SKLEP KOMISIJE (EU) 2020/1411

z dne 2. marca 2020

o državni pomoči št. C 64/99 (ex NN 68/99), ki jo je Italija izvedla za ladjarske družbe Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar in Toremar (skupina Tirrenia)

(notificirano pod dokumentarno številko C(2020) 1108)

(Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

1.1 Odločba Komisije 2005/163/ES

(1) Po številnih pritožbah se je Komisija leta 1999 odločila, da bo začela postopek iz člena 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU) v zvezi s pomočjo, izplačano šestim družbam nekdanje skupine Tirrenia, in sicer družbam Tirrenia di Navigazione S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: Tirrenia), Adriatica di Navigazione S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: Adriatica), Caremar – Campania Regionale Maritima S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: Caremar), Saremar – Sardegna Regionale Marittima S.p.A (v nadaljnjem besedilu: Saremar), Toremar – Toscana Regionale Marittima S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: Toremar) in Siremar – Sicilia Regionale Marittima S.p.A.(v nadaljnjem besedilu: Siremar). Takrat so bile te družbe pod nadzorom javne družbe Finmare, ki je imela osnovni kapital skupine Tirrenia, ta pa je bila lastnica regionalnih družb Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar in Toremar.

(2) Pomoč je bila zagotovljena v obliki subvencij, plačanih neposredno vsaki družbi v skupini, za podporo storitvam pomorskega prevoza, ki so jih navedene družbe opravljale na podlagi šestih sporazumov o javnih storitvah, sklenjenih z Italijo leta 1991 (v nadaljnjem besedilu: prvotni sporazumi). Namen prvotnih sporazumov je bil zagotoviti izvajanje storitev pomorskega prevoza, od katerih jih je večina povezovala celinsko Italijo s Sicilijo, Sardinijo in drugimi manjšimi italijanskimi otoki.

(3) Komisija je z dopisom z dne 6. avgusta 1999 obvestila Italijo o svoji odločitvi o začetku formalnega postopka preiskave (v nadaljnjem besedilu: sklep o začetku postopka). Italijanski organi so z dopisom z dne 28. septembra 1999 predložili pripombe k sklepu o začetku postopka.

(4) Po objavi sklepa o začetku postopka v Uradnem listu Evropske unije (2) je več zasebnih prevoznikov predložilo svoje pripombe Komisiji. Te pripombe so bile posredovane italijanskim organom, da bi se lahko odzvali nanje.

(5) Italija je 18. oktobra 1999 pri Sodišču vložila tožbo za razglasitev ničnosti sklepa o začetku postopka v delu, v katerem je določen začasen odlog pomoči. Zadeva je bila evidentirana pod številko zadeve C-400/99. Poleg tega so družbe Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar in Toremar 19. oktobra 1999 na podlagi člena 230(4) Pogodbe ES (zdaj člen 263(4) PDEU) pri Splošnem sodišču vložile ničnostno tožbo zoper sklep o začetku postopka. Ta tožba je bila evidentirana pod številko zadeve T-246/99.

(6) Sodišče je s sodbo z dne 10. maja 2005 v zadevi C-400/99 razglasilo sklep o začetku postopka za ničen „v delu, v katerem se nanaša na začasni odlog davčne ureditve, ki se je uporabljal za skupino Tirrenia za oskrbo njenih plovil z gorivom in mazivnim oljem,“ do vročitve odločbe o zaključku postopka glede zadevnega podjetja italijanskim organom (3). V preostalem delu je bila tožba zavrnjena.

(7) Splošno sodišče je s sodbo z dne 20. junija 2007 v zadevi T-246/99 (4), zavrnilo tožbo, ki so jo vložile družbe Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar in Toremar za razglasitev ničnosti celotnega sklepa o začetku postopka.

(8) Italijanski organi so v fazi preiskave zaprosili za razdelitev primera skupine Tirrenia, da bi se lahko prednostno sprejela končna odločitev v zvezi z družbo Tirrenia. Tako so zahtevali, ker so želeli privatizirati skupino in privatizacijo začeti z družbo Tirrenia ter pospešiti postopek v zvezi z navedeno družbo.

(9) V zvezi s to zahtevo je Komisija ugotovila, da je družba Tirrenia delovala kot vodja skupine v zvezi z njeno finančno in tržno strategijo, medtem ko je bilo šest družb, ki so bile takrat članice, pravno neodvisnih ter so delovale na geografsko ločenih segmentih trga z različnimi ravnimi konkurence zaradi zasebnih italijanskih prevoznikov in prevoznikov iz drugih držav članic. Komisija je ugotovila še, da so bile subvencije, ki so jih italijanski organi plačali v skladu s prvotnimi sporazumi iz uvodne izjave 2, izračunane tako, da so se z njimi pokrile neto izgube iz poslovanja na linijah, na katerih je delovala vsaka od navedenih družb, in da so bile odobrene neposredno tem družbam, ne da bi se zagotovile prek družbe Tirrenia. Nazadnje, za druge ukrepe pomoči, zajete s postopkom, tj. pomoč za naložbe in pomoč davčne narave, je bila potrebna ločena analiza v zvezi z vsako družbo iz skupine. Zato se je Komisija odločila, da lahko ugodi zahtevi italijanskih organov, in je z Odločbo 2001/851/ES (5) zaključila postopek v zvezi s pomočjo, dodeljeno družbi Tirrenia (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2001).

(10) Postopek ni bil zaključen v zvezi s pomočjo, ki jo je Italija dodelila drugim petim družbam v skupini Tirrenia (tj. družbam Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar in Toremar; v nadaljnjem besedilu: regionalne družbe). Na različnih dvostranskih sestankih med letoma 2001 in 2003 so italijanski organi za vsako linijo, ki jo upravljajo te družbe, predložili informacije o posebnostih zadevnih trgov, trendu v zvezi s prometom, morebitni navzočnosti zasebnih družb in spremembah zneska javnih sredstev, dodeljenih vsaki družbi.

(11) Poleg tega je januarja, februarja in septembra 2003 več pritožnikov, predvsem nekateri zasebni prevozniki, ki konkurirajo družbi Caremar v Neapeljskem zalivu, Komisiji predložilo dodatne informacije in nove podatke, ki jih bilo treba upoštevati v postopku preiskave. Italijanski organi so bili pozvani, naj predložijo pripombe v zvezi s temi dodatnimi vprašanji. Na podlagi dvostranskega sestanka 20. oktobra 2003 so italijanski organi predložili nekatere pripombe v zvezi z več visokohitrostnimi povezavami, ki jih v Neapeljskem zalivu upravlja družba Caremar. Te obveznosti so bile formalizirane z dopisom z dne 29. oktobra 2003, ki ga je Komisija prejela 31. oktobra 2003 in potrdila z dopisom z dne 17. februarja 2004. V zvezi z družbo Adriatica so italijanski organi Komisiji predložili dodatne informacije po faksu 23. februarja 2004.

(12) Nazadnje, Komisija je z Odločbo 2005/163/ES (6) (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2005) razglasila nadomestilo, ki ga je Italija dodelila regionalnim družbam, za deloma združljivo z notranjim trgom, deloma združljivo pod pogojem, da italijanski organi spoštujejo nekatere obveznosti, in deloma nezdružljivo. Komisija je naložila izterjavo tistega dela pomoči, ki ga je razglasila za nezdružljivega z notranjim trgom.

(13) Zlasti je v členih 1, 2, 3, 4 in 5 odločbe iz leta 2005 navedeno: — „Člen 1 Razen določbe odstavka 2 je pomoč, ki jo je Italija izplačala družbi Adriatica od 1. januarja 1992 kot nadomestilo za opravljanje javne storitve, združljiva s skupnim trgom v skladu s členom 86(2) Pogodbe. Pomoč, ki je bila družbi Adriatica izplačana za obdobje od januarja 1992 do julija 1994 v zvezi s povezavo Brindisi–Krf–Igoumenitsa–Patras, ni združljiva s skupnim trgom. Italija bo sprejela vse potrebne ukrepe, da od družbe Adriatica izterja pomoč iz odstavka 2, ki je bila tej družbi neupravičeno izplačana. Izterjava se izvrši nemudoma v skladu s postopki, določenimi v italijanski zakonodaji, če ta omogoča takojšnjo in učinkovito izvajanje te odločbe. Na pomoč, ki jo je treba izterjati, se računajo obresti od datuma, ko je bila na voljo prejemniku, do datuma, ko je bila povrnjena. Obresti se izračunajo na podlagi referenčne obrestne mere, ki se uporablja za izračun enakovredne subvencije v okviru regionalne pomoči, z obrestnimi obrestmi, kot je določeno v Sporočilu Komisije o obrestnih merah, ki veljajo za povrnitev nezakonito dodeljene pomoči. Od 1. januarja 2004 se morajo voditi ločeni računi za vsako od zadevnih linij za vse dejavnosti javnih storitev, ki jih je družbi Adriatica naložila Italija. — Člen 2 Pomoč, ki jo je Italija izplačala družbam Siremar, Saremar in Toremar od 1. januarja 1992 kot nadomestilo za opravljanje javne storitve, je združljiva s skupnim trgom v skladu z odstavkom 2 člena 86 Pogodbe. Od 1. januarja 2004 se morajo voditi ločeni računi za vsako od zadevnih linij za vse dejavnosti javnih storitev, ki jih je družbam Siremar, Saremar in Toremar naložila Italija. — Člen 3 Pomoč, ki jo je Italija izplačala družbi Caremar od 1. januarja 1992 kot nadomestilo za opravljanje javne storitve, je združljiva s skupnim trgom v skladu z odstavkom 2 člena 86 Pogodbe. Italija se obveže, da bo najkasneje do 1. septembra 2004: (a) odpravila pomoč, izplačano družbi Caremar za izvajanje rednih storitev hitrega potniškega prevoza na poti Neapelj–Capri; (b) zmanjšala, kar zadeva ponudbo mest, zmogljivost rednih storitev hitrega potniškega prevoza na poti Neapelj–Procida–Ischia s 1 142 260 na 633 200 mest v času zimskega obdobja in s 683 200 na 520 400 mest v času poletnega obdobja; (c) omejila pomoč, izplačano družbi Caremar za izvajanje rednih storitev hitrega potniškega prevoza na poti Neapelj–Procida–Ischia za kritje neto izgube pri izvajanju storitev; (d) vodila ločene račune za vsako zadevno linijo za vse dejavnosti javnih storitev, ki jih je družbi Caremar naložila Italija. — Člen 4 Obveze zmanjšanja zmogljivosti iz člena 3 se vključijo v medministrski odlok o prilagoditvi petletnega načrta regionalnih družb za obdobje 2005–2008. — Člen 5 Komisija se predhodno obvesti o kakršni koli trajni, delni ali popolni spremembi ravni storitev, ki jih opravljajo družbe Adriatica, Siremar, Saremar, Toremar ali Caremar, ki bi imela za posledico povečanje pomoči.“

1.2 Sodba Splošnega sodišča o razglasitvi ničnosti odločbe iz leta 2005

(14) Pri Splošnem sodišču so bile vložene tri tožbe, s katerimi se je izpodbijala odločba iz leta 2005, vložile pa so jih (i) družba Tirrenia, ki je leta 2004 prevzela tekoče posle družbe Adriatica (zadeva T-265/04), (ii) družbe Caremar, Saremar, Siremar in Toremar (zadeva T-292/04) ter (iii) konkurenčna družba Navigazione Libera del Golfo S.p.A. (zadeva T-504/04).

(15) Splošno sodišče je s sodbo z dne 4. marca 2009 v združenih zadevah T-265/04, T-292/04 in T-504/04 (v nadaljnjem besedilu: sodba iz leta 2009) (7) razglasilo odločbo iz leta 2005 za nično.

(16) Zlasti je Splošno sodišče odločilo, da Komisija ni zadostno obrazložila razlogov za opredelitev pomoči kot nove, namesto obstoječe, kot so jo opredelile tožeče stranke. Predvsem je menilo, da Komisija ni ustrezno utemeljila, zakaj je menila, da pomoč ni starejša od začetka veljavnosti Pogodbe ES v Italiji, medtem ko so italijanski organi v postopku trdili, da zadevna pomoč temelji na določbah kraljevih odlokov, sprejetih leta 1936. Poleg tega je Sodišče menilo, da Komisija ni ustrezno obravnavala navedb, ki so jih italijanski organi predložili med formalnim postopkom preiskave, pri čemer so trdili, da so poznejše spremembe ustreznega pravnega okvira povzročile izključno znižanje skupnega zneska pomoči (8).

(17) Drugič, Splošno sodišče je odločilo, da Komisija ni uporabila člena 4(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 (9) (v nadaljnjem besedilu: uredba o pomorski kabotaži), ki določa, da lahko veljavne pogodbe o javnih storitvah ostanejo veljavne do datuma prenehanja njihove veljavnosti. Splošno sodišče je menilo, da je nadomestilo, plačano regionalnim družbam skupine Tirrenia v skladu s prvotnimi sporazumi za opravljanje dejavnosti na poteh za kabotažo, pomenilo obstoječo pomoč, kolikor je Komisija že ugotovila, da tako nadomestilo ne presega tega, kar je potrebno za financiranje obveznosti javnih storitev (10).

1.3 Postopek po razglasitvi ničnosti odločbe iz leta 2005

(18) Komisija je z dopisom z dne 7. aprila 2010 pozvala italijanske organe, naj predložijo svoje pripombe v zvezi z razglasitvijo ničnosti odločbe iz leta 2005 in predložijo vse informacije, potrebne za temeljito oceno zadevnih ukrepov. Zlasti je italijanske organe pozvala, naj predložijo (i) pojasnila v zvezi z delovanjem družb Adriatica in Saremar na mednarodnih poteh, in sicer obdobjem delovanja, pravnim aktom, ki določa obveznosti javne storitve in značilnosti storitve, in sicer rednost, zmogljivost, pogostost, vrsto ladje, ter vsemi morebitnimi poznejšimi spremembami obveznosti javne storitve ter (ii) opis mehanizma nadomestila ter vseh morebitnih poznejših sprememb metode izračuna nadomestila in donosa naloženega kapitala, vključno z učinkom takih sprememb na raven nadomestila.

(19) Istega dne je Komisija zainteresirane strani v postopku, na podlagi katerega je bila sprejeta odločba iz leta 2005, pozvala, naj predložijo pripombe v zvezi s tem. Prejela je samo pripombe upravičencev do ukrepov, na katere se je nanašala odločba iz leta 2005. Te pripombe so bile posredovane italijanskim organom, da bi se lahko odzvali nanje.

(20) Ker se italijanski organi niso odzvali na dopis z dne 7. aprila 2010, jih je Komisija opomnila, naj predložijo zahtevane informacije, z dopisom z dne 22. junija 2010.

(21) Italijanski organi so z dopisom z dne 27. julija 2010 predložili nekatera pojasnila v zvezi z zakonodajo, ki se uporablja za režime javnih storitev v pomorskem sektorju v Italiji.

(22) Komisija je z dopisom z dne 22. decembra 2010 italijanske organe pozvala, naj predložijo naslednje dodatne informacije: (a) letno nadomestilo, dodeljeno družbam Adriatica/Tirrenia, Saremar, Toremar, Siremar in Caremar v obdobju 2001–2008 (vključno z razčlenitvijo stroškov, upoštevano za posamezne družbe); (b) za obdobje 1992–2008 stopnjo dobička, metodologijo izračuna in utemeljitev, zakaj se lahko ta stopnja šteje za zmerno glede na tveganja, ki jih imajo družbe pri opravljanju javne storitve; (c) v skladu s sporazumi, ki so jih leta 1991 sklenile družbe Adriatica, Saremar, Toremar, Siremar in Caremar z Italijo, je bilo treba pripraviti petletni načrt ter v njem navesti povezave, na katerih se bodo opravljale dejavnosti, pristanišča, v katerih se bodo opravljale dejavnosti, vrsto in zmogljivost plovil, dodeljenih zadevnim pomorskim povezavam, pogostost storitve in prevoznine, ki se bodo zaračunavale. Italijanski organi so bili pozvani, naj predložijo petletne načrte, ki so zajemali obdobji 2000–2004 in 2005–2008 ter niso bili predloženi Komisije v času odločbe iz leta 2005; (d) italijanski organi so bili pozvani, naj navedejo, ali so bili upoštevani pogoji, določeni v odločbi iz leta 2005 (11).

(23) Komisija je z dopisom z dne 29. junija 2011 italijanske organe znova pozvala, naj predložijo zahtevane informacije. Komisija je italijanske organe izrecno opozorila, da bo izdala odredbo o predložitvi podatkov v skladu s členom 10(3) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 (12) (v nadaljnjem besedilu: postopkovna uredba), če zahtevane informacije ne bodo predložene v roku.

(24) Italijanski organi so z dopisom z dne 19. julija 2011 predložili nekatera pojasnila v zvezi s točkami (a), (c) in (d) zahteve Komisije z dne 22. decembra 2010. Zlasti so predložili letno nadomestilo, plačano družbi Adriatica v obdobju 2001–2004 ter družbam Saremar, Toremar, Siremar in Caremar v obdobju 2001–2008, potrdili izpolnitev pogojev iz odločbe iz leta 2005 ter pojasnili, da so bili namesto petletnih načrtov za obdobji 2000–2004 in 2005–2008 sprejeti ad hoc ukrepi za racionalizacijo, da bi se storitve bolje uskladile s potrebami lokalnih skupnosti, ne da bi se bistveno spremenil sistem javnih storitev. V zvezi z ravnjo dobička so italijanski organi pojasnili, da teh informacij zaradi njihove zapletenosti in časovnega okvira ter dolgega obdobja, ki je minilo od sprejetja odločbe iz leta 2005, ni bilo mogoče pridobiti iz arhivov ministrstva. Zato v zvezi z dopisom Komisije z dne 22. decembra 2010 ni bil predložen celovit odgovor.

(25) Junija 2012 je z italijanskimi organi potekal sestanek, na podlagi katerega naj bi se dopolnil spis zadeve, Komisiji pa omogočilo, da zaključi oceno zadevnih ukrepov. Komisija je na tem sestanku zahtevala podrobne podatke, predvsem za ugotavljanje, ali so zadevna podjetja prejela prekomerno nadomestilo.

(26) Ker informacije, ki so jih po tem sestanku predložili italijanski organi, niso zadostovale za to, da bi lahko Komisija zaključila svojo oceno, je bila 7. novembra 2012 Italiji poslana nova zahteva za informacije v zvezi z: (a) nadomestilom in zmernim dobičkom, zagotovljenim družbam Adriatica/Tirrenia, Saremar, Toremar, Siremar in Caremar v obdobju 1992–2008; (b) seznamom mednarodnih povezav, ki sta jih družbi Adriatica/Tirrenia in Saremar upravljali v skladu s prvotnimi sporazumi, ter trajanjem njunih dejavnosti; (c) učinkovitim izvrševanjem določb o vračilu iz odločbe iz leta 2005; (d) izpolnjevanjem pogojev, določenih v členu 2(1) Odločbe Komisije 2005/842/ES (13) (v nadaljnjem besedilu: odločba o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005); (e) obveznostmi javne storitve, naloženimi družbi Adriatica za upravljanje povezave Genova–Termini Imerese, stanjem konkurence na tej povezavi in trajanjem upravljanja povezave s strani družbe Adriatica/Tirrenia v skladu z režimom javnih storitev po letu 2004; (f) vprašanjem, ali je bila katera koli od družb v težavah v smislu smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (v nadaljnjem besedilu: smernice o reševanju in prestrukturiranju) (14) ter v katerem obdobju.

(27) Italijanski organi so z dopisom z dne 7. decembra 2012 predložili nepopolne odgovore na vprašanja Komisije. Zlasti je Italija odgovorila na navedena vprašanja, kot sledi: (a) v zvezi z nadomestilom in zmernim dobičkom za obdobje 1992–2008 so italijanski organi predložili: (i) račune za posamezne linije za vsako družbo za obdobje 1999–2001; (ii) letno stopnjo dobička, zagotovljeno družbi Adriatica v obdobju 1999–2003, preostalim regionalnim družbam pa v obdobju 1998–2003. Za družbo Saremar ni bila predložena letna stopnja dobička za leto 1999; (iii) znesek izgub, za katerega je bilo v obdobju 2004–2008 vsako leto dejansko izplačano nadomestilo za dejavnosti na poteh, na katerih je delovala družba Adriatica/Tirrenia; (iv) račune za posamezne linije za vsako družbo za obdobje 2004–2008, razen za družbo Saremar. Za družbo Toremar so bili predloženi računi za posamezne linije za leta 2005, 2006 in 2007, za družbo Siremar pa samo za leto 2006. Letna stopnja dobička za obdobje 2004–2008 ni bila predložena za nobeno regionalno družbo; (b) v zvezi s seznamom mednarodnih poti, na katerih sta družbi Adriatica/Tirrenia in Saremar opravljali dejavnosti v skladu s prvotnimi sporazumi, ter trajanjem njunih dejavnosti Italija ni predložila končnih datumov v zvezi z dejavnostmi na poti Trst–Drač. Nobena dokazila niso bila predložena v podporo trditvi, da so se dejavnosti na poti Santa Teresa di Gallura–Bonifacio začele pred letom 1989; (c) v zvezi z vračilom pomoči, ki je bila razglašena za nezdružljivo z odločbo iz leta 2005, je Italija potrdila vračilo nezdružljive pomoči, dodeljene družbi Adriatica od januarja 1992 do julija 1994 za opravljanje dejavnosti na poti Brindisi–Krf–Igoumenitsa–Patras, ki je 31. decembra 2006 znašala skupno 8 651 600 EUR (3 207 810 EUR glavnice in 5 443 790 EUR obresti, obračunane od 1. januarja 1992). Upravičenec je vrnil pomoč šele 26. marca 2007. Noben sklic ni bil predložen na obresti, plačane za obdobje od 1. januarja 2007–26. marca 2007; (d) v zvezi z izpolnitvijo pogojev iz člena 2(1) odločbe o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005 niso bile predložene informacije; (e) v zvezi s potjo Genova–Termini Imerese je Italija pojasnila, da so se leta 2005 dejavnosti na njej začasno ustavile, leta 2006 pa je bila pot ukinjena. V zvezi s stanjem konkurence na poti ni predložila informacij; (f) v zvezi z morebitno opredelitvijo družb kot podjetij v težavah v skladu s smernicami o reševanju in prestrukturiranju je Italija potrdila, da družbe v zadevnem obdobju niso prejele pomoči za reševanje, ni pa dokončno potrdila, ali bi bilo mogoče katero od družb kadar koli v obdobju veljavnosti prvotnih sporazumov šteti za podjetje v težavah.

(28) Italijanskim organom je bil 28. januarja 2013 poslan dodaten opomin, s katerim so bili pozvani, naj nemudoma predložijo vse informacije, zahtevane pred tem. Komisija je italijanske organe znova opozorila, da bo izdala odredbo o predložitvi podatkov v skladu s členom 10(3) postopkovne uredbe, če ne bodo v roku predložili popolnih informacij, ki jih je zahtevala Komisija.

(29) Komisija se je 11. marca 2013 odločila, da bo v skladu s členom 10(3) postopkovne uredbe odredila predložitev informacij, zahtevanih z dopisoma z dne 22. decembra 2010 in 7. novembra 2012.

(30) Italija se je na odredbo o predložitvi podatkov odzvala 10. aprila 2013. Predložila je stroške/prihodke iz poslovanja in letne subvencije (kot razliko med stroški in prihodki, brez marže za prevoznika) za vse družbe po letu 2004. Preostalih zahtev iz odredbe Komisije o predložitvi podatkov ni obravnavala.

(31) Komisija je 16. oktobra 2015 od Italije zahtevala dodatne informacije v zvezi z združitvijo družb Adriatica in Tirrenia, in sicer podrobnosti prodaje sredstev družbe Adriatica in pogoje združitve. Italijanski organi so odgovorili 4. novembra 2015 z dopisom z dne 22. oktobra 2015, pri čemer so navedli, da je družba Tirrenia prevzela tekoče posle hčerinske družbe na podlagi odločitve z dne 18. marca 2004 ter da združitev ni vplivala na dejavnosti, ki jih je družba Adriatica izvajala v skladu s prvotnimi sporazumi, niti povzročila spremembe nadomestil, predvidenih v navedenih sporazumih.

(32) Komisija je 18. oktobra 2018 zahtevala pojasnilo Italije v zvezi z nadomestilom, plačanim za pot Bari–Drač, in točnim zneskom pomoči (glavnice in obresti), ki so ga italijanski organi izterjali za opravljanje dejavnosti na poti Brindisi–Krf–Igoumenitsa–Patras v obdobju 1992–1994. Italija je 21. decembra 2018 pojasnila, da za storitve, ki so se opravljale na poti Bari–Drač v obdobju 2002–2008, ni bilo izplačano nobeno nadomestilo, in potrdila, da vračilo nezdružljive pomoči, dodeljene družbi Adriatica v obdobju od januarja 1992 do julija 1994 za opravljanje dejavnosti na poti Brindisi–Krf–Igoumenitsa–Patras, v znesku 8 651 600 EUR ni vključevalo obresti za obdobje od 1. januarja 2007–26. marca 2007.

1.4 Primeri državne pomoči po prenehanju veljavnosti prvotnih sporazumov

(33) Od januarja 2009 so družbe Tirrenia, Siremar, Saremar, Toremar in Caremar opravljale storitve pomorskega prevoza v skladu s prvotnimi sporazumi, ki so bili podaljšani kot sledi: (a) v skladu z Zakonskim odlokom št. 207 z dne 30. decembra 2008, ki je bil spremenjen v Zakon št. 14 z dne 27. februarja 2009, se je veljavnost prvotnih sporazumov podaljšala do konca leta 2009; (b) v skladu s členom 19(b) Zakonskega odloka št. 135 z dne 25. septembra 2009, ki je bil spremenjen v Zakon št. 166 z dne 20. novembra 2009 (v nadaljnjem besedilu: zakon iz leta 2009), se je veljavnost prvotnih sporazumov dodatno podaljšala do 30. septembra 2010, ko je Italija nameravala končati postopek privatizacije družb skupine Tirrenia; (c) nazadnje je bila v skladu z Zakonom št. 163 z dne 1. oktobra 2010 o spremembi Zakonskega odloka št. 125 z dne 5. avgusta 2010 v zakon veljavnost prvotnih sporazumov dodatno podaljšana do konca postopka privatizacije.

(34) Na podlagi zakona iz leta 2009 se novi sporazumi/pogodbe o javnih storitvah sklenejo s kupci družb.

(35) Po tem, ko je Komisija prejela več pritožb, je 5. oktobra 2011 začela formalni postopek preiskave v zvezi z več ukrepi, ki jih je Italija sprejela v korist družb nekdanje skupine Tirrenia, vključno z nadomestilom, plačanim družbam v skladu s podaljšanjem veljavnosti prvotnih sporazumov, navedenim zgoraj, in morebitno pomočjo v okviru privatizacijah (15). Formalni postopek preiskave je bil podaljšan 19. decembra 2012 (16). Navedeni ukrepi se preiskujejo ločeno v okviru zadev SA.32014, SA.32015 in SA.32016, zato niso zajeti s tem sklepom.

1.5 Področje uporabe tega sklepa

(36) Ta sklep zajema le subvencije, ki so jih regionalne družbe prejele v obdobju 1992–2008, in ne posega v druge morebitne tekoče zadeve v zvezi z državno pomočjo, vključno s formalnim postopkom preiskave v zvezi z nadomestilom za javne storitve, ki so ga navedene družbe prejemale od leta 2009 na podlagi podaljšanja prvotnih sporazumov (glej zadeve SA.32014, SA.32015 in SA.32016).

(37) Ta sklep se nanaša le na vidike državne pomoči in ne posega v uporabo drugih določb Pogodbe, zlasti v zvezi s pravom o javnih naročilih in koncesijah storitev.

2. PODROBEN OPIS UKREPOV

2.1 Upravičenci in trgi, na katerih delujejo

2.1.1 Družba Adriatica

(38) Družba Adriatica je opravljala dejavnosti na mednarodnih poteh med Italijo ter Grčijo, Albanijo in nekdanjo Jugoslavijo, poleg tega pa je upravljala mrežo lokalnih kabotažnih povezav s Sicilijo (samo za tovor) in otočjem Tremiti.

(39) Večina potniškega prometa družbe Adriatica je bila skoncentrirana na mednarodnih povezavah z Albanijo in kabotažnih povezavah z otočjem Tremiti (17). Kar zadeva tovorni promet, so več kot 90 % celotnega obsega prometa družbe Adriatica obsegale kabotažne povezave s Sicilijo in mednarodne povezave (ki so obsegale 67 % celotnega tovornega prometa družbe) (18).

(40) Družba Adriatica se je na posameznih poteh, na katerih je opravljala dejavnosti, srečevala z različnimi ravnmi konkurence.

(41) Kar zadeva mednarodne povezave: — na poti Bari–Drač (Albanija) so dejavnosti celo leto opravljali družba Adriatica in drugi prevozniki, vključno z enim prevoznikom iz Unije (vendar le v glavnem delu sezone); — na poti Ancona–Split (Hrvaška) so dejavnosti opravljali družba Adriatica in trije drugi prevozniki, vključno z enim prevoznikom iz Unije, ki je opravljal dejavnosti na povezavi od leta 2001 (vendar le v glavnem delu sezone); — na poti Bari–Dubrovnik (Hrvaška) je družba Adriatica opravljala dejavnosti samo v obdobju 1997–1998 skupaj s še enim prevoznikom, ki ni bil iz Unije; — na poti Bari–Bar (Črna gora) je družba Adriatica opravljala dejavnosti samo v obdobju 1997–1998 skupaj z dvema prevoznikoma, ki nista bila iz Unije; — na poti Brindisi–Krf–Igoumenitsa–Patras (Grčija) je družba Adriatica opravljala dejavnosti do leta 2004 (vendar je dejavnosti prekinila med letoma 2000 in 2004) (19) skupaj z drugimi prevozniki, vključno s prevozniki iz Unije; — družba Adriatica na poteh Ancona–Drač (Albanija), Ancona–Bar (Črna gora) in Trst–Drač (Albanija) ni imela konkurence.

(42) Kar zadeva kabotažne povezave: — družba Adriatica je na povezavah z otočjem Tremiti konkurirala drugim italijanskim prevoznikom, večinoma v glavnem delu sezone; — na tovornih poteh Genova–Termini Imerese in Ravenna–Catania je družba Adriatica konkurirala drugim italijanskim prevoznikom; — družba Adriatica na tovornih poteh Benetke–Catania in Livorno–Catania ni imela konkurence.

2.1.2 Družba Saremar

(43) Družba Saremar je upravljala lokalne kabotažne povezave z otoki severovzhodno in jugozahodno od Sardinije ter mednarodno potjo Santa Teresa di Gallura–Bonifacio med Sardinijo in Korziko.

(44) Dejavnosti družbe Saremar na teh poteh so obsegale 64 % trga za potniški promet in 70 % trga za tovorni promet.

(45) Razen poti Santa Teresa di Gallura–Bonifacio (dolge 10 navtičnih milj) so bile poti, na katerih je delovala družba Saremar (La Maddalena–Palau, Carloforte–Calasetta, Carloforte–Portovesme), precej kratke, saj so bile v povprečju dolge pet navtičnih milj. Zato in zaradi pogostosti dnevnih potovanj so bile te pomorske povezave podobne primestnemu prometnemu sistemu, katerega namen je prebivalcem sosednjih otokov zagotavljati storitve prevoza in oskrbe (20). Ta trg je bil poseben tudi zaradi lokalne geografije in meteoroloških razmer na morju, zaradi česar je bilo treba uporabljati določeno vrsto ladje, ki ni primerna za druge vrste pomorskega prometa.

(46) Družba Saremar je konkurirala drugim italijanskim prevoznikom na treh od štirih poti, na katerih je opravljala dejavnosti, vključno s povezavo med Sardinijo in Korziko.

2.1.3 Družba Toremar

(47) Družba Toremar je opravljala dejavnosti na poteh za pomorsko kabotažo med celino in Toskanskimi otoki (Elba, Gorgona, Capraia, Pianosa in Giglio). Družba je pravzaprav upravljala mrežo lokalnih storitev, katerih pogostost in urniki so odgovarjali potrebam otoškega prebivalstva po oskrbi in mobilnosti. Mreža storitev, ki jih je opravljala družba Toremar, je bila zaradi svojih značilnosti primerljiva s primestnim prometnim omrežjem.

(48) Na dveh poteh od šestih, na katerih je družba Toremar opravljala dejavnosti, so dejavnosti celo leto opravljali tudi drugi italijanski prevozniki.

2.1.4 Družba Siremar

(49) Družba Siremar je upravljala lokalne povezave med pristanišči na Siciliji in manjšimi otoki okrog Sicilije (Eolski otoki, Pelagijski otoki, Egadski otoki, Ustica in Pantelleria).

(50) Povezave z Eolskimi otoki severno od Sicilije so segale do polotoka (Neaplja). To je bila izključno lokalna mreža poti. Praviloma kratka potovanja, pogostost storitve in urniki naj bi ustrezali potrebam prebivalcev otokov po mobilnosti. Družba Siremar je takrat upravljala pet povezav med sicilijanskim pristaniščem Milazzo in Eolskimi otoki, ki imajo 12 000 prebivalcev s stalnim prebivališčem, od katerih jih 9 000 prebiva na glavnem otoku Lipari. Družba Siremar je opravljala storitev celo leto in za to uporabljala plovila za kombinirani prevoz (potnikov/tovora) in visokohitrostna potniška plovila. Družbi Siremar je na štirih poteh od petih konkuriral en italijanski prevoznik, ki je uporabljal plovila majhne zmogljivosti za kombinirani prevoz, še en prevoznik pa je družbi konkuriral s storitvami visokohitrostnega prevoza, ki jih je zunaj sezone opravljal na treh poteh, v glavnem delu sezone pa na štirih.

(51) Družba Siremar je celo leto upravljala povezave med sicilijanskim pristaniščem Trapani in tremi otoki v Egadskem otočju, pri čemer je uporabljala eno plovilo za kombinirani prevoz (potnikov/tovora) in dve visokohitrostni plovili. Na tem trgu sta delovala dva zasebna italijanska prevoznika: eden je opravljal samo storitve tovornega prometa, drugi pa storitve visokohitrostnega prevoza.

(52) Družba Siremar na drugih poteh iz pristanišč v Palermu in Agrigentu, na katerih je delovala, ni imela konkurence zasebnih prevoznikov. Tako je bila edini prevoznik, ki je skrbel za mobilnost prebivalcev zadevnih otokov.

2.1.5 Družba Caremar

(53) Družba Caremar je upravljala omrežje lokalnih pomorskih povezav med celinskimi pristanišči v Neapeljskem zalivu (Neapelj, Sorrento in Pozzuoli) in Partenopeanskimi otoki (Capri, Ischia, Procida) ter med celinskima pristaniščema Formia in Anzio (Lazio) ter manjšima otokoma Ponza in Ventotene. Storitve, ki jih je opravljala, so bile namenjene potrebam lokalnih skupnosti po mobilnosti, po pogostosti in urniku pa so bile primerljive primestnemu prometnemu omrežju, zlasti v Neapeljskem zalivu.

(54) Družba Caremar je v Neapeljskem zalivu konkurirala drugim zasebnim italijanskim prevoznikom na poteh Capri–Neapelj, Capri–Sorrento, Ischia–Neapelj in Procida/Neapelj.

(55) Družba Caremar na povezavah, ki jih je upravljala z otokoma Ponza in Ventotene, na katerih je delovala celo leto ter uporabljala plovila za kombinirani prevoz potnikov in tovora, ni imela konkurence. Edina konkurenca je bil zasebni prevoznik, ki je opravljal storitev visokohitrostnega prevoza na poteh Ponza–Formia in Ventotene–Formia.

2.2 Nadomestila za javne storitve

2.2.1 Zakonodajni okvir

(56) Zaradi skladnosti s sodbo iz leta 2009 je pravni okvir, ki se uporablja na nacionalni ravni, podrobno opisan v uvodnih izjavah 57 do 93.

2.2.1.1 Zakonodaja, ki v odločbi iz leta 2005 ni bila proučena

— Kraljeva odloka št. 2081 in 2082 z dne 7. decembra 1936

(57) S kraljevima odlokoma št. 2081 in 2082 z dne 7. decembra 1936 (v nadaljnjem besedilu: odloka iz leta 1936) je bilo določenih več poti nacionalnega pomena (linee di interesse nazionale) in določb o finančnem posredovanju, potrebnem za njihovo delovanje.

(58) Da bi se zagotovila potrebna raven storitve na poteh nacionalnega pomena, so bile s Kraljevim odlokom št. 2081 z dne 7. decembra 1936 (’v nadaljnjem besedilu: Odlok 2081/1936) ustanovljene štiri družbe: Italia (s sedežem v Genovi), Lloyd Triestino (s sedežem v Trstu), Tirrenia (s sedežem v Neaplju) in Adriatica (s sedežem v Benetkah). V skladu s Kraljevim odlokom št. 2082 z dne 7. decembra 1936 (v nadaljnjem besedilu: Odlok 2082/1936) je imela večinski delež v teh družbah novoustanovljena družba v javni lasti (Finmare).

(59) Poti nacionalnega pomena so bile združene v štiri sektorje na podlagi geografskih meril. Nekatere poti nacionalnega pomena so bile nacionalne povezave med celino in večjimi italijanskimi otoki, večinoma pa so to bile mednarodne poti, ki so povezovale Italijo z ameriško in afriško celino. V skladu s členom 3(4) Odloka 2081/1936 so bile štiri novoustanovljene družbe zadolžene za opravljanje pomorskih storitev v vsakem od teh štirih sektorjev za dvajsetletno obdobje (od 1. januarja 1937), kot sledi: (a) sektor I (Amerika): družba Italia; (b) sektor II (območje Afrike za Sueškim prekopom in Gibraltarsko ožino, območje Azije za Sueškim prekopom ter Avstralija): družba Lloyd Triestino; (c) sektor III (Tirensko morje in Libija, območje plutja okrog Italije, zahodno Sredozemsko morje, severna Evropa za Gibraltarsko ožino): družba Tirrenia; (d) sektor IV (Jadransko morje in vzhodno Sredozemsko morje): družba Adriatica.

(60) S členom 6 Odloka 2081/1936 je bila določena možnost, da se seznam poti nacionalnega pomena z ministrskim odlokom razširi, pri čemer je treba družbe, ustanovljene z odlokoma iz leta 1936, pooblastiti za upravljanje vseh morebitnih novih poti.

(61) V skladu z navedenim členom je bilo mogoče navedenim družbam zagotoviti javni prispevek v skladu s pogodbami o javnih storitvah z veljavnostjo 20 let, če bi bilo potrebno za opravljanje pomorskih storitev na zadevnih poteh. Tako je bilo določeno, da se višina javnih subvencij določi v pogodbah o javnih storitvah z veljavnostjo 20 let.

(62) V skladu s členom 7 odloka 2081/1936 je bilo mogoče javni prispevek pregledati vsaka štiri leta pod več pogoji. S to določbo naj bi se zagotovilo, da so družbe upravljale več kot 75 % poti, ki so jim bile dodeljene, ter da je povprečna stopnja dobička za njihovo delovanje, znašala med 4 % in 8 %. Skupni proračun sheme financiranja ni bil določen v odlokih iz leta 1936.

(63) S Kraljevim odlokom št. 781 z dne 12. maja 1938 je bila določena možnost, da se seznam poti nacionalnega pomena iz člena 2 Odloka 2081/1936 (ki je bil potrjen z ministrskim odlokom z dne 5. januarja 1937) spremeni z ministrskim odlokom. Z ministrskim odlokom z dne 20. decembra 1938 so bile uvedene nekatere spremembe seznama poti.

(64) Veljavnost pogodb o javnih storitvah, sklenjenih v skladu z Odlokom 2081/1936, je potekla 31. decembra 1956. Italijanski zakonodajalec je nato podaljšal veljavnost pogodb do 30. junija 1962 (21).

— Zakon št. 34 z dne 5. januarja 1953 in Zakon št. 178 z dne 26. marca 1959

(65) V skladu z Zakonom št. 34 z dne 5. januarja 1953 (v nadaljnjem besedilu: Zakon 34/1953) in Zakonom št. 178 z dne 26. marca 1959 (v nadaljnjem besedilu: Zakon 178/1959), s katerima se urejajo lokalne poštne storitve in storitve komercialnega pomorskega prometa, je bilo ministrstvo za trgovski pomorski promet pooblaščeno za začetek postopkov javnih razpisov, na podlagi katerih se izberejo zasebne družbe za opravljanje storitev prevoza pošte in poštnih paketov ter komercialnih storitev izključno lokalne narave.

(66) Zakon 34/1953 je določil štiri subvencionirane sektorje, za katere so bili objavljeni ločeni javni razpisi: (a) Toskansko otočje; (b) Partenopeanski in Pontinski otoki; (c) Eolski otoki; (d) Egadski otoki, Pelagijski otoki, Ustica in Pantelleria. Z Zakonom 178/1959 so bili dodani naslednji subvencionirani sektorji: (e) osrednje Jadransko morje in (f) severno Jadransko morje.

(67) V skladu s členom 4 Zakona 34/1953 je bilo treba subvencije, ki jih država dodeli za opravljanje zgoraj navedenih storitev, določiti v pogodbah o javnih storitvah z veljavnostjo 20 let. Ta določba je veljala tudi za poti, zajete z Zakonom 178/1959.

— Zakon št. 600 z dne 2. junija 1962

(68) Z Zakonom št. 600 z dne 2. junija 1962 (v nadaljnjem besedilu: Zakon 600/1962) je bil režim javnih pomorskih storitev v Italiji reorganiziran.

(69) Natančneje, s členom 2 Zakona 600/1962 je bilo določeno, da morajo ministrstvo za trgovski pomorski promet ter družbe Italia, Lloyd Triestino, Tirrenia in Adriatica skleniti nove pogodbe o javnih storitvah. Te pogodbe z veljavnostjo 20 let vključujejo: (i) seznam poti nacionalnega pomena, (ii) podrobne obveznosti javne storitve, naložene družbam, ki opravljajo dejavnosti na poteh, ter (iii) podrobna pravila o nadomestilu, ki ga lahko država dodeli za opravljanje dejavnosti na zadevnih poteh. Pogodbe naj bi začele veljati 1. julija 1962.

(70) Skupni znesek javnega nadomestila, ki se dodeli vsem prevoznikom, pristojnim za opravljanje dejavnosti na poteh, je bil določen v členu 6 Zakona 600/1962. Določeno je bilo, da se lahko prispevek, ki se dodeli posameznemu prevozniku, v primeru sprememb dohodka in stroškov prevoznika pregleda vsaki dve leti ob upoštevanju meril iz člena 8 Zakona. Za zagotovitev učinkovite spodbude je bilo predvideno, da se lahko prispevek poveča ali zmanjša, če spremembe nekaterih postavk prihodkov in odhodkov, navedenih v Zakonu, presegajo absolutno vrednost 1 % bruto prihodka. Sprememba lahko vpliva samo na presežni del navedenega zneska.

2.2.1.2 Zakonodaja, ki je bila proučena v odločbi iz leta 2005

— Zakon št. 684/1974 in Predsedniški odlok št. 501/1979

(71) Z Zakonom št. 684 z dne 20. decembra 1974 o prestrukturiranju pomorskih storitev velikega nacionalnega pomena (v nadaljnjem besedilu: Zakon 684/1974) so bili razveljavljeni Odlok 2081/1936, Zakon št. 600/1962 ter vse morebitne nasprotne ali nezdružljive določbe, poleg tega pa je bilo določeno, da sporazumi, sklenjeni v skladu z Zakonom 600/1962, prenehajo veljati 31. decembra 1974.

(72) Z Zakonom 684/1974 je bilo uvedeno razlikovanje med tovornimi linijami (člen 4), potniškimi linijami (člen 6) ter povezavami z večjimi in manjšimi italijanskimi otoki (člen 8).

(73) V skladu s členom 8 v zvezi s pomorskimi povezavami z večjimi in manjšimi italijanskimi otoki je bilo treba izpolniti zahteve v zvezi z ekonomskim in socialnim razvojem zadevnih regij, zlasti južne Italije. V ta namen je bilo v navedenem členu določeno, da se družbam takratne skupine Finmare, pooblaščenim za opravljanje takih storitev, plačajo subvencije v skladu s pogodbami o javnih storitvah z veljavnostjo 20 let.

(74) V skladu s členom 9 so morale pogodbe o javnih storitvah vključevati seznam poti, na katerih se bodo opravljale dejavnosti, pogostost storitve, vrste plovil, namenjene posameznim potem, in znesek javnega prispevka. Ta znesek je bilo mogoče letno pregledati, če bi se vsaj eden od elementov stroškov, upoštevanih pri izračunu zneska, spremenil za več kot 5 % v primerjavi s prejšnjim letom.

(75) V zvezi s potniškimi linijami je bila v členu 6 določena ukinitev potniških povezav, ki so jih upravljale družbe Italia, Lloyd Triestino, Adriatica in Tirrenia, v treh letih od začetka veljavnosti zakona (te pomorske storitve so bile v skladu z zakonom opredeljene kot Gestione stralcio dei servizi passeggeri). V členu 7 je bila priznana možnost, da se na podlagi letnih sporazumov dodeli nadomestilo za zagotovitev ekonomskega ravnotežja teh štirih družb v zvezi z navedenimi storitvami v navedenem triletnem obdobju.

(76) V zvezi s tovornimi linijami je bil minister za trgovski pomorski promet v skladu s členom 4 Zakona 684/1974 pooblaščen za dodelitev subvencij družbam skupine Finmare, ki začnejo opravljati dejavnosti na novih pomorskih poteh (člen 4(a)) ali opravljajo dejavnosti na obstoječih poteh (člen 4(b)), če slednje ne morejo doseči ekonomskega ravnotežja. Obe vrsti subvencij je bilo mogoče dodeliti za največ pet let, medtem ko je bilo treba subvencijo v zvezi z obstoječimi potmi dodeliti na podlagi letnih sporazumov.

(77) Zakon 684/1974 ni določil skupne dodelitve proračunskih sredstev za različne sheme financiranja, ki so bile vzpostavljene z njim.

(78) Predsedniški odlok št. 501 z dne 1. junija 1979 o izvajanju Zakona 684/1974, kakor je bil spremenjen (v nadaljnjem besedilu: Odlok 501/1979) (22), je določal podrobna pravila o uporabi Zakona 684/1974. V členu 3 Odloka 501/1979 je bilo pojasnjeno, da je treba za dodelitev nadomestila iz člena 7 Zakona 684/1974 upoštevati vse notranje in mednarodne potniške poti, ki jih upravljajo družbe Italia, Lloyd Triestino, Tirrenia in Adriatica.

(79) V členu 26 Odloka 501/1979 je bilo določeno, da je treba letno nadomestilo za potniške linije (Gestione stralcio dei servizi passeggeri) določiti na podlagi predvidenih stroškov in prihodkov. V skladu s členom 35 navedenega odloka je bilo mogoče nadomestilo za tovorne linije pregledati do 30. junija vsako leto za zagotovitev ekonomskega ravnotežja vsake linije. V členu 9 Odloka 501/1979 so bili določeni različni elementi, ki jih je bilo treba upoštevati za izračun subvencije, plačane družbam v skladu s členom 4(b) ter členoma 7 in 8 Zakona 684/1974.

(80) Odlok 501/1979 je določal še, da je treba razpored odhodov in prihodov na vseh poteh, na katerih družbe opravljajo dejavnosti, potrditi z ministrskim odlokom ter da morajo družbe zamenjati svoje ladje, ki so stare več kot 18 let, razen če ministrstvo izrecno ne opusti te obveznosti. Poleg tega je bilo treba uporabljena plovila posamično dodeliti vsaki poti za javne storitve. Ta omejitev, zaradi katere so morale družbe redno obnavljati svoje flote, je pomenila specifično obveznost družb.

(81) Poleg običajnih storitev je bil minister za trgovski pomorski promet v skladu s členom 40 Odloka 501/1979 pooblaščen za urejanje opravljanja dodatnih storitev za izpolnjevanje izrednih zahtev javnega interesa ali prilagoditev večjemu obsegu prometa.

— Zakon št. 169 z dne 19. maja 1975

(82) Z Zakonom št. 169 z dne 19. maja 1975 o reorganizaciji lokalnih poštnih storitev in storitev komercialnega pomorskega prometa (v nadaljnjem besedilu: Zakon 169/1975) je bil reorganiziran režim lokalnih poštnih in komercialnih javnih storitev.

(83) Zlasti je bila s členom 1 določena ustanovitev treh regionalnih družb, in sicer družb Caremar, Siremar in Toremar, pri čemer so bile slednji naložene obveznosti javnih storitev v zvezi s prevozom pošte in poštnih paketov, poleg tega pa je bila pooblaščena za opravljanje komercialnih storitev izključno lokalne narave. V skladu s členom 1 je morala družba Tirrenia ohraniti najmanj 51-odstotni delež osnovnega kapitala v vseh navedenih družbah. V skladu s členom 2 Zakona 169/1975 je bil minister za trgovski pomorski promet pooblaščen za dodelitev subvencij regionalnim družbam, določenih v pogodbah o javnih storitvah z veljavnostjo 20 let.

— Zakon št. 856 z dne 5. decembra 1986

(84) Zakon št. 856 z dne 5. decembra 1986 o predpisih za prestrukturiranje javnega ladjevja (skupine Finmare) in ukrepih v zvezi z zasebnim pomorskim prevozom (v nadaljnjem besedilu: Zakon 856/1986) je določal nekatere spremembe režima javnih pomorskih storitev.

(85) Zlasti je bilo v členu 1 določeno, da mora država linije za tovorni promet, ki ustvarjajo izgubo, vendar so ključnega pomena za nacionalno gospodarstvo, uvrstiti v program prestrukturiranja in finančne podpore. V členu 2 je bila določena dodelitev zagonske subvencije za navedene poti za največ pet let (od 1. januarja 1985). V primeru pridobitve nove ladje je bila dodeljena petletna zagonska subvencija, omejena na znesek naložbe (strošek amortizacije in obresti).

(86) V zvezi s povezavami z velikimi in malimi otoki so bila s členom 11 spremenjena merila za izračun subvencij. Zlasti je bilo treba izravnalno subvencijo izračunati na podlagi razlike med prihodki in stroški, nastalimi pri opravljanju storitve, določene ob upoštevanju povprečnih in objektivnih parametrov, poleg tega pa je morala subvencija vključevati razumen donos naloženega kapitala. Pogodbe o javnih storitvah so morale vključevati specifične podrobnosti o elementih, ki jih je treba upoštevati pri izračunu subvencije, ter popoln seznam subvencioniranih poti, pogostosti in ladij, ki se uporabljajo. Subvencije so morali potrditi ministri za trgovski pomorski promet, državne deleže in zakladništvo. V skladu z odstavkom 7 je bilo mogoče za prvo petletno obdobje dodeliti dodatno subvencijo za zagotovitev ekonomskega ravnotežja upravičencev.

(87) V skladu s členom 13 je morala družba Lloyd Triestino prenesti naloge upravljanja pomorskih povezav v severnem Jadranskem morju z obalo Istre na družbo Adriatica. Poleg tega so v skladu z odstavkom 4 navedenega člena začele za kombinirane povezave, ki so obstajale 1. januarja 1986 in na katerih je dejavnosti opravljala družba Adriatica (23), veljati pravila iz členov 8 in 9 Zakona 684/1974 in poznejših sprememb (ki so se nanašale na povezave z velikimi in malimi italijanskimi otoki). Zato se je člen 11 Zakona 856/1986 začel uporabljati tudi za mednarodne povezave, ki jih je upravljala družba Adriatica.

(88) V skladu s členom 15 Zakona 856/1986 je bila ustanovljena regionalna družba v javni lasti (družba Saremar), ki je bila pooblaščena za opravljanje poštnih in komercialnih storitev med Sardinijo, Korziko in sosednjimi malimi otoki, ki jih je pred tem opravljala družba Tirrenia.

(89) V členu 12 Zakona 856/1986 je bilo določeno, da se tarife za storitve določijo z ministrskim odlokom na predlog družb samih. Za rezidente in delavec migrante so veljale ugodnejše tarife.

(90) Tako kot Zakon 684/1974 tudi Zakon 856/1986 ni določal skupne dodelitve proračunskih sredstev za sheme financiranja, na katere se je nanašal.

— Zakonski odlok št. 77 z dne 4. marca 1989, kakor je bil spremenjen z Zakonom št. 160 z dne 5. maja 1989

(91) Zadnje spremembe pravnega okvira, ki se je uporabljal za prvotne sporazume, v zvezi s prevozom potnikov in tovora so bile uvedene z Zakonskim odlokom št. 77 z dne 4. marca 1989 o nujnih določbah v zvezi s pomorskim prevozom in koncesijami (v nadaljnjem besedilu: Zakonski odlok 77/1989), kakor je bil spremenjen v zakon z Zakonom št. 160 z dne 5. maja 1989.

(92) Zlasti je bilo v členu 9 Zakonskega odloka 77/1989 določeno, da so lahko linije, za katere se šteje, da so nujne za zagotavljanje prevoza potnikov in tovora, od 1. januarja 1990 upravičene do izravnalne subvencije. Poleg tega je bilo določeno, da poti, na katerih se opravljajo dejavnosti, in pogostost storitve določijo javni organi na podlagi tehničnih predlogov družb, pooblaščenih za opravljanje storitve, ki so morale v ta namen predložiti načrt storitve vsakih pet let.

(93) V zvezi s povezavami z otoki je bilo v členu 9(3) določeno še, da je treba znesek izravnalne subvencije določiti v pogodbah o javnih storitvah, pri tem pa upoštevati povprečne in objektivne parametre, pridobljene na podlagi tarif, ki jih nacionalni prevoznik v železniškem prometu (Ferrovie dello Stato) uporablja za enakovredne storitve in razdalje.

2.2.2 Prvotni sporazumi

(94) Prvotni sporazumi so pogodbe o javnih storitvah, ki jih je Italija sklenila julija 1991 z vsako od petih regionalnih družb nekdanje skupine Tirrenia. Z vsako družbo, ki je bila del nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Tirrenia, je bil sklenjen enak sporazum. V skladu s členom 2 so se prvotni sporazumi uporabljali retroaktivno z učinkom od 1. januarja 1989, veljali pa naj bi do 31. decembra 2008. Vendar je bilo v prvotnih sporazumih določeno, da se gospodarski odnosi za leta 1989, 1990 in 1991 določijo z ad hoc ukrepi, ki pa niso zajeti s tem sklepom.

(95) V skladu s členom 3 prvotnih sporazumov je bil znesek letne subvencije določen na podlagi vloge, ki jo je upravičenec predložil februarja vsakega poslovnega leta. V zvezi z vlogo se opravijo medresorska posvetovanja, nato pa se naslednjega maja odobri z ministrskim odlokom. Namen letne subvencije je bil družbi omogočiti, da pokrije izgube, nastale zaradi primanjkljaja med stroški in prihodki iz poslovanja.

(96) V skladu s členom 11 Zakona 856/1986 so bili v členu 5 prvotnih sporazumov podrobno določeni različni elementi prihodkov in stroškov, ki jih je treba upoštevati pri izračunu nadomestila, ter donos naloženega kapitala.

2.2.3 Petletni načrti

(97) V členu 1 prvotnih sporazumov so bili določeni petletni načrti, v katerih je bilo treba določiti poti, na katerih se bodo opravljale dejavnosti, pristanišča, ki se bodo uporabljala, vrsto in zmogljivost plovil, dodeljenih zadevnim pomorskim povezavam, pogostost storitve in prevoznine, ki se plačajo, vključno s subvencioniranimi prevozninami, zlasti za rezidente otoških regij.

(98) Prvi petletni načrt (za obdobje 1990–1994) je bil odobren z ministrskim odlokom z dne 29. maja 1990, uporabljal pa se je retroaktivno od 1. januarja 1990. V drugem načrtu, ki je zajemal obdobje 1995–1999 in je bil odobren z odlokom z dne 14. maja 1996, so poti in pogostosti večinoma ostale nespremenjene.

(99) Tretji načrt (ki je zajemal obdobje 2000–2004), ki so ga družbe predložile italijanskim organom septembra 1999, ob sprejetju odločbe iz leta 2005 ni bil odobren. V skladu z odlokom z dne 8. marca 2000 so lahko družbe skupine Tirrenia do sprejetja tega načrta še naprej opravljale storitve iz člena 9 Zakona št. 160/1989 pod pogoji, določenimi v petletnem načrtu za obdobje 1994–1999, ki je veljal leta 1999.

(100) Po razglasitvi ničnosti odločbe iz leta 2005 so italijanski organi Komisijo obvestili, da so namesto uradnega sprejetja petletnih načrtov za obdobji 2000–2004 in 2005–2008 sprejeli ad hoc ukrepe za racionalizacijo, da bi se storitve bolje uskladile s potrebami lokalnih skupnosti, ne da bi se bistveno spremenil sistem javnih storitev. Pojasnili so, da zaradi proračunskih pomislekov dolgoročnejše načrtovanje ni bilo več mogoče.

2.2.4 Letno nadomestilo

2.2.4.1 Nadomestilo, ocenjeno v odločbi iz leta 2005

(101) Letno nadomestilo je ustrezalo neto izgubi pri opravljanju storitve iz petletnega načrta, ki se ji je prištel spremenljiv znesek, ki je ustrezal donosu naloženega kapitala. Neto izguba iz poslovanja je bila pridobljena na podlagi prihodkov, ustvarjenih v obdobju, in stroškov, nastalih pri opravljanju dejavnosti na poteh.

(102) Prvotni sporazumi so določali, da se letna izravnalna subvencija plača, kot sledi: (a) predplačilo v višini 70 % zneska subvencije, dodeljene v prejšnjem letu, ki se plača marca vsako leto; (b) drugo plačilo, ki se izvede junija vsako leto in znaša 20 % navedene subvencije; (c) razlika med plačanima zneskoma ter primanjkljajem med stroški in prihodki iz poslovanja v tekočem letu je pomenila bilanco, ki se je plačala ob koncu leta. Če je družba prejela znesek, višji od neto stroškov opravljanja storitev (razlika med prihodki in izgubami), je morala povrniti razliko v 15 dneh od potrditve bilance stanja.

(103) Elementi stroškov, ki so se upoštevali za izračun letnega nadomestila, so bili: provizija za zastopanje/stroški pridobitve, pristaniške takse/stroški tranzita v pristanišču in drugi stroški prometa, stroški poslovanja, amortizacija, neto finančne dajatve, upravni stroški in drugi stroški. Ti elementi stroškov, opredeljeni v prilogi k prvotnim sporazumom, so bili enaki za vse regionalne družbe.

(104) Stroški poslovanja so vključevali stroške za posadko, vzdrževanje, zavarovanje, gorivo in mineralna olja. Postavka „Uprava“ je vključevala stroške osebja na kopnem in upravnih prostorov.

(105) Po podatkih, ki so jih predložili italijanski organi, so bili stroški regionalnih družb (v milijonih ITL) in zneski subvencije v obdobju 1992–2001 (24) naslednji (25):

Adriatica

Elementi stroškov 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 Provizija za zastopanje itd. 9 750,0 11 940,0 12 432,0 13 915,0 14 224,0 13 949,0 16 307,0 16 376,0 12 702,0 17 451,6 Pristaniške takse itd. 12 268,0 13 249,0 15 137,0 19 357,0 20 292,0 20 915,0 24 007,0 23 503,0 21 241,0 31 257,2 Stroški poslovanja 64 942,0 66 079,0 78 385,0 83 169,0 90 140,0 97 448,0 96 426,0 83 486,0 80 622,0 100 151,6 Amortizacija 15 086,0 17 502,0 22 761,0 23 706,0 23 719,0 23 727,0 23 463,0 23 286,0 23 351,0 29 053,7 Neto finančne dajatve 4 626,0 - 125,0 11 185,0 9 483,0 4 963,0 - 3 031,0 - 8 050,0 - 12 440,0 - 11 453,0 - 4 172,7 Uprava 16 318,0 15 685,0 15 720,0 14 653,0 13 938,0 13 952,0 14 688,0 14 877,0 14 735,0 14 194,8 Drugi stroški 4 028,0 - 139,0 2 913,0 2 051,0 2 819,0 7 371,0 8 968,0 2 021,0 - 3 942,0 - 4 116,5 Stroški skupaj (A) 127 018,0 124 191,0 158 533,0 166 334,0 170 095,0 174 331,0 175 809,0 151 109,0 137 256,0 183 819,8 Prihodki iz poslovanja (B) 64 772,0 79 716,0 80 324,0 95 114,0 95 422,0 94 995,0 114 210,0 126 403,0 109 786,0 155 616,1 Neto dobiček (B – A) - 62 246,0 - 44 475,0 - 78 209,0 - 71 220,0 - 74 673,0 - 79 336,0 - 61 599,0 - 24 706,0 - 27 470,0 - 28 203,7 Donos naloženega kapitala 8 258,0 10 615,0 7 819,0 9 304,0 7 935,0 5 788,0 5 271,0 3 646,0 4 377,0 6 147,7 Znesek letne subvencije 70 504,0 55 090,0 86 028,0 80 524,0 82 608,0 85 124,0 66 870,0 28 352,0 31 847,0 34 351,4

Saremar

Elementi stroškov 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 Provizija za zastopanje itd. 697,0 1 108,0 1 386,7 1 672,9 1 566,7 1 624,0 1 233,0 1 786,4 1 405,8 1 319,0 Pristaniške takse itd. 2 308,0 2 505,0 1 929,8 1 898,4 1 776,8 2 099,1 2 508,0 2 096,4 2 250,0 2 265,4 Stroški poslovanja 22 213,0 24 077,0 23 570,7 23 433,8 26 129,1 26 664,2 28 112,0 29 883,9 23 914,8 20 094,0 Amortizacija 3 099,0 3 733,0 3 976,8 3 959,8 3 611,8 3 300,5 3 352,0 3 400,4 3 369,0 3 559,1 Neto finančne dajatve 7,0 - 906,0 - 862,7 - 895,0 - 2 233,5 - 2 451,6 - 3 011,0 - 2 933,8 - 313,0 119,5 Uprava 3 574,0 3 503,0 3 627,1 3 538,0 3 619,4 3 589,9 3 851,0 3 843,8 3 401,0 3 508,7 Drugi stroški 1 621,0 1 918,0 1 666,8 997,8 502,9 1 827,3 3 557,0 2 141,7 2 272,0 239,9 Stroški skupaj (A) 33 519,0 35 938,0 35 295,2 34 605,7 34 973,2 36 653,4 39 602,0 40 218,8 36 299,6 31 105,6 Prihodki iz poslovanja (B) 7 464,0 8 365,0 9 383,8 11 396,6 11 533,5 11 746,7 11 744,0 12 425,6 12 652,0 13 456,1 Neto dobiček (B – A) - 26 055,0 - 27 573,0 - 25 911,4 - 23 209,1 - 23 439,7 - 24 906,7 - 27 858,0 - 27 793,2 - 23 647,6 - 17 649,5 Donos naloženega kapitala 1 342,0 2 641,0 1 606,2 1 781,6 1 560,4 1 172,8 973,0 738,8 828,0 1 075,6 Znesek letne subvencije 27 397,0 30 214,0 27 517,6 24 990,7 25 000,1 26 079,5 28 831,0 28 532,0 24 475,6 18 725,1

Toremar

Elementi stroškov 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 Provizija za zastopanje itd. 3 743,0 4 651,0 4 897,0 4 767,7 4 932,8 5 356,3 3 687,0 2 433,0 3 660,0 1 808,7 Pristaniške takse itd. 3 279,0 3 141,0 2 871,5 3 050,7 3 380,1 3 512,1 4 311,0 3 839,9 4 513,0 4 596,3 Stroški poslovanja 26 980,0 27 398,0 30 740,3 32 605,1 34 738,3 34 875,0 34 539,0 36 411,1 31 448,0 30 796,0 Amortizacija 5 218,0 5 210,0 5 171,1 5 164,7 5 176,0 5 180,8 5 151,0 5 158,3 5 169,0 5 634,4 Neto finančne dajatve - 264,0 - 2 273,0 - 2 456,6 - 2 784,1 - 3 860,2 - 4 706,8 - 4 777,0 - 4 326,5 - 3 590,0 - 3 595,1 Uprava 3 535,0 3 107,0 3 424,8 3 259,3 3 259,3 3 553,8 3 291,0 3 655,4 3 632,0 3 631,1 Drugi stroški 1 020,0 3 673,0 3 048,5 1 923,9 2 889,8 1 133,9 4 599,0 668,9 843,0 2 031,7 Stroški skupaj (A) 43 511,0 44 907,0 47 696,6 47 987,3 50 516,1 48 905,1 50 801,0 47 840,1 45 675,0 44 903,1 Prihodki iz poslovanja (B) 27 406,0 30 750,0 32 759,6 31 968,5 32 483,3 31 200,8 29 996,0 32 362,0 34 577,0 35 573,5 Neto dobiček (B – A) - 16 105,0 - 14 157,0 - 14 937,0 - 16 018,8 - 18 032,8 - 17 704,3 - 20 805,0 - 15 478,1 - 11 098,0 - 9 329,5 Donos naloženega kapitala 1 367,0 2 145,0 1 312,1 1 408,0 1 285,0 936,5 718,0 588,1 1 993,0 3 033,6 Znesek letne subvencije 17 472,0 16 302,0 16 249,1 17 426,8 19 317,8 18 640,8 21 523,0 16 066,2 13 091,0 12 363,1

Siremar

Elementi stroškov 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 Provizija za zastopanje itd. 3 180,0 3 786,0 3 398,9 3 224,1 3 146,6 3 501,1 3 691,5 4 799,0 4 065,7 3 604,4 Pristaniške takse itd. 5 545,0 5 338,0 5 622,1 5 837,5 6 181,2 6 421,2 6 793,1 6 982,9 7 604,8 7 532,9 Stroški poslovanja 56 391,0 55 740,0 56 771,1 59 664,1 65 284,6 76 630,0 81 153,8 85 560,1 73 500,7 77 345,1 Amortizacija 10 174,0 11 203,0 10 767,7 10 991,8 10 968,5 10 918,0 11 008,6 12 494,6 13 734,1 14 419,6 Neto finančne dajatve - 1 415,0 - 5 007,0 - 5 044,9 - 5 621,5 - 7 387,7 - 8 690,0 - 10 215,8 - 7 687,0 - 4 226,3 3 516,1 Uprava 4 462,0 4 064,0 4 179,8 4 522,4 4 845,4 5 251,0 4 479,9 4 515,3 4 903,9 4 418,4 Drugi stroški 1 206,0 721,0 2 855,0 2 329,1 2 896,0 3 505,6 9 652,0 3 946,2 3 298,2 3 270,4 Stroški skupaj 79 543,0 75 845,0 78 549,7 80 947,5 85 934,6 97 536,9 106 563,1 110 611,1 102 881,1 114 106,7 Prihodki iz poslovanja (B) 26 903,0 30 444,0 32 845,7 33 847,0 32 724,0 35 203,5 37 244,8 40 274,2 43 335,0 47 314,3 Neto dobiček (B – A) - 52 640,0 - 45 401,0 - 45 704,0 - 47 100,5 - 53 210,6 - 62 333,4 - 69 318,3 - 70 336,9 - 59 546,1 - 66 792,4 Donos naloženega kapitala 2 874,0 5 334,0 3 336,0 4 363,7 3 888,4 3 155,1 2 599,3 2 211,2 3 940,0 4 248,2 Znesek letne subvencije 55 514,0 50 735,0 49 040,0 51 464,2 57 099,0 65 488,5 71 917,6 72 548,1 63 486,1 71 040,6

Caremar

(106) V zvezi z donosom naloženega kapitala so za celotno obdobje (1992–2001) na voljo absolutni zneski. Poleg tega je Italija Komisiji predložila stopnjo donosa naloženega kapitala, ki je bila sprejeta med letoma 1998 in 2001 ter kaže, da se je v navedenem obdobju gibala v istem razponu kot inflacija in obrestne mere, tj. med 1,6 % in 8 %. Leto Družba Adriatica Družba Saremar Družba Toremar Družba Siremar Družba Caremar 1998 - 7,1 % 1,90 % 2,70 % 3,30 % 1999 2,30 % - 1,60 % 2,10 % 2,50 % 2000 2,20 % 6,10 % 5,90 % 4,90 % 3,90 % 2001 2,30 % 8,00 % 8,00 % 5,00 % 6,70 %

(107) Italija je predložila obračune na linijo za vsako družbo za obdobje 1992–2001 ter za vsako družbo pojasnila dejavnike, ki so vplivali na ravni stroškov in posledično na nadomestilo.

(108) Predvsem za družbo Adriatica se je promet na mednarodnih povezavah z nekdanjo Jugoslavijo in Albanijo na medletni ravni precej spreminjal zaradi političnih razmer v regiji. Italijanski organi so velike razlike v znesku letne subvencije (zadnja vrstica) utemeljili z nihanji neto stroškov poslovanja na mednarodnih povezavah z Albanijo in nekdanjo Jugoslavijo, na katerih so bile storitve prekinjene zaradi političnih razmer na Balkanu. Poleg tega so se stroški poslovanja znižali zaradi ukinitve povezav z Grčijo leta 2000. Nasprotno pa so bili neto stroški poslovanja in zahteva glede letne subvencije za kabotažne povezave z otočjem Tremiti v obdobju 1992–2001 na splošno stabilni.

(109) Za družbo Saremar je relativna stabilnost stroškov poslovanja v obdobju 1992–2001 posledica narave storitev, ki jih je družba opravljala, pri čemer je v bistvu upravljala kabotažne povezave med Sardinijo in sosednjimi otoki, s čimer je izpolnjevala predvsem potrebe lokalnih skupnosti, zato se ni srečevala z velikimi spremembami ponudbe in povpraševanja. V zvezi s pogostostjo in urniki se storitve, ki jih je opravljala družba, od začetka veljavnosti prvotnih sporazumov (26) niso veliko spremenile in so ostale skoraj nespremenjene celo leto. To pojasnjuje razmeroma stabilno višino letne subvencije, ki jo je prejemala družba Saremar.

(110) Družba Toremar je upravljala lokalne povezave z otoki Toskanskega otočja, na katerih se ponudba in povpraševanje nista veliko spreminjala, zato so se tudi stroški razmeroma malo spreminjali. V zvezi s pogostostjo in urniki so bile storitve, ki jih je družba opravljala, leta 2000 enake kot leta 1992 (27) in se tudi med letom niso veliko spreminjale ne glede na sezono. Višina letne subvencije je bila z leti večinoma stabilna.

(111) Štelo se je, da so storitve, ki jih je opravljala družba Siremar, po svoji naravi primerljive s storitvami družb Saremar in Toremar: ponudba je bila od začetka veljavnosti sporazuma o javnih storitvah stabilna, sezonske spremembe pa niso veliko vplivale nanjo. Visoke stroške poslovanja družbe v primerjavi z njenimi prihodki je pojasnjevalo število poti (18 poti za redni prevoz), na katerih je družba opravljala dejavnosti za izpolnjevanje potreb prebivalcev 14 otokov ob Siciliji po mobilnosti.

(112) Storitve družbe Caremar so od začetka veljavnosti sporazuma z državo (28) ostale večinoma nespremenjene. Povišanje stroškov poslovanja je sovpadalo s povišanjem prihodkov od poti, na katerih je družba opravljala dejavnosti, zato je bila letna subvencija razmeroma stabilna.

2.2.4.2 Nadomestilo po razglasitvi ničnosti odločbe iz leta 2005

(113) Po razglasitvi ničnosti odločbe iz leta 2005 je Italija dopolnila informacije o nadomestilu, ki so ga regionalne družbe prejele v obdobju 2002–2008. Zlasti je predložila: (i) stroške, nastale pri opravljanju dejavnosti na poteh za javne storitve; (ii) neto izgubo pri opravljanju storitev; (iii) absolutne zneske donosa naloženega kapitala; (iv) znesek letne subvencije, dodeljen družbam.

(114) Italija je junija 2012 na sestanku s Komisijo potrdila tudi, da se stroškovne postavke, upoštevane pri izračunu nadomestila, od leta 1991 niso spremenile.

(115) Predloženi so bili naslednji podatki (v tisočih EUR):

Adriatica

Leto (A) Stroški skupaj (B) Prihodki iz poslovanja (C) Neto dobiček (B – A) Donos naloženega kapitala Znesek letne subvencije 2002 100 412,0 76 199,0 - 24 213,0 2 533,0 26 746,0 2003 107 741,0 81 396,0 - 26 345,0 1 958,0 28 303,0 2004 (29) 69 465,0 57 198,0 - 12 267,0 n. r. n. r. 2005 66 261,0 56 959,0 - 9 302,0 n. r. n. r. 2006 53 040,0 55 405,0 2 365,0 n. r. n. r. 2007 55 489,0 59 626,0 4 137,0 n. r. n. r. 2008 62 751,0 61 069,0 - 1 682,0 n. r. n. r.

Saremar

Leto (A) Stroški skupaj (B) Prihodki iz poslovanja (C) Neto dobiček (B – A) Donos naloženega kapitala Znesek letne subvencije 2002 20 393,0 7 026,0 - 13 367,0 604,0 13 971,0 2003 20 292,0 6 992,0 - 13 300,0 649,0 13 949,0 2004 21 387,0 6 910,0 - 14 477,0 709,0 15 186,0 2005 22 146,0 7 290,0 - 14 856,0 679,0 15 535,0 2006 22 663,0 8 161,0 - 14 502,0 801,0 15 303,0 2007 21 240,0 8 078,0 - 13 162,0 893,0 14 055,0 2008 21 526,0 8 138,0 - 13 388,0 855,0 14 243,0

Toremar

Leto (A) Stroški skupaj (B) Prihodki iz poslovanja (C) Neto dobiček (B – A) Donos naloženega kapitala Znesek letne subvencije 2002 27 774,0 18 164,0 - 9 610,0 1 448,0 11 058,0 2003 30 571,0 18 559,0 - 12 012,0 1 399,0 13 411,0 2004 32 920,0 18 277,0 - 14 643,0 1 300,0 15 943,0 2005 34 889,0 17 583,0 - 17 306,0 1 261,0 18 567,0 2006 37 355,0 21 364,0 - 15 991,0 1 597,0 17 588,0 2007 36 880,0 22 621,0 - 14 259,0 1 691,0 15 950,0 2008 35 981,0 24 280,0 - 11 701,0 1 699,0 13 400,0

Siremar

Leto (A) Stroški skupaj (B) Prihodki iz poslovanja (C) Neto dobiček (B – A) Donos naloženega kapitala Znesek letne subvencije 2002 62 540,0 23 951,0 - 38 589,0 1 750,0 40 339,0 2003 65 845,0 22 349,0 - 43 496,0 1 743,0 45 239,0 2004 66 288,0 23 283,0 - 43 005,0 1 935,0 44 940,0 2005 85 183,0 22 011,0 - 63 172,0 1 907,0 65 079,0 2006 94 096,0 23 198,0 - 70 898,0 1 935,0 72 833,0 2007 90 501,0 22 585,0 - 67 916,0 2 092,0 70 008,0 2008 96 842,0 23 448,0 - 73 394,0 2 060,0 75 454,0

Caremar

Leto (A) Stroški skupaj (B) Prihodki iz poslovanja (C) Neto dobiček (B – A) Donos naloženega kapitala Znesek letne subvencije 2002 41 931,0 17 850,0 - 24 081,0 1 654,0 25 735,0 2003 47 568,0 21 257,0 - 26 311,0 1 556,0 27 867,0 2004 49 847,0 20 178,0 - 29 669,0 1 438,0 31 107,0 2005 55 910,0 21 380,0 - 34 530,0 1 391,0 35 921,0 2006 59 859,0 25 600,0 - 34 259,0 1 863,0 36 122,0 2007 59 618,0 26 565,0 - 33 053,0 1 895,0 34 948,0 2008 61 481,0 28 065,0 - 33 416,0 1 874,0 35 290,0

(116) Po trditvah italijanskih organov so bile spremembe posameznih elementov stroškov regionalnih družb, ki so se pojavile z leti, predvsem posledica zunanjih dejavnikov, kot so inflacija in spremembe obrestnih mer, ki poleg cen na trgu vplivajo tudi na pričakovano stopnjo donosa naloženega kapitala. Za izračun te stopnje so se upoštevale obrestne mere bank in povprečne posojilne obrestne mere za kredite za pomorstvo.

(117) V zvezi s stopnjo donosa naloženega kapitala je Italija Komisiji predložila stopnje, ki so bile sprejete v letih 2002 in 2003, ni pa mogla predložiti teh stopenj za obdobje 2004–2008. Leto Družba Adriatica Družba Saremar Družba Toremar Družba Siremar Družba Caremar 2002 1,80 % 5,80 % 6,10 % 3,90 % 5,70 % 2003 1,70 % 12,20 % 6,80 % 3,40 % 6,00 %

(118) Italija je Komisiji predložila tudi obračune na linijo od leta 2004 za družbo Tirrenia, da bi opredelila stroške, ki jih je imela družba pri opravljanju dejavnosti na notranjih/mednarodnih poteh, na katerih je dejavnosti pred tem opravljala družba Adriatica. Poudarjeno pa je bilo, da je treba zadevne vrednosti razumeti le kot ocene dejanskih stroškov, nastalih na posamezni liniji, saj nekaterih upoštevanih elementov stroškov ni bilo mogoče razčleniti po linijah.

(119) Na podlagi teh informacij so bili rezultati družbe Tirrenia (v EUR) na mednarodnih poteh, na katerih je dejavnosti pred tem opravljala družba Adriatica, naslednji: Leto Ancona–Drač Ancona–Bar Bari–Drač Ancona–Split 2004 - 3 267 000 - 653 000 4 041 000 - 3 021 000 2005 n. r. n. r. 3 701 256 - 4 249 739 2006 n. r. n. r. 5 503 024 - 145 514 2007 n. r. n. r. 7 119 285 n. r. 2008 n. r. n. r. 4 308 702 n. r.

2.2.5 Naložbe, predvidene v petletnih načrtih in poslovnem načrtu

(120) Poleg poti, na katerih se bodo opravljale dejavnosti, in potrebne pogostosti so bile v petletnih načrtih določene tudi naložbe, ki so jih upravičenci nameravali izvesti v zadevnem obdobju za zagotovitev storitve na zadevnih poteh. Komisija si je pri preiskavi prizadevala ugotoviti zlasti, kako so se stroški pridobitve plovil in amortizacije upoštevali za izračun letne subvencije.

(121) Komisija je želela preveriti tudi, ali so dodatne naložbe, načrtovane za regionalne družbe nekdanje skupine Tirrenia v okviru poslovnega načrta, ki ga je družba Tirrenia sprejela marca 1999 za obdobje 1999–2002, vključevale element pomoči. Glavni cilji poslovnega načrta so bili: (a) zagotoviti zmožnost družb, da se spopadejo s spremenjenimi razmerami, nastalimi zaradi liberalizacije italijanskega trga kabotaže (1. januarja 1999), in jih pripraviti na prenehanje veljavnosti prvotnih sporazumov, sklenjenih z državo, ki so se iztekli leta 2008; (b) znižati stroške storitev, ki se opravljajo v skladu z navedenimi prvotnimi sporazumi; (c) podpreti razvoj skupine in čim bolje uporabiti razpoložljive vire; (d) ustvariti pogoje za privatizacijo družb.

(122) Poslovni načrt je vključeval spremembe zahtevane naložbe v storitve, zajete s prvotnimi sporazumi, ki so bile predvidene za umik starih ladij iz obratovanja, prenos drugih plovil v skupini in nove naložbe v skupnem znesku 700 milijard ITL (približno 361,5 milijona EUR) (30).

2.3 Ugodnejša davčna obravnava

(123) Z Zakonskim odlokom št. 504 z dne 26. oktobra 1995 so bile uvedene nekatere ugodnejše davčne ureditve za mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo v pomorskem prometu. V skladu s členom 63(3) odloka so se znižale trošarine za maziva, ki se uporabljajo na krovu.

(124) Komisija je v sklepu o začetku postopka izrazile nekatere dvome glede načina, kako se je davčna olajšava uporabljala za plovila, zasidrana v italijanskih pristaniščih zaradi vzdrževanja. Komisija je želela zagotovilo, da ta ukrep ni diskriminiral drugih prevoznikov v pomorskem prometu, katerih plovila so bila v istem stanju.

3. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI

3.1 Pripombe pred sprejetjem odločbe iz leta 2005

3.1.1 Pripombe družb skupine Tirrenia

(125) Družbe skupine Tirrenia so svoje pripombe v zvezi s sklepom o začetku postopka predložile z dopisom z dne 22. novembra 1999. Predvsem so izpodbijale opredelitev nadomestila, plačanega v skladu s prvotnimi sporazumi, kot novo pomoč, s tem pa tudi legitimnost sklepa o začetku formalnega postopka preiskave. Zlasti so trdile, da je bila Komisija veliko prej obveščena o obstoju ureditev za nadomestilo za javne storitve in da jim ni nikoli nasprotovala. Poleg tega so trdile, da je bil znesek letnega nadomestila, plačan javnim družbam, strogo sorazmeren in omejen na dodatne neto stroške obveznosti javnih storitev. Zato se je štelo, da tako plačilo ne ovira konkurence z drugimi udeleženci na trgu.

(126) Takrat so družbe Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar in Toremar na podlagi člena 263(4) PDEU vložile ničnostno tožbo pri Splošnem sodišču (glej tudi uvodno izjavo 5).

3.1.2 Pripombe zasebnih prevoznikov

(127) Komisija je prejela pripombe različnih zasebnih prevoznikov, ki konkurirajo na več poteh, na katerih dejavnosti opravljajo družbe Caremar, Saremar in Toremar. Te pripombe je mogoče povzeti, kot sledi: (a) družbe skupine Tirrenia so na poteh, na katerih so bili koncentrirani konkurenčni zasebni prevozniki, izvajale agresivno komercialno politiko v obliki potovanj po dampinških cenah, popustov in sistemov odloga plačil, ki so jo lahko razumno utemeljile zgolj zato, ker so prejemale javno financiranje; (b) pri obveznostih javne storitve ni bilo preglednosti, zmožnost družb skupine Tirrenia, da spremenijo obseg takih obveznosti, zlasti v zvezi s potmi, na katerih se opravljajo dejavnosti, ter specifičnimi urniki in pogostostjo, pa bi bilo treba šteti za nasprotno sami naravi obveznosti javnih storitev; (c) ker so zasebni prevozniki opravljali storitve na nekaterih poteh, na katerih so delovale družbe skupine Tirrenia, se je zdela potreba po javni storitvi zelo vprašljiva; (d) ureditve financiranja za naložbe, ki so se izvedle od leta 1995 ali so bile predvidene v poslovnem načrtu, so vključevale elemente pomoči, med drugim v zvezi z ugodnejšim dostopom do financiranja, ki so ga imele družbe skupine Tirrenia; (e) družbam skupine Tirrenia je bila zagotovljena ugodnejša davčna obravnava za mineralna olja, ki so se uporabljala na njihovih plovilih med postanki v Italijanskih pristaniščih.

3.2 Pripombe po razglasitvi ničnosti odločbe iz leta 2005

(128) Po tem, ko je Splošno sodišče razglasilo odločbo iz leta 2005 za nično, je Komisija pozvala zainteresirane strani v postopku, naj predložijo pripombe v zvezi z razglasitvijo ničnosti in njenimi posledicami (glej tudi oddelek 1.3).

(129) Komisija je prejela samo pripombe upravičencev do ukrepov, ki se preiskujejo. Če povzamemo, upravičenci so navedli, da bi morala Komisija upoštevati vse ustrezne dejanske in pravne elemente, vključno z dodatnimi razlogi, ki so jih tožeče stranke predložile v okviru postopka pred Sodiščem, in na podlagi tega skleniti, da zadevni ukrepi: (a) ne pomenijo pomoči ali (b) pomenijo obstoječo pomoč, kolikor je režim javnih pomorskih storitev v Italiji (i) starejši od začetka veljavnosti Pogodbe ES, (ii) ga je Evropska komisija implicitno ali eksplicitno odobrila (31) ter (iii) je vsekakor starejši od začetka veljavnosti uredbe o pomorski kabotaži.

4. PRIPOMBE ITALIJANSKIH ORGANOV

4.1 Pripombe pred sprejetjem odločbe iz leta 2005

4.1.1 Subvencije, plačane v zvezi z obveznostmi javne storitve

(130) Italijanski organi so z dopisom z dne 29. septembra 1999 predložili svoje pripombe v zvezi s sklepom o začetku formalnega postopka preiskave. Po njihovem mnenju so lahko prvotni sporazumi, sklenjeni z vsako družbo skupine Tirrenia, v skladu s členom 4 uredbe o pomorski kabotaži ostali veljavni do njihovega izteka konec leta 2008. Zato z odločitvijo o začetku postopka ni bilo mogoče izraziti dvoma o sistemu obveznosti javne storitve, ki je izhajal iz prvotnih sporazumov.

(131) Italijanski organi so izpodbijali tudi opredelitev pomoči kot nove pomoči v smislu člena 108(3) PDEU in domnevo, da bi lahko taka pomoč prizadela trgovino med državami članicami pred 1. januarjem 1999, ko se je italijanski trg odprl za kabotažo.

(132) Poleg teh splošnih pripomb so italijanski organi poudarili, da je bila navzočnost zasebnih prevoznikov na poteh, na katerih so dejavnosti opravljale družbe skupine Tirrenia, pogosto nedaven pojav, omejen na le nekaj poti in koncentriran na glavni del sezone. Poleg tega se je z metodo izračuna letnega nadomestila, po kateri se je dobiček, ustvarjen poleti, odštel od skupnih izgub, ustvarjenih pozimi, znesek nadomestila omejil na strogi minimum.

(133) Tako je bilo nadomestilo po mnenju italijanskih organov potrebno in strogo sorazmerno z obveznostmi javne storitve, za opredelitev katerih je pristojna država članica.

(134) V zvezi s kršitvijo pravil konkurence s strani družbe Adriatica na povezavi med Italijo in Grčijo so italijanski organi poudarili, da odločitev Komisije v zvezi s kršitvijo takrat ni bila dokončna. Trdili so, da sta postopka popolnoma neodvisna drug od drugega, da se pomoč vsekakor ni uporabila za financiranje protikonkurenčnega ravnanja, da bi bila razglasitev pomoči za nezdružljivo enakovredna dodatni kazni ter da bi njeno vračilo ogrozilo družbo Adriatica in celotni postopek privatizacije.

4.1.2 Naložbe, predvidene v poslovnem načrtu

(135) Italijanski organi so poudarili, da so bile naložbe, predvidene v poslovnem načrtu, namenjene znižanju stroškov storitev ob ohranitvi visoke kakovosti. Poleg tega so trdili, da metode financiranja načrtovanih naložb niso vključevale elementa pomoči, saj bi se navedene naložbe deloma financirale iz lastnih sredstev družb, deloma pa z bančnimi posojili, o katerih bi pogajanja potekala pod običajnimi tržnimi pogoji.

4.1.3 Ugodnejša davčna obravnava

(136) Italijanski organi so predložili podrobnosti o pravnem okviru, ki ureja davčno obravnavo mineralnih olj, ki se uporabljajo kot gorivo v pomorskem prometu. Informacije, predložene Komisiji, so pokazale, da je bila s splošno odločitvijo z dne 2. marca 1996, sprejeto v skladu z Zakonskim odlokom št. 504/1995, ugodnejša davčna obravnava, določena v zakonskem odloku, razširjena na goriva in maziva, ki jih uporabljajo plovila, zasidrana v pristanišču zaradi vzdrževanja.

(137) Kot je navedeno v uvodni izjavi 5, je Italija takrat pri Sodišču vložila tožbo zoper sklep o začetku postopka v zvezi z delom, v katerem je določen začasen odlog nezakonite pomoči.

4.2 Pripombe po razglasitvi ničnosti odločbe iz leta 2005

(138) Komisija je aprila 2010 italijanske organe pozvala, naj predložijo pripombe v zvezi z razglasitvijo ničnosti odločbe iz leta 2005 s strani Splošnega sodišča in pojasnijo nekatere vidike v zvezi z mednarodnimi potmi, na katerih sta dejavnosti opravljali družbi Adriatica in Saremar. Poleg tega je Komisija zahtevala podroben opis mehanizma nadomestila za opravljanje dejavnosti na zadevnih poteh, vključno z vsemi poznejšimi spremembami metode izračuna nadomestila in donosa naloženega kapitala.

(139) Italijanski organi so ponovili, da bi bilo treba zadevne ukrepe opredeliti kot obstoječo pomoč, kot so že navedli in dokazali v okviru formalnega postopka preiskave. Trdili so, da so se merila za dodelitev in način izračuna nadomestila za izvajanje obveznosti javne storitve urejali z Odlokom 2081/1936, ki je bil pozneje razveljavljen z Zakonom 684/1974, in Odlokom 2082/1936. Dejansko so bile s členom 2 Odloka 2081/1936 določene poti nacionalnega pomena, s členom 6 pa je bilo določeno, da bo država pokrila dodatne stroške družb, nastale pri opravljanju dejavnosti na zadevnih poteh, na podlagi sporazumov z veljavnostjo 20 let.

(140) Italijanski organi so trdili, da so s poznejšimi spremembami zakonodajnega okvira za urejanje režima javnih pomorskih storitev obveznosti javne storitve, ki so bile prenesene na upravičence, postale še strožje, poleg tega pa je bil mehanizem za izračun nadomestila posodobljen, da bi se javni prispevek omejil.

(141) Italijanski organi so poudarili, da je bila z Zakonom 856/1986 dejansko uvedena letna izravnalna subvencija, določena na podlagi objektivnih parametrov, ne preteklih stroškov, kot razlika med prihodki in stroški, nastalimi pri opravljanju storitve, vključevati pa je morala razumno stopnjo donosa. Italijanski organi so sklenili, da je bila ta novost v zakonodajnem okviru posebno pomembna, saj je družbe spodbujala k učinkovitosti.

(142) Po mnenju italijanskih organov bi v zvezi z nadomestilom za regionalne družbe veljali isti premisleki. Zlasti so italijanski organi potrdili, da so bile obveznosti javne storitve uvedene z Zakonom 34/1953, ki določa naslednje štiri subvencionirane sektorje: (a) Toskansko otočje (družba Toremar); (b) Partenopeanski in Pontinski otoki (družba Caremar); (c) Eolski otoki (družba Siremar); (d) Egadski otoki, Pelagijski otoki, Ustica in Pantelleria (družba Siremar).

(143) Povezave z malimi sardinskimi otoki in Korziko je domnevno upravljala družba Tirrenia v skladu z ministrskim odlokom z dne 5. januarja 1937, s katerim so bile tretjemu prometnemu sektorju poti nacionalnega pomena dodane povezave s kraji La Maddalena, Palau, Bonifacio, Carloforte, Calasetta in Portovesme. Dejansko je te povezave upravljala družba Saremar, ki je bila ustanovljena leta 1988 z ločitvijo od družbe Tirrenia.

(144) Italijanski organi so poudarili tudi, da je navedeni odlok vključeval povezave z Grčijo, Albanijo in otoki Tremiti, ki jih je upravljala družba Adriatica in so spadale v sektor poti nacionalnega pomena IV (glej uvodno izjavo 59).

(145) Na podlagi tega so italijanski organi sklenili, da obstajajo zadostni elementi kontinuitete med režimom javnih storitev, na katerega se je nanašala odločba iz leta 2005, in preteklim regulativnim okvirom za pomorske povezave z otoki. Glede na navedeno so italijanski organi menili, da je režim javnih storitev starejši od začetka veljavnosti Pogodbe ES in uredbe o pomorski kabotaži.

5. OCENA

5.1 Nadomestila za javne storitve

5.1.1 Obstoj državne pomoči

(146) V skladu s členom 107(1) PDEU „je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.

(147) Merila iz člena 107(1) PDEU so kumulativna. Za ugotovitev, ali priglašeni ukrepi pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, morajo biti torej izpolnjeni vsi navedeni pogoji. Finančna podpora mora namreč: (a) biti dodeljena s strani države članice ali iz državnih sredstev; (b) dajati prednost posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga; (c) izkrivljati konkurenco ali ustvarjati možnost izkrivljanja konkurence; (d) vplivati na trgovino med državami članicami.

(148) Državna sredstva : Jasno je, da je zadevne subvencije dodelila država iz državnih sredstev.

(149) Gospodarska prednost : Sodišče je v sodbi v zadevi Altmark (32) določilo naslednja merila za ugotovitev, ali nadomestilo za opravljanje javne storitve pomeni prednost v smislu člena 107 PDEU: (1) podjetje, ki prejema nadomestilo, mora dejansko izpolnjevati obveznosti javne službe, te pa morajo biti jasno opredeljene (prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark); (2) merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, morajo biti določena vnaprej ter objektivno in pregledno (drugo merilo iz sodbe v zadevi Altmark); (3) nadomestilo ne sme presegati tistega, kar je potrebno za kritje vseh ali dela stroškov, ki so nastali z izpolnjevanjem obveznosti javne službe ob upoštevanju realiziranih prejemkov in zmernega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti (tretje merilo iz sodbe v zadevi Altmark); (4) če podjetje, ki se mu naloži izpolnjevanje obveznosti javne službe, v konkretnem primeru ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, ki omogoča, da se izbere tisti ponudnik, ki lahko te storitve opravlja z najnižjimi stroški za skupnost, se mora raven potrebnega nadomestila določiti na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju realiziranih prihodkov in zmernega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti (četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark).

(150) Šteje se, da je četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark izpolnjeno, če so bili prejemniki nadomestila izbrani po postopku oddaje javnega naročila, ki omogoča izbiro ponudnika, zmožnega opravljati storitve z najnižjimi stroški, sicer pa, če je bilo nadomestilo izračunano glede na stroške učinkovitega podjetja.

(151) V tem primeru upravičenci niso bili izbrani po postopku oddaje javnega naročila. Poleg tega Italija ni dokazala, da je bila raven nadomestila določena na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s sredstvi za izpolnitev zahtev javne storitve, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju zadevnih prihodkov in zmernega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti.

(152) Ker so merila iz sodbe v zadevi Altmark kumulativna, neizpolnitev četrtega merila zadostuje za ugotovitev prisotnosti gospodarske prednosti, zagotovljene regionalnim družbam nekdanje skupine Tirrenia.

(153) Selektivnost : Zadevne subvencije so selektivne, saj so usmerjene na nekatera podjetja, ki opravljajo storitve pomorskega prevoza.

(154) Izkrivljanje konkurence in vpliv na trgovino : Kadar pomoč, ki jo dodeli država članica, okrepi položaj nekega podjetja v primerjavi z drugimi podjetji, ki konkurirajo v trgovini znotraj Unije, je treba za zadnjenavedene šteti, da jih je ta pomoč prizadela. Zadostuje, da prejemnik pomoči konkurira drugim podjetjem na trgih, odprtih za konkurenco. V zadevnem primeru upravičenci konkurirajo drugim podjetjem, ki opravljajo storitve pomorskega prevoza v Uniji, zlasti od začetka veljavnosti Uredbe Sveta (EGS) št. 4055/86 (33) in uredbe o pomorski kabotaži, s katerima se je liberaliziral trg za mednarodni pomorski prevoz in pomorsko kabotažo. Zato bi lahko zadevno javno nadomestilo vplivalo na trgovino v Uniji in izkrivljalo konkurenco na notranjem trgu.

(155) Na podlagi navedenega Komisija meni, da nadomestilo, ki so ga italijanski organi plačali regionalnim družbam skupine Tirrenia za upravljanje povezav za kabotažo ter mednarodnih povezav med letoma 1992 in 2008, pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

5.1.2 Narava zadevne pomoči: obstoječa ali nova pomoč?

(156) Po ugotovitvi, da nadomestilo, ki so ga italijanski organi plačali regionalnim družbam skupine Tirrenia za upravljanje povezav za kabotažo in mednarodnih povezav med letoma 1992 in 2008, pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, mora Komisija oceniti, ali je ta državna pomoč obstoječa ali nova pomoč.

(157) V ta namen je treba razlikovati med kabotažnimi povezavami in mednarodnimi povezavami.

5.1.2.1 Kabotažne povezave

(158) Kar zadeva upravljanje kabotažnih povezav, je Splošno sodišče s sodbo iz leta 2009 deloma razglasilo odločbo iz leta 2005 za nično, ker je Komisija napačno uporabila člen 4(3) uredbe o pomorski kabotaži, v skladu s katerim lahko „[o]bstoječe pogodbe o gospodarski javni službi […] veljajo do dneva izteka ustrezne pogodbe“.

(159) Splošno sodišče je v sodbi iz leta 2009 razlagalo ta člen kot običajno klavzulo o uporabi predhodnih pravil (34) in sklenilo, da nadomestilo, ki je „potrebno“ (35) za financiranje obveznosti javne storitve, pomeni obstoječo pomoč na podlagi člena 4(3) uredbe o pomorski kabotaži, zato se v zvezi z njo ne opravi ocena združljivosti.

(160) Splošno sodišče se je sklicevalo na točke 60 do 66 sodbe Sodišča z dne 10. maja 2005 v zadevi C-400/99 (36), v kateri je veliki senat jasno navedel: „Člen 4 Uredbe št. 3577/92 […] v odstavku 3 določa, da lahko pogodbe o izvajanju javnih služb, ki obstajajo na 1. januarja 1993, veljajo do dneva izteka ustrezne pogodbe. Pogodbe te vrste pa vsebujejo finančne določbe, potrebne za to, da se zagotovijo obveznosti izvajanja javnih služb, ki jih določajo. V okviru, v katerem besedilo člena 4(3) Uredbe št. 3577/92 zajema ohranitev zadevnih pogodb, ne da bi omejevalo obseg te določbe na določene vidike navedenih pogodb, za finančne dogovore, potrebne za to, da se zagotovi izvajanje javnih služb, ki jih zajemajo, velja člen 4(3). Komisija torej nepravilno zatrjuje, da je ta omejen na to, da dovoljuje morebitne izključne oziroma posebne pravice, ki izhajajo iz teh pogodb. Poleg tega Komisija v izpodbijani pogodbi ni sprejela tako omejujočega stališča, saj je priznala, da se v mejah financiranja dodatnih stroškov obveznosti izvajanja javnih služb člen 4(3) Uredbe št. 3577/92 uporablja za mehanizme financiranja zadevnih pogodb“ (točka 64). Poleg tega je navedel še: „[…] za morebitne pomoči, ki presegajo tisto, kar je bilo potrebno za zagotavljanje obveznosti izvajanja javnih služb, ki je predmet zadevnih pogodb, [se] člen 4(3) Uredbe št. 3577/92 ne bi smel uporabljati, zato ker niso potrebne za uravnoteženje in torej za ohranitev takih pogodb. Na temelju te določbe jih torej ni mogoče šteti za obstoječe pomoči“ (točka 65).

(161) Da bi Komisija ugotovila, ali ukrep pomeni novo ali obstoječo pomoč na podlagi člena 4(3) uredbe o pomorski kabotaži, mora obravnavati področje uporabe pomoči, ki je „potrebna za zagotavljanje obveznosti izvajanja javnih služb, določenih v pogodbah o izvajanju javnih služb, ki obstajajo 1. januarja 1993“ v smislu navedene sodbe. Komisija razume, da mora biti področje uporabe takega preizkusa potrebnosti širše od preizkusa sorazmernosti, ki ga Komisija opravi, ko ocenjuje združljivost ukrepa pomoči na podlagi člena 106(2) PDEU. Če bi bilo področje uporabe obeh preizkusov enako, nove pomoči, ki ni skladna s členom 4(3) uredbe o pomorski kabotaži, nikoli ne bi bilo mogoče razglasiti za združljivo z notranjim trgom na podlagi člena 106(2) PDEU, saj samodejno ne bi bila sorazmerna v smislu zadnjenavedene določbe. Zato Komisija razume, da je Sodišče z opredelitvijo vsake pomoči, ki je „potrebna za zagotavljanje obveznosti izvajanja javnih služb, določenih v pogodbah o izvajanju javnih služb, ki obstajajo 1. januarja 1993,“ kot obstoječa pomoč, s tem pojmom zajelo vsako nadomestilo, neposredno povezano z obveznostmi javne storitve, določenimi v okviru pogodbe o javnih storitvah. Taka neposredna povezava obstaja, na primer, ko se v pogodbi določi znesek nadomestila ali metodologija za njegov izračun in vsekakor, kadar je jasno, da pogodba o javnih storitvah ne bi bila sklenjena brez nadomestila.

(162) Komisija bo zato kot novo pomoč obravnavala samo nadomestilo za upravljanje kabotažnih povezav, ki nima pravne podlage v pogodbah o javnih storitvah, ki so obstajale na datum začetka veljavnosti uredbe o pomorski kabotaži.

(163) V zadevnem primeru so bili prvotni sporazumi sklenjeni julija 1991, tj. pred začetkom veljavnosti uredbe o pomorski kabotaži, med nadomestilom in obveznostmi javne storitve, določenimi v sporazumih, pa je obstajala neposredna povezava.

(164) Namen letne subvencije, določene v prvotnih sporazumih, je bil omogočiti regionalnim družbam, da pokrijejo izgube, nastale zaradi primanjkljaja med stroški in prihodki iz poslovanja. Kot je navedeno v uvodni izjavi 103, so bili v členu 5 prvotnih sporazumov določeni naslednji elementi stroškov, pomembni za nadomestilo: stroški pridobitve, oglaševanja in nastanitve, stroški natovarjanja, raztovarjanja in manevriranja, stroški administrativnega osebja na kopnem, stroški vzdrževanja ladij, upravni stroški, stroški zavarovanja, stroški najema in zakupa, stroški goriva, davki in stroški amortizacije. Vsi ti elementi stroškov so se nanašali na opravljanje javnih storitev, opredelili pa so jih javni organi, pri čemer družbe niso imele manevrskega prostora.

(165) Poleg tega so bili prvotni sporazumi, ki jih je Italija sklenila z vsako od petih regionalnih družb, identični prvotnemu sporazumu, ki ga je Italija sklenila z družbo Tirrenia (glej uvodno izjavo 94), v njih pa so se upoštevali isti elementi stroškov. Komisija je v svoji odločbi iz leta 2001 v zvezi z družbo Tirrenia priznala, da so ti elementi stroškov strogo potrebni za opravljanje javnih storitev, saj so izražali fiksne in spremenljive stroške, neposredno povezane z opravljanjem storitev, ki so jih javni organi opredelili kot storitve splošnega pomena in so bile kot take zajete s prvotnim sporazumom (37). V zvezi z amortizacijo ladij je Komisija menila, da bi se lahko štela za potrebno za opravljanje navedenih storitev, če so se zadevne ladje uporabljale izključno za storitve, zajete s prvotnimi sporazumi (38). Zgoraj navedeni premisleki se smiselno uporabljajo za regionalne družbe.

(166) Glede na neposredno povezavo, ki je obstajala med nadomestilom in upravljanjem poti za kabotažo, na katerih so regionalne družbe opravljale dejavnosti v skladu s prvotnimi sporazumi, Komisija sklepa, da je bilo navedeno nadomestilo potrebno za kritje dodatnih stroškov obveznosti javne storitve, določenih v prvotnih sporazumih.

(167) Zgoraj navedeni sklep ne bi bil drugačen niti, če bi morala Komisija preveriti, ali je bilo letno nadomestilo, plačano regionalnim družbam, najmanjše potrebno za opravljanje javnih storitev. Analiza (i) mehanizma za izračun nadomestila, (ii) prihodkov družbe in (iii) dodatnih stroškov, nastalih zaradi upravljanja kabotažnih povezav na podlagi prvotnih sporazumov, kaže, da je bilo nadomestilo, plačano tem družbam na podlagi prvotnih sporazumov, strogo sorazmerno z dodatnimi stroški, ki jih je vključevala naloga javne službe, za katero so bili pooblaščeni upravičenci.

(168) Prvič, raven letnega nadomestila je bila izračunana ob upoštevanju poslovnih dobičkov, ki jih je ustvarila vsaka regionalna družba na poteh, zajetih s prvotnimi sporazumi, ki so se odšteli od skupnih izgub, ustvarjenih z opravljanjem dejavnosti na poteh (člen 3 prvotnih sporazumov). S to metodo, po kateri so se skupne izgube, ustvarjene zunaj sezone, zmanjšale za dobičke, ustvarjene v glavnem delu sezone, se je omejil znesek subvencije, plačan javnim družbam, tako da je bila pridobljena raven letnega nadomestila na splošno nižja, kot bi bila, če bi se skupne izgube preprosto seštele po poteh.

(169) Drugič, v zvezi s prihodki družbe je veljala dvojna omejitev za prevoznine, in sicer v obliki ugodnejših prevoznin za nekatere družbene kategorije in zahteve, da mora družba pridobiti dovoljenje javnih organov za vsako spremembo prevoznin. Informacije, ki so jih predložili italijanski organi, so pokazale, da regionalne družbe niso mogle po lastni volji prilagajati svojih prevoznin, da bi upoštevale zlasti spremembe stroškov poslovanja (39). Komisija je v odločbi iz leta 2001 že priznala, da se ta dvojna omejitev, ki je povzročila opazno znižanje dohodkov družbe in vplivala na raven letnega nadomestila, ne bi smela opredeliti kot agresivna komercialna politika, za katero je značilna uporaba plenilskih cen.

(170) Tretjič, italijanski organi so Komisiji predložili informacije o stroških, ki so jih imele regionalne družbe med letoma 1992 in 2008 pri upravljanju poti, na katerih so opravljale javne storitve. V zvezi z opravljanjem javne storitve v obdobju 1992–2008 je Italija predložila: — skupne stroške, prihodke iz poslovanja in donos naloženega kapitala, ki so jih zabeležile vse regionalne družbe (40) v obdobju 1992–2008, ter ustrezni znesek letne subvencije; — račune na linijo za vsako družbo za obdobji 1992–2001 in 2004–2008; — stopnjo donosa naloženega kapitala, zagotovljeno družbi Adriatica za obdobje 1999–2003, družbi Saremar za leto 1998 in obdobje 2000–2003 ter družbam Toremar, Siremar in Caremar za obdobje 1998–2003 (ki se je gibala med 1,6 % in 12,2 %).

(171) Predloženi podatki (glej preglednice v uvodni izjavi 115) kažejo, da so bili stroški med letoma 2002 in 2008 večinoma nižji od povprečnih stroškov, nastalih pri opravljanju dejavnosti na poteh v referenčnem obdobju, ocenjenem v okviru odločbe iz leta 2005 (obdobju 1992–2001).

(172) V zvezi z donosom naloženega kapitala so bili različni elementi naloženega kapitala podrobno določeni v prvotnih sporazumih, stopnje donosa pa so bile določene ob upoštevanju tržnih stopenj, da bi se za vsak element izrazil ustrezen donos. Kljub neobstoju podatkov v zvezi s stopnjo donosa naloženega kapitala, zagotovljeno družbam v obdobju 2004–2008, Komisija ugotavlja, da se je stopnja donosa naloženega kapitala razen v nekaj primerih med letoma 2001 in 2003 stalno zniževala (glej preglednice v uvodnih izjavah 106 in 117). Zaradi tega trenda in splošne stabilnosti absolutnih zneskov donosa naloženega kapitala v obdobju 2001–2008 (glej preglednice v uvodnih izjavah 105 in 115) (41) je razumno domnevati, da je bilo nadomestilo, plačano družbam za izvajanje obveznosti javne storitve sorazmerno med celotnim trajanjem prvotnih sporazumov. Glede na navedeno Komisija ohranja svojo oceno iz odločbe iz leta 2005, tj. da je bil donos za upravičence določen na razumno raven.

(173) Komisija ob upoštevanju neposredne povezave med plačanim nadomestilom in obveznostmi javne storitve, določenimi v prvotnih sporazumih, ter ad abundantiam sorazmernosti nadomestila ugotavlja, da nadomestilo, dodeljeno do leta 2008 v zvezi s kabotažnimi povezavami, pomeni obstoječo pomoč na podlagi člena 4(3) uredbe o pomorski kabotaži.

(174) Ker nadomestilo za izvajanje obveznosti javne storitve na kabotažnih povezavah pomeni obstoječo pomoč, Splošno sodišče pa je razglasilo celotno odločbo iz leta 2005, vključno s pogoji, naloženimi z odločbo, v zvezi z upravljanjem povezav za kabotažo s strani družbe Caremar, za nično, Komisiji ni treba oceniti, ali je upravičenec pri izvajanju odločbe iz leta 2005 končno izpolnil navedene pogoje, niti tega, ali so bili sploh potrebni. Nadomestilo za izvajanje obveznosti javne storitve na kabotažnih povezavah pomeni obstoječo pomoč, vendar ni več veljavno. Zato ni smiselno, da bi Komisija Italiji predlagala ustrezne ukrepe v skladu s členom 108(1) PDEU, saj se lahko s takimi ukrepi spremeni ukrep pomoči le za prihodnost. Iz tega sledi, da ni smiselno, da bi Komisija proučila združljivost take obstoječe pomoči, ki ni več veljavna.

5.1.2.2 Mednarodne povezave

(175) Opravljanje prevoznih storitev na mednarodnih pomorskih povezavah spada na področje uporabe Uredbe (EGS) št. 4055/86, ki v nasprotju s členom 4(3) uredbe o pomorski kabotaži ne vsebuje klavzule o uporabi predhodnih pravil.

(176) V skladu s členom 1(1)(b) Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 (42) (v nadaljnjem besedilu; nova postopkovna uredba) obstoječa pomoč pomeni „vso pomoč, ki je obstajala pred začetkom veljavnosti PDEU v zadevnih državah članicah, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki se je začela izvajati pred začetkom veljavnosti PDEU in se še vedno uporablja“.

(177) V skladu s členom 4(1) Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 (43) (v nadaljnjem besedilu: izvedbena uredba) sprememba obstoječe pomoči pomeni „katero koli spremembo, razen preoblikovanja povsem formalne ali upravne narave, ki ne more vplivati na ocenjevanje združljivosti ukrepa pomoči s skupnim trgom. Vendar se povečanje začetnega proračuna obstoječe sheme pomoči do 20 % ne šteje kot sprememba obstoječe pomoči.“

(178) V skladu z ustaljeno sodno prakso (44) se ne sme vsaka sprememba obstoječe pomoči šteti za spremembo obstoječe pomoči v novo pomoč; le ko sprememba vpliva na vsebino prvotne pomoči, se ta spremeni v novo pomoč. Za to presojo se je treba sklicevati na določbe, ki urejajo pomoč, načine njenega zagotavljanja in omejitve (45). Podaljšanje ukrepa pomoči pa pomeni novo pomoč (46).

(179) Kot je Splošno sodišče opozorilo v sodbi iz leta 2009, se spremembe ne nanašajo na vsebino, kadar ne spreminjajo zakonodaje, na podlagi katere je bila določena pomoč, v zvezi z naravo prednosti ali vsebino dejavnosti, na katero se prednost nanaša (47).

Spremembe režima javnih storitev

(180) Od petih regionalnih družb skupine Tirrenia sta samo družbi Adriatica in Saremar opravljali dejavnosti na mednarodnih poteh v skladu s prvotnimi sporazumi.

(181) Komisija mora oceniti, ali nadomestila, dodeljena tema družbama za opravljanje storitev mednarodnega pomorskega prevoza, pomenijo novo ali obstoječo pomoč v smislu člena 1 nove postopkovne uredbe. V ta namen mora preveriti, ali so od začetka veljavnosti Pogodbe na ukrep pomoči vplivale bistvene spremembe narave prednosti, cilja ukrepa pomoči, upravičenca ali vira financiranja, Te spremembe bi vključevale novo pomoč.

(182) Komisija ugotavlja, da je bilo pri financiranju obveznosti javne storitve v zvezi z mednarodnimi povezavami uvedenih več bistvenih sprememb številnih vidikov, kot je opisano v nadaljevanju. (a) Subjekti, ki prejemajo pomoč

(183) V skladu z odlokoma iz leta 1936 so bile štiri družbe (Italia, Lloyd Triestino, Tirrenia in Adriatica) pooblaščene za izvajanje obveznosti javne storitve v zvezi s potmi nacionalnega pomena, ki so vključevale notranje in mednarodne poti za prevoz potnikov in tovora. Ta odloka sta določala izčrpen seznam družb, pooblaščenih za opravljanje dejavnosti na poteh nacionalnega pomena. Šele pozneje so bile ustanovljene regionalne družbe, pooblaščene za opravljanje poštnih in komercialnih storitev izključno lokalne narave, in sicer družbe Caremar, Toremar in Siremar, ustanovljene z Zakonom št. 169/1975, ter družba Saremar, ustanovljena v skladu z Zakonom 856/1986 po razveljavitvi Odloka 2081/1936 (glej uvodni izjavi 83 in 88). (b) Poti

(184) Večina mednarodnih poti, obravnavanih v okviru te ocene, je bila uvedenih na podlagi režima javnih storitev po začetku veljavnosti Pogodbe ES.

(185) V zvezi z družbo Adriatica je bilo v odlokih iz leta 1936 izrecno določeno le opravljanje dejavnosti na poti Bari–Drač. Vendar je bila ta pot predvidena zgolj za prevoz potnikov, medtem ko je povezava Bari–Drač, ki se obravnava v okviru te ocene, predvidena za kombinirani prevoz (potnikov in tovora).

(186) V odlokih iz leta 1936 ni bila določena nobena pot od italijanskih pristanišč Ancona ali Bari do Bara (Črna gora) ali Splita (Hrvaška). Po navedbah italijanskih organov je družba Adriatica začela opravljati dejavnosti na poti Ancona–Split leta 1978, na poti Ancona–Bar pa leta 1997.

(187) Povezava Trst–Drač je bila uvedena leta 1983 zaradi razvoja trgovinskih odnosov med Albanijo in državami Zahodne Evrope. Seznami poti, sprejeti na podlagi odlokov iz leta 1936, niso vključevali poti od Trsta do Albanije.

(188) Isto velja za pot Brindisi–Krf–Igoumenitsa–Patras. Italijanski organi Komisiji niso mogli predložiti dokazil, ki bi jasno kazala, kdaj je bila uvedena povezava Brindisi–Krf–Igoumenitsa–Patras. Italija trdi, da pot Brindisi–Krf–Igoumenitsa–Patras spada na področje uporabe odlokov iz leta 1936, saj so poti nacionalnega pomena v sektorju IV, opredeljenem v Odloku 2081/1936 (ki je zajemal povezave z Grčijo, Albanijo in otoki otočja Tremiti), takrat vključevale eno specifično povezavo z Grčijo. Komisija ne more sprejeti tega argumenta italijanskih organov. Seznami, sprejeti na podlagi odlokov iz leta 1936, niso vključevali specifične poti od Brindisija. Po podatkih iz dopisa italijanskih organov z dne 29. oktobra 2002 je pot Brindisi–Krf–Igoumenitsa–Patras uvedla družba Adriatica šele leta 1978. S tem dopisom so italijanski organi pojasnili, da družba Adriatica ni nikoli opravljala dejavnosti v okviru režima javnih storitev na poti Bari–Grčija, ampak na povezavi Grčija–Brindisi. Torej so italijanski organi sami šteli ti dve poti za dva ločena ustrezna trga.

(189) V zvezi z družbo Saremar je seznam poti nacionalnega pomena, določen z odlokoma iz leta 1936, vključeval potniško povezavo med Sardinijo in Korziko (La Maddalena–Palau–Bonifacio), ki jo je prvotno upravljala družba Tirrenia. Nasprotno je bila pot, na kateri je družba Saremar pozneje opravljala dejavnosti v skladu z Zakonom 856/1986, predvidena za