Direktiva Komisije 2000/32/ES

z dne 19. maja 2000

o šestindvajseti prilagoditvi direktive Sveta 67/548/EGS o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi tehničnemu napredku [1]

(Besedilo velja za EGP)

KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,

ob upoštevanju Direktive Sveta 67/548/EGS z dne 27. junija 1967 o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi [2], kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 1999/33/ES [3], in zlasti člena 28 Direktive,

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Priloga I k Direktivi 67/548/EGS vsebuje seznam nevarnih snovi, skupaj s podrobnostmi o razvrščanju in označevanju vsake snovi. Sedanja znanstvena in tehnična znanja so pokazala, da bi bilo treba seznam nevarnih snovi v tej prilogi prilagoditi. V nekaterih jezikovnih različicah Direktive so pri posameznih oddelkih uvoda in tabele A v Prilogi I potrebni popravki.

(2) Priloga III k Direktivi 67/548/EGS vsebuje seznam stavkov o vrsti posebnih tveganj, povezanih z nevarnimi snovmi in pripravki. Priloga IV k Direktivi 67/548/EGS vsebuje seznam stavkov o varnostnih nasvetih, ki veljajo za nevarne snovi in pripravke. Priloga VI k Direktivi 67/548/EGS vsebuje priročnik o razvrščanju in označevanju nevarnih snovi in pripravkov. V nekaterih jezikovnih različicah Direktive so pri posameznih oddelkih prilog III, IV in VI potrebni popravki.

(3) Priloga V k Direktivi 67/548/EGS določa metode za določanje fizikalno-kemijskih lastnosti, toksičnosti ter ekotoksičnosti snovi in pripravkov. To prilogo je treba prilagoditi tehničnemu napredku.

(4) Priloga IX k Direktivi 67/548/EGS vsebuje določbe o zapiralih, varnih za otroke. Te določbe naj bi se prilagodile in posodobile. Treba je razširiti področje uporabe zapiral, varnih za otroke.

(5) Ukrepi, predvideni s to direktivo, so v skladu z mnenjem Odbora za prilagajanje tehničnemu napredku direktiv o odpravljanju tehničnih ovir pri trgovanju z nevarnimi snovmi in pripravki –

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:

Člen 1

Direktiva 67/548/EGS se spremeni:

1. Priloga I se spremeni:

(a) Opomba Q iz Priloge 1A k tej direktivi nadomesti ustrezno opombo v uvodu.

(b) Vrstice iz Priloge 1B k tej direktivi nadomestijo ustrezne vrstice v tabeli A.

(c) Vpisi v Prilogi 1C k tej direktivi nadomestijo ustrezne vpise.

(d) Vstavijo se vpisi iz Priloge 1D k tej direktivi.

2. Stavek R iz Priloge 2 k tej direktivi nadomesti ustrezni stavek v Prilogi III.

3. Priloga IV se spremeni:

(a) Stavki S iz Priloge 3A k tej direktivi nadomestijo ustrezne stavke v Prilogi IV.

(b) Sestavljeni stavki S iz Priloge 3B k tej direktivi nadomestijo ustrezne stavke v Prilogi IV.

4. Del B Priloge V se spremeni:

(a) Besedilo iz Priloge 4A k tej direktivi nadomesti poglavje B.10.

(b) Besedilo iz Priloge 4B k tej direktivi nadomesti poglavje B.11.

(c) Besedilo iz Priloge 4C k tej direktivi nadomesti poglavje B.12.

(d) Besedilo iz Priloge 4D k tej direktivi nadomesti poglavji B.13 in B.14.

(e) Besedilo iz Priloge 4E k tej direktivi nadomesti poglavje B.17.

(f) Besedilo iz Priloge 4F k tej direktivi nadomesti poglavje B.23. Naslov poglavja B.23 in pojasnilo se ustrezno spremenita.

(g) Doda se besedilo iz Priloge 4G k tej direktivi.

5. Četrta alinea splošnega uvoda k delu C Priloge V se črta.

6. Del i besedila iz Priloge 5 k tej direktivi nadomestijo ustrezne dele besedila v Prilogi VI.

7. Priloga IX se spremeni, kakor je določeno v Prilogi 6 k tej direktivi.

Člen 2

1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do 1. junija 2001. O tem takoj obvestijo Komisijo.

Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.

2. Države članice predložijo Komisiji besedila temeljnih predpisov nacionalne zakonodaje, sprejete na področju, ki ga ureja ta direktiva, in tabelo skladnosti med to direktivo in sprejetimi nacionalnimi predpisi.

Člen 3

Ta direktiva začne veljati tretji dan po objavi v Uradnem listu Evropskih skupnosti.

Člen 4

Ta direktiva je naslovljena na države članice.

V Bruslju, 19. maja 2000

Za Komisijo

Margot Wallström

Članica Komisije

[1] Sprejeta po 27. prilagoditvi.

[2] UL 196, 16.8.1967, str. 1.

[3] UL L 199, 30.7.1999, str. 57.

--------------------------------------------------

PRILOGA 1A

UVOD K PRILOGI I

Razlaga opomb v zvezi z identifikacijo, razvrščanjem in označevanjem snovi

DA:

Note Q:

- en kortvarig biopersistensprøve ved inhalation har vist, at fibre, der er længere end 20 µm, har en vægtet halveringstid på mindre end 10 dage

- en kortvarig biopersistensprøve ved intratrakeal instillation har vist, at fibre, der er længere end 20 µm, har en vægtet halveringstid på mindre end 40 dage

- en egnet intra-peritoneal prøve ikke har vist kræftfremkaldende virkning, eller

- en egnet langvarig inhalationsprøve ikke har vist relevante sygdomsfremkaldende virkninger eller neoplastiske forandringer.

SV:

Note Q:

- ett korttidstest för att bestämma den biologiska beständigheten vid inhalation har visat att fibrer längre än 20 µm har en viktad halveringstid på mindre än 10 dagar

- ett korttidstest för att bestämma den biologiska beständigheten vid intratrakeal instillation har visat att fibrer längre än 20 µm har en viktad halveringstid på mindre än 40 dagar

- ett lämpligt intraperitonealt test har inte givit belägg för förhöjd cancerogenitet

- frånvaro av relevant patogenitet eller neoplastiska förändringar i ett lämpligt långtids inhalationstest.

(Ne zadeva različice ES)

(Ne zadeva različice DE)

(Ne zadeva različice EL)

(Ne zadeva različice EN)

(Ne zadeva različice FR)

(Ne zadeva različice IT)

(Ne zadeva različice NL)

(Ne zadeva različice PT)

(Ne zadeva različice FI)

--------------------------------------------------

PRILOGA 1B

"TABELA A

Z | Symb. | ES | DA | DE | EL | EN | FI | FR | IT | NL | PT | SV |

18 | Ar | Argón | Argon | Argon | Αργό | Argon | Argon | Argon | Argon | Argon | Árgon | Argon |

64 | Gd | Gadolinio | Gadolinium | Gadolinium | Γαδολίνιο | Gadolinium | Gadolinium | Gadolinium | Gadolinio | Gadolinium | Gadolínio | Gadolinium" |

--------------------------------------------------

PRILOGA 1C

Indeks št. | Kemijsko ime | Opombe, ki veljajo za snovi | Št. EC | Št. CAS | Razvrstitev | Označitev | Mejne koncentracije | Opombe, ki veljajo za pripravke |

006–011–00–7 | karbaril (ISO) 1-naftil metilkarbamat | | 200–555–0 | 63–25–2 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R22 N; R50 | Xn; N R: 22–40–50 S: (2-)22–24–36/37–46–61 | | |

006–013–00–8 | metam-natrij (ISO) natrijev N-metilditiokarbamat | | 205–293–0 | 137–42–8 | Xn; R22 R31 C; R34 R43 N; R50–53 | C; N R: 22–31–34–43–50/53 S: (1/2-)26–36/37/39–45–60–61 | | |

006–015–00–9 | diuron (ISO) 3-(3,4-diklorofenil)- 1,1-dimetilsečnina | | 206–354–4 | 330–54–1 | Karc. kat. 3; R40 Muta. kat. 3; R40 Xn; R22–48/22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–40–48/22–50/53 S: (2-)13–22–23–37–46–60–61 | | |

006–016–00–4 | propoksur (ISO) 2-izopropoksifenil N-metilkarbamat 2-izopropoksifenil metilkarbamat | | 204–043–8 | 114–26–1 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)37–45–60–61 | | |

006–017–00-X | aldikarb (ISO) 2-metil-2-(metiltio)propionaldehid-O-(metilkarbamoil) oksim | | 204–123–2 | 116–06–3 | T+; R26/28 T; R24 N; R50–53 | T+; N R: 24–26/28–50/53 S: (1/2-)22–36/37–45–60–61 | | |

006–018–00–5 | aminokarb (ISO) 4-dimetilamino-3-tolilmetil karbamat | | 217–990–7 | 2032–59–9 | T; R24/25 N; R50–53 | T; N R: 24/25–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | |

006–019–00–0 | dialat (ISO) S-(2,3-dikloroalil) diizopropiltiokarbamat | | 218–961–1 | 2303–16–4 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–40–50/53 S: (2-)25–36/37–60–61 | | |

006–020–00–6 | barban (ISO) (4-klorobut-2-inil)-3-klorofenilkarbamat | | 202–930–4 | 101–27–9 | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/53 S: (2-)24–36/37–60–61 | | |

006–023–00–2 | merkaptodimetur (ISO) metiokarb 3,5-dimetil-4-metiltiofenil N-metilkarbamat | | 217–991–2 | 2032–65–7 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)22–37–45–60–61 | | |

006–024–00–8 | proksan-natrij (ISO) natrijev O-izopropil ditiokarbamat | | 205–443–5 | 140–93–2 | Xn; R22 Xi; R38 N; R51–53 | Xn; N R: 22–38–51/53 S: (2-)13-61 | | |

006–026–00–9 | karbofuran (ISO) 2,3-dihidro-2,2-dimetilbenzofuran-7-il N-metilkarbamat | | 216–353–0 | 1563–66–2 | T+; R26/28 N; R50–53 | T+; N R: 26/28–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | |

006–028–00-X | dinobuton (ISO) 2-sek — butil-4,6-dinitrofenil)izopropil karbonat | | 213–546–1 | 973–21–7 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)37–45–60–61 | | |

006–029–00–5 | dioksakarb (ISO) 2-(1,3-dioksolan-2-il)fenil metilkarbamat | | 230–253–4 | 6988–21–2 | T; R25 N; R51–53 | T; N R: 25–51/53 S: (1/2-)37–45–61 | | |

006–033–00–7 | metoksuron (ISO) 3-(3-kloro-4-metoksifenil)- 1,1-dimetilsečnina | | 243–433–2 | 19937–59–8 | N; R50–53 | N R: 5 0/ 5 3 S: 60-61 | | |

006–034–00–2 | pebulat (ISO) S-propil-butiletiltiokarbamat | | 214–215–4 | 1114–71–2 | Xn; R22 N; R51–53 | Xn; N R: 22–51/53 S: (2-)23-61 | | |

006–035–00–8 | pirimikarb (ISO) 5,6-dimetil-2-dimetilamino-pirimidin-4-il-N, N-dimetilkarbamat | | 245–430–1 | 23103–98–2 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2)22–37–45–60–61 | | |

006–037–00–9 | promekarb (ISO) 3-izopropil-5-metilfenil N-metilkarbamat | | 220–113–0 | 2631–37–0 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)24–37–45–60–61 | | |

006–038–00–4 | sulfalat (ISO) 2-kloroalil dietilditiokarbamat | E | 202–388–9 | 95–06–7 | Karc. kat. 2; R45 Xn; R22 N; R50–53 | T; N R: 45–22–50/53 S: 53–45–60–61 | | |

006–039–00-X | trialat (ISO) S-2,3,3-trikloroalil diizopropiltiokarbamat | | 218–962–7 | 2303–17–5 | Xn; R22–48/22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–48/22–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | |

006–042–00–6 | monuron (ISO) 3-(4-klorofenil)- 1,1-dimetilsečnina | | 205–766–1 | 150–68–5 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–40–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | |

006–043–00–1 | monuron-TCA 3-(4-klorofenil)- 1,1-dimetiluronijev trikloroacetat | | — | 140–41–0 | Xi; R36/38 Karc. kat. 3; R40 N; R50–53 | Xn; N R: 36/38–40–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | |

006–045–00–2 | metomil (ISO) 1-metiltioetiliden-aminometil karbamat | | 240–815–0 | 16752–77–5 | T+; R28 N; R50–53 | T+; N R: 28–50/53 S: (1/2-)22–36/37–45–60–61 | | |

006–046–00–8 | bendiokarb (ISO) 2,2-dimetil-1,3-benzodioksol-4-il metilkarbamat | | 245–216–8 | 22781–23–3 | T; R23/25 Xn; R21 N; R50–53 | T; N R: 21–23/25–50/53 S: (1/2-)22–36/37–45–60–61 | | |

006–047–00–3 | bufenkarb (ISO) zmes 3-(1-metilbutil)fenilmetilkarbamata in 3-(1-etilpropil)fenilmetilkarbamata | | — | 8065–36–9 | T; R24/25 N; R50–53 | T; N R: 24/25–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | |

006–048–00–9 | etiofenkarb (ISO) (2-etiltiometil)fenilmetilkarbamat | | 249–981–9 | 29973–13–5 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | |

006–050–00-X | fenuron-TCA 1,1-dimetil feniluronijev trikloroacetat | | — | 4482–55–7 | Xi; R38 N; R50–53 | Xi; N R: 38–50/53 S: (2-)60-61 | | |

006–053–00–6 | izoprokarb (ISO) 2-izopropilfenilmetilkarbamat o-kumenilmetilkarbamat | | 220–114–6 | 2631–40–5 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | |

006–054–00–1 | meksakarbat (ISO) 4-dimetilamino-3,5-ksililmetil karbamat | | 206–249–3 | 315–18–4 | T+; R28 Xn; R21 N; R50–53 | T+; N R: 21–28–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | |

006–057–00–8 | nitrapirin (ISO) 2-kloro-6-triklorometilpiridin | | 217–682–2 | 1929–82–4 | Xn; R22 N; R51–53 | Xn; N R: 22–51/53 S: (2-)24-61 | | |

006–060–00–4 | oksikarboksin (ISO) 2,3-dihidro-6-metil-5-fenilkarbamoil)- 1,4-oksitiin 4,4-dioksid 5,6-dihidro-2-metil-1,4-oksitiin-3-karboksanilid-4,4-dioksid | | 226–066–2 | 5259–88–1 | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)61 | | |

006–069–00–3 | tiofanat metil (ISO) dimetil 4,4'-(o – fenilen)bis(3-tioalofanat) | | 245–740–7 | 23564–05–8 | Muta. kat. 3; R40 N; R50–53 | Xn; N R: 40–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | |

006–070–00–9 | furmecikloks N-cikloheksil-N-metoksi-2,5-dimetil-3-furamid | | 262–302–0 | 60568–05–0 | Karc. kat. 3; R40 N; R50–53 | Xn; N R: 40–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | |

006–088–00–7 | benfuracarb (ISO) etil N-[2,3-dihidro-2,2-dimetilbenzofuran-7-iloksikarbonil(metil)aminotio]-N-izopropil-β-alaninat | | — | 82560–54–1 | T; R23/25 N; R50–53 | T; N R: 23/25–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | |

007–012–00–5 | N, N-dimetilhidrazin 1,1-dimetilhidrazin | E | 200–316–0 | 57–14–7 | F; R11 Karc. kat. 2; R45 T; R23/25 C; R34 N; R51–53 | F; T; N R: 45–11–23/25–34–51/53 S: 53–45–61 | | |

007–013–00–0 | 1,2-dimetilhidrazin | E | — | 540–73–8 | Karc. kat. 2; R45 T; R23/24/25 N; R51–53 | T; N R: 45–23/24/25–51/53 S: 53–45–61 | C ≥ 25 %: T;R45–23/24/25 3 % < C < 25 %: T;R45–20/21/22 0,01 % < C < 3 %: T; R45 | |

009–003–00–1 | fluorovodikova kislina… % | B | 231–634–8 | 7664–39–3 | T+; R26/27/28 C; R35 | T+; C R: 26/27/28–35 S: (1/2-)7/9–26–36/37–45 | C ≥ 7 %: T+; C;R26/27/28–35 1 % ≤ C < 7 %: T;R23/24/25–34 0,1 % ≤ C < 1 %: Xn;R20/21/22–36/37/38 | |

015–039–00–9 | azinfos metil (ISO) O, O-dimetil-S-(4-oksobenzotriazin-3-il) metil ditiofosfat | | 201–676–1 | 86–50–0 | T+; R26/28 T; R24 R43 N; R50–53 | T+; N R: 24–26/28–43–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | |

015–048–00–8 | fention (ISO) O, O-dimetil-O-(4-metiltio-m-tolil)tiofosfat | | 200–231–9 | 55–38–9 | Muta. kat. 3; R40 T; R23–48/25 Xn; R21/22 N; R50–53 | T; N R: 21/22–23–40–48/25–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | |

015–056–00–1 | azinfos etil (ISO) O, O-dietil-S-(4-oksobenzotriazin-3-il) metil ditiofosfat | | 220–147–6 | 2642–71–9 | T+; R28 T; R24 N; R50–53 | T+; N R: 24–28–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | |

015–140–00–8 | triazofos (ISO) O, O-dietil-O-(1-fenil-1,2,4-triazol-3-il) tiofosfat | | 245–986–5 | 24017–47–8 | T; R23/25 Xn; R21 N; R50–53 | T; N R: 21–23/25–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | |

016–013–00-X | žveplov diklorid | | 234–129–0 | 10545–99–0 | R14 C; R34 N; R50 | C; N R: 14–34–50 S: (1/2-)26–36/37/39–45–61 | C ≥ 10 %: C; R34 5 % ≤ C < 10 %: Xi;R36/37/38 | |

016–014–00–5 | žveplov tetraklorid | | — | 13451–08–6 | R14 C; R34 N; R50 | C; N R: 14–34–50 S: (1/2-)26–36/37/39–45–61 | C ≥ 10 %: C; R34 5 % ≤ C < 10 %: Xi;R36/37/38 | |

016–023–00–4 | dimetilsulfat | E | 201–058–1 | 77–78–1 | Karc. kat. 2; R45 Muta. kat. 3; R40 T+; R26 T; R25 C; R34 R43 | T+ R: 45–25–26–34–43 S: 53-4 5 | C ≥ 25 %: T+;R45–25–26–34–43 10 % ≤ C < 25 %: T+;R45–22–26–34–43 7 % ≤ C < 10 %: T+;R45–22–26–36/ 37/38–43 5 % ≤ C < 7 %: T;R45–22–23–36/37/38–43 3 % ≤ C < 5 %: T;R45–22–23–43 1 % ≤ C < 3 %: T;R45–23–43 0,1 % ≤ C < 1 %: T;R45–20 0,01 % ≤ C < 0,1 %:T;R45 | |

016–024–00-X | dimeksano (ISO) bis (metoksi tiokarbonil) disulfid | | 215–993–8 | 1468–37–7 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | |

016–071–00–6 | trinatrijev 3-amino-6,13-dikloro-10-((3-((4-kloro-6-(2-sulfofenilamino)- 1,3,5-triazin-2-il)amino)propil)amino)- 4,11-trifenoksidioksazindisulfonat | | 410–130–3 | 136248–03–8 | R43 | Xi R: 43 S: (2-)22–24–37 | | |

022–001–00–5 | titantetraklorid | | 231–441–9 | 7550–45–0 | R14 C; R34 | C R: 14-34 S: (1/2-)7/8–26–36/37/39–45 | C ≥ 10 %: C; R34 5 % ≤ C < 10 %: Xi;R36/37/38 | |

030–004–00–8 | cinkdimetil [1] cinkdietil [2] | | 208–884–1 [1] 209–161–3 [2] | 544–97–8 [1] 557–20–0 [2] | R14 F; R17 C; R34 N; R50–53 | F; C; N R: 14–17–34–50/53 S: (1/2-)16–43–45–60–61 | | |

050–002–00–0 | ciheksatin (ISO) hidroksitricikloheksilkositer tri(cikloheksil) kositrov hidroksid | | 236–049–1 | 13121–70–5 | Xn; R20/21/22 N; R50–53 | Xn; N R: 20/21/22–50/53 S: (2-)13–60–61 | | |

050–012–00–5 | tetrakloroheksilkositer [1] klorotricikloheksilkositer [2] butiltricikloheksilkositer [3] | | 215–910–5 [1] 221–437–5 [2] 230–358–5 [3] | 1449–55–4 [1] 3091–32–5 [2] 7067–44–9 [3] | Xn; R20/21/22 N; R50–53 | Xn; N R: 20/21/22–50/53 S: (2-)26–28–60–61 | C ≥ 1 %: Xn; R20/21/22 | 1 |

050–017–00–2 | fenbutatin oksid (ISO) bis(tris(2-metil-2-fenilpropil)kositrov)oksid | | 236–407–7 | 13356–08–6 | T+; R26 Xi; R36/38 N; R50/53 | T+; N R: 26–36/38–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | |

082–009–00-X | C. I. Pigment Yellow 34[Ta snov je v barvnem indeksu identificirana s številko barvnega indeksa, C. I. 77603.] | | 215–693–7 | 1344–37–2 | Karc. kat. 3; R40 Repr. kat. 1; R61 Repr. kat. 3; R62 R33 N; R50–53 | T; N R: 61–33–40–50/53–62 S: 53–45–60–61 | | 1 |

082–010–00–5 | C. I. Pigment red 104[Ta snov je v barvnem indeksu identificirana s številko barvnega indeksa C. I. 77605.] | | 235–759–9 | 12656–85–8 | Karc. kat. 3; R40 Repr. kat. 1; R61 Repr. kat. 3; R62 R33 N; R50–53 | T; N R: 61–33–40–50/53–62 S: 53–45–60–61 | | 1 |

601–024–00-X | kumol [1] propilbenzen [2] | | 202–704–5 [1] 203–132–9 [2] | 98–82–8 [1] 103–65–1 [2] | R10 Xn; R65 Xi; R37 N; R51–53 | Xn; N R: 10–37–51/53–65 S: (2-)24–37–61–62 | | 4 |

601–032–00–3 | benzo(a) piren benzo(d, e, f) krizen | | 200–028–5 | 50–32–8 | Karc. kat.2; R45 Muta. kat. 2; R46 Repr. kat. 2;R60–61 N; R50–53 | T; N R: 45–46–60–61–50/53 S: 53–45–60–61 | | |

601–034–00–4 | benzo(e) acefenantrilen | | benzo(b) fluoroanten205–911–9 | 205–99–2 | Karc. kat.2; R45 N; R50–53 | T; N R: 45–50/53 S: 53–45–60–61 | | |

602–035–00–2 | 1,4-diklorobenzen p - diklorobenzen | | 203–400–5 | 106–46–7 | Xi; R36 N; R50–53 | Xi; N R: 36–50/53 S: (2-)24/25–46–60–61 | | |

602–054–00–6 | 3-jodopropen aliljodid | | 209–130–4 | 556–56–9 | R10 C; R34 | C R: 10-34 S: (1/2-)7–26–45 | | |

603–076–00–9 | but-2-in-1,4-diol 2-butin-1,4-diol | | 203–788–6 | 110–65–6 | T; R23/25 Xn; R21–48/22 C; R34 | T R: 21–23/25–34–48/22 S: (1/2-)26–36/37/39–45 | C ≥ 50 %: T;R21–23/25–34–48/22 25 % ≤ C < 50 %: T;R21–23/25–36/38–48/22 10 % ≤ C < 25 %: Xn;R20/22–48/22 3 % ≤ C < 10 %: Xn;R20/22 | |

603–091–00–0 | ekso-4-izopropil-1-metil-1,4-epoksicikloheksan-2-ol | | 402–470–6 | 87172–89–2 | O; R8 Xn; R22 Xi; R36 | O; Xn R: 8–22–36 S: (2-)26 | | |

603–093–00–1 | ekso-(+/-)-1-metil-2-(2-metil-benziloksi)-4-izopropil-7-oksabociklo(2.2.1)heptan | | 402–410–9 | 87818–31–3 | Xn; R20 N; R51–53 | Xn; N R: 20–51/53 S: (2-)23-61 | | |

603–097–00–3 | 1,1', 1'- nitrilotripropan-2-ol triizopropanolamin | | 204–528–4 | 122–20–3 | Xi; R36 R52–53 | Xi R:36–52/53 S: (2-)26-61 | | |

603–117–00–0 | propan-2-ol izopropil alkohol izopropanol | | 200–661–7 | 67–63–0 | F; Rll Xi; R36 R67 | F; Xi R: 11–36–67 S: (2-)7–16–24/25–26 | | 6 |

604–020–00–6 | bifenil-2-ol 2-hidroksibifenil 2-fenilfenol (ISO) | | 201–993–5 | 90–43–7 | Xi; R36/37/38 N; R50 | Xi; N R: 36/37/38–50 S: (2-)22-61 | | |

604–021–00–1 | natrijev bifenil-2-il oksid | | 205–055–6 | 132–27–4 | Xn; R22 Xi; R37/38–41 N; R50 | Xn; N R: 37/38–41–50 S: (2-)22–26–61 | | |

604–024–00–8 | 4,4'-izobutil etilidendifenol (alt.): 2,2-bis(4'hidroksifenil)-4-metilpentan | | 401–720–1 | 6807–17–6 | Repr. kat. 2; R60 Xi; R36 N; R50–53 | T; N R: 60–36–50/53 S: 53–45–60–61 | | |

604–041–00–0 | acifluorfen [1] natrijev acifluorfen [2] 5-[2-kloro-4-(trifluorometil)fenoksi]-2-nitrobenzojska kislina [1] natrijev-5-[2-kloro-4-(trifluorometil)fenoksi]-2-nitrobenzoat [2] | | 256–634–5 [1] 263–560–7 [2] | 50594–66–6 [1] 62476–59–9 [2] | Xn; R22 Xi; R38–41 N; R50–53 | Xn; N R: 22–38–41–50/53 S: (2-)24–39–60–61 | | |

604–043–00–1 | monobenzon 4-hidroksifenil benzil eter hidrokinon monobenzil eter | | 203–083–3 | 103–16–2 | Xi; R36 R43 | Xi R: 36-43 S: (2-)24/25–26–37 | | |

604–044–00–7 | mekinol 4-metoksifenol hidrokinon monomentil eter | | 205–769–8 | 150–76–5 | Xn; R22 Xi; R36 R43 | Xn R: 22–36–43 S: (2-)24/25–26–37/39–46 | | |

605–016–00–7 | glioksal… % etandial… % | B | 203–474–9 | 107–22–2 | Muta. kat. 3; R40 Xn; R20 Xi; R36/38 R43 | Xn R: 20–36/38–40–43 S: (2-)36/37 | C ≥ 10 %: Xn;R20–36/38–40–43 1 % ≤ C < 10 %: Xn;R40–43 | |

606–016–00-X | pindon (ISO) 2-pivaloilindan-1,3-dion | | 201–462–8 | 83–26–1 | T; R25–48/25 N; R50–53 | T; N R: 25–48/25–50/53 S: (1/2-)37–45–60–61 | | |

606–018–00–0 | diklon (ISO) 2,3-dikloro-1,4-naftokinon | | 204–210–5 | 117–80–6 | Xn; R22 Xi; R36/38 N; R50–53 | Xn; N R: 22–36/38–50/53 S: (2-)26–60–61 | | |

606–019–00–6 | klordekon (ISO) dekakloropentaciklo[5,2,1,02,6, 03,9, 05,8]dekan-4-on | | 205–601–3 | 143–50–0 | Karc. kat. 3; R40 T; R24/25 N; R50–53 | T; N R: 24/25–40–50/53 S: (1/2-)22–36/37–45–60–61 | | |

606–034–00–8 | metribuzin (ISO) 4-amino-6-terc-butil-3-metiltio-1,2,4-triazin-5-on 4-amino-4,5-dihidro-6-(1,1-dimetiletil)-3-metiltio-1,2,4-triazin-5-on | | 244–209–7 | 21087–64–9 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | |

606–035–00–3 | kloridazon (ISO) 5-amino-4-kloro-2-fenilpiridazin-3-on pirazon | | 216–920–2 | 1698–60–8 | R43 N; R50–53 | Xi; N R: 43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | |

606–036–00–9 | kinometionat (ISO) 6-metil-1,3-ditiolo(4,5-b)kinoksalin-2-on | | 219–455–3 | 2439–01–2 | Repr. kat. 3; R62 Xn;R20/21/22–48/22 Xi; R36 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 20/21/22–36–43–48/22–50/53–62 S: (2-)24–37–60–61 | | |

606–037–00–4 | triadimefon (ISO) 1-(4-klorofenoksi)- 3,3-dimetil-1-(1,2,4-triazol-1-il)butanon | | 256–103–8 | 43121–43–3 | Xn; R22 N; R51–53 | Xn; N R: 22–51/53 S: (2-)61 | | |

606–044–00–2 | 2,4,6-trimetil benzofenon | | 403–150–9 | 954–16–5 | Xn; R22 Xi; R36 N; R50–53 | Xn; N R: 22–36–50/53 S: (2-)26–60–61 | | |

607–043–00-X | dikamba (ISO) 2,5-dikloro-6-metoksibenzojeva kislina 3,6-dikloro-2-metoksibenzojeva kislina | | 217–635–6 | 1918–00–9 | Xn; R22 Xi; R41 R52–53 | Xn; N R: 22–41–52/53 S: (2-)26-61 | | |

607–057–00–6 | kumaklor (ISO) 3-[1-(4-klorofenil)-3-oksobutil]-4-hidroksi-kumarin | | 201–378–1 | 81–82–3 | Xn; R48/22 R52–53 | Xn R:48/22–52/53 S: (2-)37-61 | | |

607–058–00–1 | kumafuril (ISO) fumarin 3-[1-(2-furil)-3-oksobutil]-4-hidroksikumarin 4-hidroksi-2-[3-okso-1-(2-furil)butil]kumarin | | 204–195–5 | 117–52–2 | T; R25–48/25 R52–53 | T R:25–48/25–52/53 S: (1/2-)37–45–61 | | |

607–079–00–6 | kelevan (ISO) etil-5-(1,2,3,5,6,7,8,9,10,10-dekakloro-4-hidroksipentaciklo(5,2,1,02,6, 03,9, 05,8)dec-4-il)-4-oksovalerat | | — | 4234–79–1 | T; R24 Xn; R22 N; R51–53 | T; N R: 22–24–51/53 S: (1/2-)36/37–45–61 | | |

607–097–00–4 | anhidrid-1,2,4-benzentrikarboksilne kisline anhidrid trimelitne kisline | | 209–008–0 | 552–30–7 | Xi; R37–41 R42/43 | Xn R: 37–41–42/43 S: (2-)22–26–36/37/39 | | |

607–143–00–3 | valerianska kislina | | 203–677–2 | 109–52–4 | C; R34 R52–53 | C R:34–52/53 S: (1/2-)26–36–45–61 | | |

607–152–00–2 | 2,3,6-TBA (ISO) 2,3,6-triklorobenzojeva kislina | | 200–026–4 | 50–31–7 | Xn; R22 N; R51–53 | Xn; N R: 22–51/53 S: (2-)61 | | |

607–153–00–8 | benazolin (ISO) 4-kloro-2,3-dihidro-2-okso-1,3-benzotiazol-3-ilocetna kislina 4-kloro-2-oksobenzotiazolin-3-ilocetna kislina | | 223–297–0 | 3813–05–6 | Xi; R36/38 R52–53 | Xi R:36/38–52/53 S: (2-)22-61 | | |

607–156–00–4 | klorfenson (ISO) 4-klorofenil-4-klorobenzenesulfonat | | 201–270–4 | 80–33–1 | Xn; R22 Xi; R38 N; R50–53 | Xn; N R: 22–38–50/53 S: (2-)37–60–61 | | |

607–158–00–5 | natrijeva sol kloroocetne kisline natrijev kloroacetat | | 223–498–3 | 3926–62–3 | T; R25 Xi; R38 N; R50 | T; N R: 25–38–50 S: (1/2-)22–37–45–61 | | |

607–159–00–0 | klorobenzilat (ISO) etil-4,4'-diklorobenzilat | | 208–110–2 | 510–15–6 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | |

607–176–00–3 | zmes: α-3-(3-(2H-benzotriazol-2-il)5-terc-butil-4-hidroksifenil)propionil-ω-hidroksipoli(oksietilena);α-3-(3-(2H-benzotriazol-2-il)-5-terc-butil-4-hidroksifenil)-propionil-ω-3-(3-(2H-benzotriazol-2-il)-5-terc-butil-4-hidroksifenil)propioniloksipoli(oksietilena) | | 400–830–7 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)36/37–61 | | |

607–188–00–9 | natrijev hidrogen-N-karboksietil-N-oktadek-9-enilmaleamat | | 402–970–4 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24/37–61 | | |

607–209–00–1 | zmes: O, O'-diizopropil(tritio)ditioformata; O, O'-diizopropil(tetratio)ditioformata; O, O'-diizopropil(pentatio)ditioformata; | | 403–030–6 | — | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/ 53 S: (2-)36/37–60–61 | | |

607–213–00–3 | etil-3,3-bis[(1,1-dimetilpropil)peroksi]butirat etil 3,3-bis(terc-pentilperoksi)butirat | | 403–320–2 | 67567–23–1 | E; R2 O; R7 R10 N; R51–53 | E; N R: 2–7–10–51/53 S: (2-)3/7–14–33–36/37/39–61 | | |

607–217–00–5 | 2-etoksietil-2-[4-(2,6-dihidro-2,6-diokso-7-fenil-1,5-dioksaindacen-3-il)fenoksi]acetat | | 403–960–2 | — | R43 R53 | Xi R: 43-53 S: (2-)24–37–61 | | |

607–243–00–7 | natrijev 3,6-dikloro-o-anisat [1] 3,6-dikloro-o-anisinska kislina, spojina z 2,2'-iminodietanolom (1:1) [2] 3,6-dikloro-o-anisinska kislina, spojina z 2-aminoetanolom (1:1) [3] | | 217–846–3 [1] 246–590–5 [2] 258–527–9 [3] | 1982–69–0 [1] 25059–78–3 [2] 53404–28–7 [3] | R52–53 | R: 52/53 S: 61 | | |

607–248–00–4 | natrijev naptalam natrijev N-1-naftilftalamat | | 205–073–4 | 132–67–2 | Xn; R22 | Xn R: 22 S: (2) | | |

607–249–00-X | (1-metil-1,2-etandiil)bis[oksi(metil-2,1-etandiil)]diakrilat | | 256–032–2 | 42978–66–5 | Xi; R36/37/38 R43 N; R51–53 | Xi; N R:36/37/38–43–51/53 S: (2-)24–37–61 | C ≥ 10 %: Xi;R36/37/38–43 1 % ≤ C < 10 %: Xi; R43 | |

607–252–00–6 | lambda-sihalotrin (ISO) zmes 1:1 (S)-α – ciano-3-fenoksibenzil(Z)-(1R)-cis– 3-(2-kloro-3,3,3-trifluoropropenil)- 2,2-dimetilciklopropankarboksilata in (R)-α – ciano-3-fenoksibenzil(Z)-(1S)-cis– 3-(2-kloro-3,3,3-trifluoropropenil)- 2,2-dimetilciklopropankarboksilata | | 415–130–7 | 91465–08–6 | T+; R26 T; R25 Xn; R21 N; R50–53 | T+; N R: 21–25–26–50/53 S: (1/2-)28–36/37/39–38–45–60–61 | | |

607–255–00–2 | fluroksipir (ISO) 4-amino-3,5-dikloro-6-fluoro-2-piridiloksiocetna kislina | | — | 69377–81–7 | R52–53 | R: 52/53 S: 61 | | |

608–003–00–4 | akrilonitril | D E | 203–466–5 | 107–13–1 | F; Rll Karc. kat. 2; R45 T; R23/24/25 Xi; R37/38–41 R43 N; R51–53 | F; T; N R: 45–11–23-/24/25–37/38–41–43–51/53 S: 9–16–53–45–61 | C ≥ 20 %: T;R45–23/24/25–37/38–41–43 10 % ≤ C < 20 %: T;R45–23/24/25–41–43 5 % ≤ C < 10 %: T;R45–23/24/25–36–43 1 % ≤ C < 5 %:T;R45–23/24/25–43 0,2 % ≤ C < 1 %:T;R45–20/21/22 0,1 % ≤ C < 0,2 %: T; R45 | |

608–016–00–5 | 1,4-diciano-2,3,5,6-tetraklorobenzen | | 401–550–8 | 1897–41–2 | R43 N; R50–53 | Xi; N R: 43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | |

609–030–00–4 | dinoterb (ISO) 2-terc-butil-4,6-dinitrofenol | E | 215–813–8 | 1420–07–1 | Repr. kat. 2; R61 T+; R28 T; R24 R44 N; R50–53 | T+; N R: 61–24–28–44–50/53 S: 53–45–60–61 | | |

609–040–00–9 | nitrofen (ISO) 2,4-diklorofenil 4-nitrofenileter | E | 217–406–0 | 1836–75–5 | Karc. kat. 2; R45 Repr. kat. 2; R61 Xn; R22 N; R50–53 | T; N R: 45–61–22–50/53 S: 53–45–60–61 | | |

609–044–00–0 | teknazen (ISO) 1,2,4,5-tetrakloro-3-nitrobenzen | | 204–178–2 | 117–18–0 | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | |

611–008–00–4 | 4-aminoazobenzen 4-fenilazoanilin | | 200–453–6 | 60–09–3 | Karc. kat. 2; R45 N; R50–53 | T; N R: 45–50/53 S: 53–45–60–61 | | |

611–013–00–1 | trilitijev 4-hidroksi-3-(4-(2-metoksi-4-(3-sulfonatofenilazo)fenilazo)-3-metilfenilazo)-6-(3-sulfonatoanilino)naftalen-2-sulfonat | | 403–650–7 | 117409–78–6 | E; R2 N; R51–53 | E; N R: 2–51/53 S: (2-)35-61 | | |

611–031–00-X | 4,4'-(4-iminocikloheksa-2,5-dienilidenmetilene)dianilin hidroklorid C. I. Basic Red 9 | | 209–321–2 | 569–61–9 | Karc. kat. 2; R45 | T R: 45 S: 53-45 | | |

612–035–00–4 | 2-metoksianilin o - anisidin | E | 201–963–1 | 90–04–0 | Karc. kat. 2; R45 Muta. kat. 3; R40 T; R23/24/25 | T R: 45–23/24/25 S: 53-45 | | |

612–042–00–2 | benzidin 1,1'-bifenil-4,4'-diamin 4,4'-diaminobifenil bifenil-4,4'-ilendiamin | E | 202–199–1 | 92–87–5 | Karc. kat. 1; R45 Xn; R22 N; R50–53 | T; N R: 45–22–50/53 S: 53–45–60–61 | C ≥ 25 %: T; R45–22 0,01 % ≤ C < 25 %: T; R45 | |

612–051–00–1 | 4,4'-diaminodifenilmetan 4,4'-metilendianilin | E | 202–974–4 | 101–77–9 | Karc. kat. 2; R45 Muta. kat. 3; R40 T; R39/23/24/25Xn; R48/20/21/22 R43 N; R51–53 | T; N R: 45–39/23/24/25–43–48/20/21/22–51/53 S:53–45–61 | | |

612–081–00–5 | 3,3'-dimetilbenzidinijeve soli o - tolidinove soli | A E | 210–322–5 265–294–7 277–985–0 | 612–82–8 64969–36–4 74753–18–7 | Karc. kat. 2; R45 Xn; R22 N; R51–53 | T; N R: 45–22–51/53 S: 53–45–61 | | |

612–099–00–3 | 4-metil-m - fenilendiamin 2,4-toluendiamin | E | 202–453–1 | 95–80–7 | Karc. kat. 2; R45 T; R25 Xn; R21 Xi; R36 R43 N; R51–53 | T; N R: 45–21–25–36–43–51/53 S: 53–45–61 | | |

612–105–00–4 | 2-piperazin-1-iletilamin | | 205–411–0 | 140–31–8 | Xn; R21/22 C; R34 R43 R52–53 | C R: 21/22–34–43–52/53 S: (1/2-)26–36/37/39–45–61 | | |

612–111–00–7 | 2-metil-m - fenilendiamin 2,6-toluendiamin | | 212–513–9 | 823–40–5 | Muta. kat. 3; R40 Xn; R21/22 R43 N; R51–53 | Xn; N R: 21/22–40–43–51/53 S: (2-)24–36/37–61 | | |

612–125–00–3 | 2-metil-p-fenilendiamin 2,5-toluendiamin | | 202–442–1 | 95–70–5 | T; R25 Xn; R20/21 R43 N; R51–53 | T; N R: 20/21–25–43–51/53 S: (1/2-)24–37–45–61 | | |

612–144–00–7 | flumetralin (ISO) N-(2-kloro-6-fluorobenzil)-N - etil-α,α,α - trifluoro-2,6-dinitro-p - toluidin | | — | 62924–70–3 | Xi; R36/38 R4 3 N; R50–53 | Xi; N R: 36/38–43–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | |

612–151–00–5 | diaminotoluen | | 246–910–3 | 25376–45–8 | Karc. kat. 2; R45 T; R25 Xn; R20/21 Xi; R36 R43 N; R51–53 | T; N R: 45–20/21–25–36–43–51/53 S: 53–45–61 | | |

613–018–00–4 | morfamkvat (ISO) 1,1'-bis(3,5-dimetilmorfolinokarbonil-metil)- 4,4'-bipiridin | | — | 7411–47–4 | Xn; R22 Xi; R36/37/38 R52–53 | Xn R: 22–36/37/38–52/53 S: (2-)22–36–61 | | |

613–031–00–5 | trikloroizocianurna kislina 1,3,5-trikloro-1,3,5-triazin-2,4,6-trion | | 201–782–8 | 87–90–1 | O; R8 Xn; R22 R31 Xi; R36/37 N; R50–53 | O; Xn; N R: 8–22–31–36/37–50/53 S: (2-)8–26–41–60–61 | | |

613–038–00–3 | 6- fenil-1,3,5-triazin-2,4-diamin benzoguanamin | | 202–095–6 | 91–76–9 | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)61 | | |

613–042–00–5 | imazalil (ISO) 1-[2-(aliloksi)-2-(2,4-diklorofenil)etil]- 1H-imidazol | | 252–615–0 | 35554–44–0 | Xn; R20/22 N; R41 N; R50–53 | Xn; N R: 20/22–41–50/53 S: (2-)26–39–60–61 | | |

613–043–00–0 | imazalil sulfat (ISO) 1-[2-(aliloksi)etil-2-(2,4-diklorofenil]- 1H-imidazolijev hidrogensulfat [1] (±)-1-[2-(aliloksi)etil-2-(2,4-diklorofenil]- 1H-imidazolijev hidrogensulfat [2] | | 261–351–5 [1] 281–291–3 [2] | 58594–72–2 [1] 83918–57–4 [2] | Xn; R20/22 Xi; R41 N; R50–53 | Xn; N R: 20/22–41–50/53 S: (2-)26–39–60–61 | | |

613–066–00–6 | terbumeton (ISO) 2- terc-butilamino-4-etilamino-6-metoksi-1,3,5-triazin | | 251–637–8 | 33693–04–8 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | |

613–091–00–2 | morfamkvat diklorid [1] morfamkvat sulfat [2] | | 225–062–8 [1] | 4636–83–3 [1] 29873–36–7 [2] | Xn; R22 Xi; R36/37/38 R52–53 | Xn; R: 22–36/37/38–52/53 S: (2-)22–36–61 | | |

613–098–00–0 | N - (n-oktil)-2-pirolidon | | 403–700–8 | 2687–94–7 | C; R34 N; R51–53 | C; N R: 34–51/53 S: (1/2-)23–26–36/37/39–45–61 | | |

613–130–00–3 | heksakonazol (ISO) (RS)-2-(2,4-diklorofenil)-1-(1H-1,2,4-triazol-1-il)heksan-2-ol | | — | 79983–71–4 | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | |

613–131–00–9 | pirokilon (ISO) 1,2,5,6-tetrahidropirol [3,2,1-ij] kinolin-4-on | | — | 57369–32–1 | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)61 | | |

613–134–00–5 | miklobutanil (ISO) 2-(4-klorofenil)-2-(1H-1,2,4-triazol-1-ilmetil)heksan nitril | | — | 88671–89–0 | Repr. kat. 3; R63 Xn; R22 Xi; R36 N; R51–53 | Xn; N R: 22–36–51/53–63 S: (2-)36/37–46–61 | | |

613–137–00–1 | metabenztiazuron (ISO) 1-(1,3-benzotiazol-2-il)1,3-dimetil sečnina | | 242–505–0 | 18691–97–9 | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | |

613–139–00–2 | metsulfuron-metil metil 2-(4-metoksi-6-metil-1,3,5-triazin-2-ilkarbamoilsulfamoil) benzoat | | — | 74223–64–6 | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | |

614-001-00-4 | nicotine (ISO) 3-(N-methyl-2-pyrrolidinyl)pyridine | | 200-193-3 | 54-11-5 | T+; R27 T; R25 N; R51-53 | T+; N R: 25-27-51/53 S: (1/2-)36/37-45-61 | | |

614–006–00–1 | brucin 2,3-dimetoksistrihnin | | 206–614–7 | 357–57–3 | T+; R26/28 R52–53 | T+ R:26/28–52/53 S: (1/2-)13–45–61 | | |

614–007–00–7 | brucin sulfat [1] brucin nitrat [2] strihnidin-10-on, 2,3-dimetoksi-, mono[(R)-1-metilheptil 1,2-benzendikarboksilat] [3] strihnidin-10-on, 2,3-dimetoksi-, spojine z (S)mono(1-metilheptil-1,2-benzendikarboksilatom (1:1) [4] | | 225–432–9 [1] 227–317–9 [2] 269–439–5 [3] 269–710–8 [4] | 4845–99–2 [1] 5786–97–0 [2] 68239–26–9 [3] 68310–42–9 [4] | T+; R26/28 R52–53 | T+ R: 26/28–52/53 S: (1/2-)13–45–61 | | |

615–006–00–4 | 2-metil-m-fenilen diizocianat [1] 4-metil-m-fenilen diizocianat [2] m -tolylidene diisocyanate [3] 2,6-diizocianatotoulen [1] 2,4-diizocianatotoulen [2] toluen-diizocianat [3] | C | 202–039–0 [1] 209–544–5 [2] 247–722–4 [3] | 91–08–7 [1] 584–84–9 [2] 26471–62–5 [3] | Karc. kat. 3; R40 T+; R26 Xi; R36/37/38 R42/43 R52–53 | T+ R: 26–36/37/38–40–42/43–52/53 S: (1/2-)23–36/37–45–61 | C≥20 %: T+; R26–36/37/38–40–42/43 7 % ≤ C < 20 %: T+;R26–40–42/43 1 % ≤ C < 7 %: T;R23–40–42/43 0,1 % ≤ C < 1 %:Xn;R20–42 | 2 |

616–010–00–9 | natrijev tozilkloramid | | 204–854–7 | 127–65–1 | Xn; R22 R31 C; R34 R42 | C R: 22–31–34–42 S: (1/2-)7–22–26–36/37/39–45 | | |

616–034–00-X | pirakarbolid (ISO) 3,4-dihidro-6-metil-2H-piran-5-karboksanilid | | 246–419–4 | 24691–76–7 | R52–53 | R: 52/53 S: 61 | | |

616–035–00–5 | cimoksanil 2-ciano-N -[(etilamino)karbonil]-2-(metoksiimino)acetamid | | 261–043–0 | 57966–95–7 | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | |

617–004–00–9 | 1,2,3,4-tetrahidro-1-naftil hidroperoksid | | 212–230–0 | 771–29–9 | O; R7 Xn; R22 C; R34 N; R50–53 | O; C; N R: 7–22–34–50/53 S:(1/2-)3/7–14–26–36/37/39–45–60–61 | C ≥25 %: C; R22–34 10 % ≤ C < 25 %: C; R34 5 % ≤ C < 10 %: Xi; R36/37/38 | |

617–006–00-X | bis(α, α - dimetilbenzil) peroksid | | 201–279–3 | 80–43–3 | O; R7 Xi; R36/38 N; R51–53 | O; Xi; N R: 7–36/38–51/53 S: (2-)3/7–14–36/37/39–61 | | |

617–008–00–0 | dibenzoil peroksid benzoil peroksid | | 202–327–6 | 94–36–0 | E; R2 Xi; R36 R43 | E; Xi; R: 2–36–43 S: (2-)3/7–14–36/37/39 | | |

650–007–00–3 | klordimeform (ISO) N2 - (4-kloro-o-tolil)-N1, N1 - dimetilformamidin N − (4-kloro-o-tolil)-N', N' – dimetilformamidin hidroklorid | | 228–200–5 | 6164–98–3 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R21/22 N; R50–53 | Xn; N R: 21/22–40–50/53 S: (2-)22–36/37–60–61 | | |

650–008–00–9 | drazoksolon (ISO) 4-(2-klorofenilhidrazono)-3-metil-5-izoksazolon | | 227–197–8 | 5707–69–7 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)22–24–36/37–45–60–61 | | |

650–009–00–4 | klordimeform hidroklorid N' - (4-kloro-o-tolil)-N, N-dimetilformamidin hidroklorid N2 - (4-kloro-o-tolil)-N1, N1 - dimetilformamidin hidroklorid | | 243–269–1 | 19750–95–9 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–40–50/53 S: (2-)22–36/37–60–61 | | |

650–033–00–5 | esfenvalerat (ISO) (S)-α - ciano-3-fenoksibenzil-(S)-2-(4-klorofenil)-3-metilbutirat | | — | 66230–04–4 | T; R23/25 R43 N; R50–53 | T; N R: 23/25–43–50/53 S: (1/2-)24–36/37/39–45–60–61 | | |

650–041–00–9 | triasulfuron (ISO) 1-[2-(2-kloroetoksi)fenilsulfonil]-3-(4-metoksi-6-metil-1,3,5-triazin-2-il) sečnina | | — | 82097–50–5 | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | |

--------------------------------------------------

PRILOGA 1D

Indeks št. | Kemijsko ime | Opombe, ki veljajo za snovi | Št. EC | Št. CAS | Razvrstitev | Označitev | Mejne koncentracije | Opombe, ki veljajo za pripravke |

006–090–00–8 | 2-(3-jodoprop-2-in-1-iloksi)etil fenilkarbamat | | 408–010–0 | 88558–41–2 | Xn; R20 Xi; R41 R52–53 | Xn R: 20–41–52/53 S: (2-)22–26–39–61 | | |

014–016–00–0 | zmes: 1,3-diheks-5-en-1-il-1,1,3,3-tetrametildisiloksana; 1,3-diheks-n-en-1-il-1,1,3,3-tetrametildisiloksana | | 406–490–6 | — | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | |

015–164–00–9 | kalcijev-P, P'-(1-hidroksietilen)bis(hidrogenfosfonat)dihidrat | | 400–480–5 | 36669–85–9 | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | |

015–165–00–4 | zmes: tiobis(4,1-fenilen)-S, S, S', S' - tetrafenildisulfonijevega bisheksafluorofosfata; difenil(4-feniltiofenil)sulfonijevega heksafluorofosfata | | 404–986–7 | — | Xi; R41 N; R50–53 | Xi; N R: 41–50/53 S: (2-)15–26–39–60–61 | | |

015–166–00-X | 3,9-bis(2,6-di-terc-butil-4-metilfenoksi)- 2,4,8,10-tetraoksa-3,9-difosfaspiro[5.5]undekan | | 410–290–4 | 80693–00–1 | R53 | R:53 S: 61 | | |

015–167–00–5 | 3-(hidroksifenilfosfinil)propanojska kislina | | 411–200–6 | 14657–64–8 | Xi; R41 | Xi R: 41 S: (2-)26-39 | | |

601–050–00–1 | benzen, C10-13 alkilni derivati | | 267–051–0 | 67774–74–7 | N; R50 | N R: 50 S: 61 | | |

601–051–00–7 | 4-fenilbut-1-en | | 405–980–7 | 768–56–9 | Xi; R38 N; R51–53 | Xi; N R: 38–51/53 S: (2-)37-61 | | |

602–083–00–4 | difenil eter, pentabrom derivat pentabromodifenileter | | 251–084–2 | 32534–81–9 | Xn; R48/21/22 R64 N; R50–53 | Xn; N R: 48/21/22–50/53–64 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | |

602–084–00-X | 1,1-dikloro-1-fluoroetan | | 404–080–1 | 1717–00–6 | N; R52–53–59 | N R: 52/53–59 S: 59-61 | | |

603-128-00-0 | 2-(phenylmethoxy)naphthalene | | 405-490-3 | 613-62-7 | R53 | R: 53 S: 61 | | |

603-129-00-6 | 1-tert-butoxypropan-2-ol | | 406-180-0 | 57018-52-7 | R10 Xi; R41 | Xi R: 10-41 S: (2-)26-39 | | |

603–130–00–1 | zmes izomer: α - ((dimetil)bifenil)-ω - hidroksipoli (oksietilena) | | 406–325–8 | — | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)39-61 | | |

603–131–00–7 | zmes 3:1: 1-deoksi-1-[metil-(1-oksododecil)amino]-D-glucitola; 1-deoksi-1-[metil-(1-oksotetradecil)amino]-D-glucitola | | 407–290–1 | — | Xi; R41 | Xi R: 41 S: (2-)26-39 | | |

603–132–00–2 | 2-hidroksimetil-9-metil-6-(1-metiletil)- 1,4-dioksaspiro[4.5]dekan | | 408–200–3 | 63187–91–7 | Xi; R38–41 R52–53 | Xi R:38–41–52/53 S: (2-)26–37/39–61 | | |

603–133–00–8 | zmes: 3-[(4-amino-2-kloro-5-nitrofenil)amino]-propan-1,2-diola;3,3'-(2-kloro-5-nitro-1,4-fenilendiimino)bis(propan-1,2-diola) | | 408–240–1 | — | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)22–36–61 | | |

603–134–00–3 | Zmes substituiranih dodecil in/ali tetradecil difenil etrov. Snov se proizvede s Friedel-Craftsovo reakcijo. Katalizator se odstrani iz reakcijskega produkta. Difenil eter se substituira z alkilnimi skupinami C1-C10. Alkilne skupine se naključno vežejo med C1 in C6. Uporabijo se nerazvejani alkani C12 in C14, 50/50. | | 410–450–3 | — | R53 | R: 53 S: 61 | | |

603–135–00–9 | bis[[2,2', 2-nitrilotris[etanolato]]-1-N, O]bis[2-(2-metoksietoksi)etoksi]-titan | | 410–500–4 | — | Xi; R41 N; R51–53 | Xi; N R: 41–51/53 S: (2-)26–39–61 | | |

603–136–00–4 | 3-((4-(bis(2-hidroksietil)amino)-2-nitrofenil)amino)-1-propanol | | 410–910–3 | 104226–19–9 | R43 R52–53 | Xi R:43–52/53 S: (2-)24–37–61 | | |

603–137–00-X | zmes: 1-deoksi-1-[metil-(1-oksoheksadecil)amino]-D-glucitola; 1-deoksi-1-[metil-(1-oksooktadecil)amino]-D-glucitola | | 411–130–6 | — | Xi; R41 | Xi R: 41 S: (2-)26-39 | | |

603–138–00–5 | 3-(2,2-dimetil-3-hidroksipropil)toluen alt.): 2,2-dimetil-3-(3-metilfenil)propanol | | 403–140–4 | 103694–68–4 | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | |

604–050–00-X | 4-kloro-o-krezol 4-kloro-2-metil fenol | | 216–381–3 | 1570–64–5 | T; R23 C; R 35 N; R50 | T; C; N R: 23–35–50 S: (1/2-)26–36/37/39–45–61 | C ≥ 25 %: T; C; R23–35 10 % ≤ C < 25 %: C; R20–35 5 % ≤ C < 10 %: C; R20–34 3 % ≤ C < 5 %: Xn; R20–36/37/38 1 % ≤ C < 3 %: Xi; R36/37/38 | |

604–051–00–5 | 3,5-bis((3,5-di-terc-butil-4-hidroksi)benzil)- 2,4,6-trimetilfenol | | 401–110–5 | 87113–78–8 | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | |

604–052–00–0 | 2,2'-metilen-bis(6-(2H-benzotriazol-2-il)-4-(1,1,3,3-tetrametilbutil)fenol) | | 403–800–1 | 103597–45–1 | R53 | R:53 S: 61 | | |

604–053–00–6 | 2-metil-4-(1,1-dimetiletil)-6-(1-metil-pentadecil)-fenol | | 410–760–9 | 157661–93–3 | Xi; R38 R43 N; R50–53 | Xi; N R: 38–43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | |

604–054–00–1 | zmes: 2-metoksi-4-(tetrahidro-4-metilen-2H-piran-2-il)-fenola;4-(3,6-dihidro-4-metil-2H-piran-2-il)-2-metoksifenola | | 412–020–0 | — | R43 R52–53 | Xi R:43–52/53 S: (2-)24–37–61 | | |

604–055–00–7 | 2,2'-((3,5', 5,5'-tetrametil-(1,1'-bifenil)- 4,4'-diil)-bis(oksimetilen))-bis-oksiran | | 413–900–7 | 85954–11–6 | Muta. Kat.3; R40 | Xn R: 40 S: (2-)22–36–37 | | |

605–027–00–7 | zmes: 3a, 4,5,6,7,7a-heksahidro-4,7-metano-1H-inden-6-karboksaldehida;3 a, 4,5,6,7,7a-heksahidro-4,7-metano-1H-inden-5-karboksaldehida | | 410–480–7 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | |

606–051–00–0 | 4-pentilcikloheksanon | | 406–670–4 | 61203–83–6 | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | |

606–052–00–6 | 4-(N, N-dibutilamino)-2-hidroksi-2'-karboksibenzofenon | | 410–410–5 | 54574–82–2 | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | |

607–272–00–5 | fluoroksipir-meptil (ISO) [1] fluroksipir-butometil (ISO) [2] metilheptil O-((4-amino-3,5-dikloro-6-fluoro-2-piridiloksi) acetat [1] 2-butoksi-1-metiletil O-((4-amino-3,5-dikloro-6-fluoro-2-piridiloksi) acetat [2] | | 279–752–9 [1] — | 81406–37–3 [1] 154486–27–8 [2] | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | |

607–273–00–0 | amonijev 7-(2,6-dimetil-8-(2,2-dimetilbutiriloksi)- 1,2,6,7,8,8a-heksahidro-1-naftil)- 3,5-dihidroksiheptanoat | | 404–520–2 | — | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | |

607–274–00–6 | 2-(N-benzil-N-metilamino)etil-3-amino-2-butenoat | | 405–350–1 | 54527–73–0 | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | |

607–275–00–1 | natrijev benzoiloksibenzen-4-sulfonat | | 405–450–5 | 66531–87–1 | R43 | Xi R: 43 S: (2-)24-37 | | |

607–276–00–7 | bis[(1-metilimidazol)-(2-etil-heksanoat)], cinkov kompleks | | 405–635–0 | — | Xi; R38–41 N; R50–53 | Xi; N R: 38–41–50/53 S: (2-)26–37/39–60–61 | | |

607–277–00–2 | zmes: 2-(heksiltio)etilamin hidroklorida; natrijevega propionata | | 405–720–2 | — | Xn; R22 Xi; R41 R43 N; R51–53 | Xn; N R: 22–41–43–51/53 S: (2-)24–26–37/39–61 | | |

607–278–00–8 | zmes izomer natrijevega fenetilnaftalensulfonata; natrijevega naftiletilbenzensulfonata | | 405–760–0 | — | Xi; R41 R43 R52–53 | Xi R: 41–43–52/53 S: (2-)24–26–37/39–61 | | |

607–279–00–3 | zmes n-oktadecilaminodietil bis(hidrogenmaleata); n-oktadecilaminodietil hidrogen maleat hidrogenftalata | | 405–960–8 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | |

607–280–00–9 | natrijev 4-kloro-1-hidroksibutan-1-sulfonat | | 406–190–5 | 54322–20–2 | Xn; R22 Xi; R36 R43 | Xn R: 22–36–43 S: (2-)22–26–36/37 | | |

607–281–00–4 | zmes razvejanih in nerazvejanih C7-C9 alkil 3-[3-(2H-benzotriazol-2-il)-5-(1,1-dimetiletil)-4-hidroksifenil]propionatov | | 407–000–3 | 127519–17–9 | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | |

607–282–00-X | 2-acetoksimetil-4-benziloksibut-1-il acetat | | 407–140–5 | 131266–10–9 | R52–53 | R: 52/53 S: 61 | | |

607–283–00–5 | E-etil-4-okso-4-fenilkrotonat | | 408–040–4 | 15121–89–8 | Xn; R21/22 Xi; R38–41 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 21/22–38–41–43–50/53 S: (2-)26–36/37/39–60–61 | | |

607–284–00–0 | zmes 9:1: natrijevega 3,3'-(1,4-fenilen-bis(karbonilimino-3,1-propandiilimino))bis(10-amino-6,13-dikloro)- 4,11-trifenodioksazindisulfonata); litijevega 3,3'-(1,4-fenilen-bis(karbonilimino-3,1-propandiilimino))bis(10-amino-6,13-dikloro)- 4,11-trifenodioksazindisulfonata) | | 410–040–4 | 136213–76–8 | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | |

607–285–00–6 | zmes: 7-(((3-aminofenil)sulfonil)amino)-naftalen-1,3-disulfonske kisline; natrijevega 7-(((3-aminofenil)sulfonil)amino)-naftalen-1,3-disulfonata; kalijevega 7-(((3-aminofenil)sulfonil)amino)-naftalen-1,3-disulfonata | | 410–065–0 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)22–24–37 | | |

607–286–00–1 | zmes: natrijevega/kalijevega 7-[[[3-[[4-((2-hidroksinaftil)azo)fenil]azo]fenil]sulfonil]amino]-naftalen-1,3-disulfonata | | 410–070–8 | 141880–36–6 | R43 R52–53 | Xi R:43–52/53 S: (2-)22–24–37–61 | | |

607–287–00–7 | O'-metil O-(1-metil-2-metakriloiloksi-etil)- 1,2,3,6-tetrahidroftalat | | 410–140–8 | — | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | |

607–288–00–2 | tetranatrijev (c-(3-(1-(3-(e-6-dikloro-5-ciano-pirimidin-f-il(metil)amino)propil)- 1,6-dihidro-2-hidroksi-4-metil-6-okso-3-piridilazo)-4-sulfonatofenilsulfamoil)ftalocianin-a, b, d-trisulfonato(6-))nikelat (II), pri čemer je a enak 1 ali 2 ali 3 ali 4, b je enak 8 ali 9 ali 10 ali 11, c je enak 15 ali 16 ali 17 ali 18, d je enak 22 ali 23 ali 24 ali 25 ter sta e in f skupaj enaka 2 in 4 oziroma 4 in 2. | | 410–160–7 | 148732–74–5 | Xi; R36 R43 R52–53 | Xi R: 36–43–52/53 S: (2-)22–26–36/37–61 | | |

607–288–00–8 | 3-(3-(4-(2,4-bis(1,1-dimetilpropil)fenoksi)butilaminokarbonil-4-hidroksi-1-naftalenil)tio)propanojska kislina | | 410–370–9 | 105488–33–3 | R53 | R:53 S: 61 | | |

607–290–00–3 | zmes (razmerje ni znano): amonijevega 1-C14-C18-alkiloksikarbonil-2-(3-aliloksi-2-hidroksipropoksikarbonil)etan-1-sulfonata; amonijevega 2-C14-C18-alkiloksikarbonil-1-(3-aliloksi-2-hidroksipropoksikarbonil)etan-1-sulfonata | | 410–540–2 | — | Xi; R38 R43 N; R50–53 | Xi; N R: 38–43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | |

607–291–00–9 | dodecil-ω – (C5/C6-cikloalkil)alkil karboksilat | | 410–630–1 | 104051–92–5 | R53 | R: 53 S: 61 | | |

607–292–00–4 | zmes: [1-(metoksimetil)-2-(C12-alkoksi)-etoksi]ocetne kisline; [1-(metoksimetil)-2-(C14-alkoksi)-etoksi]ocetne kisline | | 410–640–6 | — | Xi; R38–41 N; R50–53 | Xi; N R: 38–41–50/53 S: (2-)26–37/39–60–61 | | |

607–293–00-X | zmes: N-aminoetilpiperazonijevega mono-2,4,6-trimetilnonildifenil eter di-sulfonata; N-aminoetilpiperazonijevega di-2,4,6-trimetilnonildifenil eter di-sulfonata | | 410–650–0 | — | Xi; R41 R43 N; R51–53 | Xi; N R: 41–43–51/53 S: (2-)26–36/37/39–61 | | |

607–294–00–5 | natrijev 2-benzoiloksi-1-hidroksietan-1-sulfonat | | 410–680–4 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)24-37 | | |

607–295–00–0 | zmes: tetranatrijevega fosfonoetan-1,2-dikarboksilata;heksanatrijevega fosfonobutan-1,2,3,4-tetrakarboksilata | | 410–800–5 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | |

607–296–00–6 | zmes: pentaeritriol-tetraestrov heptanojske kisline in 2-etilheksanojske kisline | | 410–830–9 | — | R53 | R: 53 S: 61 | | |

607–297–00–1 | (E-E)- 3,3'-(1,4-fenilendimetiliden)bis(2-oksobornan-10-sulfonska kislina) | | 410–960–6 | 92761–26–7 | Xi; R41 | Xi R: 41 S: (2-)26-39 | | |

607–298–00–7 | 2-(trimetilamonijev)etoksikarboksibenzen-4-sulfonat | | 411–010–3 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)22–36/37 | | |

607–299–00–2 | metil 3-(acetiltio)-2-metil-propanoat | | 411–040–7 | 97101–46–7 | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | |

607–300–00–6 | trinatrijev [2-(5-kloro-2,6-difluoropirimidin-4-ilamino)-5-(b-sulfamoil-c, d-sulfonatoftalocianin-a-il-K4, N29, N30, N31, N32-sulfonilamino)benzoato(5-)]kuprat(II), kjer je a = 1, 2, 3, 4; b = 8, 9, 10, 11; c = 15, 16, 17, 18; d = 22, 23, 24, 25 | | 411–430–7 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)22–24–37 | | |

607–301–00–1 | zmes: dodekanojske kisline; poli(1-7)laktatnih estrov dodekanojske kisline | | 411–860–5 | — | Xi; R38–41 R43 N; R51–53 | Xi; N R: 38–41–43–51/53 S: (2-)24–26–37/39–61 | | |

607–302–00–7 | zmes: tetradekanojske kisline; poli(1-7)laktatnih estrov tetradekanojske kisline | | 411–910–6 | — | Xi; R38–41 R43 N; R51–53 | Xi; N R: 38–41–43–51/53 S: (2-)24–26–37/39–61 | | |

607–303–00–2 | 1-ciklopropil-6,7-difluoro-1,4-dihidro-4-okso-kinolin-3-karboksilna kislina | | 413–760–7 | 93107–30–3 | Repr. kat.3; R62 R52–53 | Xn R: 62–52/53 S: (2-)22–36/37–61 | | |

608–023–00–3 | 4-(4-klorofenil)-2-fenil-2-[(1H-1,2,4-triazol-1-il)metil]butan nitril | | 406–140–2 | 114369–43–6 | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | |

608–024–00–9 | 2-(4-(N-butil-N-fenetilamino)fenil)etilen-1,1,2-trikarbonitril | | 407–650–8 | 97460–76–9 | R53 | R:53 S: 61 | | |

608–025–00–4 | 2-nitro-4,5-bis(benziloksi)fenilacetonitril | | 410–970–0 | 117568–27–1 | R53 | R:53 S: 61 | | |

609-053-00-X | hydrazine-tri-nitromethane | | 414-850-9 | — | E; R3 O; R8 Carc. Cat. 2; R45 T; R23/25 R43 | E; T R: 45-3-8-23/25-43 S: 53-45 | | |

610-010-00-2 | 2-bromo-1-(2-furyl)-2-nitroethylene | | 406-110-9 | 35950-52-8 | Xn; R22-48/22 C; R34 R43 N; R50-53 | C; N R: 22-34-43-48/22-50/53 S: (1/2-)22-26-36/37/39-45-60-61 | | |

611–043–00–5 | zmes 2:1:1: trinatrijevega N(1′)-N(2):N(1‴)-N(2) - 6-[2-amino-4-(ali 6)-hidroksi-(ali 4-amino-2-hidroksi)fenilazo]-6-(1-karbaniloil-2-hidroksiprop-1-enilazo)- 5', 5‴- disulfamoil-3,3″- disulfonato-bis(naftalen-2,1'-azobenzen-1,2'-diolato-O(1), O(2'))-kromata;trinatrijevega N(1')-N(2):N(1‴)-N(2) - 6,6-bis(1-karbaniloil-2-hidroksiprop-1-enilazo)- 5', 5‴- disulfamoil-3,3''- disulfonato-bis(naftalen-2,1'-azobenzen-1,2'-diolato-O(1), O(2'))-kromata; trinatrijevega N(1')-N(2):N(1‴)-N(2) - 6,6-bis[2-amino-4-(ali 6)-hidroksi-(ali 4-amino-2-hidroksi)fenilazo]5', 5‴- disulfamoil-3,3''- disulfonato-bis(naftalen-2,1'azobenzen-1,2'-diolato-O(1), O(2'))-kromata | | 402–850–1 | | Xi; R41 R52–53 | Xi R: 41–52/53 S: (2-)26–39–61 | | |

611–044–00–0 | zmes: terc-alkil(C12-C14)amonijev bis[1-[(2-hidroksi-5-nitrofenil)azo]-2-naftalenolato(2-)]-kromata(1-);terc-alkil(C12-C14)amonijev bis[1-[(2-hidroksi-4-nitrofenil)azo]-2-naftalenolato(2-)]-kromata(1-);terc-alkil(C12-C14)amonijev bis[1-[[5-(1,1-dimetilpropil)-2-hidroksi-3-nitrofenil]azo]-2-naftalenolato(2-)]-kromata(1-);terc-alkil(C12-C14)amonijev-[[1-[(2-hidroksi-5-nitrofenil)azo]-2-naftalenolato(2-)]-[1-[(2-hidroksi-5-nitrofenil)azo]-2-naftalenolato(2-)]]-kromata(1-);terc-alkil(C12-C14)amonijev-[[1-[[5-(1,1-dimetilpropil)-2-hidroksi-3-nitrofenil]azo]-2-naftalenolato(2-)]-[1-[(2-hidroksi-5-nitrofenil)azo]-2-naftalenolato(2-)]]-kromata(1-);terc-alkil(C12-C14)amonijev ((1-(4(ali 5)-nitro-2-oksidofenilazo)-2-naftolato)(1-(3-nitro-2-oksido-5-pentilfenilazo)-2-naftolato))kromata(1-) | | 403–720–7 | 117527–94–3 | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | |

611-045-00-6 | 2-[4-[N-(4-acetoxybutyl)-N-ethyl]amino-2-methylphenylazo]-3-acetyl-5-nitrothiophene | | 404-830-8 | — | R53 | R: 53 S: 61 | | |

611-046-00-1 | 4,4′-diamino-2-methylazobenzene | | 407-590-2 | 43151-99-1 | T; R25 Xn; R48/22 R43 N; R50-53 | T; N R: 25-43-48/22-50/53 S: (1/2-)22-28-36/37-45-60-61 | | |

611–047–00–7 | zmes 1:1: 2-[[4-[N-etil-N-(2-acetoksietil)amino]fenil]azo]- 5,6-diklorobenzotiazola; 2-[[4-[N-etil-N-(2-acetoksietil)amino]fenil]azo]- 6,7-diklorobenzotiazola | | 407–890–3 | 111381–11–4 | R53 | R: 53 S: 61 | | |

611–048–00–2 | zmes (1:1): 2-[[4-[bis(2-acetoksietil)amino]fenil]azo]- 5,6-diklorobenzotiazola; 2-[[4-[bis(2-acetoksietil)amino]fenil]azo]- 6,7-diklorobenzotiazola | | 407–900–6 | 111381–12–5 | R53 | R: 53 S: 61 | | |

611-049-00-8 | 7-[4-(3-diethylaminopropylamino)-6-(3-diethylammoniopropylamino)- 1,3,5-triazin-2-ylamino]-4-hydroxy-3-(4-phenylazophenylazo)-naphthalene-2-sulfonate, acetic acid, lactic acid (2:1:1) | | 408-000-6 | 118658-98-3 | Xn; R48/22 R43 R52-53 | Xn R: 43-48/22-52/53 S: (2-(22-36/37-61 | | |

611-051-00-9 | 2-(4-(N-ethyl-N-(2-hydroxy)ethyl)amino-2-methylphenyl)azo-6-methoxy-3-methylbenzothiazolium chloride | | 411-110-7 | 136213-74-6 | N; R50-53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | |

611-052-00-4 | monosodium aqua-[5-[[2,4-dihydroxy-5-[(2-hydroxy-3,5-dinitrophenyl)azo]phenyl]azo]-2-naphthalensulfonate], iron complex | | 400-720-9 | — | R52-53 | R: 52/53 S: 61 | | |

612–156–00–2 | zmes: triheksadecilmetilamonijevega klorida; diheksadecildimetilamonijevega klorida | | 405–620–9 | — | Xi; R41 N; R50–53 | Xi; N R: 41–50/53 S: (2-)26–39–60–61 | | |

612–157–00–8 | (Z)-1-benzo[b]tien-2-iletanon oksim hidroklorid | | 410–780–8 | — | Xn; R22–48/22 Xi; R41 R43 N; R51–53 | Xn; N R: 22–41–43–48/22–51/53 S: (2-)22–26–36/37/39–61 | | |

612–158–00–3 | zmes: bakrovega(II) bis(5-dodecil-2-hidroksibenzaldoksimata), alkilna skupina C12 je razvejana; 4-dodecilsalicilaldoksima | | 410–820–4 | — | R53 | R: 53 S: 61 | | |

612–159–00–9 | reakcijski produkti: trimetilheksametilen diamina (zmes 2,2,4-trimetil-1,6-heksandiamina in 2,4,4-trimetil-1,6-heksandiamina, v seznamu EINECS), epoksida 8 (derivati mono[(C10-C16-alkiloksi)metil]oksirana) in p-toluen-sulfonske kisline | | 410–880–1 | — | Xn; R22 C; R34 N; R50–53 | C; N R: 22–34–50/53 S: (1/2-)23–26–36/37/39–45–60–61 | | |

613-149-00-7 | 2-tert-butyl-5-(4-tert-butylbenzylthio)-4-chloropyridazin-3(2H)-one | | 405-700-3 | 96489-71-3 | T; R23/25 N; R50-53 | T; N R: 23/25-50/53 S: (1/2-)36/37-45-60-61 | | |

613–150–00–2 | 2,2'-[3,3'-(piperazin-1,4-diil)dipropil]bis(1H-benzimidazo[2,1-b]benzo[l, m, n][3,8]fenantrolin-1,3,6-trion | | 406–295–6 | — | R53 | R:53 S: 61 | | |

613-151-00-8 | 1-(3-mesyloxy-5-trityloxymethyl-2-D-threofuryl)thymine | | 406-360-9 | 104218-44-2 | R53 | R: 53 S: 61 | | |

613–152–00–3 | fenil N-(4,6-dimetioksipirimidin-2-il)karbamat | | 406–600–2 | 89392–03–0 | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | |

613-153-00-9 | 2,3,5-trichloropyridine | | 407-270-2 | 16063-70-0 | R52-53 | R: 52/53 S: 61 | | |

613-154-00-4 | 2-amino-4-chloro-6-methoxypyrimidine | | 410-050-9 | 5734-64-5 | Xn; R22 | Xn R: 22 S: (2-)22 | | |

613–155–00-X | 5-kloro-2,3-difluoropiridin | | 410–090–7 | 89402–43–7 | R10 Xn; R22 R52–53 | Xn R: 10–22–52/53 S: (2-)23–36–61 | | |

613-156-00-5 | 2-butyl-4-chloro-5-formylimidazole | | 410-260-0 | 83857-96-9 | R43 N; R51-53 | Xi; N R: 43-51/53 S: (2-)24-37-61 | | |

613-157-00-0 | 2,4-diamino-5-methoxymethylpyrimidine | | 410-330-0 | 54236-98-5 | Xn; R22-48/22 Xi; R36 | Xn R: 22-36-48/22 S: (2-)22-26-36 | | |

613-158-00-6 | 2,3-dichloro-5-trifluoromethyl-pyridine | | 410-340-5 | 69045-84-7 | Xn; R20/22 Xi; R41 R43 N; R51-53 | Xn; N R: 20/22-41-43-51/53 S: (2-)24-26-37/39-61 | | |

613-159-00-1 | 4-[2-[4-(1,1-dimethylethyl)phenyl]-ethoxy]quinazoline | | 410-580-0 | 120928-09-8 | T; R25 Xn; R20 N; R50-53 | T; N R: 20-25-50/53 S: (1/2-)37-45-60-61 | | |

613–160–00–7 | (1S)-2-metil-2,5-diazodiciklo[2.2.1]heptan dihidrobromid | | 411–000–9 | 125224–62–6 | R43 | Xi R: 43 S: (2-)24-37 | | |

615-022-00-1 | methyl 3-isocyanatosulfonyl-2-thiophene-carboxylate | | 410-550-7 | 79277-18-2 | E; R2 R14 Xn; R48/22 R42/43 | E; Xn R: 2-14-42/43-48/22 S: (2-)22-30-35-36/37 | | |

615–023–00–7 | metilni ester 2-(izocianatosulfonilmetil)benzojske kisline;(alt.): metil 2-(izocianatosulfonilmetil)benzoat | | 410–900–9 | 83056–32–0 | R10 R14 Muta. kat. 3; R40 Xn; R20–48/22 Xi; R41 R42 | Xn R: 10–14–20–40–41–42–48/22 S: (2-)23–26–36/37/39 | | |

616–044–00–4 | N-(3,5-dikloro-4-etil-2-hidroksifenil)-2-(3-pentadecilfenoksi)-butanamid | | 402–510–2 | — | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | |

616-045-00-X | 2′-(4-chloro-3-cyano-5-formyl-2-thienylazo)- 5′-diethylamino-2-methoxyacetanilide | | 405-190-2 | 122371-93-1 | R43 R53 | Xi R: 43-53 S: (2-)22-24-37-61 | | |

616–046–00–5 | N-(2-(6-kloro-7-metilpirazolo(1,5-b)- 1,2,4-triazol-4-il)propil)-2-(2,4-di-terc-pentilfenoksi)oktanamid | | 406–390–2 | — | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | |

616-047-00-0 | A mixture of: 2,2′, 2″, 2‴-(ethylenedinitrilotetrakis-N, N-di(C16)alkylacetamide; 2,2′, 2″, 2‴-ethylenedinitrilotetrakis-N, N-di(C18)alkylacetamide | | 406-640-0 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)24-37 | | |

616–048–00–6 | 3'-trifluorometilizobutiranilid | | 406–740–4 | 1939–27–1 | Xn; R48/22 N; R51–53 | Xn; N R: 48/22–51/53 S: (2-)22–36–61 | | |

616–049–00–1 | 2-(2,4-bis(1,1-dimetiletil)fenoksi)-N-(3,5-dikloro-4-etil-2-hidroksifenil)-heksanamid | | 408–150–2 | 99141–89–6 | R53 | R:53 S: 61 | | |

616–050–00–7 | N-[2,5-dikloro-4-(1,1,2,3,3,3-heksafluoropropoksi)-fenil-aminokarbonil]- 2,6-difluorobenzamid | | 410–690–9 | 103055–07–8 | R43 N; R50–53 | Xi; N R: 43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | |

616–051–00–2 | zmes: 2,4-bis(N'-(4-metilfenil)-ureido)-toluena; 2,6-bis(N'-(4-metilfenil)-ureido)-toluena | | 411–070–0 | — | R53 | R: 53 S: 61 | | |

617–015–00–9 | bis(4-metilbenzoil)peroksid | | 407–950–9 | 895–85–2 | E; R2 O; R7 N; R50–53 | E; N R: 2–7–50/53 S: (2-)7–14–36/37/39–47–60–61 | | |

650–032–00-X | ciprokonazol (ISO) (2 RS, 3 RS;2 RS, 3 SR)-2-(4-klorofenil)-3-ciklopropil-1-(1H-1,2,4-triazol-1-il)butan-2-ol | | — | 94361–06–5 | Repr. kat. 3; R63 Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53–63 S: (2-)36/37–60–61 | | |

--------------------------------------------------

PRILOGA 2

Narava posebnih tveganj, pripisanih nevarnim snovem in pripravkom

Glej: Direktivo Komisije 2001/59/ES, UL L 225, 21.8.2001, str. 85.

--------------------------------------------------

PRILOGA 3A

Varnostni nasveti za nevarne snovi in pripravke

Glej: Direktivo Komisije 2001/59/ES, UL L 225, 21.8.2001, str. 123.

--------------------------------------------------

PRILOGA 3B

Varnostni nasveti za nevarne snovi in pripravke

Glej: Direktivo Komisije 2001/59/ES, UL L 225, 21.8.2001, str. 123.

--------------------------------------------------

PRILOGA 4A

"B.10. MUTAGENOST — PREIZKUS KROMOSOMSKIH ABERACIJ PRI SESALCIH IN VITRO

1. METODA

Ta metoda ustreza metodi OECD TG 473, In Vitro Mammalian Chromosome Aberration Test (1997).

1.1 UVOD

Namen preizkusa kromosomskih aberacij in vitro je določiti snovi, ki povzročijo strukturne kromosomske aberacije v kultiviranih sesalskih celicah (1) (2) (3). Ločimo dva tipa strukturnih aberacij, kromosomski tip in kromatidni tip. Večina kemičnih mutagenov povzroči aberacije kromatidnega tipa, nastopajo pa tudi aberacije kromosomskega tipa. Povečanje poliploidije lahko pomeni, da kemikalija lahko povzroči numerične aberacije. Vendar ta metoda ni namenjena določanju numeričnih aberacij in se navadno ne uporablja v ta namen. Kromosomske mutacije in podobni pojavi so vzrok številnih genskih bolezni pri človeku in obstajajo tehtni dokazi, da so kromosomske mutacije in podobni pojavi, ki povzročajo spremembe v onkogenih in genih, zaviralcih rasti tumorjev, somatskih celic, povezani z nastankom raka pri človeku in poskusnih živalih.

Pri preizkusu kromosomskih aberacij in vitro se lahko uporabijo kulture trajnih celičnih linij, celični sevi ali primarne celične kulture. Uporabljene celice se izberejo na podlagi zmožnosti rasti v kulturi, stabilnosti kariotipa, kromosomskega števila, raznolikosti kromosomov in pogostnosti spontanih kromosomskih aberacij.

Za preizkuse, opravljene in vitro, so navadno potrebni zunanji viri aktivacije presnove. Takšen sistem aktivacije presnove ne more povsem posnemati razmer in vivo pri sesalcih. Treba je paziti, da se prepreči nastanek razmer, ki bi vodile do pozitivnih rezultatov, ki ne kažejo prave mutagenosti in so lahko posledica sprememb pH, osmolarnosti ali visoke ravni citotoksičnosti (4) (5).

Ta preizkus se uporablja za iskanje možnih mutagenov in rakotvornih snovi za sesalce. Mnoge spojine, pri katerih je rezultat tega preizkusa pozitiven, so rakotvorne snovi za sesalce; vendar pa soodvisnost med tem preizkusom in rakotvornostjo ni popolna. Odvisna je od skupine nevarnosti kemikalije in vedno več je dokazov, da obstajajo rakotvorne snovi, ki jih ta preizkus ne zazna, ker je videti, da delujejo prek drugih mehanizmov in ne z neposrednim poškodovanjem DNA.

Glej tudi splošni uvod dela B.

1.2 DEFINICIJE

Aberacija kromatidnega tipa : strukturna poškodba kromosoma, izražena kot prelom posameznih kromatid ali prelom in združitev med kromatidama.

Aberacija kromosomskega tipa : strukturna poškodba kromosoma, izražena kot prelom ali prelom in združitev obeh kromatid na istem mestu.

Endoreduplikacija : proces, pri katerem se jedro po podvojitvi DNA v fazi S ne začne deliti, ampak takoj nastopi druga faza S. Nastanejo kromosomi s 4, 8, 16,… kromatidami.

Presledek : akromatska lezija, manjša od širine ene kromatide, ob zelo majhni neporavnanosti kromatid.

Mitotični indeks : razmerje med številom celic v metafazi in skupnim številom celic v opazovani populaciji celic; kazalec stopnje množitve te populacije.

Numerična aberacija : število kromosomov, drugačno od normalnega števila, ki je značilno za uporabljene celice.

Poliploidija : večkratnik haploidnega števila kromosomov (n), razen diploidnega števila (tj. 3 n, 4 n in tako naprej).

Strukturna aberacija : sprememba v strukturi kromosoma, ki je vidna pri mikroskopskem pregledu metafaze celične delitve v obliki delecij in fragmentov, transpozicij ali recipročnih translokacij.

1.3 PRINCIP PREIZKUSNE METODE

Celične kulture se izpostavijo preizkušani snovi ob aktivaciji presnove in brez nje. Celične kulture se v poprej določenih intervalih po izpostavitvi preizkušani snovi obdelajo s snovjo za ustavitev metafaze (npr. Colcemidom® ali kolhicinom), se požanjejo in obarvajo, nato se metafazne celice mikroskopsko pregledajo, da se določi navzočnost kromosomskih aberacij.

1.4 OPIS PREIZKUSNE METODE

1.4.1 Priprave

1.4.1.1 Celice

Lahko se uporabijo različne celične linije, celični sevi ali primarne celične kulture, vključno s človeškimi celicami (npr. fibroblasti kitajskega hrčka, limfociti periferne krvi človeka ali drugih sesalcev).

1.4.1.2 Gojišče in pogoji kultiviranja

Pri vzdrževanju kultur naj se uporabijo ustrezna gojišča za kulture in pogoji inkubacije (posode za kulture, koncentracija CO2, temperatura in vlažnost). Trajne celične linije in sevi se redno preverjajo, ali je v njih modalno kromosomsko število stabilno in ali niso okužene z mikoplazmo; okužene celične linije in sevi naj se ne uporabljajo. Poznati je treba normalni čas celičnega ciklusa in pogoje kultiviranja.

1.4.1.3 Priprava kultur

Trajne celične linije in sevi: celice se namnožijo iz založnih kultur, nasadijo v gojišče tako na gosto, da kultura ne bo dosegla konfluentne rasti, preden se požanjejo, in se inkubirajo pri 37 °C.

Limfociti: celotna kri, obdelana z antikoagulantom (npr. heparinom), ali ločeni limfociti, dobljeni iz zdravih osebkov, se dodajo v gojišče, ki vsebuje mitogen (npr. fitohemaglutinin), in se inkubirajo pri 37 °C.

1.4.1.4 Aktivacija presnove

Celice naj se izpostavijo preizkušani snovi ob navzočnosti in ob odsotnosti ustreznega sistema za aktivacijo presnove. Najpogosteje uporabljani sistem je postmitohondrijska frakcija (S9), pripravljena iz jeter glodavcev, ki so bila obdelana s sredstvi za encimsko indukcijo, kakor je Aroclorm 1254 (6) (7) (8) (9), ali z zmesjo fenobarbitona in β – naftoflavona, z dodanimi kofaktorji (10) (11) (12).

Postmitohondrijska frakcija se navadno uporablja v koncentracijah 1-10 % v/v v končnem preizkusnem gojišču. Pogoji sistema za aktivacijo presnove so lahko odvisni od skupine nevarnosti preizkušane kemikalije. Včasih je primerno uporabiti več kakor eno koncentracijo postmitohondrijske frakcije.

Vrsta razvojnih dosežkov, skupaj s pridobivanjem gensko spremenjenih celičnih linij, v katerih se izražajo geni za točno določene aktivirajoče encime, lahko daje možnosti za endogeno aktivacijo. Izbira uporabljenih celičnih linij naj bo znanstveno utemeljena (npr. s pomembnostjo izoencima citokrom P450 za presnovo preizkušane snovi).

1.4.1.5 Preizkušana snov/priprava

Trdne preizkušane snovi naj se pred obdelavo celic raztopijo ali suspendirajo v ustreznih topilih ali nosilcih, in če je to primerno, se razredčijo. Tekoče preizkušane snovi se lahko dodajo neposredno v preizkusni sistem in/ali pred obdelavo razredčijo. Uporabljajo naj se sveže pripravljene preizkušane snovi, razen če podatki o stabilnosti kažejo, da je shranjevanje sprejemljivo.

1.4.2 Preizkusni pogoji

1.4.2.1 Topilo/nosilec

Topilo/nosilec naj ne vzbuja suma, da kemično reagira s preizkusno snovjo, in naj bo združljivo s preživetjem celic in delovanjem S9. Če se uporabijo manj poznana topila/nosilci, naj njihovo vključitev podpirajo podatki, ki kažejo na njihovo združljivost. Priporoča se, da se, kadarkoli je to mogoče, kot prva možnost preuči uporaba vodnega topila/nosilca. Kadar se preizkušajo v vodi nestabilne snovi, naj se uporabijo brezvodna organska topila. Voda se lahko odstrani z molekulskim sitom.

1.4.2.2 Koncentracije izpostavljenosti

Med merili, ki jih je treba upoštevati pri določanju najvišje koncentracije, so citotoksičnost, topnost v preizkušanem sistemu in spremembe v pH ali osmolarnosti.

Citotoksičnost naj se določi ob aktivaciji presnove in brez nje v glavnem poskusu z uporabo ustreznega kazalca celične neokrnjenosti in rasti, kakor so stopnja konfluentne rasti, število živih celic ali mitotični indeks. Lahko je koristno, če se citotoksičnost in topnost določita v poprejšnjem poskusu.

Uporabijo naj se vsaj tri koncentracije, ki jih je mogoče analizirati. Ob nastopu citotoksičnosti naj te koncentracije zajamejo območje od največje toksičnosti do majhne toksičnosti ali netoksičnosti; to bo navadno pomenilo, da razlika med koncentracijami ne bo smela biti večja od faktorja med 2 in Ö10. V času odvzema naj bo pri najvišji koncentraciji znatno zmanjšana stopnja konfluentne rasti, število celic ali mitotični indeks (vsi za več kakor 50 %). Mitotični indeks je le posredno merilo citotoskičnih/citostatskih učinkov in je odvisen od časa, ki je pretekel od obdelave. Vendar je mitotični indeks sprejemljiv za suspenzijske kulture, pri katerih so druge meritve toksičnosti lahko težavne in nepraktične. Informacije o dinamiki celičnega ciklusa, kakor je povprečni generacijski čas (AGT), se lahko uporabijo kot dodatne informacije. Vendar je AGT le povprečna vrednost, iz katere ni vedno razviden obstoj zapoznelih podpopulacij, in celo zelo majhno povečanje povprečnega generacijskega časa lahko pomeni znatno zapoznelost optimalnega števila aberacij.

Za sorazmerno necitotoksične snovi naj bo največja preizkusna koncentracija 5μl/ml, 5 mg/ml oziroma 0,01 M, tista, ki je najnižja.

Za sorazmerno netopne snovi, ki pri koncentracijah, nižjih od netopnih koncentracij, niso toksične, naj bo največji uporabljeni odmerek koncentracija nad mejo topnosti v končnem gojišču kulture ob koncu obdelave. Pri nekaterih primerih (npr. kadar se toksičnost pokaže le pri koncentracijah, višjih od netopne koncentracije) je priporočljivo preizkusiti več kakor eno koncentracijo z vidno oborino. Lahko je koristno oceniti topnost na začetku in na koncu obdelave, saj se topnost med izpostavitvijo v preizkusnem sistemu lahko spremeni zaradi navzočnosti celic, seruma S9 itn. Netopnost se lahko zazna s prostim očesom. Oborina ne sme vplivati na štetje.

1.4.2.3 Negativni in pozitivni kontrolni vzorci

V vsak poskus naj se vključijo sočasni pozitivni in negativni (topilo ali nosilec) kontrolni vzorci, ob aktivaciji presnove in brez nje. Kadar se uporabi aktivacija presnove, mora biti kemikalija pozitivne kontrole tista, pri kateri je za mutageni odziv potrebna aktivacija.

V pozitivnih kontrolnih vzorcih naj se uporabi znani klastogen pri ravneh izpostavljenosti, pri katerih se pričakuje ponovljivo in zaznavno povečanje glede na ozadje, ki pokaže občutljivost preizkusnega sistema.

Koncentracije pozitivne kontrole naj se izberejo tako, da so učinki jasni, vendar ne razkrijejo takoj identitete kodiranih mikroskopskih preparatov. Primeri snovi pozitivne kontrole vključujejo:

Stanje aktivacije presnove | Snov | Št. CAS | Št. Einecs |

Ni zunanje aktivacije presnove | metil metansulfonat | 66–27–3 | 200–625–0 |

etil metansulfonat | 62–50–0 | 200–536–7 |

N-etil-N-nitrozosečnina | 759–73–9 | 212–072–2 |

mitomicin C | 50–07–7 | 200–008–6 |

4-nitrokinolin-N-oksid | 56–57–5 | 200–281–1 |

Zunanja aktivacija presnove | benzo(a) piren | 50–32–8 | 200–028–5 |

ciklofosfamid | 50–18–0 | 200–015–4 |

ciklofosfamid monohidrat | 6055–19–2 | |

Lahko se uporabijo druge ustrezne snovi pozitivne kontrole. Uporabijo naj se kemikalije pozitivne kontrole, ki sodijo v isto skupino nevarnosti kakor preizkušana kemikalija, kadar so na voljo.

Za vsak odvzem naj se pripravijo negativni kontrolni vzorci, ki jih sestavlja le topilo ali nosilec v obdelovalnem gojišču, obdelani na enak način kakor obdelovalne kulture. Uporabijo se tudi neobdelani kontrolni vzorci, razen če pretekli kontrolni podatki dokazujejo, da izbrano topilo ne povzroča škodljivih ali mutagenih učinkov.

1.4.3 Postopek

1.4.3.1 Obdelava s preizkušano snovjo

Množeče se celice se obdelajo s preizkušano snovjo ob navzočnosti in ob odsotnosti sistema za aktivacijo presnove. Obdelava limfocitov naj se začne približno 48 ur po mitogeni stimulaciji.

1.4.3.2 Navadno se pri vsaki koncentraciji uporabita dve vzporedni kulturi; uporaba dveh vzporednih kultur se močno priporoča pri negativnih/s topilom kontrolnih kulturah. Kadar se na podlagi preteklih podatkov lahko dokaže, da so razlike med dvema vzporednima kulturama minimalne (13) (14), je sprejemljivo, da se uporabi ena kultura za vsako koncentracijo.

Plinaste ali hlapne snovi naj se preizkušajo z ustreznimi metodami, na primer v zatesnjenih posodah za kulture (15) (16).

1.4.3.3 Čas odvzema celic iz kulture

V prvem poskusu naj se celice za 3-6 ur izpostavijo preizkušani snovi, ob aktivaciji presnove in brez nje, in vzorčijo v času približno 1,5 dolžine normalnega celičnega ciklusa po začetku obdelave (12). Če so pri takšnem protokolu rezultati negativni ob aktivaciji, pa tudi brez nje, se opravi dodatni poskus brez aktivacije, pri katerem se kultura nenehno obdeluje do vzorčenja v času, enakem približno 1,5 dolžine normalnega celičnega ciklusa. Nekatere kemikalije se laže zaznajo pri časih obdelave/vzorčenja, ki so daljši od 1,5 dolžine ciklusa. Negativne rezultate ob aktivaciji presnove je treba potrditi za vsak primer posebej. Kadar se pojmuje, da potrditev negativnih rezultatov ni potrebna, naj se to utemelji.

1.4.3.4 Priprava kromosomov

Celične kulture se obdelajo s Colcemidom® ali kolhicinom, navadno 1-3 ure pred odvzemom celic. Celice se odvzamejo in obdelajo za pripravo kromosomov iz vsake kulture posebej. Priprava kromosomov vključuje hipotonično obdelavo celic, fiksiranje in barvanje.

1.4.3.5 Analiza

Vsi preparati, skupaj s pozitivnimi in negativnimi kontrolnimi vzorci, naj se pred mikroskopsko analizo neodvisno kodirajo. Ker fiksiranje pogosto povzroči pretrganje dela metafaznih celic in izgubo kromosomov, naj bo število centromer v štetih celicah pri vseh vrstah celic enako modalnemu številu ± 2. Če je to primerno, naj se na vsako koncentracijo in vsak kontrolni vzorec v štetje vključi vsaj 200 dobro vidnih metafaz, ki so enakomerno porazdeljene med vzporedne vzorce. To število se lahko zmanjša, kadar se opazi veliko število aberacij.

Čeprav je namen preizkusa zaznati strukturne kromosomske aberacije, je pomembno, da se evidentirata poliploidija in endoreduplikacija, kadar se pokažeta.

2. PODATKI

2.1 OBDELAVA REZULTATOV

Poskusna enota je celica, zato naj se določi odstotek celic z eno ali več strukturnimi kromosomskimi aberacijami. Različni tipi strukturnih kromosomskih aberacij naj se navedejo skupaj s števili in pogostnostjo za poskusne in kontrolne kulture. Presledki se evidentirajo ločeno in navedejo v poročilu, vendar se na splošno ne vključijo v skupno pogostnost aberacij.

Evidentirajo naj se tudi sočasne meritve citotoksičnosti za vse obdelane in negativne kontrolne kulture v glavnih poskusih aberacij.

Navedejo se podatki za posamezne kulture. Vsi podatki naj bodo povzeti v tabelah.

Preverjanje jasnega pozitivnega odziva ni potrebno. Dvoumni rezultati naj se razjasnijo z dodatnimi preizkusi, po možnosti ob prilagojenih poskusnih pogojih. Potrebnost potrditve negativnih rezultatov je obravnavana pod 1.4.3.3. V nadaljnjih poskusih naj se preuči možnost prilagoditve preizkusnih parametrov, da se razširi območje pogojev analize. Preizkusni parametri, ki bi se lahko prilagodili, vključujejo intervale med koncentracijami in pogoje aktivacije presnove.

2.2 VREDNOTENJE IN INTERPRETACIJA REZULTATOV

Pozitivni rezultat se lahko določi na podlagi številnih meril, kakor je na primer s koncentracijo povezano povečanje ali ponovljivo povečanje števila celic s kromosomskimi aberacijami. Najprej naj se preuči biološka pomembnost rezultatov. Pri vrednotenju rezultatov preizkusa se kot pomoč lahko uporabijo statistične metode (3) (13). Statistična značilnost naj ne bo edini odločilni dejavnik za pozitivni odziv.

Povečano število poliploidnih celic lahko pomeni, da preizkušana snov lahko zavre mitozo in povzroči numerične kromosomske aberacije. Povečano število celic z endoredupliciranimi kromosomi lahko pomeni, da preizkušana snov lahko zavre potek celičnega ciklusa (17) (18).

Pojmuje se, da preizkušana snov, pri kateri rezultati ne izpolnjujejo navedenih meril, ni mutagena v tem sistemu.

Čeprav bo večina poskusov dala jasne pozitivne ali negativne rezultate, bodo v redkih primerih dobljeni podatki preprečili zanesljivo oceno o delovanju preizkušane snovi. Rezultati lahko ostanejo dvoumni ali dvomljivi ne glede na število ponovitev poskusa.

Pozitivni rezultati preizkusa kromosomskih aberacij in vitro pomenijo, da preizkušana snov povzroča strukturne kromosomske aberacije v kultiviranih somatskih celicah sesalcev. Negativni rezultati pomenijo, da preizkušana snov pri preizkusnih pogojih ne povzroča kromosomskih aberacij v kultiviranih somatskih celicah sesalcev.

3. POROČANJE

POROČILO O PREIZKUSU

Poročilo o preizkusu mora vsebovati naslednje informacije:

Topilo/nosilec:

- utemeljitev izbire nosilca,

- topnost in stabilnost preizkušane snovi v topilu/nosilcu, če sta znani.

Celice:

- vrsta in vir celic,

- značilnosti kariotipa in ustreznost uporabljene vrste celic,

- odsotnost mikoplazme, če je to primerno,

- podatki o dolžini celičnega ciklusa,

- spol donorjev krvi, celotna kri ali ločeni limfociti, uporabljeni mitogen,

- število pasaž, če je to primerno,

- metode vzdrževanja celične kulture, če je to primerno,

- modalno število kromosomov.

Preizkusni pogoji:

- vrsta snovi za ustavitev metafaze, njena koncentracija in čas izpostavljenosti celic,

- razlogi za izbiro koncentracij in števila kultur, vključno z npr. podatki o citotoksičnosti in mejah topnosti, če so na voljo,

- sestava gojišč, koncentracija CO2, če je to primerno,

- koncentracija preizkušane snovi,

- volumen dodanega nosilca in preizkušane snovi,

- temperatura inkubacije,

- čas inkubacije,

- trajanje obdelave,

- gostota celic ob nasaditvi, če je to primerno,

- vrsta in sestava sistema za aktivacijo presnove, skupaj z merili sprejemljivosti,

- pozitivni in negativni kontrolni vzorci,

- metode priprave mikroskopskih preparatov,

- merila za štetje aberacij,

- število analiziranih metafaz,

- metode merjenja toksičnosti,

- merila za določitev, ali je študija pozitivna, negativna ali dvoumna.

Rezultati:

- znaki toksičnosti, npr. stopnja konfluentne rasti, podatki o celičnem ciklusu, število celic, mitotični indeks,

- znaki obarjanja,

- podatki o pH in osmolarnosti obdelovalnega gojišča, če sta bila določena,

- opredelitev aberacij, skupaj s presledki,

- število celic s kromosomskimi aberacijami in tip kromosomskih aberacij, ki se navedeta posebej za vsako obdelano in kontrolno kulturo,

- spremembe v ploidnosti, če so bile opažene,

- odvisnost med odmerkom in odzivom, kadar je to mogoče,

- statistične analize, če so bile opravljene,

- podatki o sočasni negativni (topilo/nosilec) in pozitivni kontroli,

- podatki o pretekli negativni (topilo/nosilec) in pozitivni kontroli, z območji, srednjimi vrednostmi in standardnimi odkloni.

Diskusija rezultatov.

Sklepi.

4. LITERATURA

(1) Evans, H. J. (1976), Cytological Methods for Detecting Chemical Mutagens, v: Chemical mutagens, Principles and Methods for their Detection, zv. 4, Hollaender, A. (izd.) Plenum Press, New York in London, str. 1-29.

(2) Ishidate, M. Jr. in Sofumi, T. (1985), The In Vitro Chromosomal Aberration Test Using Chinese Hamster Lung (CHL) Fibroblast Cells in Culture, v: Progress in Mutation Research, zv. 5, Ashby, J. idr., (izd.) Elsevier Science Publishers, Amsterdam–New York–Oxford, str. 427-432.

(3) Galloway, S. M., Armstrong, M. J., Reuben, C., Colman, S., Brown, B., Cannon, C., Bloom, A. D., Nakamura, F., Ahmed, M., Duk, S., Rimpo, J., Margolin, G. H., Resnick, M. A., Anderson, G., in Zeiger E. (1978), Chromosome aberration and sister chromatic exchanges in Chinese hamster ovary cells: Evaluation of 108 chemicals, Environs, Molec. Mutagen 10 (suppl.10), str. 1-175.

(4) Scott, D., Galloway, S. M., Marshall, R. R., Ishidate, M. Jr., Brusick, D., Ashby, J., in Myhr, B. C. (1991), Genotoxicity under Extreme Culture Conditions. A report from ICPEMC Task Group 9, Mutation Res., 257, str. 147-204.

(5) Morita, T., Nagaki, T., Fukuda, I., in Okumura, K., (1992), Clastogenicity of low pH to Various Cultured Mammalian Cells, Mutation Res., 268, str. 297-305.

(6) Ames, B. N., McCann, J., in Yamasaki, E. (1975), Methods for Detecting Carcinogens and Mutagens with the Salmonella/Mammalian Microsome Mutagenicity Test, Mutation Res., 31, str. 347-364.

(7) Maron, D. M., in Ames, B. N. (1983), Revised Methods for the Salmonella Mutagenicity Test, Mutation Res., 113, str. 173-215.

(8) Natarajan, A. T., Tates, A. D., van Buul, P. P. W., Meijers, M., in de Vogel, N. (1976), Cytogenetic Effects of Mutagen/Carcinogens after Activation in a Mircrosomal System In Vitro, I. Induction of Chromosome Aberrations and Sister Chromatid Exchange by Diethylnitrosamine (DEN) and Dimethylnitrosamine (DMN) in CHO Cells in the Presence of Rat-Liver Microsomes, Mutation Res., 37, str. 83-90.

(9) Matsuoka, A., Hayashi, M., in Ishidate, M. Jr. (1979), Chromosomal Aberration Tests on 29 Chemicals Combined with S9 Mix In Vitro, Mutation Res., 66, str. 277-290.

(10) Elliot, B. M., Combes, R. D., Elcombe, C. R., Gatehouse, D. G., Gibson, G. G., Mackay, J. M., in Wolf, R. C. (1992), Report of UK Environmental Mutagen Society Working Party. Alternative to Aroclor 1254-induced S9 in In Vitro Genotoxicity Assays, Mutagenesis, 7, str. 175-177.

(11) Matsushima, T., Sawamura, M., Hara, K., in Sugimura, T. (1976), A. Safe Substitute for Polychlorinated Biphenyls as an Inducer of Metabolic Activation Systems, v: de Serres, F. J. Fouts, J. R. Bend, J. R., in Philpot, R. M. (izd.), In Vitro Metabolic Activation in Mutagenesis Testing, Elsevier, North-Holland, str. 85-88.

(12) Galloway, S. M., Aardema, M. J., Ishidate, M. Jr., Ivett, J. L., Kirkland, D. J. Morita, T., Mosesso, P., Sofumi, T. (1994), Report from Working Group on in In Vitro Tests for Chromosomal Aberrations, Mutation Res., 312, str. 241-261.

(13) Richardson, C., Williams, D. A., Allen, J. A., Amphlett, G., Chanter, D. O., in Phillips, B. (1989), Analysis of Data from In Vitro Cytogenetic Assays, v: Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data, Kirkland, D. J., (cd) Cambridge University Press, Cambridge, str. 141-154.

(14) Soper, K. A., in Galloway, S. M. (1994), Replicate Flasks are not Necessary for In Vitro Chromosome Aberration Assays in CHO Cells, Mutation Res., 312, str. 139-149.

(15) Krahn, D. F., Barsky, F. C., in McCooey, K. T. (1982), CHO/HGPRT Mutation Assay: Evaluation of Gases and Volatile Liquids, v: Tice, R. R., Costa, D. L., Schaich, K. M. (izd.), Genotoxic Effects of Airborne Agents, New York, Plenum, str. 91-103.

(16) Zamora, P. O., Benson, J. M., Li, A. P., in Brooks, A. L. (1983), Evaluation of an Exposure System Using Cells Grown on Collagen Gels for Detecting Highly Volatile Mutagens in the CHO/HGPRT Mutation Assay, Environmental Mutagenesis, 5, str. 795-801.

(17) Locke-Huhle, C. (1983), Endoreduplication in Chinese hamster cells during alpha-radiation induced G2 arrest, Mutation Res., 119, str. 403-413.

(18) Huang, Y., Change, C., in Trosko, J. E. (1983), Aphidicolin-induced endoreduplication in Chinese hamster cells, Cancer Res., 43, str. 1362-1364."

--------------------------------------------------

PRILOGA 4B

"B.11. MUTAGENOST — PREIZKUS KROMOSOMSKIH ABERACIJ V KOSTNEM MOZGU SESALCEV IN VIVO

1. METODA

Ta metoda ustreza metodi OECD TG 475, Mammalian Bone Marrow Chromosome Aberration Test (1997).

1.1 UVOD

Preizkus kromosomskih aberacij in vivo pri sesalcih se uporablja za odkrivanje strukturnih kromosomskih aberacij, ki jih povzroči preizkušana snov v celicah kostnega mozga živali, navadno glodavcev (1) (2) (3) (4). Ločimo dva tipa strukturnih kromosomskih aberacij, kromosomski tip in kromatidni tip. Povečanje poliploidije lahko pomeni, da kemikalija lahko povzroči numerične aberacije. Večina kemičnih mutagenov povzroči aberacije kromatidnega tipa, nastopajo pa tudi aberacije kromosomskega tipa. Kromosomske mutacije in podobni pojavi so vzrok genskih bolezni pri človeku in obstajajo tehtni dokazi, da so kromosomske mutacije in podobni pojavi, ki povzročajo spremembe v onkogenih in genih, zaviralcih rasti tumorjev, povezani z rakom pri človeku in v poskusnih sistemih.

Pri tem preizkusu se redno uporabljajo glodavci. Tarčno tkivo pri tem preizkusu je kostni mozeg, ker je zelo vaskularizirano tkivo in vsebuje populacijo celic s hitro menjavo ciklusa, ki se z lahkoto izolirajo in obdelajo. Druge vrste in tarčna tkiva niso predmet te metode.

Ta preizkus kromosomskih aberacij je posebno primeren za ocenjevanje nevarnosti mutagenosti, ker omogoča upoštevanje dejavnikov presnove in vivo, farmakokinetike in popravljanja DNA, čeprav so ti lahko različni pri različnih vrstah in tkivih. Preizkus in vivo je koristen tudi za nadaljnjo preiskavo mutagenih učinkov, odkritih pri preizkusu in vitro.

Če obstajajo dokazi, da preizkušana snov ali reaktivni metabolit ne bo dosegel tarčnega tkiva, ta preizkus ni primeren.

Glej tudi splošni uvod dela B.

1.2 DEFINICIJE

Aberacija kromatidnega tipa : strukturna poškodba kromosoma, izražena kot prelom posameznih kromatid ali prelom in združitev med kromatidama.

Aberacija kromosomskega tipa : strukturna poškodba kromosoma, izražena kot prelom ali prelom in združitev pri obeh kromatidah na istem mestu.

Endoreduplikacija : proces, pri katerem se jedro po podvojitvi DNA v fazi S ne začne deliti, ampak takoj nastopi druga faza S. Nastanejo kromosomi s 4, 8, 16,… kromatidami.

Presledek : akromatska lezija, manjša od širine ene kromatide, ob zelo majhni neporavnanosti kromatid(-e).

Numerična aberacija : število kromosomov, drugačno od normalnega števila, ki je značilno za uporabljene celice.

Poliploidija : večkratnik haploidnega števila kromosomov (n), razen diploidnega števila (tj. 3 n, 4 n in tako naprej).

Strukturna aberacija : sprememba v strukturi kromosoma, ki je vidna pri mikroskopskem pregledu metafaze celične delitve v obliki delecij in fragmentov, transpozicij ali recipročnih translokacij.

1.3 PRINCIP PREIZKUSNE METODE

Živali se primerno izpostavijo preizkušani snovi in se v primernem času po tretiranju žrtvujejo. Pred žrtvovanjem se živali tretirajo s sredstvom za ustavitev metafaze (npr. kolhicinom ali Colcemidom®). Nato se pripravijo in obarvajo preparati kromosomov iz celic kostnega mozga in se določijo kromosomske aberacije v metafaznih celicah.

1.4 OPIS PREIZKUSNE METODE

1.4.1 Priprave

1.4.1.1 Izbor živalske vrste

Navadno se uporabljajo podgane, miši in kitajski hrčki, lahko pa se uporabi katera koli primerna vrsta sesalcev. Uporabijo naj se splošno uporabljani laboratorijski sevi mladih zdravih odraslih živali. Ob začetku študije naj bo nihanje teže živali čim manjše in naj ne presega ± 20 % srednje vrednosti teže vsakega spola.

1.4.1.2 Pogoji bivanja in hranjenja

Uporabljajo se splošni pogoji iz splošnega uvoda dela B, vendar naj bo ciljna vlažnost 50-60 %.

1.4.1.3 Priprava živali

Zdrave mlade odrasle živali se naključno dodelijo kontrolni in tretirani skupini. Kletke se razporedijo tako, da se čimbolj zmanjšajo možni učinki postavitve kletke. Živali se označijo z enkratnimi oznakami. Živali se vsaj pet dni aklimatizirajo na laboratorijske razmere.

1.4.1.4 Priprava odmerkov

Trdne preizkušane snovi naj se pred odmerjanjem živalim raztopijo ali suspendirajo v ustreznih topilih ali nosilcih, in če je to primerno, se razredčijo. Tekoče preizkušane snovi se lahko odmerijo neposredno ali pa se pred odmerjanjem razredčijo. Uporabljajo naj se sveže pripravljene preizkušane snovi, razen če podatki o stabilnosti kažejo, da je shranjevanje sprejemljivo.

1.4.2 Preizkusni pogoji

1.4.2.1 Topilo/nosilec

Topilo/nosilec naj nima toksičnih učinkov pri uporabljenih odmerkih in naj se zanj ne sumi, da kemično reagira s preizkusno snovjo. Če se uporabijo manj poznana topila/nosilci, naj njihovo vključitev podpirajo podatki, ki kažejo na njihovo združljivost. Priporoča se, da se, kadarkoli je to mogoče, kot prva možnost preuči uporaba vodnega topila/nosilca.

1.4.2.2 Kontrolni vzorci

V vsak preizkus naj se vključijo sočasni pozitivni in negativni (topilo/nosilec) kontrolni vzorci za vsak spol. Razen tretiranja s preizkusno snovjo naj se z živalmi v kontrolnih skupinah ravna enako kakor s tistimi v tretiranih skupinah.

Snovi pozitivne kontrole naj pri ravneh izpostavljenosti, pri katerih se pričakuje zaznavno povečanje glede na ozadje, povzročijo kromosomske aberacije in vivo. Odmerki pozitivne kontrole naj se izberejo tako, da so učinki jasni, vendar ne razkrijejo takoj identitete kodiranih mikroskopskih preparatov. Sprejemljivo je, da se snovi pozitivne kontrole dajejo živalim drugače kakor preizkušana snov in da se pri pozitivni kontroli vzorči le enkrat. Lahko se uporabijo kemikalije pozitivne kontrole, ki sodijo v isti razred kakor preizkušana kemikalija, kadar so na voljo.

Primeri snovi pozitivne kontrole vključujejo:

Snov | Št. CAS | Št. Einecs |

etil metansulfonat | 62–50–0 | 200–536–7 |

N-etil-N-nitrozosečnina | 759–73–9 | 212–072–2 |

mitomicin C | 50–07–7 | 200–008–6 |

ciklofosfamid | 50–18–0 | 200–015–4 |

ciklofosfamid monohidrat | 6055–19–2 | |

trietilenmelamin | 51–18–3 | 200–083–5 |

Negativni kontrolni vzorci, tretirani le s topilom ali nosilcem, drugače pa obravnavani enako kakor tretirane skupine, naj se vključijo v vsako vzorčenje, razen če pretekli kontrolni podatki kažejo na sprejemljivo spremenljivost med posameznimi živalmi in pogostnost celic s kromosomskimi aberacijami. Če se pri negativni kontroli opravi le eno vzorčenje, je čas prvega vzorčenja najprimernejši. Uporabijo naj se tudi netretirani kontrolni vzorci, razen če pretekli ali objavljeni kontrolni podatki dokazujejo, da izbrano topilo/nosilec ne povzroča škodljivih ali mutagenih učinkov.

1.5 POSTOPEK

1.5.1 Število in spol živali

Vsaka tretirana in kontrolna skupina mora vključevati vsaj pet živali vsakega spola, ki jih je mogoče analizirati. Če so v času študije na voljo podatki študij o isti vrsti in ob uporabi istega načina izpostavljanja, ki dokazujejo, da med spoloma ni znatnih razlik v toksičnosti, bo zadostovalo preizkušanje na enem spolu. Kadar bi bila izpostavljenost kemikaliji pri človeku lahko omejena na en spol, na primer pri nekaterih farmacevtskih učinkovinah, naj se preizkus opravi na živalih ustreznega spola.

1.5.2 Program tretiranja

Preizkušane snovi naj se po možnosti dajo z enkratnim vnosom. Preizkušane snovi se lahko dajejo tudi v razdeljenem odmerku, to pomeni dva vnosa v istem dnevu, ne več kakor nekaj ur narazen, da se olajša dajanje velikega volumna materiala. Drugačni režimi odmerjanja naj bodo znanstveno utemeljeni.

Vzorci naj se vzamejo dvakrat v enem dnevu ob različnih časih po tretiranju. Pri glodavcih je prvi čas vzorčenja 1,5 dolžine normalnega celičnega ciklusa (ki navadno traja 12-18 ur) po tretiranju. Ker čas, potreben za sprejem in presnovo preizkušane snovi ter njen učinek na dinamiko celičnega ciklusa, lahko vpliva na optimalni čas za zaznavo kromosomskih aberacij, se priporoča ponovni odvzem vzorcev 24 ur po prvem vzorčenju. Če se uporabijo režimi odmerjanja, daljši od enega dneva, naj se vzorči enkrat, 1,5 dolžine normalnega celičnega ciklusa po zadnjem vnosu.

Pred žrtvovanjem se živalim intraperitonealno injicira ustrezen odmerek sredstva za ustavitev metafaze (npr. Colcemida® ali kolhicina). Živali se vzorčijo v ustreznem časovnem intervalu po tem. Pri miših je ta interval približno 3-5 ur; pri kitajskih hrčkih je ta interval približno 4-5 ur. Celice se odvzamejo iz kostnega mozga in analizirajo, da se določijo kromosomske aberacije.

1.5.3 Velikost odmerkov

Če se opravi študija za ugotavljanje območja, ker ni na voljo ustreznih podatkov, naj se opravi v istem laboratoriju, na isti vrsti, sevu in spolu ter ob enakem režimu tretiranja, kakor bo to uporabljeno v glavni študiji (5). Če toksičnost je, se za prvo vzorčenje uporabijo tri velikosti odmerkov. Te velikosti odmerkov naj zajamejo območje od največje toksičnosti do majhne toksičnosti ali netoksičnosti. Pri poznejšem vzorčenju se lahko uporabi le največji odmerek. Največji odmerek je opredeljen kot odmerek, ki povzroči takšne znake toksičnosti, na podlagi katerih je pričakovati, da bi večji odmerki pri istem režimu odmerjanja povzročili smrt. Snovi s specifičnim biološkim delovanjem pri majhnih netoksičnih odmerkih (na primer hormoni in mitogeni) so lahko izjeme pri merilih za določanje odmerka in naj se ovrednotijo za vsak primer posebej. Največji odmerek se lahko opredeli tudi kot odmerek, ki povzroči nekaj znakov toksičnosti v kostnem mozgu (npr. več kakor 50 % zmanjšanje mitotičnega indeksa).

1.5.4 Mejni preizkus

Če preizkus pri eni velikosti odmerka vsaj 2000 mg/kg telesne teže, ki se dá v enem vnosu ali v dveh vnosih v istem dnevu, ne povzroči nobenih opaznih toksičnih učinkov in če se na podlagi podatkov o strukturno sorodnih snoveh ne pričakuje, da bo snov genotksična, se lahko pojmuje, da popolna študija z uporabo treh velikosti odmerkov ni potrebna. Mejni odmerek za dolgotrajnejše študije je 2000 mg/kg telesne teže/dan za tretiranje do 14 dni in 1000 mg/kg telesne teže/dan za tretiranje, daljše od 14 dni. Pričakovana izpostavljenost človeka lahko nakaže potrebo po večjih odmerkih pri mejnem preizkusu.

1.5.5 Dajanje odmerkov

Navadno se preizkušana snov daje z gavažo po želodčni cevki ali ustrezni intubacijski kanili ali z intraperitonealno injekcijo. Sprejemljivi so tudi drugi načini izpostavljanja, kadar jih je mogoče utemeljiti. Največji volumen tekočine, ki se lahko naenkrat dá z gavažo ali injekcijo, je odvisen od velikosti preizkušane živali. Volumen naj ne presega 2 ml/100 g telesne teže. Uporabo večjih volumnov je treba utemeljiti. Razen pri dražečih ali jedkih snoveh, ki bodo navadno povzročile dražilne učinke pri večjih koncentracijah, naj se s prilagoditvijo koncentracije čimbolj zmanjša spremenljivost preizkušanega volumna, tako da se zagotovi stalni volumen pri vseh velikostih odmerkov.

1.5.6 Priprava kromosomov

Takoj po žrtvovanju se kostni mozeg odvzame, izpostavi hipotonični raztopini in fiksira. Celice se nato nanesejo na objektna stekelca in obarvajo.

1.5.7 Analiza

Kot merilo citotoksičnosti naj se določi mitotični indeks v vsaj 1000 celicah na žival pri vseh tretiranih živalih (skupaj s pozitivnimi kontrolnimi vzorci) in netretiranih živalih negativne kontrole.

Analizira naj se vsaj 100 celic za vsako žival. To število se lahko zmanjša, kadar se opazi veliko število aberacij. Vsi preparati, skupaj s pozitivnimi in negativnimi kontrolnimi vzorci, naj se pred mikroskopsko analizo neodvisno kodirajo. Ker postopki priprave mikroskopskih preparatov pogosto povzročijo pretrganje dela metafaz in izgubo kromosomov, naj bo število centromer v štetih celicah enako 2 n ± 2.

2. PODATKI

2.1 OBDELAVA REZULTATOV

Podatki za posamezne živali naj bodo prikazani v tabelah. Poskusna enota je žival. Za vsako žival naj se določi število štetih celic, število aberacij na celico in odstotek celic z eno ali več strukturnimi kromosomskimi aberacijami. Različni tipi strukturnih kromosomskih aberacij naj se navedejo skupaj s števili in pogostnostjo za tretirane in kontrolne skupine. Presledki se evidentirajo ločeno in navedejo v poročilu, vendar se na splošno ne vključijo v skupno pogostnost aberacij. Če ni dokaza za razliko v odzivu med spoloma, se pri statistični analizi lahko združijo podatki za oba spola.

2.2 VREDNOTENJE IN INTERPRETACIJA REZULTATOV

Pozitivni rezultat se lahko določi na podlagi številnih meril, kakor je na primer z odmerkom povezano povečanje relativnega števila celic s kromosomskimi aberacijami ali jasno povečanje števila celic z aberacijami v posamezni tretirani skupini ob posameznem vzorčenju. Najprej naj se preuči biološka pomembnost rezultatov. Pri vrednotenju rezultatov preizkusa se kot pomoč lahko uporabijo statistične metode (6). Statistična značilnost naj ne bo edini odločilni dejavnik za pozitivni odziv. Dvoumni rezultati naj se razjasnijo z dodatnimi preizkusi, po možnosti ob prilagojenih poskusnih pogojih.

Povečanje poliploidije lahko pomeni, da preizkušana snov lahko povzroči numerične kromosomske aberacije. Povečanje pogostnosti endoreduplikacije lahko pomeni, da preizkušana snov lahko zavre potek celičnega ciklusa (7) (8).

Pojmuje se, da preizkušana snov, pri kateri rezultati ne izpolnjujejo navedenih meril, ni mutagena v tem preizkusu.

Čeprav bo večina poskusov dala jasne pozitivne ali negativne rezultate, bodo v redkih primerih dobljeni podatki preprečili zanesljivo oceno o delovanju preizkušane snovi. Rezultati lahko ostanejo dvoumni ali dvomljivi ne glede na število opravljenih poskusov.

Pozitivni rezultati preizkusa kromosomskih aberacij in vivo pomenijo, da preizkušana snov povzroča kromosomske aberacije v kostnem mozgu preizkušane vrste. Negativni rezultati pomenijo, da preizkušana snov pri preizkusnih pogojih ne povzroča kromosomskih aberacij v kostnem mozgu preizkušane vrste.

Obravnava naj se verjetnost, da preizkušana snov ali njeni metaboliti dosežejo krvni obtok ali posebej tarčno tkivo (npr. sistemska toksičnost).

3. POROČANJE

POROČILO O PREIZKUSU

Poročilo o preizkusu mora vsebovati naslednje informacije:

Topilo/nosilec:

- utemeljitev izbire nosilca,

- topnost in stabilnost preizkušane snovi v topilu/nosilcu, če sta znani.

Preizkusne živali:

- uporabljena vrsta/sev,

- število, starost in spol živali,

- vir, pogoji bivanja, prehrana itn.,

- teža posameznih živali na začetku preizkusa, skupaj z območjem telesne teže, srednjo vrednostjo in standardnim odklonom za vsako skupino.

Preizkusni pogoji:

- pozitivni in negativni (nosilec/topilo) kontrolni vzorci,

- podatki študije za ugotavljanje območja, če je bila opravljena,

- razlogi za izbiro velikosti odmerka,

- podrobnosti o pripravi preizkušane snovi,

- podrobnosti o dajanju preizkušane snovi,

- razlogi za način dajanja,

- metode za preverjanje, ali je preizkušana snov dosegla krvni obtok ali tarčno tkivo, če je to primerno,

- način preračunavanja koncentracije preizkušane snovi v hrani/pitni vodi (ppm) v dejanski odmerek (mg/kg telesne teže/dan), če je to primerno,

- podrobnosti o kakovosti hrane in vode,

- podroben opis programov tretiranja in vzorčenja,

- metode merjenja toksičnosti,

- vrsta snovi za ustavitev metafaze, njena koncentracija in čas tretiranja,

- metode priprave mikroskopskih preparatov,

- merila za štetje aberacij,

- število analiziranih celic na žival,

- merila za določitev, ali je študija pozitivna, negativna ali dvoumna.

Rezultati:

- znaki toksičnosti,

- mitotični indeks,

- tip in število aberacij, navedena za vsako žival posebej,

- skupno število aberacij na skupino, s srednjimi vrednostmi in standardnimi odkloni,

- število celic z aberacijami na skupino, s srednjimi vrednostmi in standardnimi odkloni,

- spremembe v ploidnosti, če so bile opažene,

- odvisnost med odmerkom in odzivom, kadar je to mogoče,

- statistične analize, če so bile opravljene,

- podatki o sočasni negativni kontroli,

- podatki o pretekli negativni kontroli, z območji, srednjimi vrednostmi in standardnimi odkloni,

- podatki o sočasni pozitivni kontroli.

Diskusija rezultatov.

Sklepi.

4. LITERATURA

(1) Adler, I. D. (1984), Cytogenetic Tests in Mammals, v Mutagenicity Testing: a Practical Approach, S. Venitt and J. M. Parry (izd.), IRL Press, Oxford, Washington D. C., str. 275-306.

(2) Preston, R. J., Dean, B. J., Galloway, S., Holden, H., McFee, A. F., in Shelby, M. (1987), Mammalian In Vivo Cytogenetic Assays: Analysis of Chromosome Aberrations in Bone Marrow Cells, Mutation Res., 189, str. 157-165.

(3) Richold, M., Chandley, A., Ashby, J., Gatehouse, D. G., Bootman, J., in Henderson, L. (1990), In Vivo Cytogenetic Assays, v: D. J. Kirkland (ed.), Basic Mutagenicity Tests, UKEMS Recommended Procedures. UKEMS Sub-Committee on Guidelines for Mutagenicity Testing. Poročilo, del I, pregledan, Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, str. 115-141.

(4) Tice, R. R., Hayashi, M., MacGregaro, J. T., Anderson, D., Blakey, D. H., Holden, H. E., Kirsch-Volders, M., Oleson Jr., F. B., Pacchierotti, F., Preston, R. J., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S., in Vannier, B. (1994), Report from the Working Group on the in Vivo Mammalian Bone Marrow Chromosomal Aberration Test, Mutation Res., 312, str. 305-312.

(5) Fielder, R. J., Allen, J. A., Boobis, A. R., Botham, P. A., Doe, J., Esdaile, D. J., Gatehouse, D. G., Hodson-Walker, G., Morton, D. B., Kirkland, D. J., in Richold, M. (1992), Report of British Toxicology Society/UK Environmental Mutagen Society Working Group: Dose setting in In Vivo Mutagenicity Assays, Mutagenesis, 7, str. 313-319.

(6) Lovell, D. P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G. E., Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D. G., in Savage, J. R. K. (1989), Statistical Analysis of In Vivo Cytogenetic Assays, v: UKEMS Sub-Committee on Guidelines for Mutagenicity Testing, Poročilo, del III. Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data, D. J. Kirkland (izd.) Cambridge University Press, Cambridge, str. 184-232.

(7) Locke-Huhle, C. (1983), Endoreduplication in Chinese hamster cells during alpha-radiation-induced G2 arrest, Mutation Res., 119, str. 403-413.

(8) Huang, Y., Change, C., in Trosko, J. E. (1983), Aphidicolin-induced endoreduplication in Chinese hamster cells, Cancer Res., 43, str. 1362-1364."

--------------------------------------------------

PRILOGA 4C

"B.12. MUTAGENOST — PREIZKUS MIKRONUKLEUSOV V ERITROCITIH SESALCEV IN VIVO

1. METODA

Ta metoda ustreza metodi OECD TG 474, Mammalian Erythrocyte Micronucleus Test (1997).

1.1 UVOD

Preizkus mikronukleusov in vivo pri sesalcih se uporablja za odkrivanje poškodb, ki jih preizkušana snov povzroči na kromosomih ali mitotičnem aparatu eritroblastov, z analizo eritrocitov, vzorčenih iz kostnega mozga in/ali celic periferne krvi živali, navadno glodavcev.

Namen preizkusa mikronukleusov je določiti snovi, povzročiteljice citogenetskih poškodb, zaradi katerih nastanejo mikronukleusi, ki vsebujejo zaostale fragmente kromosomov ali cele kromosome.

Ko se eritroblast iz kostnega mozga razvije v polikromatični eritrocit, se jedro izvrže; kakršenkoli mikronukleus, ki je nastal, lahko ostane v drugače brezjedrni citoplazmi. Vidnost mikronukleusov je v teh celicah olajšana, ker nimajo jedra. Povečanje pogostnosti polikromatičnih eritrocitov z mikronukleusi pri tretiranih živalih je znak induciranih poškodb kromosomov.

Pri tem preizkusu se redno uporablja kostni mozeg glodavcev, saj v tem tkivu nastajajo polikromatični eritrociti. Določanje nezrelih (polikromatičnih) eritrocitov z mikronukleusi v periferni krvi je enako sprejemljivo pri katerikoli vrsti, pri kateri je bilo dokazano, da vranica ni zmožna odstraniti eritrocitov z mikronukleusi, ali ki je pokazala dovoljšno občutljivost za zaznavanje snovi, povzročajočih strukturne ali numerične kromosomske aberacije. Mikronukleusi se lahko razločijo na podlagi številnih meril. Ta vključujejo določanje navzočnosti ali odsotnosti kinetohora ali centromerne DNA v mikronukleusih. Pogostnost nezrelih (polikromatičnih) eritrocitov z mikronukleusi je glavna končna točka. Število zrelih (normokromatičnih) eritrocitov, ki vsebujejo mikronukleuse, v periferni krvi med določenim številom zrelih eritrocitov se tudi lahko uporabi kot končna točka preizkusa, kadar se živali tretirajo štiri tedne ali več.

Ta preizkus mikronukleusov in vivo pri sesalcih je posebno primeren za ocenjevanje nevarnosti mutagenosti, ker omogoča upoštevanje dejavnikov presnove in vivo, farmakokinetike in popravljanja DNA, čeprav so ti lahko različni pri različnih vrstah, tkivih in genetskih končnih točkah. Preizkus in vivo je koristen tudi za nadaljnjo preiskavo mutagenih učinkov, odkritih v sistemu in vitro.

Če obstajajo dokazi, da preizkušana snov ali reaktivni metabolit ne bo dosegel tarčnega tkiva, ta preizkus ni primeren.

Glej tudi splošni uvod dela B.

1.2 DEFINICIJE

Centromera (kinetohor) : del(-i) kromosoma, s katerim(-i) se med celično delitvijo povežejo niti delitvenega vretena, kar omogoči urejeno gibanje hčerinskih kromosomov proti poloma hčerinskih celic.

Mikronukleusi : majhna jedra, poleg glavnega jedra celic in ločena od njega, ki nastanejo med tel