno dostopne. Po mnenju Italije je Komisija naredila napako pri izvedbi primerjave na podlagi cen, zabeleženih na borzah električne energije, saj je bil samo manjši del dobave energije teh podjetij pridobljen na borzah.

(93) Po mnenju Italije bi bile cene, dogovorjene preko dvostranskih pogodb, za odjemalce ugodne samo, če bi odjemalci lahko prosto izbirali svoje dobavitelje in dobivali električno energijo, ki je bila proizvedena s konkurenčnimi tehnologijami. To na Sardiniji, kjer elektrarne niso mogle proizvajati poceni električne energije, saj niso imele dostopa do zemeljskega plina, ni bilo mogoče. Poleg tega je od novih naložb v moderno proizvodnjo električne energije odvračala omejena elektroenergetska povezava, zaradi katere električne energije ni bilo mogoče izvažati. Drug dejavnik sta bili koncentracija trga in vloga, ki so jo imeli prvotni nosilci dejavnosti.

(94) V teh okoliščinah je bila, po mnenju Italije, uvedba cen, ki so ohranile cene električne energije, dokler na trgu z električno energijo ni bila dosežena učinkovitejša konkurenca, upravičena. Italija je ponovno trdila, da so ugodnejše cene spodbujale mehanizem popolnoma konkurenčnega trga.

(95) Glede presežnih zmogljivosti proizvodnje električne energije, zaradi katere je Komisija dvomila, da so bile cene električne energije na Sardiniji višje od cen na celinski Italiji (ker bi presežna zmogljivost morala proizvajalce spodbujati k prodaji velikim odjemalcem po konkurenčnih cenah — glej uvodno izjavo 47), je Italija navedla naslednje trditve. Presežna zmogljivost proizvodnje električne energije na Sardiniji ni mogla voditi do nižjih cen za odjemalce, ker je v tem določenem primeru presežna zmogljivost nastala zaradi omejenega povezovanja, zaradi česar je bilo treba ustvariti zelo veliko zalogo električne energije za zaščito neprekinjenosti dobave električne energije na otoku (32). Ker je bila ta zaloga v vsakem primeru poplačana preko dajatev, ki jih morajo plačevati vsi končni uporabniki električne energije, dobavitelji električne energije niso imeli interesa za prodajo električne energije, saj so to neizkoriščeno zmogljivost uporabili po konkurenčnejših cenah.

(96) Po mnenju Italije je ukrep sorazmeren, ker je bila cena, ki jo je AEEG določil za leto 2005 (glej uvodno izjavo 34), enaka povprečni ceni, ki so jo konkurenčni ponudniki upravičencev plačevali v EU in jo je upravni organ objektivno izračunal. Italija je tudi poudarila, da so veliki industrijski odjemalci v državah članicah z reguliranimi cenami za dobavo električne energije leta 2005 plačevali tudi samo 25 EUR/MWh.

(97) Zato je Italija izpodbijala podatke, ki so jih predložili pritožniki in so bili po njenem mnenju zbrani na podlagi napačne metodologije, saj so precenili povprečne cene električne energije, ki so jih v EU plačevali konkurenčni ponudniki upravičencev.

(98) Po mnenju Italije je bilo trajanje sheme, in sicer šest namesto petih let, upravičeno zaradi potrebe po čakanju na dokončanje energetske infrastrukture.

(99) Italija je trdila tudi, da je bila zahteva glede postopnega zmanjševanja izpolnjena: cene so se postopno nižale, saj so bile prilagojene na podlagi tehtanega povprečja nihanj na borzah električne energije v Amsterdamu in Frankfurtu in bi se lahko samo zvišale ali ostale nespremenjene.

(100) Cene so bile vezane na nihanje cen na borzah električne energije, ker je bilo to, po mnenju Italije, objektivno merilo, ki je na splošno reprezentativno za gibanje cen energije. Vendar je Italija trdila, da so bila dejanska zvišanja cen za energetsko intenzivne uporabnike v EU na splošno znatno nižja od zvišanj, zabeleženih na borzah, saj so ti uporabniki plačevali cene, dogovorjene z dvostranskimi pogodbami, ali cene, ki jih je določila država in so bile regulirane, te cene pa so bile manj podvržene nihanju.

(101) Italija je ugotovila, da je bilo letno zvišanje za 4 %, uporabljeno za cene na Sardiniji, v skladu z zvišanji cen energije, ki so veljale za njihove neposredne konkurenčne ponudnike v EU.

(102) Italija je opozorila na obstoj ukrepov v EU, ki so imeli učinke, enake spornim ugodnejšim cenam, in trdila, da bi bilo treba vse te ukrepe ne glede na njihovo obliko oceniti na enak način, saj je njihov skupni cilj zagotoviti preživetje energetsko intenzivnih industrij v EU in preprečiti njihovo preseljevanje na območja zunaj državnega ozemlja.

(103) Čeprav Sardinija od leta 2007 ni mogla več koristiti regionalne pomoči za tekoče poslovanje, je Italija trdila, da smernice o regionalni pomoči vsebujejo določbo za postopno opuščanje shem, ki so se še izvajale v času, ko regija ni bila več upravičena do oprostitve iz člena 107(3)(a) PDEU. Tako bi lahko Komisija še vedno odobrila ukrep iz smernic o regionalni pomoči iz leta 2007. V vsakem primeru je Italija trdila, da se spornega ukrepa ne sme obravnavati kot običajno pomoč za tekoče poslovanje.

(104) Italija je na podlagi trditev glede aluminija, cinka in svinca, že navedenih v uvodni izjavi 76, ponovno navedla, da cene niso vplivale na trgovino med državami članicami. Isti razlogi so, po trditvah Italije, veljali za kemično industrijo. Italija je poudarila, da je uvoz kemičnih proizvodov v Italijo leta 2003 presegel izvoz, in da se je proizvodnja v EU in Italiji od leta 2001 močno zmanjšala. S posebnim sklicevanjem na proizvodnjo PVC, kjer je uporaba klora največja, je Italija opozorila na nezadostno proizvodnjo v državi: leta 2002 je bilo v Italiji proizvedenih samo 470 000 ton PVC, medtem ko je poraba znašala 970 000 ton.

5. OCENA UKREPA

5.1 Obstoj državne pomoči v skladu s členom 107(1) PDEU

(105) Ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: ukrep (a) pomeni gospodarsko prednost za upravičenca; (b) odobri ga država ali je odobren iz državnih sredstev; (c) je selektiven ter (d) vpliva na trgovino med državami članicami in lahko izkrivlja konkurenco znotraj EU.

5.1.1 Obstoj prednosti

(106) Na podlagi dogovorov o cenah iz leta 2004 in 2005 je država sodelovala pri subvencioniranju cene električne energije, za katero so se upravičenci dogovorili s svojimi dobavitelji. V letu 2004, na primer, bi na podlagi veljavnih dvostranskih dobavnih pogodb in ob odsotnosti kompenzacijskih plačil družba Portovesme plačevala 63 EUR (33) in družba Eurallumina 65,95 EUR/MWh. Te številke so predložili Italija in sami upravičenci, zato niso sporne.

(107) V letu 2005 je po podatkih, ki jih je predložila Italija, cena električne energije, za katero se je družba Syndial dogovorila s svojim dobaviteljem, presegla 60 EUR/MWh, ugodnejša cena pa bi to ceno znižala na 27 EUR/MWh. Utemeljitev za ta dva ukrepa je bila, da bo država upravičencem povrnila dodatne stroške, ki so jih imeli z nakupom električne energije na Sardiniji v primerjavi s povprečnimi cenami, ki so jih plačevali njihovi konkurenčni ponudniki v EU.

(108) Družba Portovesme je trdila, da je bila ugodnejša cena enaka ceni, ki bi se zaračunavala na popolnoma konkurenčnem trgu, in zato ne zagotavlja prednosti. Komisija je tako trditev že zavrnila v zadevi Alcoa, v kateri so bile obravnavane skoraj enake cene. Sodišča Unije ali Komisija pri ocenjevanju obstoja prednosti niso nikoli upoštevali pogojev, ki bi prevladovali na hipotetičnem, bolje delujočem trgu. Referenčni okvir so bili vedno pogoji, ki prevladujejo na dejanskih zadevnih trgih (34).

(109) Ta trditev tudi pomeni, da bi lahko država članica v primeru neustreznega delovanja trga upravičeno določila cene, ki spodbujajo pogoje učinkovite konkurence (glej pripombo Italije v uvodni izjavi 72).

(110) Takšno sklepanje ni sprejemljivo, saj je v nasprotju z ustaljenim načelom sodne prakse EU, v skladu s katero „dejstvo, da si država članica z enostranskimi ukrepi prizadeva približati pogoje konkurence v nekem gospodarskem sektorju pogojem konkurence, ki veljajo v drugih državah članicah, zadevnim ukrepom ne more odvzeti značaja državne pomoči“ (35). Komisija meni, da se isto načelo uporablja za okoliščine, v katerih si država članica prizadeva približati pogoje konkurence pogojem, ki bi prevladovali na popolnoma konkurenčnem trgu.

(111) Poleg tega, če bi bila ta navedba sprejeta, ne bi bilo državne pomoči, pri kateri država članica dodeli subvencijo za zapolnitev vrzeli med ceno, prosto dogovorjeno med dvema udeležencema na trgu, in teoretično ceno, za katero bi se lahko sklenil dogovor pod pogoji popolne konkurence. S tem bi bil izničen temeljni namen nadzora državne pomoči.

(112) Italija trdi, da so te cene enake cenam Alumix, za katere je Komisija menila, da ne pomenijo državne pomoči (glej uvodno izjavo 74), in bi jih bilo prav tako treba obravnavati kot brez elementa pomoči.

(113) Komisija opozarja, da je bil položaj, glede katerega je Komisija podala stališče v zadevi Alumix, zelo drugačen. V zadevi Alumix je ceno odobrila družba ENEL, ki je bila takrat javni organ in je energijo dobavljala na podlagi monopola na trgu z električno energijo, ki še ni bil liberaliziran (36). V takih okoliščinah je Komisija morala preveriti, ali je družba ENEL prodajala po umetno nizki ceni ali pa je ravnala kot razumna nosilka dejavnosti v tržnem gospodarstvu. Ob upoštevanju monopola družbe ENEL nad proizvodnjo električne energije in oskrbo z električno energijo ni bilo nobene konkurenčne tržne cene, na katero bi se lahko Komisija sklicevala pri oceni obstoja prednosti. Zato je Komisija pripravila metodo za opredelitev najnižje teoretične tržne cene, po kateri bi bil razumen dobavitelj pripravljen prodajati svojemu „najboljšemu odjemalcu“.

(114) Vendar te metode ni mogoče uporabiti, kadar se o cenah dogovarjajo končni uporabniki z dobavitelji na liberaliziranem trgu in so s kompenzacijskimi plačili naknadno subvencionirane. Zato analiza v odločbi Alumix in ugotovitve Komisije v tej zadevi v tem primeru očitno nimajo nikakršnega pomena. To je bilo potrjeno v sodbi Sodišča prve stopnje, ki je potrdila odločitev o sprožitvi uradne preiskave v zadevi Alcoa (37) (točka 132 sodbe).

(115) V tej zadevi načelo udeleženca na trgu ne velja. Položaj bi moral biti ocenjen z upoštevanjem preskusa nosilcev dejavnosti na trgu, če bi država prodajala električno energijo zadevnim podjetjem, in sicer neposredno ali preko podjetja v državni lasti, kot je to storila v zadevi Alumix. Vendar v tem primeru električno energijo dobavljajo zasebna podjetja. Zato ni treba tako kot v zadevi Alumix preučiti, ali je ravnanje države primerljivo z ravnanjem razumnega udeleženca na trgu.

(116) Treba je skleniti, da je sistem kompenzacijskih plačil iz leta 2004 in 2005 ublažil dajatve, plačljive po dobavnih pogodbah, ki so jih sklenili upravičenci in bi bile običajno vključene v proračun podjetij. Zato ukrep v skladu z ustaljeno sodno prakso pomeni gospodarsko prednost za prejemnike (38).

5.1.2 Selektivnost

(117) Ker so ugodnejše cene električne energije v Italiji odobrene izključno družbam z obstoječimi delujočimi obrati na Sardiniji, ki sodijo v zaključen seznam industrij, opredeljenih v zakonodajnih in regulativnih instrumentih, ki tvorijo pravno podlago ukrepov, je zagotovljena prednost selektivna.

5.1.3 Državna sredstva in odgovornost države

(118) V skladu z ustaljeno sodno prakso prednost pomeni državno pomoč, ki spada na področje uporabe člena 87(1) PDEU samo, če je odobrena neposredno ali posredno iz državnih sredstev (39) in je zanjo odgovorna država (40).

(119) Kot je navedeno v uvodni izjavi 28, so tukaj obravnavana kompenzacijska plačila financirana iz drugih dajatev, ki jih izravnalni sklad pobere na podlagi sestavnega dela A4 cene za električno energijo. Ta dajatev je obvezna, saj je določena z odločbami organa AEEG, s katerimi se izvaja nacionalna zakonodaja. Izravnalni sklad je z zakonom določen javni organ, ki svoje funkcije izvaja na podlagi natančnih navodil, ki so določena v odločbah organa AEEG.

(120) Prav tako v skladu z ustaljeno sodno prakso pomeni donos dajatve, ki je obvezna v skladu z nacionalno zakonodajo in se plačuje z zakonom določenemu javnemu organu, državno sredstvo v smislu člena 87(1) Pogodbe, kadar je namenjen financiranju ukrepa, ki izpolnjuje druga merila tega člena (41).

(121) Italija se pri utemeljitvi trditve, da se zadevni ukrep ne financira iz državnih sredstev, sklicuje na sodbo v zadevi PreussenElektra (42). Italija trdi, da so potrebna sredstva za financiranje cene zasebne stranke (odjemalci električne energije) prenesli na zasebne stranke (upravičence); vloga države je omejena na sprejetje zakona, ki zahteva plačilo zahtevanih zneskov, pri čemer je mogoče s sredstvi razpolagati le z izvajanjem predpisane sheme. Zlasti, po mnenju Italije in več upravičencev, izravnalni sklad ne more nadzirati sredstev in je le računovodski posrednik.

(122) V zadevi Preussen-Elektra je Sodišče menilo, da obveznost nakupa električne energije iz obnovljivih virov po minimalnih cenah, višjih od dejanske tržne vrednosti te vrste električne energije, ki velja za zasebna podjetja za oskrbo z električno energijo, ni bila državna pomoč, saj ukrep ni vseboval neposrednega ali posrednega prenosa državnih sredstev.

(123) Komisija opozarja, da so v zadevi PreussenElektra potrebna sredstva za financiranje ukrepa proizvajalcem električne energije iz obnovljivih virov energije neposredno zagotovili dobavitelji električne energije, pri čemer ni sodeloval noben javni organ. V tem sistemu organi držav članic ne morejo nikoli razpolagati z zneski, ki jih je treba prenesti. V zadevnem primeru se denarna sredstva kljub temu prenesejo prek javnega organa, tj. izravnalnega sklada, preden se izplačajo končnemu upravičencu. Zato zadeva PreussenElektra obravnava drugačne dejanske okoliščine in za to zadevo ni pomembna.

(124) Sodba v zadevi Pearle (43) prav tako ne more pomagati Italiji ali upravičencem. V zadevi Pearle je Sodišče ugotovilo, da se v nekaterih določenih pogojih donos dajatve, ki se prenese preko javnega organa, ne šteje za državna sredstva. V zadevi Pearle so se ukrepi v celoti in na lastno pobudo financirali iz določene dejavnosti. Denarna sredstva so se zbrala z drugimi dajatvami prek javnega organa, ki nikoli ne more prosto razpolagati s sredstvi. Poleg tega je obstajala korespondenca med subjekti, ki so plačali dajatev, in subjekti, ki so bili upravičeni do ugodnosti na podlagi ukrepa.

(125) Italija nasprotuje trditvi, da izravnalni sklad nima diskrecijske pravice pri črpanju sredstev, ki so namenjena financiranju cen in niso nikoli del „obsega javnih financ“. Tako država ne more prosto razpolagati s sredstvi in zato sredstva niso državna sredstva.

(126) Najprej je treba poudariti, da v zadevi Pearle„ključno merilo“ ne obstaja, medtem ko je mogoče nekatera merila v tej zadevi subjektivno obravnavati kot bolj osrednja od drugih. Preskusi, navedeni v sodbi, so kumulativni. Sodišče prve stopnje je enako razlago navedlo v zadevi Earl Salvat, v kateri je preučilo izpodbijane druge dajatve v tej zadevi glede na vsako posamezno merilo iz zadeve Pearle (44).

(127) Komisija je pred preučitvijo vloge izravnalnega sklada ugotavljala, ali je primeren kateri od drugih preskusov iz zadeve Pearle. Jasno je, da so bile sporne cene za razliko od zadeve Pearle določene na pobudo države in ne na pobudo gospodarskega sektorja. Poleg tega so upravičenci ukrepa v zadevi Pearle tudi edini prispevali sredstva, ki so bila uporabljena, zato poseganje javnega organa ni pomenilo prednosti, ki bi dodatno obremenila državo. V zadevnem primeru upravičenci ne nosijo finančnega bremena dajatve, ki ga nosijo izključno odjemalci električne energije. Zato se ni mogoče veljavno zanašati na sodno prakso Pearle ne glede na to, ali je trditev o vlogi izravnalnega sklada le kot računovodskega posrednika ustrezna.

(128) V zvezi s samim izravnalnim skladom Komisija opozarja, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso „ne sme razlikovati med zadevami, v katerih pomoč neposredno dodeli država, in zadevami, v katerih pomoč dodeli javni ali zasebni organ, ki ga imenuje ali ustanovi država“ (45). Zato javni ali zasebni status izravnalnega sklada ni odločilen dejavnik za namene uporabe pravil o državni pomoči. Dejstvo, da je izravnalni sklad javni organ, samodejno ne pomeni veljavnosti člena 107 PDEU (46); podobno tudi poseganje zasebnega organa samo po sebi ne bi izključevalo uporabe navedenega člena.

(129) Analiza se kljub temu ne more omejiti na pristojnosti izravnalnega sklada kot javnega organa. Namesto tega je treba ugotoviti, ali lahko država na splošno neposredno ali posredno prek drugega organa, ki ga imenuje, nadzoruje sredstva, ki so namenjena financiranju cene. Enak preskus bi se moral uporabiti, če bi bil izravnalni sklad zasebni organ.

(130) Nedavna sodba Sodišča v zadevi Essent (47) s tem v zvezi navaja dokončne smernice. V zadevi Essent je Nizozemska z zakonom uvedla dodatno dajatev za cene električne energije. Dodatno dajatev so odjemalci električne energije plačevali upravljavcem omrežij, ki so v zameno denarna sredstva prenesli na imenovano družbo SEP. Ta ni imela diskrecijske pravice pri upravljanju sredstev in je delovala pod natančnim nadzorom organov. Sodišče je ugotovilo, da so prihodki zaradi dodatne dajatve državna sredstva, ker je bila dodatna dajatev za ceno električne energije uvedena z nacionalnim zakonom in je zato pomenila dajatev, družba SEP pa je bila upravičena do uporabe prihodkov iz dajatev le za namene, ki jih določa zakon, tako da so denarna sredstva ostala pod javnim nadzorom in so bila tako na voljo nacionalnim organom. Sodišče je menilo, da to zadostuje za opredelitev takih denarnih sredstev kot državna sredstva.

(131) Podobnosti z zadevnim primerom so jasne. Dodatna dajatev za ceno električne energije, namenjena financiranju tukaj obravnavanih cen, je zakonsko določena, tako kot v zadevi Essent. Izravnalni sklad ima enako vlogo kot družba SEP, saj centralizira in upravlja prihodke od drugih dajatev, zanjo pa veljajo enake omejitve, ker lahko prihodke od dajatev uporablja le za namene, ki jih določa zakon (financiranje ugodnejših cen). Država lahko nadzoruje in usmerja uporabo sredstev: izravnalni sklad opravlja računovodske funkcije po natančnih navodilih organa AEEG, ki deluje v okviru svojih regulativnih pooblastil in/ali v skladu z izvajanjem nacionalne zakonodaje. Tako so sredstva, za katera skrbi izravnalni sklad, vedno pod javnim nadzorom.

(132) Ta analiza je v skladu z odločbo Komisije v zadevi Italije o nasedlih naložbah, v kateri so denarna sredstva, ki jih upravlja izravnalni sklad na računu A6, opredeljena kot državna sredstva (48).

(133) Opredelitev, da so denarna sredstva, ki jih upravlja izravnalni sklad, državna sredstva, je bila potrjena v sodbi Sodišča prve stopnje v zadevi Iride (49).

(134) Italijansko vrhovno kasacijsko sodišče je že razsodilo, da pravni osebi izravnalnega sklada in italijanske države nista ločeni ter da je treba denarna sredstva, prenesena v izravnalni sklad, obravnavati kot državno lastnino, tudi če izhajajo od zasebnih subjektov in so namenjena zasebnim podjetjem (sodba št. 11632/03 z dne 3. aprila 2003). V zadevi Iride sta družbi Iride SpA in Iride Energia SpA vložili tožbo pri Sodišču prve stopnje, s katero sta izpodbijali odločbo, s katero je Komisija med državna sredstva uvrstila zneske, ki jih upravlja izravnalni sklad na računu A6. Trditve, ki sta jih predložili vložnici, so bile zelo podobne. Izpodbijali sta odločitev kasacijskega sodišča s trditvijo, da ima izravnalni sklad le vlogo računovodskega posrednika med zasebniki s finančnimi obveznostmi in upravičenci zadevnih zneskov, tj. vlogo, v skladu s katero izravnalni sklad ne more niti za kratek čas uporabiti položenih denarnih sredstev. Vložnici sta tudi trdili, da velja sodna praksa v zadevi PreussenElektra.

(135) Sodišče prve stopnje je poudarilo, da ni pristojno za izpodbijanje razlage italijanske zakonodaje kasacijskega sodišča, in nato potrdilo, da bi se morala denarna sredstva iz računa A6 izravnalnega sklada opredeliti kot državna sredstva, ker so poleg tega, da so državna lastnina, pod stalnim nadzorom države (50).

(136) Ta ugotovitev zadeva račun A6 izravnalnega sklada, ki se uporablja za financiranje nasedlih naložb sektorja električne energije Italije. Logično se lahko razširi na sestavni del A4, s katerim se financira sporne cene. Sodba kasacijskega sodišča temelji na analizi pravne osebe izravnalnega sklada, njegova ugotovitev v zvezi z državnim lastništvom pa zato velja za vsa denarna sredstva izravnalnega sklada. Enako velja za ugotovitev Sodišča prve stopnje, da lahko država nadzoruje sredstva, s katerimi upravlja izravnalni sklad. Razen namena zbranih sredstev (ki zajema nasedle naložbe v primeru računa A6 in financiranje ugodnejših cen v primeru sestavnega dela A4) ni nobene razlike med računom A6 in sestavnim delom A4. Zneski, preneseni upravičencem s Sardinije iz sestavnega dela A4, se morajo zato opredeliti kot državna sredstva.

(137) Poleg financiranja iz državnih sredstev je za sporne cene odgovorna država, saj je pravna podlaga za ukrep določena v nacionalni zakonodaji ter odlokih in odločbah, ki jih je AEEG, javni organ, sprejel pri izvajanju svojih nalog javnega organa (51).

5.1.4 Vpliv na trgovino in izkrivljanje konkurence

(138) V zvezi z vplivom ukrepa na trgovino med državami članicami in nastalim izkrivljanjem konkurence je nesporno, da so zadevni trgi (svinca, cinka, srebra, aluminija in klorovih preparatov) v celoti odprti za konkurenco. Že to je dovolj za ugotovitev, da cene vplivajo na trgovino znotraj Unije.

(139) Kljub temu je Komisija obravnavala trditev upravičencev in Italije, da v sektorju kovine (trditev ni bila izrecno predložena v zvezi s klorom) cene ne vplivajo na trgovino in ne izkrivljajo konkurence, ker med državami članicami ni dejanskih trgovinskih tokov; malo je verjetno, da se bodo takšni tokovi razvili in zaradi posebnih značilnosti sektorja cene ne škodijo konkurenčnim ponudnikom upravičencev v Uniji.

(140) V odločitvah Komisije in sodbah Sodišča nikoli ni bilo sprejeto, da odsotnost dejanskih trgovinskih tokov kaže, da ukrep pomoči ne vpliva na trgovino znotraj Unije. Sodišče je dejansko dosledno odločalo, da lahko pomoč podjetju vpliva na trgovino med državami članicami in izkrivlja konkurenco, tudi če podjetje, ki pomoč prejme, ne sodeluje v trgovini znotraj Unije. Če država članica dodeli pomoč podjetju, se lahko zato domača proizvodnja ohrani ali poveča, zaradi česar imajo podjetja, ustanovljena v drugih državah članicah, manj možnosti za izvoz svojih izdelkov na trg v tej državi članici (52).

(141) Poleg tega vzorec zmanjševanja proizvodnje EU in povečevanja uvoza iz tretjih držav z omejenimi trgovinskimi tokovi med državami članicami ali brez njih ni neobičajen: to je dejansko značilno za industrije, ki se srečujejo s strukturnimi težavami ali pa so pod velikim pritiskom konkurence. Takšne industrije so zlasti občutljive glede ukrepov, ki jih sprejemajo države članice, da bi izboljšale konkurenčni položaj svojih domačih industrij.

(142) Dejstvo, da je proizvodnja cinka, svinca in srebra v Italiji preskromna, da bi vplivala na referenčno ceno, ni pomembno. Dejstvo, da obstaja referenčna cena za te kovine, na katero pogoji proizvodnje v eni državi članici ne morejo enostavno vplivati, ne izključuje obstoja konkurence med podjetji s sedežem v EGP in prodaje na svetovnih trgih kovin. Možno je, da pomoč upravičencem s Sardinije le-tem ne omogoča znižanja svetovne cene za njihove proizvode in izključitve konkurenčnih ponudnikov s trga ter da lahko drugi evropski proizvajalci še naprej poslujejo, dokler lahko z dobičkom prodajajo po svetovni ceni. Vendar dobički v Italiji zaradi subvencioniranih cen električne energije na splošno krepijo konkurenčni položaj družb. Nakopičene kapitalske rezerve se lahko na primer uporabijo za prevzem konkurenčnih ponudnikov in povečanje tržnega deleža. Ta razlog je še toliko pomembnejši glede na to, da so nekateri upravičenci del večnacionalnih družb (53).

(143) V nasprotju s trditvami upravičencev dejstva, da je cena, ki so jo v zadevnih sektorjih plačali v Italiji, primerljiva s povprečno ceno električne energije, ki jo konkurenčni proizvajalci plačajo v Evropi, ni mogoče šteti za dokaz, da italijanska cena ne ogroža interesov drugih evropskih proizvajalcev. V zadevi C-372/97 Italija proti Komisiji je bilo jasno ugotovljeno, da enostranski ukrepi, namenjeni približanju pogojev konkurence v državi članici pogojem, ki prevladujejo v drugih državah članicah, vplivajo na trgovino (in jih je zato treba opredeliti kot pomoč). Poleg tega lahko nekateri sporazumi o oskrbi z električno energijo, sklenjeni v drugih državah članicah EU, vključujejo državno pomoč, zato je Komisija sprožila temeljne preiskave v zvezi z več ukrepi te vrste (54). Čeprav Italija ali družba Alcoa tega razloga nista izrecno navedli, Komisija meni, da je uporaben, saj opozarja na dobro uveljavljeno načelo, da obstoj nezakonite pomoči v nekaterih državah članicah ne more utemeljiti sprejetja podobnih ukrepov v drugi državi članici.

(144) V vsakem primeru pritožbe, prejete od konkurenčnih ponudnikov upravičencev, kažejo, da sporne cene lahko povzročijo težave glede konkurence in vplivajo na trgovino znotraj Unije.

(145) Poleg tega Italija ni priglasila cen iz leta 2004. Glede na ustaljeno sodno prakso v primeru, ko pomoč ni priglašena, Komisija ni dolžna dokazati dejanskih posledic ukrepa na konkurenco in trgovino med državami članicami: „če bi Komisija morala v odločbi prikazati dejanski vpliv že dodeljene pomoči, bi to povzročilo prednost držav članic, ki pomoči dodelijo s tem, da kršijo obveznost priglasitve iz člena 93(3) Pogodbe [ES], v škodo tistih, ki jo o pomočeh obvestijo že na stopnji načrta“ (55).

(146) Treba je skleniti, da lahko sporne ugodnejše cene električne energije izboljšajo konkurenčni položaj upravičencev v primerjavi s konkurenčnimi podjetji v EU. Glede na ustaljeno sodno prakso mora v takšnih okoliščinah veljati, da je pomoč vplivala na trgovino med državami članicami in izkrivila konkurenco (56).

5.1.5 Sklepna ugotovitev v zvezi z obstojem pomoči

(147) Komisija je sklenila, da sporne cene iz leta 2004 in 2005 pomenijo državno pomoč v smislu člena 87(1) PDEU in jih je mogoče odobriti le, če izpolnjujejo pogoje za eno od oprostitev iz Pogodbe. Ta sklep je v skladu s sklepom iz zadeve Alcoa, v kateri so bile obravnavane skoraj enake cene.

5.2 Nova ali obstoječa pomoč

(148) Primeri, v katerih ukrep pomeni obstoječo pomoč, so izčrpno navedeni v členu 1 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (57).

(149) Nesporno je, da zadevni ukrepi niso začeli veljati pred pristopom Italije k Uniji (člen 1(b)(i) Uredbe), se ne štejejo za odobrene, ker Komisija ni sprejela sklepa v predpisanih postopkovnih rokih (člen 1(b)(iii)), in se ne morejo šteti za obstoječo pomoč zaradi izteka zastaralnega roka (člen 1(b)(iv)). Pomoč niso postali zaradi razvoja skupnega trga ali ne da bi jih država članica spremenila (prvi stavek člena 1(b)(v)).

(150) Komisija ob upoštevanju navedenega meni, da sporne cene pomenijo novo pomoč.

5.3 Zakonitost pomoči

(151) Država članica mora v skladu s členom 108(3) PDEU priglasiti vse načrte za dodelitev ali spremembo pomoči, pri čemer predlaganih ukrepov ne sme izvajati, dokler v postopku priglasitve ni sprejet dokončen sklep.

(152) Ker Italija ni priglasila člena 1 odloka iz leta 2004, cene iz leta 2004 pomenijo nezakonito pomoč.

(153) Vendar je Italija priglasila člen 11(12) zakona št. 80/2005 in se vzdržala izvajanja tega ukrepa. Zato je spoštovala obveznosti iz člena 108(3) PDEU.

6. ZDRUŽLJIVOST POMOČI

(154) Z odstopanjem od splošne prepovedi državne pomoči iz člena 107(1) PDEU se lahko pomoč razglasi za združljivo, če izpolnjuje pogoje za uporabo ene od izjem iz Pogodbe.

(155) Cene iz leta 2004 in 2005 pomenijo pomoč za tekoče poslovanje. Trditev Italije, da se cen iz leta 2005 ne sme šteti za pomoč za tekoče poslovanje, ker so del strategije za regionalno pomoč in pogojene s produktivno naložbo, je treba zavrniti. Čeprav memorandum o soglasju določa, da morajo upravičenci izvesti določene naložbe, komponenta pomoči v ugodnejših cenah iz leta 2005 ni del upravičenih izdatkov in zanjo ne velja največja intenzivnost pomoči. Nobenih dokazov ni, da je ukrep skladen z merili za pomoč za naložbe ali da je pomoč sorazmerna. Namesto tega je ukrep jasno vezan na porabo električne energije in namenjen blažitvi stroškov naročil, torej operativnih stroškov, ki jih imajo zadevne družbe. Zato ukrepa ni mogoče obravnavati kot pomoč za naložbe.

(156) Pomoč za tekoče poslovanje načeloma ni združljiva z notranjim trgom. Sodišče je v zadevi C–86/89 Italija proti Komisiji ugotovilo, da je treba zadevno pomoč, ki je bila dodeljena brez posebnih pogojev in le v zvezi z uporabljenimi količinami, obravnavati kot pomoč za tekoče poslovanje za zadevne družbe, ter da je kot taka vplivala na pogoje trgovanja v obsegu, ki je v nasprotju s skupnim interesom (58).

(157) Sodišče prve stopnje je tudi v zadevi T-459/93 Siemens proti Komisiji opozorilo na načelo, da „pomoč za tekoče poslovanje, tj. pomoč, ki je namenjena zmanjšanju stroškov podjetja, ki bi jih to običajno moralo nositi v okviru tekočega poslovanja oziroma običajnih dejavnosti, načeloma ne spada v področje uporabe člena 92(3) [zdaj člen 107(3) PDEU] … Glede na ustrezno sodno prakso takšna pomoč načeloma izkrivlja konkurenco v sektorjih, v katerih je dodeljena, pri čemer zaradi svoje narave ne more izpolniti nobenega cilja, določenega z zgoraj navedenimi določbami o odstopanjih“.

(158) Kljub temu obstajajo jasno opredeljene okoliščine, v katerih se lahko dodeli pomoč za tekoče poslovanje. Zlasti pomoč za tekoče poslovanje za okoljske namene se lahko dodeli na podlagi smernic Komisije o državni pomoči za varstvo okolja (59). Za območja, ki prejemajo pomoč, se lahko pomoč za tekoče poslovanje izjemoma odobri tudi kot regionalna pomoč. Komisija je ocenila, ali sporne cene morda ustrezajo kateri od navedenih kategorij.

(159) Komisija je ugotovila, da namen cen ni okoljski in jih zato ni mogoče odobriti kot okoljsko pomoč.

6.1 Združljivost s smernicami o regionalni pomoči iz leta 1998

(160) Pomoč za tekoče poslovanje se lahko izjemoma dodeli za območja, ki prejemajo pomoč in so upravičena do pomoči na podlagi oprostitve iz člena 107(3)(a) PDEU. Dežela Sardinija je bila do takšne pomoči upravičena do konca leta 2006. Komisija je zato preučila, ali se lahko cene iz leta 2004 in 2005 odobrijo v skladu s smernicami o regionalni pomoči iz leta 1998.

(161) V skladu s točko 4.15 smernic se lahko pomoč za tekoče poslovanje izjemoma dodeli, če (i) je upravičena zaradi svojega prispevka k regionalnemu razvoju in zaradi svoje narave ter (ii) je njena višina sorazmerna z ovirami, ki naj bi jih ublažila. Država članica mora dokazati obstoj morebitnih ovir in oceniti njihovo pomembnost. V skladu s točko 4.17 smernic mora biti pomoč za tekoče poslovanje časovno omejena in se mora postopno zmanjševati.

(162) V skladu s točko 2 smernic lahko „posamično ad hoc plačilo enemu samemu podjetju, ali pomoč, omejena na eno področje dejavnosti, zelo vpliva na konkurenco na zadevnem trgu, pri čemer bodo njeni vplivi na regionalni razvoj verjetno preveč omejeni … Zato se bodo zadevna odstopanja [od splošne prepovedi pomoči] običajno odobrila le za večsektorske sheme pomoči, ki so v neki regiji odprte za vsa podjetja v zadevnih sektorjih“. Cena električne energije, ki se selektivno odobri nekaj posameznim podjetjem v določenih sektorjih, nedvomno ni v skladu z duhom regionalne pomoči, ki bi morala biti večsektorska. Ker pa ni popolne prepovedi ad hoc regionalne pomoči, je Komisija obravnavala, ali morda obstajajo izjemne okoliščine, ki bi utemeljile odobritev cene.

(163) Komisija je obravnavala zlasti pomanjkljivosti trga z električno energijo na Sardiniji, kot so jih navedli Italija in upravičenci, da bi ocenila, ali je to regionalna ovira.

6.1.1 Trg z električno energijo na Sardiniji glede na razmere v Italiji

(164) Italijanski trg z električno energijo je na splošno zelo koncentriran, čeprav nekoliko manj na severu države. Prevladujoč nosilec dejavnosti na vseh delih Italije je nekdanji monopolist ENEL, razen na Sardiniji, kjer ima družba ENEL duopol z družbo E.ON. ENEL ima znatno tržno moč, pri čemer je italijanski organ za konkurenco ugotovil, da je ENEL v več primerih zlorabil svojo moč. Cene električne energije v Italiji so na splošno visoke zaradi proizvodne mešanice, ki temelji zlasti na fosilnih gorivih (zlasti plinu), neobstoja jedrske zmogljivosti in prezasedenosti povezovalnih daljnovodov z ostalo Evropo.

(165) Na Sardiniji, ki obsega 4,1 % neto vgrajene moči v Italiji (60), se električna energija proizvaja večinoma v termoelektrarnah na fosilna goriva (premog, kurilno olje in rafinerijski katran). Na otoku ni infrastrukture za distribucijo zemeljskega plina.

(166) Sardinija ima zaradi načrtov vlade o koncentraciji težke industrije na otoku, ki se niso nikdar uresničili, težave s presežno proizvodno zmogljivostjo, zlasti v segmentu z visokimi stroški (naftne elektrarne), ker je zaradi teh načrtov ENEL preveč vlagal v proizvodne obrate. Ti obrati hitro postanejo tehnično zastareli, poleg tega pa so strukturno dražji. V obravnavanem obdobju je bil izvoz električne energije s Sardinije v celinsko Italijo omejen zaradi majhne zmogljivosti povezovalnega daljnovoda, ki je bil preobremenjen (61).

(167) Dve podjetji za proizvodnjo in distribucijo električne energije ENEL in E.ON imata skupaj 95-odstotni tržni delež oskrbe z električno energijo na Sardiniji (družba E.ON približno 58 % in družba ENEL 42 %). Preiskava energetskega sektorja (62), je pokazala, da se lahko Sardinija v smislu konkurence opredeli kot duopol s skupnim prevladujočim položajem. Koncentracija na trgu je velika, čeprav ni največja v Italiji (63). E.ON in ENEL zaradi nadzora nad praktično vsemi srednje velikimi in največjimi obrati določata ceno za večino delov dneva. Vendar se zdi, da so razmere na Sardiniji manj kritične kot na jugu Italije, kjer ENEL vedno sam določa ceno za vse dele dneva (64).

(168) Veleprodajne cene električne energije v Italiji so med najvišjimi v Evropi (65), cene na Sardiniji pa so med najvišjimi v Italiji. Leta 2007 je bila nacionalna povprečna cena 70,99 EUR/MWh, medtem ko se je povprečna območna cena na Sardiniji znižala z 80,00 EUR/MWh iz leta 2006 na 75,00 EUR/MWh (66). Povprečne regionalne cene na Sardiniji so se leta 2008 in 2009 še naprej zviševale. Cene na Sardiniji so bile v prvi polovici leta 2009 stalno nad nacionalnim povprečjem (pri čemer je bila povprečna cena 106,60 EUR/MWh v primerjavi z nacionalno povprečno ceno 60,50 EUR/MWh).

(169) Cene, ki so jih na Sardiniji plačevali upravičenci cen iz leta 2004/2005 na podlagi dvostranskih pogodb, so bile med 60 in 65 EUR/MWh. Teh cen ni bilo mogoče primerjati s cenami, zabeleženimi na celinski Italiji, ker Komisija nima zadevnih podatkov (za katere je Italija trdila, da jih ne more predložiti – glej uvodno izjavo 92). Vendar se na podlagi izvedene analize splošnih gibanj cen, ki so lahko na splošno reprezentativna za gibanje cen v dvostranskih pogodbah, lahko predvideva, da so v obravnavanem obdobju energetsko intenzivne družbe na Sardiniji plačevale višjo ceno kot tiste v celinski Italiji.

(170) Trg z električno energijo na Sardiniji je povezan z več težavami, vključno z visokimi cenami, visoko stopnjo koncentracije trga, tržno močjo prevladujočih nosilcev dejavnosti, presežno proizvodno zmogljivostjo v segmentu z visokimi stroški, sorazmerno neučinkovitostjo zastarelih proizvodnih obratov, pomanjkanjem dostopa do infrastrukture za zemeljski plin in nezadostnim medsebojnim povezovanjem. Te težave se bodo verjetno odražale v višjih cenah električne energije za končne uporabnike, vključno z najbolj energetsko intenzivnimi uporabniki.

6.1.2 Obstoj regionalne ovire

(171) Najprej je treba obravnavati vprašanje, ali take težave pomenijo regionalno oviro, tj. ali resno vplivajo na gospodarski razvoj na Sardiniji. Komisija v zadevi C 34/02 ni priznala, da pomanjkanje energetskih povezav pomeni oviro (67). Čeprav imajo mala in srednje velika podjetja resnično manj težav zaradi visokih cen električne energije kot velike, energetsko intenzivne industrije, blaginja posamezne industrije ne pomeni samodejno blaginje regije. Komisija meni, da Italija ni dovolj utemeljila domnevne regionalne ovire, ki je nastala zaradi razmer na trgu z električno energijo na Sardiniji.

(172) Tudi če bi se predvidevalo, da regionalna ovira dejansko obstaja, bi še vedno morala biti izpolnjena merila iz smernic o regionalni pomoči. Komisija je temu ustrezno ocenila, ali so ti preskusi primerni.

6.1.3 Prispevek k regionalnemu razvoju

(173) Pomoč mora znatno prispevati k regionalnemu razvoju in mora biti sorazmerna z ovirami, ki naj bi jih ublažila. Pomoči za tekoče poslovanje v regiji, ki prejema pomoč, ni mogoče odobriti zaradi težav ene industrije, ampak je treba dokazati, da bo pomoč trajno prispevala k regionalnemu razvoju. V zadevnem primeru to ni verjetno. Tudi če bi bila sprejeta trditev, da bi ohranjanje nekaterih obratov industrijske proizvodnje na otoku prispevalo k zaposlovanju in ohranitvi proizvodne baze na otoku, ti vplivi ne bi bili trajni. Če so visoke cene električne energije na Sardiniji strukturna težava, kot trdi Italija, se bodo težave, ki jih imajo energetsko intenzivne industrije, ponovno pojavile takoj po prenehanju ugodnejših cen.

(174) Italijanski organi so cene predstavili kot začasen ukrep, ki naj bi se ohranil le do dokončanja sedanjih infrastrukturnih projektov v zvezi s proizvodnjo energije in medsebojnim povezovanjem leta 2010 (plinovod GALSI in morski kabel SAPEI) (68). Italija trdi, da bo boljša povezava znižala cene, ki se zaračunavajo tem podjetjem. Komisija meni, da bi nova infrastruktura sicer lahko znižala ali izravnala razlike med cenami na Sardiniji in na celini, vendar je malo verjetno, da bi se lahko s temi projekti prepolovile cene električne energije, ki bi se tako znižale na raven, domnevno potrebno za dolgoročno donosnost teh industrijskih dejavnosti.

(175) Komisija prav tako opozarja, da državna subvencija, katere cilj je znižanje stroškov električne energije za velike odjemalce, ne spodbuja dobaviteljev električne energije, da bi znižali cene, s čimer bi preprečili odhajanje največjih odjemalcev, in ne preprečuje poslabšanja njihove strukture stroškov. Namesto tega se zdi, da subvencija še bolj spodbuja dobavitelje, da izkoriščajo svojo tržno moč. Zato tudi če bi lahko energetsko intenzivna podjetja ob upoštevanju presežne zmogljivosti resnično običajno pridobila konkurenčno ceno, če dobavitelji električne energije (ki imajo po mnenju Italije in upravičencev interes za ohranitev visokih cen) ne bi imeli tržne moči, Komisija meni, da ugodnejša cena ni primerno sredstvo za omejitev take tržne moči.

6.1.4 Sorazmernost

(176) Subvencija, ki je bila dodeljena upravičencem do ugodnejših cen, ni izračunana tako, da bi izravnala regionalno razliko (tj. razliko v cenah električne energije med celinsko Italijo in Sardiniji za isto kategorijo odjemalcev), ampak je namenjena prilagoditvi cen na Sardiniji tistim, ki jih plačujejo konkurenčni ponudniki upravičencev v EU. Cene, določene za upravičence na Sardiniji, so izjemno nizke in zagotovo nižje od cen na celinski Italiji, ki so med najvišjimi v EU. Zato cene niso sorazmerne z regionalno oviro, ki naj bi jo ublažile.

(177) Metoda, izbrana za izračun subvencije, kaže, da je ukrep namenjen cilju industrijske politike in ne regionalnemu cilju. Dejansko je Italija v svojih navedbah pri teh cenah večkrat poudarila vidik industrijske politike.

6.1.5 Postopno zmanjševanje

(178) Regionalna pomoč za tekoče poslovanje se mora postopno zmanjševati (točka 4.17 smernic o regionalni pomoči). Ker se mehanizma za posodabljanje cen iz leta 2004 in cen iz leta 2005 med seboj razlikujeta, jih je treba oceniti ločeno.

(179) Cene iz leta 2004 so valorizirane na podlagi nihanj cene goriva in se lahko samo zvišajo ali ostanejo enake. Po mnenju Italije to zagotavlja postopno zmanjševanje pomoči. Komisija meni, da se lahko zahteva o postopnem zmanjševanju šteje za izpolnjeno samo, če je za kompenzacijska plačila — ki so enaka učinkovitemu znesku pomoči — zagotovljeno, da se bodo postopno zmanjšala. Ni dovolj, da se ugodnejša cena sčasoma zviša, saj lahko višja cena kljub temu predstavlja večji obseg pomoči, če se med tem časom cene, zaračunane končnim uporabnikom na zadevnem trgu, zvišajo hitreje kot ugodnejša cena. Italijanska metoda glede tega ne zagotavlja nobenega jamstva (69).

(180) Glede cen iz leta 2005 je Komisija ocenila mehanizem za indeksacijo, ki je bil uveden s členom 11(13) zakona št. 80/2005, kot ga razlaga AEEG v odločbi 217/05 (glej uvodno izjavo 33). V skladu z izvedbenimi pravili, ki jih je določil AEEG, se ugodnejša cena letno zvišuje za odstotek, ki odraža gibanje cen električne energije v EU, vendar zvišanje ne sme preseči 4 %. Po mnenju Italije ta mehanizem zagotavlja postopno zmanjševanje.

(181) Vendar je Komisija menila, da dejstvo, da na nominalno ceno vpliva precej omejeno letno zvišanje, ne pomeni, da se bo neto znesek pomoči — kot je izračunan s kompenzacijskimi plačili — sčasoma znižal.

(182) Če bi bila sprejeta trditev, da so gibanja cen na borzah električne energije na splošno reprezentativna za spremembe cen v dvostranskih pogodbah, kot je navedla Italija, bi se cene iz leta 2005 postopno zmanjševale samo v primeru padca povprečnih cen EU (ker se cene ne morejo znižati, lahko se samo zvišajo). V vseh drugih primerih bi cene predstavljale vedno večjo ugodnost (70). Ker so povprečne cene električne energije v EU od leta 2004 do vsaj leta 2007 strmo naraščale (za več kot 4 % na leto), bi se element pomoči v cenah iz leta 2005 sčasoma povečal.

(183) Italija je nadalje trdila, da na dvostranske pogodbe zvišanje cen ne vpliva v tolikšni meri kot cene na borzah električne energije in da se cene iz leta 2005 dejansko postopno znižujejo. Komisija poudarja, da metoda za indeksacijo, predložena za oceno, temelji na nihanjih cen na borzah električne energije in da Italija ni predložila podatkov o razvoju cen iz dvostranskih pogodb. Zato trditev Italije ni dovolj utemeljena.

(184) Omejene informacije, ki jih ima Komisija na voljo, dejansko kažejo nasprotno, tj. da so cene v dvostranskih pogodbah na Sardiniji strmo narasle (glej, na primer izjavo družbe Eurallumina, da je v letih 2005/2006 na prostem trgu plačala ceno 80 EUR/MWh, leta 2004 pa je cena znašala 65 EUR/MWh). V teh okoliščinah bi se v primeru uvedbe cen kompenzacijska plačila sčasoma povečala.

(185) Tako niti cene iz leta 2004 niti cene iz leta 2005 ne izpolnjujejo zahteve glede postopnega zmanjševanja.

6.1.6 Sklepne ugotovitve v zvezi z združljivostjo ukrepa kot regionalne pomoči

(186) Komisija je sklenila, da se zadevne cene ne morejo šteti za združljive kot regionalna pomoč v skladu s smernicami o nacionalni regionalni pomoči iz leta 1998. Ker Sardinija po decembru 2006 ni več prejemala pomoči v skladu s členom 107(3)(a), ni treba preveriti združljivosti pomoči ob upoštevanju smernic o regionalni pomoči za obdobje 2007–2013.

(187) Komisija je leta 2005 zavzela podobno negativno stališče glede ukrepa, namenjenega znižanju stroškov energije družbe Eurallumina na Sardiniji. Komisija je menila, da spornega ukrepa, ki je bil v obliki oprostitve plačila trošarine za težka olja, ni mogoče odobriti na podlagi smernic o regionalni pomoči (71).

6.2 Druge pripombe v zvezi z združljivostjo

(188) Italija in zadevne družbe so trdile, da so sheme namenjene odpravi pomanjkljivosti trgov z električno energijo, ki še niso zagotovili konkurenčnih cen. Trdile so, da visoke cene energije ogrožajo konkurenčnost energetsko intenzivnih industrij. Po njihovih trditvah ima pomoč spodbujevalni učinek, saj bi brez tega podjetja prenehala z delovanjem.

(189) Komisija meni, da ni mogoče sprejeti trditve, da je pomoč za tekoče poslovanje nekaj industrijskim podjetjem ustrezen odziv na pomanjkanje konkurence na lokalnem trgu električne energije, ki vpliva na vse odjemalce električne energije.

(190) Vprašljivo je tudi, ali je pomoč ustrezno in sorazmerno sredstvo za preprečevanje preseljevanja iz EU. Med odločitvami Komisije ali sodbami sodišč Unije ni precedensa glede sprejetja te trditve kot utemeljitve za odobritev državne pomoči. Odločitve glede preseljevanja proizvodnje, delno ali v celoti, so del poslovne strategije podjetja in Komisija nikoli ni menila, da pomenijo nedelovanje trga. V zadevah Terni (72) in Alcoa (73) je Komisija izrazila pomisleke v zvezi s podobnimi trditvami, ki povezujejo ukrepe pomoči s ciljem preprečevanja preselitve industrije zunaj EU.

(191) Prav tako je treba poudariti, da ugotovitve strokovnih organov, kot je Skupina na visoki ravni za konkurenčnost, energijo in okolje (74), ki so bile citirane med postopkom, ne predlagajo, da je treba odobriti posebno državno pomoč za odpravo težav v zvezi s konkurenčnostjo, ki so nastale zaradi visokih cen energije, ampak da je treba zagovarjati potrebo po popolnem izpolnjevanju veljavnih pravil o državni pomoči (75).

(192) Komisija ob upoštevanju navedenega meni, da sporne cene iz leta 2004 in 2005 ne izpolnjujejo pogojev za nobeno od oprostitev iz člena 107 PDEU. Oprostitve iz člena 107(2) PDEU se ne uporabljajo, ker pomoč ni socialnega značaja, ni namenjena povrnitvi škode zaradi naravnih nesreč ali izjemnih dogodkov in ni bila dodeljena za nadomestilo gospodarske škode zaradi delitve Nemčije. Oprostitve iz člena 107(3)(b) in (d) PDEU se prav tako ne uporabljajo, ker ukrep ni namenjen pospeševanju izvedbe pomembnega projekta skupnega evropskega interesa ali odpravljanju resne motnje v gospodarstvu države članice ali pospeševanju kulture in ohranjanju kulturne dediščine. Kar zadeva oprostitev iz člena 107(3)(a) PDEU, analiza, izvedena zgoraj v uvodnih izjavah 160 do 187, kaže, da cene ni mogoče odobriti kot pomoč za pospeševanje gospodarskega razvoja območij, kjer je življenjska raven izjemno nizka ali kjer obstaja velika brezposelnost. Kar zadeva člen 107(3)(c) PDEU, pomoč za tekoče poslovanje ne izpolnjuje pogojev za načelno oprostitev, kot je navedeno v uvodnih izjavah 155 do 158, in Komisija ni mogla opredeliti morebitnih posebnih okoliščin, ki bi lahko upravičile dodelitev pomoči v tem primeru.

(193) Zato Komisija meni, da cene iz leta 2004 in iz leta 2005 niso združljive z notranjim trgom.

(194) V skladu s sodbo v zadevi Deggendorf Komisiji pri oblikovanju tega sklepa ni treba preučiti morebitnega kumulativnega učinka nove pomoči in stare nezdružljive pomoči iz uvodne izjave 31.

7. VRAČILO

(195) Člen 14(1) Uredbe št. 659/1999 določa, da je treba v primerih nezakonite pomoči, ki ni združljiva s skupnim trgom, ponovno vzpostaviti učinkovito konkurenco, razen če bi bilo vračilo v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti.

(196) V obravnavanem primeru vračilo velja samo za cene iz lete 2004 (zadeva C 38/A/04), saj cene iz leta 2005 (zadeva C 13/06) niso bile uvedene.

7.1 Upravičena pričakovanja in druga splošna načela prava Skupnosti, ki lahko preprečijo vračilo

(197) V skladu z ustaljeno sodno prakso prejemnik pomoči ne more upravičeno pričakovati, da je pomoč zakonita, če je bila pomoč dodeljena brez predhodne priglasitve v skladu s členom 108(3) PDEU (76). Skrbno podjetje mora biti sposobno ugotoviti, ali se je upošteval postopek priglasitve in ali je pomoč zakonita.

(198) Vendar pa se prejemniku nezakonito odobrene pomoči ne prepreči sklicevanje na izjemne okoliščine, na podlagi katerih je upravičeno domneval, da je pomoč zakonita, in je zato zavrnil vračilo te pomoči (77).

(199) Upravičenci do cen iz leta 2004 niso predložili nobenih pripomb s tem v zvezi in Komisija ni opredelila nobenih izjemnih okoliščin, zaradi katerih bi upravičenci lahko imeli upravičena pričakovanja. Zlasti ni bilo mogoče pričakovati, da cene ne bi pomenile državne pomoči, na podlagi odločbe Alumix iz leta 1996. Kot je navedeno v odločitvi o sprožitvi postopka iz leta 2004 (glej uvodno izjavo 37), cena, ki je služila kot osnova za sporne cene iz leta 2004, ni bila del prvotnega dogovora Alumix, za katerega je Komisija leta 1996 ugotovila, da ne pomeni pomoči, ampak popolnoma nov ukrep, ki je bil znatno spremenjen (zlasti njegov mehanizem financiranja) (78) in so ga italijanski organi časovno podaljšali. V tem primeru bi moral premišljen prejemnik preveriti, ali je nov ukrep zakonit.

(200) Komisija nadalje meni, da vračilo ne bi kršilo nobenega drugega splošnega načela prava Skupnosti.

7.2 Količinska opredelitev zneskov, ki jih je treba vrniti

(201) Vse zneske nezdružljive pomoči, ki so jih prejele družbe Portovesme, ILA in Eurallumina v skladu s členom 1 odloka iz leta 2004, je treba vrniti z obrestmi v skladu s poglavjem V Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (79).

(202) Namen vračila je ponovna vzpostavitev konkurenčnega položaja prejemnikov, ki so ga imeli pred dodelitvijo nezdružljive pomoči, z ukinitvijo neupravičene ugodnosti, ki so jo s tem pridobili. V zadevnem primeru je pridobljena ugodnost enaka razliki med ugodnejšo ceno in ceno električne energije, ki bi jo upravičenci plačali na trgu, če ne bi bilo spornih cen.

(203) Vse zadevne družbe so v času uvedbe cen kupovale električno energijo na podlagi dvostranskih dogovorov. Država je posredovala in pogodbeno dogovorjeno ceno subvencionirala s kompenzacijskimi plačili. Zneski, ki jih je treba vrniti, so zato enaki kompenzacijskim plačilom, ki so jih prejemniki prejeli v obravnavanem obdobju (glej uvodno izjavo 30).

8. SKLEPNE UGOTOVITVE

Komisija meni, da cene iz leta 2004 in cene iz leta 2005 pomenijo pomoč za tekoče poslovanje, ki ni upravičena do nobene izjeme od splošne prepovedi državne pomoči v skladu s Pogodbo ES in zato ni združljiva z notranjim trgom.

V primeru cen iz leta 2004, ki so bile nezakonito uvedene v nasprotju s členom 108(3) PDEU, je treba preklicati vsa plačila neplačane pomoči, že izplačano pomoč pa je treba vrniti. Znesek, ki ga je treba vrniti, ustreza seštevku vseh kompenzacijskih plačil iz izravnalnega sklada za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina.

Cene iz leta 2005, ki jih je Italija ustrezno priglasila, kot to zahteva člen 108(3) PDEU, ne smejo biti uvedene –

SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:

Člen 1

1. Državna pomoč, ki jo Italija namerava dodeliti družbam Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA in Syndial SpA na podlagi člena 11(12) zakonskega odloka št. 35 z dne 14. marca 2005, spremenjenim v zakon št. 80/2005 z dne 14. maja 2005, je nezdružljiva z notranjim trgom.

2. Iz tega razloga se pomoč ne sme dodeliti.

Člen 2

Državna pomoč, ki jo je Italija nezakonito dodelila v nasprotju s členom 108(3) PDEU na podlagi člena 1 odloka predsednika vlade z dne 6. februarja 2004, ki znaša 12 845 892,82 EUR za družbo Portovesme Srl, 5 208 152,05 EUR za družbo Eurallumina SpA in 291 120,27 EUR za družbo ILA SpA, je nezdružljiva z notranjim trgom.

Člen 3

1. Upravičenci Italiji povrnejo pomoč iz člena 2.

2. Zneskom, ki jih je treba vrniti, se prištejejo obresti od datuma, ko so bili dani na voljo upravičencu, do datuma njihovega dejanskega vračila.

3. Obresti se izračunajo na podlagi obrestnoobrestnega računa v skladu s poglavjem V Uredbe (ES) št. 794/2004.

4. Italija prekliče vsa prihodnja plačila pomoči iz člena 2 z začetkom od datuma sprejetja tega sklepa.

Člen 4

1. Povračilo pomoči iz člena 2 se izvede takoj in učinkovito.

2. Italija zagotovi, da se ta sklep izvede v štirih mesecih od datuma njegove priglasitve.

Člen 5

1. V dveh mesecih od priglasitve tega sklepa predloži Italija Komisiji naslednje informacije:

(a) skupni znesek (glavnica in obresti), ki ga mora vrniti upravičenec;

(b) podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;

(c) dokumente, ki dokazujejo, da se je od upravičenca zahtevalo vračilo pomoči.

2. Italija obvešča Komisijo o napredku glede sprejetih nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler se vračanje pomoči iz člena 2 ne konča. Na zahtevo Komisije takoj predloži vse informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Zagotovi tudi podrobne informacije o zneskih pomoči in obrestih za povračilo pomoči, ki jih je upravičenec že povrnil.

Člen 6

Ta sklep je naslovljen na Italijansko republiko.

V Bruslju, 23. februarja 2011 Za Komisijo Joaquín ALMUNIA Podpredsednik

(1) UL C 30, 5.2.2005, str. 7 in UL C 145, 21.6.2006, str. 8.

(2) UL C 30, 5.2.2005, str. 7.

(3) Sklep Komisije 2010/460/ES z dne 19. novembra 2009 o državni pomoči C 38/A/04 (ex NN 58/04) in C 36/B/06 (ex NN 38/06) Italije za Alcoa Trasformazioni, (UL L 227, 28.8.2010, str. 62).

(4) UL C 145, 21.6.2006, str. 8.

(5) Za obrate v Portoscusu in San Gavinu.

(6) Aluminijev oksid je vmesni material, ki nastane pri obdelavi boksita in se uporablja za taljenje aluminija. Velik del proizvodnje družbe Eurallumina je namenjen bližnjim talilnicam družbe Alcoa.

(7) Mehanizem cene je opisan v členu 73 konsolidiranih pravil za zagotavljanje storitev prenosa, distribucijo, merjenje in prodajo elektrike za regulativno obdobje 2004–2007 (Testo integrato delle disposizioni per l’erogazione dei servizi di trasmissione, distribuzione, misura e vendita dell’energia elettrica per il periodo di regolazione 2004–2007). Ta dokument sestavlja in redno posodablja AEEG.

(8) Izravnalni sklad je javni organ, ustanovljen z zakonskim odlokom št. 98 z dne 26. januarja 1948; deluje v skladu z navodili organa AEEG in med drugim obravnava finančne tokove, ki so povezani z ugodnejšimi cenami električne energije (pobiranje dajatev in izplačilo končnim upravičencem).

(9) Upravičenci so lahko tudi prekinili svoje veljavne dobavne pogodbe in se obrnili neposredno na samostojnega kupca (Acquirente unico), organ v državni lasti, odgovoren za zbiranje povpraševanja strank, ki želijo, da jim dobavlja energijo, in za preskrbo z električno energijo v njihovem imenu na grosističnem trgu električne energije po najugodnejši ceni. Če bi se upravičenec do kompenzacijskih plačil odločil za ta sistem, bi država ceno samostojnega kupca vzela kot osnovo za izračun kompenzacijskih plačil. Ta sistem je bil oblikovan z namenom zmanjšanja stroškov te sheme za splošno javnost, saj je upravičence odvrnil od sklenitve neugodnih dobavnih pogodb z lastnimi dobavitelji električne energije (kar bi se odražalo v višjih kompenzacijskih plačilih). Vendar ni bil obvezen: upravičencem se ni bilo treba obrniti na samostojnega kupca, da bi prejeli kompenzacijska plačila.

(10) Standardna italijanska cena za električno energijo, ki odraža mehanizem za zaračunavanje stroškov električne energije končnim uporabnikom, je razdeljena na sestavne dele cene. Vsak sestavni del financira določene stroške. Sestavni del A2, na primer, financira stroške razstavljanja jedrskih elektrarn, medtem ko sestavni del A3 financira obrate za obnovljivo energijo. Sestavni del A4 je financiral sheme ugodnejših cen električne energije. Tako so sestavljeni vsi računi končnih uporabnikov.

(11) Dopis AEEG ministrstvu za proizvodne dejavnosti z dne 17. decembra 2004. Vendar v skladu z informacijami, ki so na voljo, italijanski organi odloka iz leta 2004 niso uradno preklicali.

(12) Ta izraz je treba najverjetneje razumeti kot sklicevanje na trg EU/EGP.

(13) Ta člen je cene za družbi Alcoa in Terni podaljšal do leta 2010.

(14) Sklicevanje na zadevo R.G. št. 2317/2005.

(15) Zlasti zakonski odlok št. 79/1999, s katerim je bila prenesena Direktiva 96/92/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. decembra 1996 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo (UL L 27, 30.1.1997, str. 20).

(16) Odločbi Komisije C/2005/4436/06 z dne 7. decembra 2005 in C/2007/286/3 z dne 7. februarja 2007.

(17) Sklep Komisije C(2004) 4329 z dne 16. novembra 2004 (UL C 30, 5.2.2005, str. 7).

(18) UL C 288, 1.10.1996, str. 4.

(19) UL C 74, 10.3.1998, str. 9. točke 4.15 do 4.17, kakor so bile spremenjene (UL C 258, 9.9.2000, str. 5).

(20) UL L 283, 31.10.2003, str. 51.

(21) Italijanski organi so trdili zlasti, da so cene za energetsko intenzivne uporabnike dogovorjene dvostransko in zato ti podatki niso javno dostopni. To pomeni, da niso mogli navesti cen električne energije, ki so jih plačevali upravičenci in njihovi konkurenti v drugih italijanskih regijah.

(22) UL C 54, 4.3.2006, str. 13.

(23) Zadeva C 80/01 (zadeva v zvezi z aluminijevim oksidom, Odločba Komisije 2006/323/ES). Zadeva je obravnavala oprostitve plačila trošarine za mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida na Sardiniji, v regiji Gardanne (Francija) in v regiji Shannon (Irska).

(24) Sodba Sodišča Evropskih skupnosti v zadevi C-355/95 Textilwerke Deggendorf proti Komisiji [1997] Recueil I-2549.

(25) Glej uvodno izjavo 9 tega sklepa.

(26) Aluminijeva ruda, surovina za proizvodnjo aluminijevega oksida.

(27) V času oblikovanja tega sklepa družba Eurallumina že več kot leto dni ni delovala, delavci pa so prejemali odpravnino cassa integrazione.

(28) Dokument COM(2004) 863 konč.

(29) Zadeva C-379/98 [2001] Recueil I-2099.

(30) Italija je ocenila, da bo ta infrastruktura končana leta 2007. V okviru zadev C 13/2006 in C 36b/2006 je Italija pričakovani datum premaknila na leto 2010. V času sprejetja tega sklepa plinovod GALSI še ni bil zgrajen (uporabljati naj bi se začel leta 2014), kabel SAPEI pa deluje samo delno.

(31) Prvo poročilo skupine na visoki ravni za konkurenčnost, energijo in okolje Prispevek k celostnemu pristopu k politikam o konkurenčnosti, energiji in okolju, http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sustainable-business/policy-integration/high-level-group/reference-material/index_en.htm. Skupina na visoki ravni je bila forum, v katerem so sodelovali predstavniki Komisije in vodje podjetij.

(32) Ta visoka raven zaloge (80 % največje obratovalne moči, ki jo porabi omrežje) je bila določena z ministrskim odlokom z dne 7. avgusta 2000.

(33) Ta številka je bila dobljena s prištetjem kompenzacijskega plačila v znesku 37 EUR/MWh ugodnejši ceni približno 26 EUR/MWh.

(34) Glej, na primer, zadevo nizozemskih pridelovalcev v rastlinjakih, Odločba Komisije 85/215/EGS z dne 13. februarja 1985 o ugodnejši ceni, ki se zaračunava pridelovalcem v rastlinjakih na Nizozemskem za zemeljski plin (UL L 97, 4.4.1985, str. 49). Da bi ocenila obstoj prednosti določenih cen plina v tej zadevi, je Komisija upoštevala dejanske tržne pogoje in uporabila preskus nosilcev dejavnosti v tržnem gospodarstvu.

(35) Glej na primer sodbo Sodišča v zadevi C-372/97, Italija proti Komisiji [2004], Recueil I-3679, točka 67.

(36) Prva direktiva o liberalizaciji, Direktiva 96/92/ES se je v Italiji izvajala z odlokom št. 79/1999 (glej opombo 15).

(37) Zadeva T-332/06 Alcoa Trasformazioni [2009] ZOdl II-29 (pritožba v obravnavi).

(38) Sodba Sodišča v zadevi C-241/94 Francija proti Komisiji [1996] Recueil I-4551, točka 34.

(39) Glej na primer zadevo PreussenElektra, navedeno zgoraj, odstavek 58.

(40) Glej na primer sodbo Sodišča v zadevi C-482/99 Francija proti Komisiji (Stardust Marine) [2002] Recueil I-4397, točka 24.

(41) Glej sodbi Sodišča v zadevi C-78/76 Steinike & Weinlig [1977] Recueil 595 in v zadevi C-47/69 French textiles [1970] Recueil 487.

(42) Glej opombo 29.

(43) Sodba Sodišča Evropskih skupnosti v zadevi C-345/02 Pearle in drugi [2004] ZOdl I–7139.

(44) Sodba Sodišča prve stopnje v zadevi T136/05 Earl Salvat proti Komisiji [2007] ZOdl II–4063, točke 137–165.

(45) Sodba Sodišča v zadevi C–57/86, Grčija proti Komisiji [1988] Recueil 2855, točka 12; PreussenElektra, navedena zgoraj; sodba Sodišča v zadevi C–126/01 Gemo [2003] Recueil I-13769, točka 23.

(46) Sodbe v zadevi Stardust Marine, navedeni zgoraj; Pearle, navedeni zgoraj; in Earl Salvat, navedeni zgoraj.

(47) Sodba sodišča v zadevi C–206/06 Essent Netwerk Noord proti Aluminium Delfzijl [2008] ZOdl I-5497, točki 69 in 70.

(48) Odločba Komisije C(2004) 4333 z dne 1. decembra 2004, zadeva št. 490/2000 Italija – nasedle naložbe sektorja električne energije.

(49) Sodba v zadevi T-25/07 Iride [2009] ZOdl II-245, točka 39.

(50) Zadeva Iride, navedena zgoraj, točka 28.

(51) Glej sodbi Sodišča v zadevi 303/88 Italija proti Komisiji [1988] Recueil 1433 in zadevi 47/69 Francija proti Komisiji [1970] Recueil 4393; glej tudi sodbo Sodišča prve stopnje v zadevi T-351/02 Deutsche Bahn proti Komisiji [2006] ZOdl II–1047.

(52) Sodbi Sodišča v zadevi 102/87 Francija proti Komisiji [1988] Recueil 4067, točka 19, in zadevi C-305/89 Italija proti Komisiji [1991] Recueil I-1603, točka 26.

(53) Družba Portovesme je v lasti večnacionalne družbe Glencore. Družba Eurallumina je v lasti ruske družbe Rusal.

(54) Glej na primer odločitve Komisije o sprožitvi postopkov v zvezi z reguliranimi tarifami električne energije v Franciji (zadeva C 17/07, sklep Komisije C/2007/2392 z dne 13. junija 2007, UL C 164, 18.7.2007, str. 9) in Španiji (zadeva C 3/07, sklep Komisije C/2007/123/3 z dne 24. januarja 2007, UL C 43, 27.2. 2007, str. 9).

(55) Sodba Sodišča v zadevi C-301/87 Francija proti Komisiji[1990] Recueil I-307, točki 32 in 33; sodbe Sodišča prve stopnje v zadevi T-214/95 Vlaams Gewest proti Komisiji [1998] Recueil II-717, točka 67; ter v združenih zadevah T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 do 607/97, T-1/98, T-3/98 do T-6/98 in T-23/98 Alzetta in drugi proti Komisiji [2000] Recueil II-2319, točka 79.

(56) Glej na primer sodbi Sodišča v zadevi 730/79 Philip Morris proti Komisiji [1980] Recueil 2671, točka 11, ter v združenih zadevah C-393/04 in C-41/05 Air Liquide Industries proti Ville de Seraing and Province de Liège [2006] ZOdl I-5293.

(57) UL L 83, 27.3.1999, str. 1 Drugi stavek člena 1(b)(v) Uredbe določa: „Če nekateri ukrepi postanejo pomoč zaradi liberalizacije dejavnosti s pravnimi predpisi Skupnosti, se takšni ukrepi ne štejejo kot veljavna pomoč po datumu, določenem za liberalizacijo“.

(58) [1990] Recueil I-3891; glej tudi sodbo v zadevi C-301/87 Francija proti Komisiji [1990] Recueil I-307, točka 50.

(59) UL C 37, 3.2.2001, str. 3. in UL C 82, 1.4.2008, str. 1.

(60) Vir: Indagine conoscitiva sullo stato della liberalizzazione dei settori dell’energia elettrica e del gas naturale, maj 2005.

(61) Sardinija je bila s celinsko Italijo povezana z zastarelim daljnovodom zmogljivosti 270 MWh, znanim kot SACOI. Leta 2009 je začel delovati prvi del novega povezovalnega kabla, SAPEI.

(62) Sporočilo Komisije – Preiskava na podlagi člena 17 Uredbe (ES) št. 1/2003 v panogi plina in elektroenergetski panogi (končno poročilo) SEC(2006) 1724, COM(2006) 851 konč.

(63) Indeks HHI na Sardiniji je med 3 000 in 3 500. Vendar je na južnem delu indeks HHI višji.

(64) Na Sardiniji lahko E.ON določi ceno za 67 % ur, ENEL pa za 29 % ur. Če se upoštevajo tudi sosednja območja, ENEL določa ceno na makroobmočju Macrosud-Sardegna za 63 % ur. Vendar v regiji MacroSud ENEL določa ceno za 100 % ur.

(65) Leta 2007 je bila na primer povprečna veleprodajna cena v Italiji (za osnovno obremenitev na dnevnem trgu) na borzi IPEX (italijanska borza električne energije) 70,99 EUR/MWh v primerjavi s 37,97 EUR na nemški borzi EEX in 40,78 EUR na francoski borzi Powernext.

(66) Poročilo AEEG iz leta 2008, ki temelji na podatkih upravljalca borze GME.

(67) Sklep Komisije C(2002) 3715 z dne 16. oktobra 2002, dežela Sardinija: ukrepi za znižanje stroškov energije za mala in srednje velika podjetja (UL C 132, 4.6.2002, str. 6).

(68) V času sestavljanja sklepa (december 2010) kabel SAPEI deluje delno, plinovod GALSI pa naj bi bil priključen