SMERNICA EVROPSKE CENTRALNE BANKE

z dne 20. septembra 2011

o instrumentih in postopkih denarne politike Eurosistema

(prenovitev)

(ECB/2011/14)

(2011/817/EU)

SVET EVROPSKE CENTRALNE BANKE JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prve alinee člena 127(2) Pogodbe,

ob upoštevanju Statuta Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke in zlasti prve alinee člena 3.1, členov 12.1, 14.3 in 18.2 ter prvega odstavka člena 20 Statuta,

ob upoštevanju naslednjega:

Smernica ECB/2000/7 z dne 31. avgusta 2000 o instrumentih monetarne politike in postopkih Eurosistema (1) je bila že večkrat vsebinsko spremenjena (2) . Ker so potrebne nadaljnje spremembe, jo je treba zaradi jasnosti prenoviti.

SPREJEL NASLEDNJO SMERNICO:

Člen 1

Načela, instrumenti, postopki in merila za izvajanje enotne denarne politike Eurosistema

Enotna denarna politika se izvaja v skladu z načeli, instrumenti, postopki in merili, opredeljenimi v prilogah I in II k tej smernici. Nacionalne centralne banke (NCB) morajo sprejeti vse potrebne ukrepe za to, da izvedejo operacije denarne politike v skladu z načeli, instrumenti, postopki in merili, opredeljenimi v prilogah I in II k tej smernici.

Člen 2

Preverjanje

NCB pošljejo Evropski centralni banki (ECB) podrobnosti glede besedil in sredstev, s katerimi se nameravajo uskladiti s tistimi določbami te smernice, ki predstavljajo vsebinske spremembe v primerjavi s Smernico ECB/2000/7, najkasneje do 11. oktobra 2011.

Člen 3

Razveljavitev

1. Smernica ECB/2000/7 se razveljavi z učinkom od 1. januarja 2012.

2. Sklicevanja na razveljavljeno smernico se razlagajo kot sklicevanja na to smernico.

Člen 4

Končni določbi

1. Ta smernica začne veljati dva dneva po sprejetju.

2. Ta smernica se uporablja od 1. januarja 2012.

Člen 5

Naslovniki

Ta smernica je naslovljena na vse centralne banke Eurosistema.

(1) UL L 310, 11.12.2000, str. 1.

(2) Glej Prilogo III.

PRILOGA I

IZVAJANJE DENARNE POLITIKE V EUROOBMOČJU

Splošna dokumentacija o instrumentih in postopkih denarne politike Eurosistema

KAZALO

UVOD

POGLAVJE 1 – PREGLED OKVIRA DENARNE POLITIKE

1.1 Evropski sistem centralnih bank

1.2 Cilji Eurosistema

1.3 Instrumenti denarne politike Eurosistema

1.3.1 Operacije odprtega trga

1.3.2 Odprte ponudbe

1.3.3 Obvezne rezerve

1.4 Nasprotne stranke

1.5 Finančno premoženje za zavarovanje terjatev

1.6 Spremembe okvira denarne politike

POGLAVJE 2 – PRIMERNE NASPROTNE STRANKE

2.1 Splošna merila primernosti

2.2 Izbira nasprotnih strank za hitre avkcije in dvostranske operacije

2.3 Sankcije v primeru neizpolnjevanja obveznosti nasprotne stranke

2.4 Ukrepi zaradi razlogov skrbnega in varnega poslovanja ali neizpolnitve obveznosti

2.4.1 Ukrepi zaradi razlogov skrbnega in varnega poslovanja

2.4.2 Ukrepi zaradi neizpolnitve obveznosti

2.4.3 Sorazmerna in nediskriminatorna uporaba diskrecijskih ukrepov

POGLAVJE 3 – OPERACIJE ODPRTEGA TRGA

3.1 Povratne transakcije

3.1.1 Splošen opis

3.1.2 Operacije glavnega refinanciranja

3.1.3 Operacije dolgoročnejšega refinanciranja

3.1.4 Povratne operacije finega uravnavanja

3.1.5 Povratne strukturne operacije

3.2 Dokončne transakcije

3.2.1 Vrsta instrumenta

3.2.2 Pravna narava

3.2.3 Določitev cene

3.2.4 Druge operativne značilnosti

3.3 Izdaja dolžniških certifikatov ECB

3.3.1 Vrsta instrumenta

3.3.2 Pravna narava

3.3.3 Izračun obresti

3.3.4 Druge operativne značilnosti

3.4 Valutne zamenjave

3.4.1 Vrsta instrumenta

3.4.2 Pravna narava

3.4.3 Valute in devizni tečaji

3.4.4 Druge operativne značilnosti

3.5 Zbiranje vezanih depozitov

3.5.1 Vrsta instrumenta

3.5.2 Pravna narava

3.5.3 Izračun obresti

3.5.4 Druge operativne značilnosti

POGLAVJE 4 – ODPRTE PONUDBE

4.1 Odprta ponudba mejnega posojila

4.1.1 Vrsta instrumenta

4.1.2 Pravna narava

4.1.3 Pogoji dostopa

4.1.4 Zapadlost in izračun obresti

4.1.5 Ukinitev odprte ponudbe mejnega posojila

4.2 Odprta ponudba mejnega depozita

4.2.1 Vrsta instrumenta

4.2.2 Pravna narava

4.2.3 Pogoji dostopa

4.2.4 Zapadlost in izračun obresti

4.2.5 Ukinitev odprte ponudbe mejnega depozita

POGLAVJE 5 – POSTOPKI

5.1 Avkcijski postopki

5.1.1 Splošen opis

5.1.2 Koledar avkcij

5.1.3 Najava avkcij

5.1.4 Priprava in predložitev protiponudb s strani nasprotnih strank

5.1.5 Postopki za dodelitev na avkcijah

5.1.6 Objava rezultatov avkcije

5.2 Postopki za dvostranske operacije

5.2.1 Splošen opis

5.2.2 Neposredni stik z nasprotnimi strankami

5.2.3 Operacije, izvedene prek borz vrednostnih papirjev in tržnih posrednikov

5.2.4 Najava dvostranskih operacij

5.2.5 Delovni dnevi

5.3 Postopki poravnave

5.3.1 Splošen opis

5.3.2 Poravnava operacij odprtega trga

5.3.3 Postopki ob koncu dneva

POGLAVJE 6 – PRIMERNO FINANČNO PREMOŽENJE

6.1 Splošen opis

6.2 Opredelitev primernosti finančnega premoženje za zavarovanje terjatev

6.2.1 Merila primernosti za tržno finančno premoženje

6.2.2 Merila primernosti za netržno finančno premoženje

6.2.3 Dodatne zahteve glede uporabe primernega finančnega premoženja

6.3 Bonitetni okvir Eurosistema

6.3.1 Obseg in posamezni elementi

6.3.2 Določitev visokih bonitetnih standardov za tržno finančno premoženje

6.3.3 Določitev visokih bonitetnih standardov za netržno finančno premoženje

6.3.4 Merila sprejemljivosti za bonitetne sisteme

6.3.5 Spremljanje zanesljivosti bonitetnih sistemov

6.4 Ukrepi za obvladovanje tveganj

6.4.1 Splošna načela

6.4.2 Ukrepi za obvladovanje tveganj pri tržnem finančnem premoženju

6.4.3 Ukrepi za obvladovanje tveganj pri netržnem finančnem premoženju

6.5 Načela vrednotenja finančnega premoženja za zavarovanje terjatev

6.5.1 Tržno finančno premoženje

6.5.2 Netržno finančno premoženje

6.6 Uporaba primernega finančnega premoženja za čezmejno zavarovanje terjatev

6.6.1 Korespondenčni centralnobančni model

6.6.2 Povezave med sistemi poravnave vrednostnih papirjev

6.7 Sprejetje zavarovanja v valutah, ki niso euro, ob nepredvidljivih dogodkih

POGLAVJE 7 – OBVEZNE REZERVE

7.1 Splošen opis

7.2 Institucije, ki so obvezniki obveznih rezerv

7.3 Določitev obveznih rezerv

7.3.1 Osnova za obvezne rezerve in stopnje obveznih rezerv

7.3.2 Izračun obveznih rezerv

7.4 Izpolnjevanje obveznih rezerv

7.4.1 Obdobje izpolnjevanja

7.4.2 Rezervna imetja

7.4.3 Obrestovanje rezervnih imetij

7.5 Pošiljanje poročil, potrditev in preverjanje osnove za obvezne rezerve

7.6 Neizpolnjevanje obveznih rezerv

DODATEK 1 – Primeri operacij in postopkov denarne politike

DODATEK 2 – Glosar

DODATEK 3 – Izbor nasprotnih strank za posege na deviznem trgu in valutne zamenjave za namene denarne politike

DODATEK 4 – Okvir Evropske centralne banke za poročanje denarne in bančne statistike

DODATEK 5 – Spletne strani Eurosistema

DODATEK 6 – Postopki in sankcije, ki se uporabljajo ob neizpolnjevanju obveznosti nasprotne stranke

DODATEK 7 – Ustanovitev veljavnega zavarovanja na bančnih posojilih

KRATICE

BPRČ bruto poravnava v realnem času CCBM korespondenčni centralnobančni model CDD centralna depotna družba ECB Evropska centralna banka EGP Evropski gospodarski prostor ESCB Evropski sistem centralnih bank ESR 95 Evropski sistem računov 1995 EU Evropska unija KNPVP kolektivni naložbeni podjem za vlaganje v prenosljive vrednostne papirje MCDD mednarodna centralna depotna družba MFI denarna finančna institucija NCB nacionalna centralna banka SPVP sistem poravnave vrednostnih papirjev TARGET transevropski sistem bruto poravnave v realnem času, kot je opredeljen v Smernici ECB/2005/16 TARGET2 transevropski sistem bruto poravnave v realnem času, kot je opredeljen v Smernici ECB/2007/2

Uvod

V tem dokumentu je predstavljen operativni okvir, ki ga je Eurosistem izbral za enotno denarno politiko v euroobmočju. Ta dokument, ki je del pravnega okvira Eurosistema za instrumente in postopke denarne politike, naj bi se uporabljal kot „splošna dokumentacija“ o instrumentih in postopkih denarne politike Eurosistema, zlasti s ciljem zagotoviti nasprotnim strankam informacije, ki jih potrebujejo v zvezi z okvirom denarne politike Eurosistema.

Splošna dokumentacija sama po sebi niti ne podeljuje pravic niti ne nalaga obveznosti nasprotnim strankam. Pravno razmerje med Eurosistemom in njegovimi nasprotnimi strankami se vzpostavi na podlagi ustreznih pogodbenih dogovorov ali predpisov.

Dokument je razdeljen na sedem poglavij. Poglavje 1 ponuja pregled operativnega okvira denarne politike Eurosistema. V poglavju 2 so opredeljena merila primernosti za nasprotne stranke, ki sodelujejo v operacijah denarne politike Eurosistema. Poglavje 3 opisuje operacije odprtega trga, medtem ko poglavje 4 predstavlja odprte ponudbe, ki so na voljo nasprotnim strankam. Poglavje 5 določa postopke, ki se uporabljajo pri izvrševanju operacij denarne politike. V poglavju 6 so opredeljena merila primernosti za finančno premoženje za zavarovanje terjatev v operacijah denarne politike. Poglavje 7 predstavlja sistem obveznih rezerv Eurosistema.

Dodatki vsebujejo primere operacij denarne politike, glosar, merila za izbor nasprotnih strank pri posegih Eurosistema na deviznem trgu, predstavitev okvira poročanja za potrebe denarne in bančne statistike Evropske centralne banke, seznam naslovov spletnih strani Eurosistema, opis postopkov in sankcij, ki se uporabijo v primeru, ko nasprotna stranka ne izpolni svojih obveznosti, ter dodatne pravne zahteve za ustanovitev veljavnega zavarovanja na bančnih posojilih, ko se ta uporabijo za zavarovanje pri operacijah Eurosistema.

POGLAVJE 1

PREGLED OKVIRA DENARNE POLITIKE

1.1 Evropski sistem centralnih bank

Evropski sistem centralnih bank (ESCB) sestavljajo Evropska centralna banka (ECB) in centralne banke držav članic EU (1). Dejavnosti ESCB se izvajajo v skladu s Pogodbo o delovanju Evropske unije ter Statutom Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke (v nadaljnjem besedilu: Statut ESCB). ESCB vodijo organi odločanja ECB. Svet ECB je tako odgovoren za oblikovanje denarne politike, Izvršilni odbor pa je pooblaščen za izvajanje denarne politike v skladu z odločitvami in smernicami, ki jih sprejme Svet ECB. Kolikor je možno in ustrezno ter s ciljem zagotoviti operativno učinkovitost, ECB izvaja operacije, ki so sestavni del nalog Eurosistema, preko NCB (2). NCB lahko med članicami Eurosistema izmenjujejo posamezne informacije, kot so na primer operativni podatki v zvezi z nasprotnimi strankami, ki sodelujejo v operacijah Eurosistema, če je to potrebno za izvajanje denarne politike (3). Operacije denarne politike Eurosistema se izvajajo pod enakimi pogoji v vseh državah članicah (4).

1.2 Cilji Eurosistema

Poglavitni cilj Eurosistema je ohranjanje stabilnosti cen, kakor je opredeljeno v členu 127(1) Pogodbe. Če to ni v nasprotju z njegovim poglavitnim ciljem stabilnosti cen, mora Eurosistem podpirati splošne ekonomske politike v Uniji. Pri uresničevanju svojih ciljev mora Eurosistem ravnati po načelu odprtega tržnega gospodarstva s svobodno konkurenco, pri čemer daje prednost učinkovitemu razporejanju virov.

1.3 Instrumenti denarne politike Eurosistema

Eurosistem ima za doseganje svojih ciljev na voljo vrsto instrumentov denarne politike; Eurosistem izvaja operacije odprtega trga, nudi odprte ponudbe in od kreditnih institucij zahteva, da imajo obvezne rezerve na računih pri Eurosistemu.

1.3.1 Operacije odprtega trga

Operacije odprtega trga imajo pomembno vlogo v denarni politiki Eurosistema, ko gre za uravnavanje obrestnih mer, uravnavanje likvidnosti na trgu in signaliziranje naravnanosti denarne politike. Eurosistem ima za izvajanje operacij odprtega trga na voljo pet vrst instrumentov. Najpomembnejši instrument so povratne transakcije (izvajajo se na podlagi pogodb o začasni prodaji ali zavarovanih posojil). Eurosistem lahko uporabi tudi dokončne transakcije, izdajo dolžniških certifikatov ECB, valutne zamenjave in zbiranje vezanih depozitov. Operacije odprtega trga se izvajajo na pobudo ECB, ki tudi odloča o instrumentu, ki se bo uporabil, in pogojih za njegovo izvršitev. Lahko se izvajajo v obliki standardnih avkcij, hitrih avkcij ali dvostranskih postopkov (5). Glede na cilje, rednost in postopke se lahko operacije odprtega trga Eurosistema razdelijo na naslednje štiri kategorije (glej tudi tabelo 1):

(a) operacije glavnega refinanciranja so redne povratne transakcije za povečevanje likvidnosti, organizirane tedensko in z običajno zapadlostjo enega tedna. Te operacije izvajajo NCB v obliki standardnih avkcij. Operacije glavnega refinanciranja igrajo osrednjo vlogo pri uresničevanju ciljev operacij odprtega trga Eurosistema;

(b) operacije dolgoročnejšega refinanciranja so povratne transakcije za povečevanje likvidnosti, organizirane mesečno in z običajno zapadlostjo treh mesecev. Te operacije imajo za cilj zagotoviti nasprotnim strankam dodatno dolgoročnejše refinanciranje, izvajajo pa jih NCB v obliki standardnih avkcij. S temi operacijami Eurosistem trgu praviloma ne želi signalizirati svojih namer in zato običajno le sprejema ponujene mere;

(c) operacije finega uravnavanja se izvajajo občasno s ciljem uravnavanja likvidnosti na trgu in uravnavanja obrestnih mer, zlasti z namenom izravnati učinke, ki jih imajo nepričakovana nihanja likvidnosti na trgu na obrestne mere. Operacije finega uravnavanja se lahko izvajajo na zadnji dan obdobja izpolnjevanja obveznih rezerv z namenom uravnavati morebitno likvidnostno neravnovesje, nastalo po dodelitvi v zadnji operaciji glavnega refinanciranja. Operacije finega uravnavanja se v prvi vrsti izvajajo kot povratne transakcije, lahko pa so tudi v obliki valutnih zamenjav ali zbiranja vezanih depozitov. Instrumenti in postopki, ki se uporabljajo pri izvajanju operacij finega uravnavanja, se prilagodijo glede na vrsto transakcije in posebne cilje, ki se jih želi doseči s temi operacijami. Operacije finega uravnavanja običajno izvajajo NCB s hitrimi avkcijami ali prek dvostranskih postopkov. Svet ECB lahko odloči, da lahko v izrednih okoliščinah dvostranske operacije finega uravnavanja izvaja sama ECB;

(d) poleg tega lahko Eurosistem izvaja strukturne operacije z izdajanjem dolžniških certifikatov ECB, povratnimi transakcijami in dokončnimi transakcijami. Te operacije se izvajajo, kadar želi ECB prilagoditi strukturno pozicijo Eurosistema do finančnega sektorja (redno ali občasno). Strukturne operacije v obliki povratnih transakcij in izdajanja dolžniških instrumentov izvajajo NCB prek standardnih avkcij. Strukturne operacije v obliki dokončnih transakcij običajno izvajajo NCB prek dvostranskih postopkov. Svet ECB lahko odloči, da lahko v izrednih okoliščinah strukturne operacije izvaja sama ECB.

1.3.2 Odprte ponudbe

Namen odprtih ponudb je povečevati oziroma umikati likvidnost čez noč, signalizirati splošno naravnanost denarne politike in določiti mejo nihanja obrestnih mer na trgu čez noč. Primerne nasprotne stranke imajo na lastno pobudo na voljo dve odprti ponudbi, pod pogojem, da izpolnjujejo določene operativne pogoje dostopa (glej tudi tabelo 1):

(a) nasprotne stranke lahko uporabijo mejno posojilo za pridobitev likvidnosti čez noč od NCB na podlagi primernega finančnega premoženja. V normalnih okoliščinah ni omejitev zneska posojila ali drugih omejitev dostopa nasprotnih strank do posojila, razen zahteve po predložitvi zadostnega finančnega premoženja za zavarovanje terjatev. Obrestna mera za mejno posojilo praviloma predstavlja zgornjo mejo obrestne mere na trgu čez noč;

(b) nasprotne stranke lahko uporabijo mejni depozit za deponiranje čez noč pri NCB. V normalnih okoliščinah ni omejitev višine depozitov ali drugih omejitev dostopa nasprotnih strank do te odprte ponudbe. Obrestna mera za mejni depozit praviloma predstavlja spodnjo mejo obrestne mere na trgu čez noč.

Odprte ponudbe decentralizirano upravljajo NCB.

1.3.3 Obvezne rezerve

Sistem obveznih rezerv Eurosistema se uporablja za kreditne institucije v euroobmočju, in sicer predvsem za stabilizacijo obrestnih mer denarnega trga in ustvarjanje (ali povečanje) strukturnega likvidnostnega primanjkljaja. Rezerve, ki jih je dolžna zagotoviti vsaka institucija, se določijo glede na postavke njene bilance stanja. Z namenom slediti cilju stabilizacije obrestnih mer sistem obveznih rezerv Eurosistema omogoča institucijam uporabo metode povprečenja. Izpolnjevanje obveznih rezerv se določi na podlagi povprečnih dnevnih stanj rezervnih imetij institucije v obdobju izpolnjevanja. Imetja zahtevanih rezerv institucij se obrestujejo po obrestni meri za operacije glavnega refinanciranja Eurosistema.

Tabela 1

Operacije denarne politike Eurosistema

Operacije denarne politike Vrste transakcij Zapadlost Pogostost Postopek Povečanje likvidnosti Umikanje likvidnosti Operacije odprtega trga Operacije glavnega refinanciranja Povratne transakcije — En teden Tedensko Standardne avkcije Operacije dolgoročnejšega refinanciranja Povratne transakcije — Tri mesece Mesečno Standardne avkcije Operacije finega uravnavanja Povratne transakcije Valutne zamenjave Povratne transakcije Zbiranje vezanih depozitov Valutne zamenjave Nestandardizirano Občasno Hitre avkcije Dvostranski postopki Strukturne operacije Povratne transakcije Izdaja dolžniških certifikatov ECB Standardizirano/nestandardizirano Redno in občasno Standardne avkcije Dokončni nakupi Dokončne prodaje — Občasno Dvostranski postopki Odprte ponudbe Mejno posojilo Povratne transakcije — Čez noč Dostop po prostem preudarku nasprotnih strank Mejni depozit — Depoziti Čez noč Dostop po prostem preudarku nasprotnih strank

1.4 Nasprotne stranke

Okvir denarne politike Eurosistema je oblikovan tako, da zagotavlja sodelovanje širokega kroga nasprotnih strank. Institucije, ki so obvezniki za obvezne rezerve v skladu s členom 19.1 Statuta ESCB, lahko dostopajo do odprtih ponudb in sodelujejo v operacijah odprtega trga v obliki standardnih avkcij in dokončnih transakcij. Eurosistem lahko izbere omejeno število nasprotnih strank za sodelovanje v operacijah finega uravnavanja. Pri operacijah valutnih zamenjav, ki se izvajajo za namene denarne politike, se uporabljajo aktivni udeleženci na deviznem trgu. Krog nasprotnih strank za te operacije je omejen na institucije, izbrane za posege Eurosistema na deviznem trgu, ki so ustanovljene v euroobmočju.

Šteje se, da so nasprotne stranke seznanjene z vsemi obveznostmi, ki jim jih nalaga zakonodaja o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, ter jih tudi izpolnjujejo.

1.5 Finančno premoženje za zavarovanje terjatev

Na podlagi člena 18.1 Statuta ESCB se morajo vsi kreditni posli Eurosistema (tj. operacije denarne politike za povečevanje likvidnosti in posojilo čez dan) sklepati na podlagi ustreznega zavarovanja. Eurosistem sprejema širok nabor finančnega premoženja za zavarovanje svojih operacij. Eurosistem je razvil enoten okvir primernega zavarovanja, ki je skupen za vse kreditne posle Eurosistema (imenuje se tudi „enotna lista“). Enotni okvir je 1. januarja 2007 nadomestil sistem z dvema listama, ki je veljal od začetka tretje faze ekonomske in monetarne unije. Enotni okvir zajema tržno in netržno finančno premoženje, ki izpolnjuje poenotena merila primernosti, ki veljajo za celotno euroobmočje in jih je določil Eurosistem. Med tržnim in netržnim finančnim premoženjem ni razlik glede kvalitete finančnega premoženja in njegove primernosti za različne vrste operacij denarne politike Eurosistema, razen dejstva, da se netržno finančno premoženje ne uporablja za dokončne transakcije v Eurosistemu. Vse primerno finančno premoženje se lahko uporablja prek meje s pomočjo korespondenčnega centralnobančnega modela (CCBM) ter v primeru tržnega premoženja tudi prek primernih povezav med sistemi poravnave vrednostnih papirjev (SPVP) v Uniji.

1.6 Spremembe okvira denarne politike

Svet ECB lahko kadar koli spremeni instrumente, pogoje, merila in postopke za izvajanje operacij denarne politike Eurosistema.

POGLAVJE 2

PRIMERNE NASPROTNE STRANKE

2.1 Splošna merila primernosti

Nasprotne stranke v operacijah denarne politike Eurosistema morajo izpolnjevati določena merila primernosti (6). Ta merila so določena s ciljem, da se širokemu krogu institucij omogoči dostop do operacij denarne politike Eurosistema, krepi enako obravnavo institucij v celotnem euroobmočju in zagotovi, da nasprotne stranke izpolnjujejo določene operativne zahteve in zahteve glede skrbnega in varnega poslovanja:

(a) samo institucije, ki so obvezniki v sistemu obveznih rezerv Eurosistema v skladu s členom 19.1 Statuta ESCB, so primerne nasprotne stranke. Institucije, ki so izvzete iz obveznosti v okviru sistema obveznih rezerv Eurosistema (glej oddelek 7.2), niso primerne nasprotne stranke za odprte ponudbe in operacije odprtega trga Eurosistema;

(b) nasprotne stranke morajo biti finančno trdne. Biti morajo predmet najmanj ene oblike nadzora s strani nacionalnih organov, ki je usklajen z zahtevami Unije/EGP (7). Glede na njihovo specifično institucionalno naravo po pravu Unije se kot nasprotne stranke lahko sprejmejo finančno trdne institucije v smislu člena 123(2) Pogodbe, ki so predmet nadzora, po standardu primerljivega nadzoru s strani pristojnih nacionalnih organov. Kot nasprotne stranke se lahko sprejmejo tudi finančno trdne institucije, ki so predmet neusklajenega nadzora s strani pristojnih nacionalnih organov, po standardu primerljivega nadzoru, ki je usklajen z zahtevami Unije/EGP, npr. v euroobmočju ustanovljene podružnice institucij, ki imajo sedež zunaj EGP;

(c) za zagotovitev učinkovitega izvajanja operacij denarne politike Eurosistema morajo nasprotne stranke izpolnjevati vsa operativna merila, določena v upoštevnih pogodbenih dogovorih ali predpisih, ki jih uporablja posamezna NCB (ali ECB).

Ta splošna merila primernosti so poenotena za celotno euroobmočje. Institucije, ki izpolnjujejo splošna merila primernosti, lahko:

(a) dostopajo do odprtih ponudb Eurosistema in

(b) sodelujejo v operacijah odprtega trga Eurosistema v obliki standardnih avkcij.

Institucija lahko dostopa do odprtih ponudb in operacij odprtega trga Eurosistema v obliki standardnih avkcij samo prek NCB države članice, v kateri je ustanovljena. Če ima institucija poslovne enote (sedež ali podružnice) v več kakor eni državi članici, ima vsaka poslovna enota dostop do teh operacij prek NCB države članice, v kateri je ustanovljena, kar pa ne posega v dejstvo, da lahko protiponudbe ene institucije predloži samo ena poslovna enota (bodisi sedež bodisi izbrana podružnica) v vsaki državi članici.

2.2 Izbira nasprotnih strank za hitre avkcije in dvostranske operacije

Pri dokončnih transakcijah ni vnaprejšnjih omejitev glede kroga nasprotnih strank.

Pri valutnih zamenjavah, ki se izvajajo za namene denarne politike, morajo biti nasprotne stranke sposobne učinkovito opravljati devizne operacije velikega obsega v vseh tržnih pogojih. Krog nasprotnih strank za valutne zamenjave je enak krogu nasprotnih strank, ki so ustanovljene v euroobmočju in izbrane za posege Eurosistema na deviznem trgu. Merila in postopki, ki se uporabljajo pri izbiri nasprotnih strank za posege na deviznem trgu, so predstavljeni v dodatku 3.

Pri drugih operacijah, ki se izvajajo v obliki hitrih avkcij in dvostranskih postopkov (povratne transakcije finega uravnavanja in zbiranje vezanih depozitov), vsaka NCB izbere krog nasprotnih strank izmed institucij, ustanovljenih v njeni državi članici, ki izpolnjujejo splošna merila primernosti za nasprotne stranke. Pri tem je glavno merilo izbire aktivnost na denarnem trgu. Druga merila, ki se lahko upoštevajo, so na primer učinkovitost njihovega oddelka za trgovanje in potencial za sodelovanje pri avkcijah.

Pri hitrih avkcijah in dvostranskih operacijah NCB sklepajo posle z nasprotnimi strankami, ki so vključene v krog njihovih nasprotnih strank za fino uravnavanje. Hitre avkcije in dvostranske operacije se lahko izvajajo tudi s širšim krogom nasprotnih strank.

Svet ECB lahko odloči, da lahko v izrednih okoliščinah dvostranske operacije finega uravnavanja izvaja sama ECB. V primerih, ko bi dvostranske operacije izvajala ECB, bi izbrala nasprotne stranke po sistemu kroženja izmed tistih nasprotnih strank v euroobmočju, ki so primerne za sodelovanje pri hitrih avkcijah in dvostranskih operacijah, s čimer bi se jim zagotovil enakopraven dostop.

2.3 Sankcije v primeru neizpolnjevanja obveznosti nasprotne stranke

ECB naloži institucijam, ki ne izpolnjujejo obveznosti iz uredb in sklepov ECB v zvezi z uporabo obveznih rezerv, sankcije v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 2532/98 z dne 23. novembra 1998 o pooblastilih Evropske centralne banke za nalaganje sankcij (8), Uredbo Evropske centralne banke (ES) št. 2157/1999 z dne 23. septembra 1999 o pooblastilih Evropske centralne banke za nalaganje sankcij (ECB/1999/4) (9), Uredbo Sveta (ES) št. 2531/98 z dne 23. novembra 1998 o uporabi obveznih rezerv Evropske centralne banke (10) in Uredbo Evropske centralne banke (ES) št. 1745/2003 z dne 12. septembra 2003 o uporabi obveznih rezerv (ECB/2003/9) (11). V zgoraj navedenih uredbah so določeni ustrezne sankcije in postopkovna pravila za njihovo izvajanje. Poleg tega lahko Eurosistem v primeru hudih kršitev zahtev za obvezne rezerve nasprotne stranke začasno izključi iz sodelovanja pri operacijah odprtega trga.

V skladu z določbami pogodbenih dogovorov ali predpisov, ki jih uporablja zadevna NCB (ali ECB), lahko Eurosistem nasprotnim strankam naloži in tudi bo naložil denarne kazni ali jih začasno izključil iz sodelovanja pri operacijah odprtega trga, če ne bodo izpolnile svojih obveznosti po pogodbenih dogovorih ali predpisih, ki jih uporablja zadevna NCB (ali ECB), kakor je navedeno spodaj.

To velja za primere kršitev (a) avkcijskih pravil, če nasprotna stranka ne prenese zadostnega finančnega premoženja za zavarovanje terjatev ali denarnih sredstev (12) za poravnavo (na dan poravnave) zneska likvidnosti, ki ji je bil dodeljen v operaciji povečevanja likvidnosti, ali pa za ta znesek do zapadlosti operacije ne zagotovi dodatnega zavarovanja v ustreznih pozivih h kritju oziroma če ne prenese zadostnih denarnih sredstev za poravnavo zneska, ki ji je bil dodeljen v operaciji umikanja likvidnosti; in (b) pravil za dvostranske transakcije, če nasprotna stranka ne prenese zadostnega primernega finančnega premoženja za zavarovanje terjatev ali zadostnih denarnih sredstev za poravnavo zneska, dogovorjenega v dvostranskih operacijah, ali pa za še nezapadlo dvostransko transakcijo kadar koli pred zapadlostjo ne zagotovi dodatnega zavarovanja v ustreznih pozivih h kritju.

To velja tudi za primere, ko nasprotna stranka ne spoštuje: (a) pravil za uporabo finančnega premoženja za zavarovanje terjatev (če nasprotna stranka uporablja finančno premoženje, ki je neprimerno ali je postalo neprimerno ali ki ga nasprotna stranka ne sme uporabljati, na primer zaradi tesnih povezav med izdajateljem/garantom in nasprotno stranko ali zato ker sta to isti osebi); in (b) pravil za postopke ob koncu dneva ter pogojev dostopa do mejnega posojila (če nasprotna stranka, ki ima ob koncu dneva negativno stanje na poravnalnem računu, ne izpolnjuje pogojev dostopa do mejnega posojila).

Poleg tega se lahko ukrep začasne izključitve nasprotne stranke, ki ne izpolni obveznosti, uporabi tudi za podružnice iste institucije, ki so ustanovljene v drugih državah članicah. Izjemoma se lahko nasprotno stranko za določeno obdobje izključi iz sodelovanja pri vseh prihodnjih operacijah denarne politike, kadar je to potrebno zaradi resnosti primera neizpolnjevanja obveznosti, na primer zaradi njegove pogostosti ali trajanja.

Denarne kazni, ki jih naložijo NCB v primeru neizpolnjevanja obveznosti, ki se nanaša na kršitve pravil v zvezi z avkcijami, dvostranskimi transakcijami, finančnim premoženjem za zavarovanje terjatev, postopki ob koncu dneva ali pogoji dostopa do mejnega posojila, se izračunajo po vnaprej določeni kazenski obrestni meri (kakor je navedeno v dodatku 6).

2.4 Ukrepi zaradi razlogov skrbnega in varnega poslovanja ali neizpolnitve obveznosti

2.4.1 Ukrepi zaradi razlogov skrbnega in varnega poslovanja

Eurosistem lahko zaradi razlogov skrbnega in varnega poslovanja sprejme naslednje ukrepe:

(a) v skladu s pogodbenimi dogovori ali predpisi, ki jih uporablja zadevna NCB ali ECB, lahko Eurosistem pri posamezni nasprotni stranki začasno ali trajno izključi ali omeji dostop do instrumentov denarne politike;

(b) Eurosistem lahko finančno premoženje, ki ga za zavarovanje pri kreditnih poslih Eurosistema predložijo posamezne nasprotne stranke, zavrne, omeji njegovo uporabo ali zanj uporabi dodatne odbitke.

2.4.2 Ukrepi zaradi neizpolnitve obveznosti

Eurosistem lahko pri nasprotnih strankah, ki ne izpolnijo svojih obveznosti po katerem koli pogodbenem dogovoru ali predpisu, ki jih uporabljajo NCB, začasno ali trajno izključi ali omeji dostop do operacij denarne politike.

2.4.3 Sorazmerna in nediskriminatorna uporaba diskrecijskih ukrepov

Eurosistem vse diskrecijske ukrepe, ki so potrebni za zagotavljanje skrbnega upravljanja s tveganji, uporabi in odmeri na sorazmereren in nediskriminatoren način. Vsak diskrecijski ukrep zoper posamezno nasprotno stranko mora biti ustrezno utemeljen.

POGLAVJE 3

OPERACIJE ODPRTEGA TRGA

Operacije odprtega trga imajo pomembno vlogo v denarni politiki Eurosistema. Uporabljajo se za uravnavanje obrestnih mer, uravnavanje likvidnosti na trgu in signaliziranje naravnanosti denarne politike. Glede na njihove cilje, rednost in postopke se lahko operacije odprtega trga Eurosistema razdelijo na štiri kategorije: operacije glavnega reﬁnanciranja, operacije dolgoročnejšega refinanciranja, operacije ﬁnega uravnavanja in strukturne operacije. Z vidika uporabljenih instrumentov so povratne transakcije glavni instrument operacij odprtega trga Eurosistema in se lahko uporabijo za vse štiri kategorije operacij, medtem ko se lahko dolžniški certiﬁkati ECB uporabijo za strukturne operacije umikanja likvidnosti. Strukturne operacije se lahko izvajajo tudi z dokončnimi transakcijami, tj. nakupi in prodajami. Poleg tega ima Eurosistem na razpolago dva druga instrumenta za izvajanje operacij ﬁnega uravnavanja: valutne zamenjave in zbiranje vezanih depozitov. V nadaljevanju so podrobno predstavljene značilnosti posameznih vrst instrumentov za operacije odprtega trga, ki jih uporablja Eurosistem.

3.1 Povratne transakcije

3.1.1 Splošen opis

3.1.1.1 Vrsta instrumenta

Povratne transakcije so operacije, pri katerih Eurosistem kupuje ali prodaja primerno finančno premoženje na podlagi pogodb o začasni prodaji ali izvaja kreditne posle, zavarovane s primernim finančnim premoženjem. Povratne transakcije se uporabljajo za operacije glavnega refinanciranja in operacije dolgoročnejšega refinanciranja. Poleg tega lahko Eurosistem povratne transakcije uporablja za strukturne operacije in operacije finega uravnavanja.

3.1.1.2 Pravna narava

NCB lahko izvajajo povratne transakcije bodisi v obliki pogodb o začasni prodaji (tj. imetništvo nad finančnim premoženjem se prenese na upnika, istočasno pa se stranki dogovorita, da bo imetništvo nad finančnim premoženjem enkrat v prihodnosti preneseno nazaj na dolžnika) ali z zavarovanimi posojili (tj. upnik dobi izvršljivo zavarovanje nad finančnim premoženjem, vendar ob predpostavki izpolnitve dolžnikove obveznosti imetništvo nad finančnim premoženjem obdrži dolžnik). Ostale določbe za povratne transakcije v obliki pogodb o začasni prodaji so določene v pogodbenih dogovorih, ki jih uporablja posamezna NCB (ali ECB). Pri dogovorih o povratnih transakcijah v obliki zavarovanih posojil je treba upoštevati posebne postopke in formalnosti, ki so v posameznih pravnih sistemih potrebni za ustanovitev in poznejše unovčenje osnovnega zavarovanja (npr. zastava, odstop terjatve ali zavarovanje (charge)).

3.1.1.3 Izračun obresti

Razlika med prodajno ceno in ceno povratnega odkupa pri pogodbi o začasni prodaji je enaka obrestim na izposojeni ali posojeni denarni znesek za obdobje do zapadlosti operacije, tj. cena povratnega odkupa vključuje obresti, ki jih je treba plačati. Obrestna mera povratne transakcije v obliki zavarovanega posojila se določi z uporabo določene obrestne mere na znesek posojila za obdobje do zapadlosti operacije. Obrestna mera, ki velja za povratne operacije odprtega trga Eurosistema, je linearna obrestna mera, pri čemer se za štetje dni uporablja konvencija „dejansko število dni/360 dni v letu“.

3.1.2 Operacije glavnega refinanciranja

Operacije glavnega refinanciranja so najpomembnejše operacije odprtega trga, ki jih izvaja Eurosistem, in imajo osrednjo vlogo pri uresničevanju ciljev uravnavanja obrestnih mer, uravnavanja likvidnosti na trgu in signaliziranja naravnanosti denarne politike.

Operativne značilnosti operacij glavnega refinanciranja so naslednje:

(a) so povratne operacije povečevanja likvidnosti;

(b) izvajajo se redno vsak teden (13);

(c) običajno imajo rok zapadlosti en teden (14);

(d) decentralizirano jih izvajajo NCB;

(e) izvajajo se v obliki standardnih avkcij (kakor je določeno v oddelku 5.1);

(f) vse nasprotne stranke, ki izpolnjujejo splošna merila primernosti (kakor je določeno v oddelku 2.1), lahko predložijo protiponudbe pri operacijah glavnega refinanciranja; in

(g) tržno in netržno finančno premoženje (kakor je določeno v poglavju 6) je primerno finančno premoženje za zavarovanje terjatev pri operacijah glavnega refinanciranja.

3.1.3 Operacije dolgoročnejšega refinanciranja

Eurosistem izvaja tudi redne operacije refinanciranja, običajno s trimesečno zapadlostjo, namenjene zagotavljanju dodatnega dolgoročnejšega refinanciranja finančnemu sektorju. S temi operacijami Eurosistem trgu praviloma ne želi signalizirati svojih namer in zato običajno le sprejema ponujene mere. Zato se operacije dolgoročnejšega refinanciranja običajno izvajajo v obliki avkcij z variabilno mero, ECB pa občasno objavi obseg refinanciranja, ki bo dodeljen v prihodnjih avkcijah. V izrednih okoliščinah lahko Eurosistem operacije dolgoročnejšega refinanciranja izvede tudi v obliki avkcije s fiksno mero.

Operativne značilnosti operacij dolgoročnejšega refinanciranja so naslednje:

(a) so povratne operacije povečevanja likvidnosti;

(b) izvajajo se redno vsak mesec (15);

(c) običajno imajo rok zapadlosti tri mesece (16);

(d) decentralizirano jih izvajajo NCB;

(e) izvajajo se v obliki standardnih avkcij (kakor je določeno v oddelku 5.1);

(f) vse nasprotne stranke, ki izpolnjujejo splošna merila primernosti (kakor je določeno v oddelku 2.1), lahko predložijo protiponudbe pri operacijah dolgoročnejšega refinanciranja; in

(g) tržno in netržno finančno premoženje (kakor je določeno v poglavju 6) je primerno za finančno premoženje za zavarovanje terjatev pri operacijah dolgoročnejšega refinanciranja.

3.1.4 Povratne operacije finega uravnavanja

Eurosistem lahko izvaja operacije finega uravnavanja v obliki povratnih transakcij odprtega trga. Cilj operacij finega uravnavanja je uravnavati likvidnost na trgu in uravnavati obrestne mere, zlasti z namenom izravnati učinke, ki jih imajo na obrestne mere nepričakovana nihanja likvidnosti na trgu. Operacije finega uravnavanja se lahko izvajajo na zadnji dan obdobja izpolnjevanja obveznih rezerv z namenom uravnavati morebitno likvidnostno neravnovesje, nastalo po dodelitvi na zadnji operaciji glavnega refinanciranja. Zaradi morebitne potrebe po hitrem ukrepanju v primeru nepričakovanih gibanj na trgu je zaželeno ohraniti visoko stopnjo fleksibilnosti pri izbiri postopkov in operativnih značilnostih teh operacij.

Operativne značilnosti povratnih operacij finega uravnavanja so naslednje:

(a) lahko so v obliki operacije povečevanja likvidnosti ali umikanja likvidnosti;

(b) njihova pogostost ni standardizirana;

(c) njihova zapadlost ni standardizirana;

(d) povratne transakcije finega uravnavanja za povečevanje likvidnosti se običajno izvajajo v obliki hitrih avkcij, čeprav možnost uporabe dvostranskih postopkov ni izključena (glej poglavje 5);

(e) povratne transakcije finega uravnavanja za umikanje likvidnosti se praviloma izvajajo v obliki dvostranskih postopkov (kakor je določeno v oddelku 5.2);

(f) običajno jih decentralizirano izvajajo NCB (Svet ECB lahko odloči, da lahko v izrednih okoliščinah dvostranske povratne operacije finega uravnavanja izvaja ECB);

(g) Eurosistem lahko v skladu z merili, določenimi v oddelku 2.2, izbere omejeno število nasprotnih strank za sodelovanje pri povratnih operacijah finega uravnavanja; in

(h) tržno in netržno finančno premoženje (kakor je določeno v poglavju 6) je primerno za finančno premoženje za zavarovanje terjatev pri povratnih operacijah finega uravnavanja.

3.1.5 Povratne strukturne operacije

Eurosistem lahko izvaja strukturne operacije v obliki povratnih transakcij odprtega trga z namenom, da prilagodi strukturno pozicijo Eurosistema do finančnega sektorja.

Operativne značilnosti teh operacij so naslednje:

(a) so operacije povečevanja likvidnosti;

(b) pogostost operacij je lahko redna ali občasna;

(c) zapadlost operacij ni vnaprej standardizirana;

(d) izvajajo se v obliki standardnih avkcij (kakor je določeno v oddelku 5.1);

(e) decentralizirano jih izvajajo NCB;

(f) vse nasprotne stranke, ki izpolnjujejo splošna merila primernosti (kakor je določeno v oddelku 2.1), lahko predložijo protiponudbe pri povratnih strukturnih operacijah; in

(g) tržno in netržno finančno premoženje (kakor je določeno v poglavju 6) je primerno za finančno premoženje za zavarovanje terjatev pri povratnih strukturnih operacijah.

3.2 Dokončne transakcije

3.2.1 Vrsta instrumenta

Dokončne transakcije odprtega trga so operacije, pri katerih Eurosistem na trgu dokončno kupuje ali prodaja primerno finančno premoženje. Te operacije se izvajajo samo za strukturne namene.

3.2.2 Pravna narava

Dokončna transakcija vključuje popoln prenos imetništva s prodajalca na kupca, ne da bi bil pri tem predviden poznejši prenos imetništva nazaj na prodajalca. Te transakcije se izvajajo v skladu s tržnimi običaji, ki veljajo za dolžniški instrument, uporabljen v transakciji.

3.2.3 Določitev cene

Pri izračunu cen Eurosistem deluje v skladu s tržnimi običaji, ki se najbolj pogosto uporabljajo za dolžniške instrumente, uporabljene v transakciji.

3.2.4 Druge operativne značilnosti

Operativne značilnosti dokončnih transakcij Eurosistema so naslednje:

(a) lahko so v obliki operacije povečevanja likvidnosti (dokončni nakup) ali umikanja likvidnosti (dokončna prodaja);

(b) njihova pogostost ni standardizirana;

(c) izvajajo se v obliki dvostranskih postopkov (kakor je določeno v oddelku 5.2);

(d) običajno jih decentralizirano izvajajo NCB (Svet ECB lahko odloči, da lahko v izrednih okoliščinah dokončne transakcije izvaja ECB);

(e) pri dokončnih transakcijah ni vnaprejšnjih omejitev glede kroga nasprotnih strank; in

(f) pri dokončnih transakcijah se kot finančno premoženje za zavarovanje terjatev uporablja samo tržno finančno premoženje (kakor je določeno v poglavju 6).

3.3 Izdaja dolžniških certifikatov ECB

3.3.1 Vrsta instrumenta

ECB lahko izda dolžniške certifikate s ciljem prilagajanja strukturne pozicije Eurosistema do finančnega sektorja, da bi se ustvaril (ali povečal) likvidnostni primanjkljaj na trgu.

3.3.2 Pravna narava

Dolžniški certifikati ECB predstavljajo dolg ECB do imetnika certifikata. Izdajo in hranijo se v nematerializirani obliki pri registrih vrednostnih papirjev v euroobmočju. ECB ne postavlja nikakršnih omejitev glede prenosljivosti certifikatov. Ostale določbe v zvezi z dolžniškimi certifikati ECB bodo vsebovali pogoji za takšne certifikate.

3.3.3 Izračun obresti

Dolžniški certiﬁkati ECB se izdajo z diskontom, tj. izdajo se v znesku, ki je manjši od nominalnega zneska, ob zapadlosti pa se izplačajo v nominalnem znesku. Razlika med diskontiranim zneskom ob izdaji in odkupnim zneskom je enaka obračunanim obrestim na diskontirani znesek ob izdaji po dogovorjeni obrestni meri za obdobje do zapadlosti certiﬁkata. Uporabljena obrestna mera je linearna obrestna mera, pri čemer se za štetje dni uporablja konvencija „dejansko število dni/360 dni v letu“. Izračun diskontiranega zneska ob izdaji je prikazan v okvirju 1.

OKVIR 1

Izdaja dolžniških certifikatov ECB

Diskontirani znesek ob izdaji je:

kjer velja:

N = nominalni znesek dolžniškega certifikata ECB rI = obrestna mera (v %) D = rok zapadlosti dolžniškega certifikata ECB (v dnevih) PT = diskontirani znesek ob izdaji dolžniškega certifikata ECB

3.3.4 Druge operativne značilnosti

Operativne značilnosti dolžniških certifikatov ECB so naslednje:

(a) certifikati se izdajo za umik likvidnosti s trga;

(b) certifikati se lahko izdajajo redno ali občasno;

(c) certifikati imajo zapadlost, krajšo od 12 mesecev;

(d) certifikati se izdajo na podlagi standardnih avkcij (kakor je določeno v oddelku 5.1);

(e) avkcije in poravnave certifikatov decentralizirano opravljajo NCB; in

(f) vse nasprotne stranke, ki izpolnjujejo splošna merila primernosti (kakor je določeno v oddelku 2.1), lahko predložijo protiponudbe za vpis dolžniških certifikatov ECB.

3.4 Valutne zamenjave

3.4.1 Vrsta instrumenta

Valutne zamenjave, ki se izvajajo za namene denarne politike, sestavljata istočasna promptna in terminska transakcija eura za tujo valuto. Uporabljajo se za namene finega uravnavanja, zlasti s ciljem uravnavanja likvidnosti na trgu in uravnavanja obrestnih mer.

3.4.2 Pravna narava

Valutne zamenjave, ki se izvajajo za namene denarne politike, so operacije, pri katerih Eurosistem promptno kupuje (ali prodaja) euro za tujo valuto in istočasno terminsko prodaja (ali kupuje) euro za tujo valuto na določen datum povratnega odkupa. Ostale določbe za valutne zamenjave so določene v pogodbenih dogovorih, ki jih uporablja posamezna NCB (ali ECB).

3.4.3 Valute in devizni tečaji

Eurosistem praviloma sklepa posle samo v valutah, s katerimi se veliko trguje, in v skladu z običajno tržno prakso. V vsaki operaciji valutne zamenjave se Eurosistem in nasprotne stranke dogovorijo o swap točkah za transakcijo. Swap točke so razlika med deviznim tečajem terminskega posla in deviznim tečajem promptnega posla. Swap točke za euro do tuje valute je treba kotirati v skladu s splošnimi tržnimi običaji. Določitev tečajev pri valutnih zamenjavah je predstavljena v okvirju 2.

3.4.4 Druge operativne značilnosti

Operativne značilnosti valutnih zamenjav so naslednje:

(a) lahko so v obliki operacije povečevanja likvidnosti ali umikanja likvidnosti;

(b) njihova pogostost ni standardizirana;

(c) njihova zapadlost ni standardizirana;

(d) izvajajo se na podlagi hitrih avkcij ali dvostranskih postopkov (glej poglavje 5);

(e) običajno jih decentralizirano izvajajo NCB (Svet ECB lahko odloči, da lahko v izrednih okoliščinah valutne zamenjave v obliki dvostranskih postopkov izvaja ECB); in

(f) Eurosistem lahko v skladu z merili, določenimi v oddelku 2.2 in dodatku 3, izbere omejeno število nasprotnih strank za sodelovanje pri valutnih zamenjavah.

OKVIR 2

Valutne zamenjave

S = promptni (na datum sklenitve valutne zamenjave) devizni tečaj med eurom (EUR) in tujo valuto ABC FM = terminski devizni tečaj med eurom in tujo valuto ABC na datum povratnega odkupa pri valutni zamenjavi (M) ΔΜ = swap točke med eurom in tujo valuto ABC na datum povratnega odkupa pri valutni zamenjavi (M) Δ M = F M – S N(.) = promptni znesek valute; N(.)M je terminski znesek valute: N (ABC) = N (EUR) × S ali N (ABC) M = N (EUR) M × F M ali

3.5 Zbiranje vezanih depozitov

3.5.1 Vrsta instrumenta

Eurosistem lahko povabi nasprotne stranke, da vežejo obrestovane vezane depozite pri NCB v državi članici, v kateri so ustanovljene. Zbiranje vezanih depozitov je predvideno samo za fino uravnavanje z namenom umikanja likvidnosti na trgu.

3.5.2 Pravna narava

Depoziti nasprotnih strank so vezani za določen rok in s fiksno obrestno mero. NCB ne dajejo zavarovanja v zameno za depozite.

3.5.3 Izračun obresti

Obrestna mera, ki velja za depozite, je linearna obrestna mera, pri čemer se za štetje dni uporablja konvencija „dejansko število dni/360 dni v letu“. Obresti se izplačajo ob zapadlosti depozita.

3.5.4 Druge operativne značilnosti

Operativne značilnosti zbiranja vezanih depozitov so naslednje:

(a) depoziti se zbirajo z namenom umikanja likvidnosti;

(b) pogostost zbiranja depozitov ni standardizirana;

(c) zapadlost depozitov ni standardizirana;

(d) zbiranje depozitov se običajno izvaja na podlagi hitrih avkcij, čeprav možnost uporabe dvostranskih postopkov ni izključena (glej poglavje 5);

(e) zbiranje depozitov običajno decentralizirano izvajajo NCB (Svet ECB lahko odloči, da lahko v izrednih okoliščinah zbiranje vezanih depozitov v obliki dvostranskih postopkov (17) izvaja ECB); in

(f) Eurosistem lahko v skladu z merili, določenimi v oddelku 2.2, izbere omejeno število nasprotnih strank za zbiranje vezanih depozitov.

POGLAVJE 4

ODPRTE PONUDBE

4.1 Odprta ponudba mejnega posojila

4.1.1 Vrsta instrumenta

Nasprotne stranke lahko uporabijo mejno posojilo, da pridobijo likvidnost čez noč od NCB po vnaprej določeni obrestni meri na podlagi primernega finančnega premoženja za zavarovanje terjatev (kakor je določeno v poglavju 6). Namen instrumenta je zadovoljiti začasne likvidnostne potrebe nasprotnih strank. V normalnih okoliščinah predstavlja obrestna mera za mejno posojilo zgornjo mejo obrestne mere na trgu čez noč. Pogoji za to odprto ponudbo so enaki v celotnem euroobmočju.

4.1.2 Pravna narava

NCB lahko zagotavljajo likvidnost v okviru mejnega posojila bodisi v obliki pogodb o začasni prodaji čez noč (tj. imetništvo nad finančnim premoženjem se prenese na upnika, istočasno pa stranki skleneta povratno transakcijo prenosa finančnega premoženja nazaj na dolžnika z naslednjim delovnim dnem) ali z zavarovanimi posojili čez noč (tj. upnik dobi izvršljivo zavarovanje nad finančnim premoženjem, vendar ob predpostavki, da bo dolžnik izpolnil svojo obveznost, imetništvo nad finančnim premoženjem obdrži dolžnik). Ostale določbe za pogodbe o začasni prodaji so določene v pogodbenih dogovorih, ki jih uporablja posamezna NCB. Pri dogovorih o zagotavljanju likvidnosti v obliki zavarovanih posojil je treba upoštevati posebne postopke in formalnosti, ki so v posameznih pravnih sistemih potrebni za ustanovitev in poznejše unovčenje osnovnega zavarovanja (npr. zastave, odstopa terjatve ali zavarovanja (charge)).

4.1.3 Pogoji dostopa

Do mejnega posojila imajo dostop institucije, ki izpolnjujejo splošna merila primernosti za nasprotne stranke, določena v oddelku 2.1. Dostop do odprte ponudbe mejnega posojila je mogoč prek NCB v državi članici, v kateri je institucija ustanovljena. Dostop do mejnega posojila je mogoč samo ob dnevih, ko je sistem TARGET2 (18) odprt za poslovanje (19). Ob dnevih, ko določen SPVP ni odprt za poslovanje, je dostop do mejnega posojila dovoljen na podlagi primernega finančnega premoženja za zavarovanje terjatev, ki je bilo že vnaprej deponirano pri NCB.

Dolžniška pozicija nasprotne stranke na poravnalnem računu pri NCB ob koncu vsakega delovnega dneva se avtomatično šteje kot zahtevek za dostop do mejnega posojila. Postopki dostopa do mejnega posojila ob koncu dneva so določeni v oddelku 5.3.3.

Nasprotna stranka lahko črpa mejno posojilo tudi tako, da pošlje zahtevek NCB države članice, v kateri je ustanovljena. Da bi NCB lahko obravnavala zahtevek v sistemu TARGET2 še isti dan, mora zahtevek prejeti najkasneje 15 minut po času zaprtja sistema TARGET2 (20), (21). Praviloma je čas zaprtja sistema TARGET2 ob 18.00 po času ECB (srednjeevropski čas). Rok za zahtevek za črpanje mejnega posojila se na zadnji delovni dan Eurosistema v obdobju izpolnjevanja obveznih rezerv podaljša za dodatnih 15 minut. V zahtevku je treba navesti znesek posojila, če pa finančno premoženje za zavarovanje terjatev za transakcijo ni bilo vnaprej deponirano pri NCB, je treba tudi zagotoviti finančno premoženje za zavarovanje terjatev za transakcijo.

Razen zahteve po predložitvi zadostnega primernega finančnega premoženja za zavarovanje terjatve ni omejitve glede denarnega zneska, ki se lahko odobri v okviru mejnega posojila.

4.1.4 Zapadlost in izračun obresti

Zapadlost posojila, odobrenega na podlagi odprte ponudbe mejnega posojila, je čez noč. Za nasprotne stranke, ki so neposredno udeležene v sistemu TARGET2, se posojilo odplača naslednji dan, ko so (i) sistem TARGET2; in (ii) zadevni SPVP operativni, in sicer v trenutku, ko se ti sistemi odprejo za poslovanje.

Obrestno mero objavi Eurosistem vnaprej, izračuna pa se kot linearna obrestna mera, pri čemer se za štetje dni uporablja konvencija „dejansko število dni/360 dni v letu“. ECB lahko kadar koli spremeni obrestno mero z veljavnostjo ne prej kot naslednji delovni dan Eurosistema (22), (23). Obresti za posojilo se plačajo skupaj z odplačilom posojila.

4.1.5 Ukinitev odprte ponudbe mejnega posojila

Dostop do mejnega posojila se odobri samo v skladu s cilji in splošnimi usmeritvami denarne politike ECB. ECB lahko kadar koli prilagodi pogoje instrumenta ali ga ukine.

4.2 Odprta ponudba mejnega depozita

4.2.1 Vrsta instrumenta

Nasprotne stranke lahko uporabijo mejni depozit za vezavo depozita čez noč pri NCB. Depoziti se obrestujejo po vnaprej določeni obrestni meri. V normalnih okoliščinah obrestna mera za mejni depozit predstavlja spodnjo mejo obrestne mere na trgu čez noč. Pogoji za mejni depozit so enaki v celotnem euroobmočju (24).

4.2.2 Pravna narava

Depoziti čez noč, sprejeti od nasprotnih strank, se obrestujejo po fiksni obrestni meri. V zameno za depozite se nasprotnim strankam ne daje zavarovanja.

4.2.3 Pogoji dostopa (25)

Do mejnega depozita imajo dostop institucije, ki izpolnjujejo splošna merila primernosti za nasprotne stranke, določena v oddelku 2.1. Dostop do mejnega depozita je mogoč prek NCB v državi članici, v kateri je institucija ustanovljena. Dostop do mejnega depozita je mogoč samo na dneve, ko je odprt sistem TARGET2 (26).

Da se nasprotni stranki odobri vezava mejnega depozita, mora poslati zahtevek NCB države članice, v kateri je ustanovljena. Da bi NCB lahko obravnavala zahtevek v sistemu TARGET2 še isti dan, mora zahtevek prejeti najkasneje 15 minut po času zaprtja sistema TARGET2, ki je praviloma ob 18.00 po času ECB (srednjeevropski čas) (27), (28). Rok za zahtevek za vezavo mejnega depozita se na zadnji delovni dan Eurosistema v obdobju izpolnjevanja obveznih rezerv podaljša za dodatnih 15 minut. V zahtevku je treba navesti znesek depozita za polog v okviru odprte ponudbe.

Znesek, ki ga nasprotna stranka lahko deponira v okviru odprte ponudbe mejnega depozita, ni omejen.

4.2.4 Zapadlost in izračun obresti

Zapadlost depozita v okviru odprte ponudbe mejnega depozita je čez noč. Za nasprotne stranke, ki so neposredno udeležene v sistemu TARGET2, zapadejo depoziti v okviru odprte ponudbe naslednji dan, ko je sistem TARGET2 operativen, in sicer v trenutku, ko se ta sistem odpre za poslovanje.

Obrestno mero objavi Eurosistem vnaprej, izračuna pa se kot linearna obrestna mera, pri čemer se za štetje dni uporablja konvencija „dejansko število dni/360 dni v letu“. ECB lahko kadar koli spremeni obrestno mero z veljavnostjo ne prej kot naslednji delovni dan Eurosistema (29). Obresti na depozite se plačajo ob zapadlosti depozita.

4.2.5 Ukinitev odprte ponudbe mejnega depozita

Dostop do mejnega depozita se odobri samo v skladu s cilji in splošnimi usmeritvami denarne politike ECB. ECB lahko kadar koli prilagodi pogoje instrumenta ali ga ukine.

POGLAVJE 5

POSTOPKI

5.1 Avkcijski postopki

5.1.1 Splošen opis

Operacije odprtega trga Eurosistema se običajno izvajajo v obliki avkcij. Avkcijski postopki Eurosistema se izvajajo v šestih operativnih korakih, kakor so navedeni v okvirju 3.

Eurosistem razlikuje med dvema različnima avkcijskima postopkoma: standardne avkcije in hitre avkcije. Postopki za standardne in hitre avkcije so enaki, razen rokov izvedbe in kroga nasprotnih strank.

5.1.1.1 Standardne avkcije

Pri standardnih avkcijah lahko poteče največ 24 ur od najave avkcije do pošiljanja obvestil uspešnim ponudnikom (pri čemer je čas med rokom za predložitev protiponudb in objavo dodelitve približno dve uri). Slika 1 prikazuje običajen časovni okvir za operativne korake standardnih avkcij. ECB se lahko odloči, da pri posameznih operacijah prilagodi časovni okvir, če meni, da je to primerno.

Operacije glavnega refinanciranja, operacije dolgoročnejšega refinanciranja in strukturne operacije (razen dokončnih transakcij) se vedno izvajajo v obliki standardnih avkcij. Na standardnih avkcijah lahko sodelujejo nasprotne stranke, ki izpolnjujejo splošna merila primernosti iz oddelka 2.1.

5.1.1.2 Hitre avkcije

Hitre avkcije se običajno izvedejo v roku 90 minut po najavi avkcije, obvestila uspešnim ponudnikom pa se pošljejo takoj po objavi rezultatov. Običajni časovni okvir za izvajanje operativnih korakov v hitrih avkcijah je prikazan na sliki 2. ECB se lahko odloči, da pri posameznih operacijah prilagodi časovni okvir, če meni, da je to primerno. Hitre avkcije se uporabljajo izključno pri izvajanju operacij finega uravnavanja. Eurosistem lahko v skladu z merili in postopki iz oddelka 2.2 izbere omejeno število nasprotnih strank za sodelovanje pri hitrih avkcijah.

5.1.1.3 Avkcije s fiksno mero in avkcije z variabilno mero

Eurosistem ima možnost izvajati bodisi avkcije s fiksno mero (licitira se količina) bodisi avkcije z variabilno mero (licitira se obrestna mera). Pri avkciji s fiksno mero ECB vnaprej določi obrestno mero, sodelujoče nasprotne stranke pa v protiponudbah navedejo denarni znesek posla, ki ga želijo skleniti po fiksni obrestni meri (30). Pri avkciji z variabilno mero nasprotne stranke v protiponudbah navedejo denarne zneske in obrestne mere, po katerih želijo skleniti posle z NCB (31).

OKVIR 3

Operativni koraki avkcijskih postopkov

Korak 1 Najava avkcije

a. ECB jo najavi prek javnih elektronskih medijev in spletne strani ECB

b. NCB jo najavijo prek nacionalnih elektronskih medijev in neposredno posameznim nasprotnim strankam (po potrebi)

Korak 2 Priprava in predložitev protiponudb s strani nasprotnih strank

Korak 3 Zbiranje protiponudb s strani Eurosistema

Korak 4 Dodelitev in objava rezultatov avkcije

a. odločitev ECB o dodelitvi

b. objava rezultatov dodelitve prek javnih elektronskih medijev in spletne strani ECB

Korak 5 Pošiljanje obvestil uspešnim ponudnikom

Korak 6 Poravnava transakcij (glej oddelek 5.3)

5.1.2 Koledar avkcij

5.1.2.1 Operacije glavnega in dolgoročnejšega refinanciranja

Operacije glavnega in dolgoročnejšega refinanciranja se izvajajo v skladu z okvirnim koledarjem, ki ga objavi Eurosistem (32). Koledar se objavi najmanj tri mesece pred začetkom leta, za katerega velja. Običajni trgovalni dnevi za operacije glavnega in dolgoročnejšega refinanciranja so navedeni v tabeli 2. ECB si prizadeva zagotoviti, da v operacijah glavnega in dolgoročnejšega refinanciranja lahko sodelujejo nasprotne stranke v vseh državah članicah. ECB zato pri pripravi koledarja za te operacije upošteva praznike v posameznih državah članicah in ustrezno prilagodi običajni razpored.

5.1.2.2 Strukturne operacije

Strukturne operacije, ki se izvajajo v obliki standardnih avkcij, se ne izvajajo po vnaprej določenem koledarju. Običajno se izvajajo in poravnavajo samo ob dnevih, ki so delovni dnevi NCB (33) v vseh državah članicah.

5.1.2.3 Operacije finega uravnavanja

Operacije finega uravnavanja se ne izvajajo po vnaprej določenem koledarju. ECB se lahko odloči, da izvede operacije finega uravnavanja na kateri koli delovni dan Eurosistema. V teh operacijah sodelujejo samo NCB držav članic, v katerih so trgovalni dan, dan poravnave in dan izplačila delovni dnevi NCB.

Slika 1

Običajni časovni okvir za izvajanje operativnih korakov v standardnih avkcijah

(naveden je čas, ki ga uporablja ECB (srednjeevropski čas))

Slika 2

Običajni časovni okvir za izvajanje operativnih korakov v hitrih avkcijah

Tabela 2

Običajni trgovalni dnevi za operacije glavnega in dolgoročnejšega refinanciranja

Vrsta operacije Običajni trgovalni dan (T) Operacije glavnega refinanciranja vsak torek Operacije dolgoročnejšega refinanciranja zadnja sreda vsakega koledarskega meseca (34)

5.1.3 Najava avkcij

Standardne avkcije Eurosistema se javno najavijo prek elektronskih medijev in spletne strani ECB. Poleg tega lahko NCB o avkciji neposredno obvestijo nasprotne stranke, ki nimajo dostopa do elektronskih medijev. Javna najava avkcije običajno vsebuje naslednje podatke:

(a) referenčna številka avkcije;

(b) datum avkcije;

(c) vrsta operacije (povečevanje ali umikanje likvidnosti in vrsta instrumenta denarne politike, ki se bo uporabil);

(d) zapadlost operacije;

(e) vrsta avkcije (avkcija s fiksno mero ali avkcija z variabilno mero);

(f) metoda dodelitve (avkcija nizozemskega tipa ali avkcija ameriškega tipa, kakor je opredeljeno v oddelku 5.1.5);

(g) predvideni obseg operacije (običajno samo pri operacijah dolgoročnejšega refinanciranja);

(h) fiksna obrestna mera/cena/swap točke (pri avkcijah s fiksno mero);

(i) najnižja/najvišja izklicna obrestna mera/cena/swap točke (če je predvideno);

(j) datum začetka in datum zapadlosti operacije (če je predvideno) ali datum valutacije in datum zapadlosti instrumenta (pri izdaji dolžniških certifikatov ECB);

(k) valute, uporabljene v operaciji, in osnovna valuta (pri valutnih zamenjavah);

(l) referenčni promptni devizni tečaj, ki se uporablja za izračun protiponudbe (pri valutnih zamenjavah);

(m) zgornja meja protiponudbe (če je predvideno);

(n) najnižji posamezni znesek dodelitve (če je predvideno);

(o) najnižja stopnja dodelitve (če je predvideno);

(p) rok za predložitev protiponudb;

(q) nominalna vrednost certifikatov (pri izdaji dolžniških certifikatov ECB); in

(r) koda ISIN izdaje (pri izdaji dolžniških certifikatov ECB).

Zaradi izboljšanja preglednosti operacij finega uravnavanja Eurosistem hitre avkcije običajno javno najavi vnaprej. V izrednih okoliščinah se ECB lahko odloči, da hitrih avkcij ne bo javno najavila vnaprej. Najava hitrih avkcij poteka po enakih postopkih kakor za standardne avkcije. Pri hitri avkciji, ki ni javno najavljena vnaprej, NCB neposredno stopijo v stik z izbranimi nasprotnimi strankami. Pri hitri avkciji, ki je javno najavljena, pa imajo NCB možnost, da neposredno stopijo v stik z izbranimi nasprotnimi strankami.

5.1.4 Priprava in predložitev protiponudb s strani nasprotnih strank

Protiponudbe nasprotnih strank morajo biti pripravljene v skladu z vzorcem, ki ga za zadevno operacijo določijo NCB. Protiponudbe je treba predložiti NCB države članice, v kateri ima institucija poslovno enoto (sedež ali podružnico). Protiponudbe ene institucije lahko predloži samo ena poslovna enota (bodisi sedež ali izbrana podružnica) v vsaki državi članici.

Pri avkcijah s fiksno mero morajo nasprotne stranke v svojih protiponudbah navesti denarni znesek, v višini katerega so pripravljene skleniti posel z NCB (35).

Pri avkcijah z variabilno mero lahko nasprotne stranke predložijo do deset protiponudb z različnimi obrestnimi merami/cenami/swap točkami. V izrednih okoliščinah lahko Eurosistem omeji število protiponudb, ki se lahko predložijo pri avkcijah z variabilno mero. Nasprotne stranke morajo v vsaki protiponudbi navesti denarni znesek, v višini katerega so pripravljene skleniti posel z NCB, in ustrezno obrestno mero (36), (37). Licitirane obrestne mere morajo biti izražene kot mnogokratnik 0,01 odstotne točke. Pri operacijah valutnih zamenjav z variabilno mero je treba swap točke kotirati v skladu s splošnimi tržnimi običaji, protiponudbe pa morajo biti izražene kot mnogokratnik 0,01 swap točke.

Pri operacijah glavnega refinanciranja znaša najnižji znesek protiponudbe 1 000 000 EUR. Protiponudbe, ki ta znesek presegajo, morajo biti izražene kot mnogokratnik 100 000 EUR. Isti najnižji znesek protiponudbe in mnogokratnik veljata tudi za operacije finega uravnavanja in strukturne operacije. Najnižji znesek protiponudbe se uporablja pri vsaki posamezni licitirani višini obrestne mere/cene/swap točk.

Pri operacijah dolgoročnejšega refinanciranja vsaka NCB določi najnižji znesek protiponudbe v razponu od 10 000 EUR do 1 000 000 EUR. Protiponudbe, ki presegajo najnižji določeni znesek protiponudbe, morajo biti izražene kot mnogokratnik 10 000 EUR. Najnižji znesek protiponudbe se uporablja pri vsaki posamezni licitirani višini obrestne mere.

ECB lahko določi zgornjo mejo protiponudbe, da bi preprečila nesorazmerno visoke protiponudbe. Vsaka tovrstna omejitev zgornje meje protiponudbe se vedno navede v javni najavi avkcije.

Od nasprotnih strank se pričakuje, da imajo za kritje zneska, ki jim je bil dodeljen, vedno na razpolago zadostno količino primernega ﬁnančnega premoženja za zavarovanje terjatev (38). Pogodbeni dogovori ali predpisi, ki jih uporablja zadevna NCB, dovoljujejo naložiti kazen, če nasprotna stranka ne prenese zadostne količine ﬁnančnega premoženja za zavarovanje terjatev ali denarnih sredstev za poravnavo zneska, ki ji je bil dodeljen na avkciji.

Nasprotne stranke lahko umaknejo protiponudbe do roka za oddajo protiponudb. Protiponudbe, predložene po roku, določenem v najavi avkcije, so neveljavne. O upoštevanju skrajnega roka presojajo NCB. NCB zavržejo vse protiponudbe nasprotne stranke, če skupni znesek protiponudb presega zgornjo mejo protiponudb, ki jo določi ECB. NCB prav tako zavržejo vsako protiponudbo, ki je pod spodnjim zneskom protiponudbe ali ki je pod najnižjo ali nad najvišjo izklicno obrestno mero/ceno/swap točkami. Poleg tega lahko NCB zavržejo protiponudbe, ki niso popolne ali niso pripravljene v skladu z vzorcem. Če se protiponudba zavrže, zadevna NCB o svoji odločitvi obvesti nasprotno stranko pred dodelitvijo.

5.1.5 Postopki za dodelitev na avkcijah

5.1.5.1 Avkcije s fiksno mero

Pri dodelitvi na avkciji s fiksno mero se protiponudbe, ki so jih predložile nasprotne stranke, seštejejo. Če skupni znesek protiponudb presega skupni znesek likvidnosti za dodelitev, se predložene protiponudbe sprejmejo sorazmerno glede na razmerje med zneskom za dodelitev in skupnim zneskom protiponudb (glej okvir 4). Znesek, dodeljen vsaki nasprotni stranki, se zaokroži na najbližji euro. ECB se lahko odloči, da vsakemu ponudniku na avkciji s fiksno mero dodeli najnižji znesek/stopnjo dodelitve.

OKVIR 4

Dodelitev na avkcijah s fiksno mero

Odstotek dodelitve je:

Znesek dodelitve i-ti nasprotni stranki je:

alli = all%×(ai )

kjer je:

A = skupni dodeljeni znesek n = skupno število nasprotnih strank ai = ponujeni znesek i-te nasprotne stranke all% = odstotek dodelitve alli = skupni znesek, dodeljen i-ti nasprotni stranki

5.1.5.2 Avkcije z variabilno mero v eurih

Pri dodelitvi na avkcijah z variabilno mero v eurih, na katerih Eurosistem povečuje likvidnost, se protiponudbe razvrstijo po padajočem vrstnem redu glede na licitirano obrestno mero. Najprej se sprejmejo protiponudbe z najvišjimi obrestnimi merami, nato pa se sprejemajo protiponudbe z vedno nižjimi obrestnimi merami, dokler se ne izčrpa celotni znesek za dodelitev. Če pri najnižji sprejeti obrestni meri (tj. pri mejni obrestni meri) skupni znesek protiponudb presega preostali znesek za dodelitev, se preostali znesek razdeli med protiponudbe sorazmerno glede na razmerje med preostalim zneskom za dodelitev in skupnim zneskom protiponudb pri mejni obrestni meri (glej okvir 5). Znesek, dodeljen vsaki nasprotni stranki, se zaokroži na najbližji euro.

Pri dodelitvi na avkcijah z variabilno mero, na katerih Eurosistem umika likvidnost (takšne avkcije se lahko uporabljajo za izdajo dolžniških certifikatov ECB in zbiranje vezanih depozitov), se protiponudbe razvrstijo po naraščajočem vrstnem redu licitiranih obrestnih mer (ali padajočem vrstnem redu licitiranih cen). Najprej se sprejmejo protiponudbe z najnižjimi obrestnimi merami (najvišjimi cenami), nato pa se sprejemajo protiponudbe z vedno višjimi obrestnimi merami (nižjimi cenami), dokler se ne izčrpa celoten znesek likvidnosti, ki jo želi Eurosistem z operacijo umakniti. Če pri najvišji sprejeti obrestni meri (najnižji ceni) (tj. pri mejni obrestni meri/ceni) skupni znesek protiponudb presega preostali znesek za dodelitev, se preostali znesek razdeli med protiponudbe sorazmerno glede na razmerje med preostalim zneskom za dodelitev in skupnim zneskom protiponudb pri mejni obrestni meri/ceni (glej okvir 5). Pri izdaji dolžniških certiﬁkatov ECB se znesek, dodeljen vsaki nasprotni stranki, zaokroži na najbližji mnogokratnik nominalne vrednosti dolžniških certifikatov ECB. Pri drugih operacijah umikanja likvidnosti se znesek, dodeljen vsaki nasprotni stranki, zaokroži na najbližji euro.

ECB se lahko odloči, da vsakemu uspešnemu ponudniku na avkciji z variabilno mero dodeli najnižji znesek dodelitve.

OKVIR 5

Dodelitev na avkcijah z variabilno mero v eurih

(primer se nanaša na avkcije, kjer se licitira obrestna mera)

Odstotek dodelitve pri mejni obrestni meri je:

Znesek dodelitve i-ti nasprotni stranki pri mejni obrestni meri je:

all (rm ) i = all%(rm ) × a(rm)i

Skupni znesek, dodeljen i-ti nasprotni stranki, je:

kjer je:

A = skupni dodeljeni znesek r s = s-ta obrestna mera, ki jo licitirajo nasprotne stranke n = skupno število nasprotnih strank a(r s ) i = znesek, ki ga pri s-ti obrestni meri (rs) licitira i-ta nasprotna stranka a(r s ) = skupni znesek protiponudb pri s-ti obrestni meri (r s ) r m = mejna obrestna mera: r 1 ≥ rs ≥ rm pri avkciji za povečevanje likvidnosti rm ≥ rs ≥ r 1 pri avkciji za umikanje likvidnosti r m–1 = obrestna mera pred mejno obrestno mero (zadnja obrestna mera, pri kateri se protiponudbe v celoti sprejmejo): rm–1 > rm pri avkciji za povečevanje likvidnosti rm > r m–1 pri avkciji za umikanje likvidnosti all%(r m ) = odstotek dodelitve pri mejni obrestni meri all (rs)i = dodelitev i-ti nasprotni stranki pri s-ti obrestni meri all i = skupni znesek, dodeljen i-ti nasprotni stranki

5.1.5.3 Avkcije valutnih zamenjav z variabilno mero

Pri dodelitvi na avkcijah valutnih zamenjav z variabilno mero, na katerih Eurosistem povečuje likvidnost, se protiponudbe razvrstijo po naraščajočem vrstnem redu glede na kotirane swap točke (39). Najprej se sprejmejo protiponudbe z najnižjimi kotacijami swap točk, nato pa se sprejemajo protiponudbe z vedno višjimi kotacijami swap točk, dokler se ne izčrpa celotni znesek za dodelitev v osnovni valuti. Če pri najvišji sprejeti kotaciji swap točk (tj. pri mejni kotaciji swap točk) skupni znesek protiponudb presega preostali znesek za dodelitev, se preostali znesek razdeli med protiponudbe sorazmerno glede na razmerje med preostalim zneskom za dodelitev in skupnim zneskom protiponudb pri mejni kotaciji swap točk (glej okvir 6). Znesek, dodeljen vsaki nasprotni stranki, se zaokroži na najbližji euro.

Pri dodelitvi na avkcijah valutnih zamenjav z variabilno mero, na katerih Eurosistem umika likvidnost, se protiponudbe razvrstijo po padajočem vrstnem redu licitiranih kotacij swap točk. Najprej se sprejmejo protiponudbe z najvišjimi kotacijami swap točk, nato pa se sprejemajo naslednje nižje kotacije swap točk, dokler se ne izčrpa celotni znesek v osnovni valuti, namenjen za umik. Če pri najnižji sprejeti kotaciji swap točk (tj. pri mejni kotaciji swap točk) skupni znesek protiponudb presega preostali znesek za dodelitev, se preostali znesek razdeli med protiponudbe sorazmerno glede na razmerje med preostalim zneskom za dodelitev in skupnim zneskom protiponudb pri mejni kotaciji swap točk (glej okvir 6). Znesek, dodeljen vsaki nasprotni stranki, se zaokroži na najbližji euro.

5.1.5.4 Vrsta avkcije

Pri avkcijah z variabilno mero lahko Eurosistem uporabi postopek za avkcije z enotno mero ali avkcije z različnimi merami. Pri avkciji z enotno mero (avkcija nizozemskega tipa) je dodelitvena obrestna mera/cena/swap točke, ki se uporablja za vse sprejete protiponudbe, enaka mejni obrestni meri/ceni/swap točkam (tj. tisti, pri kateri se izčrpa skupni znesek za dodelitev). Pri avkciji z različnimi merami (avkcija ameriškega tipa) je dodelitvena obrestna mera/cena/swap točke enaka obrestnim meram/cenam/swap točkam, ponujenim za vsako posamezno protiponudbo.

OKVIR 6

Dodelitev na avkcijah valutnih zamenjav z variabilno mero

Odstotek dodelitve pri mejni kotaciji swap točk je:

Znesek dodelitve i-ti nasprotni stranki pri mejni kotaciji swap točk je:

all (Δ m ) i = all% (Δ m ) × a(Δm)i

Skupni znesek, dodeljen i-ti nasprotni stranki, je:

kjer je:

A = skupni dodeljeni znesek Δ s = s-ta kotacija swap točk, ki jo licitirajo nasprotne stranke n = skupno število nasprotnih strank a(Δs) i = znesek pri s-ti kotaciji swap točk (Δ s ), ki ga licitira i-ta nasprotna stranka a(Δs) = skupni znesek protiponudb pri s-ti kotaciji swap točk (Δs) Δ m = mejna kotacija swap točk: Δ m ≥ Δ s ≥ Δ1 pri valutni zamenjavi za povečevanje likvidnosti Δ1 ≥ Δ s ≥ Δ m pri valutni zamenjavi za umikanje likvidnosti Δ m–1 = kotacija swap točk pred mejno kotacijo swap točk (zadnja kotacija swap točk, pri kateri se protiponudbe v celoti sprejmejo): Δ m > Δ m–1 pri valutni zamenjavi za povečevanje likvidnosti Δ m–1 > Δ m pri valutni zamenjavi za umikanje likvidnosti all%(Δ m ) = odstotek dodelitve pri mejni kotaciji swap točk all (Δ s ) i = dodelitev i-ti nasprotni stranki pri s-ti kotaciji swap točke alli = skupni znesek, dodeljen i-ti nasprotni stranki

5.1.6 Objava rezultatov avkcije

Rezultati standardnih in hitrih avkcij se javno objavijo prek elektronskih medijev in spletne strani ECB. Poleg tega lahko NCB o rezultatih dodelitve neposredno obvestijo nasprotne stranke, ki nimajo dostopa do elektronskih medijev. Javno sporočilo o rezultatih avkcije običajno vsebuje naslednje podatke:

(a) referenčna številka avkcije;

(b) datum avkcije;

(c) vrsta operacije;

(d) zapadlost operacije;

(e) skupni znesek protiponudb s strani nasprotnih strank Eurosistema;

(f) število ponudnikov;

(g) valute, uporabljene v operaciji (pri valutnih zamenjavah);

(h) skupni dodeljeni znesek;

(i) odstotek dodelitve (pri avkcijah s fiksno mero);

(j) promptni devizni tečaj (pri valutnih zamenjavah);

(k) sprejeta mejna obrestna mera/cena/swap točke in odstotek dodelitve pri mejni obrestni meri/ceni/swap točkah (pri avkcijah z variabilno mero);

(l) najnižja izklicna obrestna mera/cena/swap točke, najvišja izklicna obrestna mera/cena/swap točke in tehtana povprečna obrestna mera dodelitve (pri avkcijah z različnimi obrestnimi merami);

(m) datum začetka in datum zapadlosti operacije (če je predvideno) ali datum valutacije in datum zapadlosti instrumenta (pri izdaji dolžniških certifikatov ECB);

(n) najnižji posamezni znesek dodelitve (če je predvideno);

(o) najnižja stopnja dodelitve (če je predvideno);

(p) nominalna vrednost certifikatov (pri izdaji dolžniških certifikatov ECB); in

(q) koda ISIN izdaje (pri izdaji dolžniških certifikatov ECB).

NCB obvestijo uspešne ponudnike o rezultatih dodelitve neposredno.

5.2 Postopki za dvostranske operacije

5.2.1 Splošen opis

NCB lahko izvajajo operacije na podlagi dvostranskih postopkov. Ti postopki se lahko uporabljajo za operacije ﬁnega uravnavanja na odprtem trgu in strukturne dokončne operacije (40). V širšem smislu so opredeljeni kot kateri koli postopki, v katerih Eurosistem izvede transakcijo z eno ali nekaj nasprotnimi strankami brez uporabe avkcijskega postopka. Tu lahko razlikujemo med dvema različnima vrstama dvostranskih postopkov: operacije, pri katerih Eurosistem neposredno stopi v stik z nasprotnimi strankami, in operacije, ki se izvajajo prek borz vrednostnih papirjev in tržnih posrednikov.

5.2.2 Neposredni stik z nasprotnimi strankami

Pri tem postopku NCB neposredno stopijo v stik z eno ali nekaj domačimi nasprotnimi strankami, izbranimi v skladu z merili iz oddelka 2.2. V skladu z natančnimi navodili ECB se NCB odločijo, ali bodo sklenile posel z nasprotnimi strankami. Transakcije se poravnajo prek NCB.

Če bi Svet ECB odločil, da lahko v izrednih okoliščinah dvostranske operacije izvaja tudi sama ECB (ali ena ali nekaj NCB, ki bi delovale kot operativna enota ECB), bi se postopki za tovrstne operacije ustrezno prilagodili. V tem primeru bi ECB (oziroma ena ali več NCB v vlogi operativne enote ECB) neposredno stopila v stik z eno ali nekaj nasprotnimi strankami v euroobmočju, izbranimi v skladu z merili iz oddelka 2.2. ECB (oziroma ena ali več NCB v vlogi operativne enote ECB) bi se odločila, ali bo sklenila posel z nasprotnimi strankami. Transakcije bi se kljub temu poravnale decentralizirano prek NCB.

Dvostranske operacije prek neposrednega stika z nasprotnimi strankami se lahko uporabijo za povratne transakcije, dokončne transakcije, valutne zamenjave in zbiranje vezanih depozitov.

5.2.3 Operacije, izvedene prek borz vrednostnih papirjev in tržnih posrednikov

NCB lahko izvajajo dokončne transakcije prek borz vrednostnih papirjev in tržnih posrednikov. Pri teh operacijah krog nasprotnih strank ni vnaprej omejen, postopki pa so prilagojeni tržnim običajem, ki veljajo za dolžniške instrumente, za katere se sklepajo posli.

5.2.4 Najava dvostranskih operacij

Dvostranske operacije se običajno javno ne najavijo vnaprej. Poleg tega se lahko ECB odloči, da rezultatov dvostranskih operacij ne bo javno objavila.

5.2.5 Delovni dnevi

ECB se lahko odloči, da bo dvostranske operacije finega uravnavanja izvedla na kateri koli delovni dan Eurosistema. V teh operacijah sodelujejo samo NCB držav članic, v katerih so trgovalni dan, dan poravnave in dan izplačila delovni dnevi NCB.

Dokončne dvostranske operacije za strukturne namene se običajno izvajajo in poravnavajo samo na dneve, ki so delovni dnevi NCB v vseh državah članicah.

5.3 Postopki poravnave

5.3.1 Splošen opis

Denarne transakcije, povezane z uporabo odprtih ponudb Eurosistema ali sodelovanjem pri operacijah odprtega trga, se poravnajo prek računov nasprotnih strank pri NCB ali preko računov poravnalnih bank udeleženk v sistemu TARGET2. Denarne transakcije se poravnajo šele po (ali ob) dokončnem prenosu finančnega premoženja za zavarovanje terjatev pri operaciji. To pomeni, da je treba primerno finančno premoženje za zavarovanje terjatev bodisi vnaprej deponirati na skrbniškem računu pri NCB bodisi poravnati po načelu dostave proti plačilu znotraj dneva pri ustrezni NCB. Prenos finančnega premoženja za zavarovanje terjatev se izvrši prek računov za poravnavo poslov z vrednostnimi papirji nasprotnih strank pri SPVP, ki izpolnjujejo minimalne standarde ECB (41). Nasprotne stranke brez skrbniškega računa pri NCB ali brez računa za poravnavo poslov z vrednostnimi papirji pri SPVP, ki izpolnjuje minimalne standarde ECB, lahko transakcije s finančnim premoženjem za zavarovanje terjatev poravnajo prek računa za poravnavo poslov z vrednostnimi papirji ali skrbniškega računa korespondenčne kreditne institucije.

Ostale določbe v zvezi s postopki poravnave so opredeljene v pogodbenih dogovorih, ki jih uporabljajo NCB (ali ECB) za posamezne instrumente denarne politike. Postopki poravnave v posameznih NCB se lahko zaradi različnih nacionalnih zakonodaj in operativnih praks med seboj nekoliko razlikujejo.

Tabela 3

Običajni datumi poravnave za operacije odprtega trga Eurosistema (42)

Instrument denarne politike Datum poravnave za operacije v obliki standardnih avkcij Datum poravnave za operacije v obliki hitrih avkcij ali dvostranskih postopkov Povratne transakcije T + 1 (43) T Dokončne transakcije — V skladu s tržnimi običaji za finančno premoženje za zavarovanje terjatev Izdaja dolžniških certifikatov ECB T + 2 — Valutne zamenjave — T, T + 1 ali T + 2 Zbiranje vezanih depozitov — T

5.3.2 Poravnava operacij odprtega trga

Operacije odprtega trga v obliki standardnih avkcij (tj. operacije glavnega refinanciranja, operacije dolgoročnejšega refinanciranja in strukturne operacije) se običajno poravnajo na prvi dan po trgovalnem dnevu, ko so odprti sistem TARGET2 in vsi ustrezni SPVP. Pri izdaji dolžniških certifikatov ECB pa se poravnava izvede na drugi dan po trgovalnem dnevu, ko so odprti sistem TARGET2 in vsi ustrezni SPVP. Eurosistem si načeloma prizadeva poravnati transakcije v zvezi s svojimi operacijami odprtega trga istočasno v vseh državah članicah z vsemi nasprotnimi strankami, ki so zagotovile zadostno ﬁnančno premoženje za zavarovanje terjatev. Vendar se lahko zaradi operativnih omejitev in tehničnih značilnosti SPVP časovna razporeditev na dan poravnave operacij odprtega trga znotraj euroobmočja med seboj razlikuje. Čas poravnave operacij glavnega in dolgoročnejšega reﬁnanciranja običajno sovpada s časom izplačila prejšnje operacije z ustrezno zapadlostjo.

Eurosistem si prizadeva operacije odprtega trga na podlagi hitrih avkcij in dvostranskih postopkov poravnati na trgovalni dan. Vendar lahko Eurosistem zaradi operativnih razlogov občasno določi druge datume poravnave za te operacije, zlasti za dokončne transakcije in valutne zamenjave (glej tabelo 3).

5.3.3 Postopki ob koncu dneva

Postopki ob koncu dneva so opredeljeni v dokumentaciji v zvezi s sistemom TARGET2. Praviloma je čas zaprtja sistema TARGET2 ob 18.00 po času ECB (srednjeevropski čas). Po času zaprtja se nadaljnji plačilni nalogi za obdelavo v sistemu TARGET2 ne sprejemajo, čeprav so preostali plačilni nalogi, ki so bili sprejeti pred časom zaprtja, še vedno v obdelavi. Nasprotne stranke morajo zahtevke za dostop do odprte ponudbe mejnega posojila ali mejnega depozita predložiti ustrezni NCB najkasneje 15 minut po času zaprtja sistema TARGET2. Rok za zahtevek za dostop do odprtih ponudb Eurosistema se na zadnji delovni dan Eurosistema v obdobju izpolnjevanja obveznih rezerv podaljša za dodatnih 15 minut.

Negativna stanja na poravnalnih računih primernih nasprotnih strank v sistemu TARGET2, ki ostanejo po zaključku kontrolnih postopkov ob koncu dneva, se avtomatično štejejo kot zahtevek za dostop do mejnega posojila (glej oddelek 4.1).

POGLAVJE 6

PRIMERNO FINANČNO PREMOŽENJE

6.1 Splošen opis

Člen 18.1 Statuta ESCB dovoljuje, da ECB in NCB sklepajo posle na finančnih trgih z dokončnimi nakupi in prodajami ali na podlagi pogodb o začasni prodaji, in zahteva, da se vsi kreditni posli Eurosistema sklepajo na podlagi ustreznega zavarovanja. Zato vse operacije Eurosistema za povečevanje likvidnosti temeljijo na finančnem premoženju za zavarovanje terjatev, ki ga zagotovijo nasprotne stranke bodisi v obliki prenosa imetništva nad finančnim premoženjem (v primeru dokončnih poslov ali pogodb o začasni prodaji) bodisi v obliki zastave premoženja, odstopa terjatve ali zavarovanja (charge) (v primeru zavarovanih posojil) (44).

Za zaščito Eurosistema pred izgubami v njegovih operacijah denarne politike in za zagotovitev enake obravnave nasprotnih strank, kakor tudi za povečanje operativne učinkovitosti in preglednosti, mora finančno premoženje za zavarovanje terjatev izpolnjevati določena merila, da bi bilo primerno za operacije denarne politike Eurosistema. Eurosistem je razvil enoten okvir primernega finančnega premoženja, ki je skupen za vse kreditne posle Eurosistema. Enoten okvir (imenovan tudi „enotna lista“) je začel veljati 1. januarja 2007 in je nadomestil sistem z dvema listama, ki je veljal od začetka tretje faze ekonomske in monetarne unije.

Enotni okvir obsega dve vrsti finančnega premoženja, in sicer tržno finančno premoženje in netržno finančno premoženje. Med njima ni razlik glede kvalitete finančnega premoženja in njegove primernosti za različne vrste operacij denarne politike Eurosistema, razen tega, da se netržno finančno premoženje v Eurosistemu ne uporablja za dokončne transakcije. Finančno premoženje, ki je primerno za operacije denarne politike Eurosistema, se lahko uporablja tudi kot finančno premoženje za zavarovanje terjatev pri posojilu čez dan.

Merila primernosti za obe vrsti finančnega premoženja so poenotena za celotno euroobmočje in določena v oddelku 6.2 (45). Da bi zagotovili, da obe vrsti finančnega premoženja izpolnjujeta enake bonitetne standarde, je Eurosistem vzpostavil bonitetni okvir Eurosistema, ki temelji na različnih bonitetnih virih. Postopki in pravila, s katerimi Eurosistem določa in nadzira zahtevane „visoke bonitetne standarde“ za vse primerno zavarovanje, so opisani v oddelku 6.3. Ukrepi za obvladovanje tveganj in načela vrednotenja, ki veljajo za finančno premoženje za zavarovanje terjatev, so določeni v oddelkih 6.4 in 6.5. Nasprotne stranke Eurosistema lahko uporabijo primerno finančno premoženje tudi preko meje (glej oddelek 6.6).

6.2 Opredelitev primernosti finančnega premoženja za zavarovanje terjatev

ECB oblikuje, vodi in objavlja listo primernega tržnega finančnega premoženja (46). Eurosistem daje pojasnila nasprotnim strankam glede primernosti zavarovanja za Eurosistem samo, če je bilo izdano tržno finančno premoženje ali obstoječe netržno finančno premoženje predloženo Eurosistemu v zavarovanje. Pojasnil pred izdajo tako ni mogoče dobiti.

6.2.1 Merila primernosti za tržno finančno premoženje

Dolžniški certifikati, ki jih izda ECB, ter vsi dolžniški certifikati, ki so jih izdale NCB pred uvedbo eura v njihovi državi članici, so primerni.

Pri določanju primernosti drugega tržnega finančnega premoženja se uporabljajo naslednja merila primernosti (glej tudi tabelo 4):

6.2.1.1 Vrsta finančnega premoženja

Biti mora dolžniški instrument, ki ima:

(a) fiksen, brezpogojen znesek glavnice (47); in

(b) kupon, ki ne more povzročiti negativnega denarnega toka. Poleg tega mora biti kupon eden od naslednjih: (i) brezkuponski; (ii) kupon s fiksno mero; ali (iii) kupon z variabilno mero, vezano na referenčno obrestno mero. Kupon je lahko vezan na spremembo bonitete samega izdajatelja. Poleg tega so primerne tudi obveznice, ki so indeksirane na inflacijo.

Te značilnosti morajo biti ohranjene do dokončnega odplačila obveznosti. Dolžniški instrumenti ne smejo dati pravice do glavnice in/ali obresti, ki so podrejene pravicam imetnikov drugih dolžniških instrumentov istega izdajatelja.

Zahteva (a) ne velja za listinjene vrednostne papirje, razen za obveznice, ki jih izdajo kreditne institucije v skladu z merili, določenimi v členu 52 direktive KNPVP (48) („krite bančne obveznice“). Eurosistem ocenjuje primernost listinjenih vrednostnih papirjev, razen kritih bančnih obveznic, po naslednjih merilih.

Finančno premoženje, ki ustvarja denarni tok in s katerim so zavarovani listinjeni vrednostni papirji, mora izpolnjevati naslednje zahteve:

(a) pridobitev takšnega finančnega premoženja mora urejati pravo države članice EU;

(b) subjekt s posebnim namenom pri listinjenju ga mora pridobiti od originatorja ali posrednika na način, ki ga Eurosistem šteje za „pravo prodajo“, izvršljivo proti tretjim osebam, ter mora biti zunaj dosega originatorja in njegovih upnikov ali posrednika in njegovih upnikov, tudi v primeru originatorjeve ali posrednikove insolventnosti;

(c) ustvari in izdajatelju ga proda originator ali, če je predvideno, posrednik, ki imata sedež v EGP;

(d) ne sme vsebovati, v celoti ali delno, dejansko ali potencialno, tranš drugih listinjenih vrednostnih papirjev (49). Poleg tega ne sme vsebovati, v celoti ali delno, dejansko ali potencialno, kreditnih zapisov, poslov zamenjav ali drugih izvedenih instrumentov (50), (51), ali sintetičnih vrednostnih papirjev;

(e) če gre za bančna posojila, morajo imeti dolžniki in upniki sedež (če so fizične osebe, pa morajo biti rezidenti) v EGP, kjer se mora tudi nahajati zadevno zavarovanje, če pride v poštev. Pravo, ki ureja ta bančna posojila, mora biti pravo države EGP. Če gre za obveznice, morajo njihovi izdajatelji imeti sedež v EGP, izdane morajo biti v državi EGP po pravu države EGP in zadevno zavarovanje se mora nahajati v EGP (52).

Za primere, ko imajo originatorji ali, če je predvideno, posredniki sedež v euroobmočju ali v Združenem kraljestvu, je Eurosistem preveril, da v teh pravnih sistemih ni strogih določb o razveljavitvi prodaje premoženja. Če ima originator ali, če je predvideno, posrednik sedež v drugi državi EGP, se lahko listinjeni vrednostni papirji štejejo za primerne samo, če se Eurosistem prepriča, da bi bile njegove pravice ustrezno zavarovane pred določbami o razveljavitvi prodaje premoženja po pravu zadevne države EGP, ki jih Eurosistem šteje za pomembne. V ta namen je treba, preden se listinjeni vrednostni papirji lahko štejejo za primerne, predložiti neodvisno pravno oceno v obliki, sprejemljivi za Eurosistem, ki vsebuje upoštevna pravila o razveljavitvi prodaje premoženja v tej državi (53). Eurosistem lahko za potrebe odločanja o tem, ali so njegove pravice ustrezno zavarovane pred pravili o razveljavitvi prodaje premoženja, zahteva druge dokumente, vključno s potrdilom o solventnosti v obdobju izpodbojnosti, ki ga zagotovi prevzemnik. Pravila o razveljavitvi prodaje premoženja, ki jih Eurosistem šteje za stroga in zato nesprejemljiva, vključujejo pravila, po katerih lahko upravitelj v postopku zaradi insolventnosti doseže razveljavitev prodaje finančnega premoženja za zavarovanje terjatev zgolj zato, ker je bila izvedena znotraj določenega obdobja (obdobja izpodbojnosti) pred razglasitvijo insolventnosti prodajalca (originatorja/posrednika), in primere, ko lahko prevzemnik prepreči takšno razveljavitev samo, če lahko dokaže, da v času prodaje ni vedel za insolventnost prodajalca (originatorja/posrednika).

Finančno premoženje je primerno, če znotraj strukturirane izdaje tranša (ali podtranša) ni podrejena drugim tranšam iste izdaje. Tranša (ali podtranša) šteje kot nepodrejena drugim tranšam (ali podtranšam) iste izdaje, če – v skladu z vrstnim redom poplačila, ki se uporabi po dostavi obvestila o izvršbi, kakor je določen v prospektu – nobena druga tranša (ali podtranša) nima prednosti pred to tranšo ali podtranšo glede prejema plačila (glavnice in obresti), s čimer takšna tranša (ali podtranša) zadnja utrpi škodo med različnimi tranšami ali podtranšami znotraj strukturirane izdaje. Pri strukturiranih izdajah, kjer prospekt predvideva dostavo obvestila o predčasni izpolnitvi in obvestila o izvršbi, je treba zagotoviti nepodrejenost tranše (ali podtranše) pri vrstnem redu poplačila tako v zvezi z obvestilom o predčasni izpolnitvi kot tudi v zvezi z obvestilom o izvršbi.

Eurosistem si pridržuje pravico, da od posameznih tretjih oseb (kot so izdajatelj, originator ali organizator) zahteva kakršno koli pojasnilo in/ali pravno potrditev, za katero šteje, da je potrebna za oceno primernosti listinjenih vrednostnih papirjev.

6.2.1.2 Bonitetni standardi

Dolžniški instrument mora izpolnjevati visoke bonitetne standarde, ki so opredeljeni v pravilih bonitetnega okvira Eurosistema za tržno finančno premoženje, kakor je opisano v oddelku 6.3.2.

6.2.1.3 Kraj izdaje

Dolžniški instrument mora biti deponiran/registriran (izdan) v EGP pri centralni banki ali pri centralni depotni družbi (CDD), ki izpolnjuje minimalne standarde, določene s strani ECB (54). Če tržni dolžniški instrument izda nefinančna družba (55), katere bonitete ni ocenila sprejeta zunanja bonitetna institucija, mora biti kraj izdaje euroobmočje.

6.2.1.4 Postopki poravnave

Dolžniški instrument mora biti prenosljiv v nematerializirani obliki. Hraniti in poravnati se mora v euroobmočju prek računa, odprtega pri Eurosistemu ali pri SPVP, ki izpolnjuje standarde, določene s strani ECB, tako da obliko in vsebino ter unovčenje ureja pravo države članice.

Če CDD, kjer se finančno premoženje izda, in SPVP, kjer se poravnava, nista ista ustanova, morata biti obe ustanovi med seboj povezani na način, ki ga odobri ECB (56).

6.2.1.5 Sprejemljivi trgi

Dolžniški instrument mora biti sprejet v trgovanje na reguliranem trgu, kot je določeno v Direktivi 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS (57), ali pa se mora z njim trgovati na nereguliranih trgih, ki jih določi ECB (58). Ocena nereguliranih trgov, ki jo pripravlja Eurosistem, temelji na treh načelih – varnost, transparentnost in dostopnost (59).

6.2.1.6 Vrsta izdajatelja/garanta

Dolžniški instrument lahko izdajo ali zanj jamčijo centralne banke držav članic EU, osebe javnega sektorja, osebe zasebnega sektorja ali mednarodne oziroma nadnacionalne institucije.

6.2.1.7 Kraj ustanovitve izdajatelja/garanta

Izdajatelj mora biti ustanovljen v EGP ali eni od držav skupine G-10 zunaj EGP (60) (61). V slednjem primeru se dolžniški instrumenti štejejo za primerne samo, če se Eurosistem prepriča, da bodo njegove pravice ustrezno zaščitene v okviru zakonodaj zadevne države skupine G-10 zunaj EGP na način, ki ga določa Eurosistem. V ta namen bo treba, preden se finančno premoženje šteje za primerno, Eurosistemu predložiti pravno oceno, ki je po obliki in vsebini sprejemljiva za Eurosistem. V primeru listinjenega vrednostnega papirja mora biti izdajatelj ustanovljen v EGP.

Garant mora biti ustanovljen v EGP, razen če za izpolnjevanje visokih bonitetnih standardov za tržno finančno premoženje jamstvo ni potrebno, kakor je določeno v oddelku 6.3.2.

Mednarodne ali nadnacionalne institucije so primerni izdajatelji/garanti ne glede na kraj njihove ustanovitve. Če tržni dolžniški instrument izda nefinančna družba, katere bonitete ni ocenila zunanja bonitetna institucija, mora biti izdajatelj/garant ustanovljen v euroobmočju.

6.2.1.8 Valuta denominacije

Dolžniški instrument mora biti denominiran v eurih (62).

6.2.2 Merila primernosti za netržno finančno premoženje

V enotnem okviru primernega finančnega premoženja so za zavarovanje primerne tri vrste netržnega finančnega premoženja: vezani depoziti primernih nasprotnih strank, bančna posojila in netržni hipotekarni dolžniški instrumenti (63).

6.2.2.1 Bančna posojila

Da bi bilo primerno, mora bančno posojilo (64) izpolnjevati naslednja merila primernosti (glej tudi tabelo 4):

(a) vrsta finančnega premoženja: biti mora bančno posojilo, ki je dolžniška obveznost dolžnika do nasprotne stranke Eurosistema. Bančna posojila s postopnim odplačevanjem glavnice (tj. kjer se glavnica in obresti odplačujejo po vnaprej določenem načrtu) so ravno tako primerna. Neizkoriščene kreditne linije (npr. neizkoriščen del revolving posojila), prekoračitve stanja na tekočem računu in akreditivi (ki dovoljujejo uporabo kredita, vendar sami po sebi niso bančna posojila) niso primerni. Delež institucije v sindikatu pri sindiciranem posojilu se šteje kot primerno bančno posojilo. Pri bančnih posojilih pravica do glavnice oziroma obresti ne sme biti podrejena pravicam imetnikov drugih bančnih posojil (ali drugih tranš ali podtranš v istem sindiciranem posojilu) ali dolžniških instrumentov istega izdajatelja;

(b) bančno posojilo mora imeti (i) fiksen, brezpogojen znesek glavnice ter (ii) obrestno mero, ki ne more povzročiti negativnega denarnega toka. Poleg tega mora biti obrestna mera ena od naslednjih: (i) kot pri brezkuponskih instrumentih; (ii) fiksna ali (iii) spremenljiva obrestna mera, vezana na referenčno obrestno mero. Poleg tega so primerna tudi bančna posojila z obrestno mero, vezano na stopnjo inflacije. Te značilnosti morajo biti ohranjene do dokončnega odplačila obveznosti;

(c) vrsta dolžnika/garanta: primerni dolžniki in garanti so nefinančne družbe (65), osebe javnega sektorja ter mednarodne in nadnacionalne institucije. Vsak dolžnik je individualno in ločeno odgovoren za celotno poplačilo zadevnega bančnega posojila (sodolžniki, ki so skupno odgovorni za posamezno bančno posojilo, so izključeni);

(d) kraj ustanovitve dolžnika in garanta: dolžnik mora biti ustanovljen v euroobmočju. Tudi garant mora biti ustanovljen v euroobmočju, razen če za izpolnjevanje visokih bonitetnih standardov za netržno finančno premoženje jamstvo ni potrebno, kakor je opisano v oddelku 6.3.3. Ta zahteva ne velja za mednarodne in nadnacionalne institucije;

(e) bonitetni standardi: kvaliteta bančnega posojila se oceni prek kreditne sposobnosti dolžnika ali garanta. Bančna posojila morajo izpolnjevati visoke bonitetne standarde, ki so opredeljeni v pravilih bonitetnega okvira Eurosistema za netržno finančno premoženje, kakor je opisano v oddelku 6.3.3;

(f) najmanjši znesek: ko nasprotna stranka predloži bančno posojilo v zavarovanje (mobilizacija), mora znesek posojila dosegati najnižji prag. Vsaka NCB lahko za domača bančna posojila uporablja tak najmanjši znesek, kot ga določi sama. Za čezmejno uporabo posojil v tem obdobju velja enotni najnižji prag v višini 500 000 EUR. Predvideno je, da se v teku leta 2013, kakor hitro bo to praktično mogoče, uvede enotni najnižji prag v višini 500 000 EUR za vsa bančna posojila v celotnem euroobmočju;

(g) postopki upravljanja: bančna posojila je treba upravljati v skladu s postopki Eurosistema, kakor so določeni v ustrezni nacionalni dokumentaciji;

(h) pravo: posojilno pogodbo ter pogodbo med nasprotno stranko in NCB o mobilizaciji bančnega posojila v zavarovanje („pogodba o mobilizaciji“) mora urejati pravo države članice. Poleg tega skupno število različnih pravnih sistemov, ki se uporabljajo za (i) nasprotno stranko, (ii) upnika; (iii) dolžnika, (iv) garanta (če je predvideno), (v) posojilno pogodbo in (vi) pogodbo o mobilizaciji, ne sme biti večje od dva;

(i) valuta denominacije: bančna posojila morajo biti denominirana v eurih (66).

6.2.2.2 Netržni hipotekarni dolžniški instrumenti

Za te instrumente veljajo naslednja merila primernosti (glej tudi tabelo 4):

(a) vrsta finančnega premoženja: biti mora dolžniški instrument (zadolžnica ali menica), ki je zavarovan s skladom stanovanjskih hipotek in ni v celoti listinjen. Treba je zagotoviti možnost zamenjave finančnega premoženja v skladu hipotek, hkrati pa mora biti vzpostavljen mehanizem, ki Eurosistemu omogoča, da ima prednost pred drugimi upniki, razen pred tistimi, ki so zaradi javnega interesa izvzeti (67);

(b) netržni hipotekarni dolžniški instrumenti morajo imeti (i) fiksen, brezpogojen znesek glavnice ter (ii) obrestno mero, ki ne more povzročiti negativnega denarnega toka;

(c) bonitetni standardi: netržni hipotekarni dolžniški instrumenti morajo izpolnjevati visoke bonitetne standarde, ki so ocenjeni s pomočjo tistega dela bonitetnega okvira Eurosistema, ki velja za netržne hipotekarne dolžniške instrumente, kakor je opisano v oddelku 6.3.3;

(d) vrsta izdajatelja: primerni izdajatelji so kreditne institucije, ki so primerne nasprotne stranke;

(e) kraj ustanovitve izdajatelja: izdajatelj mora biti ustanovljen v euroobmočju;

(f) postopki upravljanja: netržne hipotekarne dolžniške instrumente je treba upravljati v skladu s postopki Eurosistema, kakor so določeni v ustrezni nacionalni dokumentaciji;

(g) valuta denominacije: netržni hipotekarni dolžniški instrumenti morajo biti denominirani v eurih (68).

6.2.3 Dodatne zahteve glede uporabe primernega finančnega premoženja

6.2.3.1 Dodatne pravne zahteve za bančna posojila

Da bi zagotovili ustanovitev veljavnega zavarovanja na bančnih posojilih ter hitro unovčenje bančnega posojila v primeru dogodka neplačila nasprotne stranke, je treba izpolniti dodatne pravne zahteve. Te zahteve se nanašajo na:

(a) preveritev, da bančno posojilo obstaja;

(b) obvestitev dolžnika o mobilizaciji bančnega posojila oziroma o vpisu takšne mobilizacije;

(c) odsotnost omejitev, povezanih z bančno tajnostjo in zaupnostjo;

(d) odsotnost omejitev glede mobilizacije bančnega posojila;

(e) odsotnost omejitev glede unovčenja bančnega posojila.

Te pravne zahteve so vsebinsko opisane v dodatku 7. Dodatne podrobnosti o posebnih značilnostih nacionalnih pravnih sistemov so predstavljene v ustrezni nacionalni dokumentaciji.

6.2.3.2 Pravila glede uporabe primernega finančnega premoženja

Tržno finančno premoženje se lahko uporabi za vse operacije denarne politike, ki temeljijo na finančnem premoženju za zavarovanje terjatev, tj. povratne in dokončne transakcije odprtega trga in mejno posojilo. Netržno finančno premoženje se lahko uporabi kot finančno premoženje za zavarovanje terjatev pri povratnih transakcijah odprtega trga ter pri mejnem posojilu. Ne uporablja se pri dokončnih transakcijah Eurosistema. Vse tržno in netržno finančno premoženje se lahko uporabi tudi kot finančno premoženje za zavarovanje terjatev pri posojilu čez dan.

Ne glede na to, ali tržno in netržno finančno premoženje izpolnjuje merila primernosti, nasprotna stranka ne sme v zavarovanje predložiti finančnega premoženja, ki ga je izdala in zanj jamči sama oziroma katera koli druga oseba, s katero je nasprotna stranka v tesni povezavi (69).

„Tesne povezave“ pomenijo stanje, ko je nasprotna stranka povezana z izdajateljem/dolžnikom/garantom primernega finančnega premoženja zaradi naslednjega dejstva:

(a) nasprotna stranka ima neposredno ali posredno prek enega ali več drugih podjetij v lasti 20 % ali več kapitala izdajatelja/dolžnika/garanta;

(b) izdajatelj/dolžnik/garant ima neposredno ali posredno prek enega ali več drugih podjetij v lasti 20 % ali več kapitala nasprotne stranke; ali

(c) tretja oseba ima v lasti več kot 20 % kapitala nasprotne stranke in več kot 20 % kapitala izdajatelja/dolžnika/garanta, in sicer bodisi neposredno ali posredno prek enega ali več podjetij.

Za potrebe izvajanja denarne politike, zlasti za spremljanje izpolnjevanja pravil glede uporabe primernega finančnega premoženja v zvezi s tesnimi povezavami, si Eurosistem interno izmenjuje informacije o kapitalskih deležih, ki jih za te potrebe zagotavljajo nadzorni organi. Za te informacije veljajo enaki standardi zaupnosti, kakor jih uporabljajo nadzorni organi.

Zgornje določbe o tesnih povezavah ne veljajo za: (a) tesne povezave med nasprotno stranko in osebo javnega prava iz EGP, ki je upravičena do odmerjanja davkov, ali kadar jamstvo za dolžniški instrument zagotavlja oseba javnega prava iz EGP, ki je upravičena do odmerjanja davkov; (b) krite bančne obveznice, ki so izdane v skladu z merili, določenimi v členu 52(4) direktive KNPVP; in (c) primere, kjer dolžniške instrumente ščitijo posebna pravna varovala, primerljiva s tistimi pod točko (b), kakor je to v primeru (i) netržnih hipotekarnih dolžniških instrumentov, ki niso vrednostni papirji, ali (ii) strukturiranih kritih bančnih obveznic – tj. določenih kritih bančnih obveznic, ki jih Evropska komisija ni razglasila za skladne z direktivo KNPVP –, pri katerih kritni sklad predstavljajo stanovanjska posojila ali posojila, zavarovana s hipoteko na poslovni nepremičnini, ki izpolnjujejo vsa merila za listinjene vrednostne papirje, kakor so določena v oddelkih 6.2 in 6.3, in naslednja dodatna merila:

Za strukturirane krite bančne obveznice, pri katerih kritni sklad predstavljajo stanovanjska posojila:

(a) vsa stanovanjska posojila, ki predstavljajo zavarovanje za strukturirane krite bančne obveznice, morajo biti denominirana v eurih; izdajatelj (ter dolžnik in garant, če sta pravni osebi) mora(-jo) imeti sedež v državi članici, kritno premoženje se mora nahajati v državi članici in pravo, ki ureja posojilo, mora biti pravo države članice;

(b) stanovanjska posojila so primerna za kritni sklad strukturiranih kritih bančnih obveznic, če je zanje zagotovljeno primerno jamstvo ali so zavarovana s hipoteko. Primerno jamstvo mora biti izplačljivo v 24 mesecih po neplačilu dolžnika posojila. Primerno jamstvo za potrebe takšnih posojil z jamstvom se lahko zagotovi v različnih pogodbenih oblikah, vključno z zavarovalnimi pogodbami, pod pogojem, da zavarovanje da oseba javnega sektorja ali finančna institucija pod javnim nadzorom. Garant za potrebe takšnih posojil z jamstvom ne sme imeti tesnih povezav z izdajateljem kritih bančnih obveznic in mora imeti oceno sprejete zunanje bonitetne institucije najmanj [A+/A1/AH] ves čas trajanja transakcije;

(c) visokokvalitetno nadomestno zavarovanje se sprejme do največ 10 % kritnega sklada. Ta omejitev se lahko preseže samo po temeljiti preučitvi s strani zadevne NCB;

(d) delež posojila glede na vrednost nepremičnine lahko pri vsakem posameznem primernem posojilu, ki