SL Uradni list Evropske unije L 354/37

DIREKTIVA (EU) 2016/2341 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

z dne 14. decembra 2016

o dejavnostih in nadzoru institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje

(prenovitev)

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 53, člena 62 in člena 114(1) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Direktiva 2003/41/ES Evropskega parlamenta in Sveta (3) je bila večkrat vsebinsko spremenjena (4). Ker so potrebne dodatne spremembe, bi bilo treba navedeno direktivo zaradi jasnosti prenoviti.

(2) Na notranjem trgu bi morale institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje imeti možnost poslovanja v drugih državah članicah in zagotavljati visoko raven zaščite in varnosti za člane in upravičence pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja.

(3) Namen te direktive je minimalna harmonizacija, zato direktiva državam članicam ne bi smela preprečevati, da ohranijo ali sprejmejo dodatne določbe za zaščito članov in upravičencev pokojninskega načrta poklicnega zavarovanja, pod pogojem, da so take določbe skladne z obveznostmi držav članic, ki izhajajo iz prava Unije. Ta direktiva se ne nanaša na vprašanja nacionalnega socialnega, delovnega, davčnega ali pogodbenega prava niti na ustreznost pokojninskega zavarovanja v državah članicah.

(4) Namen te direktive je zagotoviti dobro upravljanje, obveščanje članov pokojninskih načrtov ter preglednost in varnost poklicnega pokojninskega zavarovanja, da bi dodatno olajšali mobilnost delavcev med državami članicami.

(5) Organizacija in pravna urejenost institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje se med državami članicami močno razlikujeta. Pokojninske načrte poklicnega zavarovanja upravljajo tako institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje kot življenjske zavarovalnice. Zato enoten pristop za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje ni ustrezen. Komisija in Evropski nadzorni organ (Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine) (EIOPA), ustanovljen z Uredbo (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (5), bi morala pri svojem delovanju upoštevati različne tradicije držav članic ter pri določanju organiziranosti institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje ne bi smela posegati v nacionalno socialno in delovno pravo.

(6) Direktiva 2003/41/ES je pomenila prvi zakonodajni ukrep na poti k notranjemu trgu za zagotavljanje poklicnega pokojninskega zavarovanja, organiziranega na ravni Unije. Resnični notranji trg za poklicno pokojninsko zavarovanje ostaja ključnega pomena za gospodarsko rast in ustvarjanje delovnih mest v Uniji ter tudi za spopadanje z izzivi zaradi staranja prebivalstva. Navedena direktiva iz leta 2003 ni bila vsebinsko spremenjena tako, da bi bilo mogoče sodoben sistem upravljanja na podlagi tveganj uvesti za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje. Za razvoj varnega poklicnega pokojninskega zavarovanja v vseh državah članicah sta še naprej pomembna ustrezna pravna urejenost in nadzor na ravni Unije in na nacionalni ravni.

(7) Načeloma bi institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje morale pri pokojninskih načrtih poklicnem pokojninskem zavarovanju, kadar je to ustrezno, upoštevati cilj zagotavljanja medgeneracijskega ravnotežja, in sicer tako, da bodo stremele k enakomerni razporeditvi tveganj in prejemkov med generacijami.

(8) Sprejeti je treba ustrezne ukrepe za nadaljnje izboljšanje dodatnega zasebnega pokojninskega varčevanja, kot so pokojninski načrti poklicnega zavarovanja. To je pomembno, saj so sistemi socialne varnosti pod vse večjimi pritiski, kar pomeni, da so poklicne pokojnine vse pogosteje uporabljene kot dopolnilo drugih pokojninskih prihrankov. Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje imajo pomembno vlogo pri dolgoročnem financiranju gospodarstva Unije in zagotavljanju varnih pokojnin. So bistven del gospodarstva Unije, saj v imenu približno 75 milijonov članov in upravičencev upravljajo s sredstvi v vrednosti 2,5 bilijona EUR. Izboljšati bi bilo treba poklicne pokojnine, ne da bi s tem postavili pod vprašaj velik pomen pokojninskih sistemov socialnega varstva glede varnosti, trajnosti in učinkovitosti socialnega varstva, saj bi morali zagotavljati dostojen življenjski standard v starosti in bi zato morali biti osrednja točka krepitve evropskih socialnih modelov.

(9) Ob upoštevanju demografskih gibanj v Uniji in razmer glede nacionalnih proračunov je poklicno pokojninsko zavarovanje dragocen dodatek pokojninskim sistemom v okviru socialnega varstva. Prožen pokojninski sistem vključuje raznolike produkte, raznovrstne institucije ter uspešne in učinkovite nadzorne prakse.

(10) Države članice bi morale delavce zaščititi pred revščino v starosti in kot dodatno kritje poleg javnih pokojnin spodbujati dodatne pokojninske načrte, povezane s pogodbo o zaposlitvi.

(11) Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti pravico do varstva osebnih podatkov, svobodo gospodarske pobude, lastninsko pravico, pravico do kolektivnih pogajanj in ukrepov ter pravico do visoke ravni varstva potrošnikov, in sicer predvsem z zagotavljanjem visoke ravni preglednosti pri ponudbi pokojninskih zavarovanj, dobre informiranosti pri osebnem finančnem in pokojninskem načrtovanju ter olajšanjem čezmejne dejavnosti za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje in čezmejnega prenosa pokojninskih načrtov. To direktivo je treba izvajati v skladu z navedenimi pravicami in načeli.

(12) Zlasti olajšanje čezmejnih dejavnosti institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje ter čezmejnega prenosa pokojninskih načrtov prek pojasnitve ustreznih postopkov in odprave nepotrebnih ovir, skupaj s centraliziranim upravljanjem poklicnega pokojninskega zavarovanja, bi lahko imelo pozitiven učinek na zadevna podjetja in njihove zaposlene, ne glede na to, v kateri državi članici delajo.

(13) Čezmejna dejavnost institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje ne bi smela posegati v nacionalno socialno in delovno pravo države članice gostiteljice, povezano s področjem pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja, ki se nanaša na odnos med podjetjem, ki ponuja pokojninski načrt (v nadaljnjem besedilu: ustanoviteljsko podjetje) ter člani in upravičenci. Čezmejna dejavnost in čezmejni prenos pokojninskih načrtov sta ločena in bi zanju morale veljati različne določbe. Če čezmejni prenos pokojninskega načrta vodi v čezmejno dejavnost, bi morale veljati določbe za čezmejno dejavnost.

(14) Kadar se ustanoviteljsko podjetje in institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje nahajata v isti državi članici, zgolj dejstvo, da so člani ali upravičenci pokojninskega načrta rezidenti druge države članice, samo po sebi ne pomeni čezmejne dejavnosti.

(15) Države članice bi morale upoštevati, da je treba zaščititi pokojninske pravice delavcev, ki so začasno napoteni na delo v drugo državo članico.

(16) Kljub začetku veljavnosti Direktive 2003/41/ES, je bila čezmejna dejavnost omejena zaradi razlik v nacionalnem socialnem in delovnem pravu. Poleg tega še vedno obstajajo precejšnje ovire v zvezi s skrbnim in varnim poslovanjem, zaradi katerih je upravljanje čezmejnih pokojninskih načrtov za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje dražje. Izboljšati je treba tudi sedanjo minimalno raven varstva članov in upravičencev. To je še toliko pomembnejše, ker tveganje dolgoživosti in tržna tveganja v vedno večji meri nosijo člani in upravičenci, ne pa institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje ali ustanoviteljsko podjetje. Poleg tega je treba povečati sedanjo minimalno raven informiranosti članov in upravičencev.

(17) Pravila skrbnega in varnega poslovanja, določena v tej direktivi, so namenjena tako zagotavljanju visoke ravni varnosti za vse bodoče upokojence z uvedbo strogih nadzornih standardov kot tudi pripravi poti za dobro, preudarno in učinkovito upravljanje pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja.

(18) Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje bi morale biti v celoti ločene od kakršnega koli ustanoviteljskega podjetja in bi morale opravljati svojo dejavnost na podlagi kapitalskega kritja, s ciljem zagotavljati pokojnine. Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki svojo dejavnost opravljajo s tem izključnim ciljem, bi morale, ne glede na to, ali take institucije štejejo za pravne osebe, imeti svobodo opravljanja storitev in svobodo vlaganja, pogoj za to pa je le upoštevanje usklajenih preudarnih predpisov.

(19) V skladu z načelom subsidiarnosti bi morale države članice v celoti obdržati odgovornost za organizacijo njihovih pokojninskih sistemov, kot tudi za odločanje o vlogi vsakega od treh stebrov pokojninskega sistema v posameznih državah članicah. V okviru drugega stebra bi morale v celoti obdržati tudi odgovornost za vlogo in naloge različnih institucij, ki zagotavljajo prejemke iz poklicnega pokojninskega zavarovanja, kot so vsepanožni pokojninski skladi za celo dejavnost ali panogo, podjetniški pokojninski skladi in življenjske zavarovalnice. Namen te direktive ni postaviti pod vprašaj teh pravic držav članic, temveč jih spodbuditi, da vzpostavijo ustrezno, varno in vzdržno poklicno pokojninsko zavarovanje ter olajšale čezmejno dejavnost.

(20) Komisija bi morala ob upoštevanju, da je treba še izboljšati poklicno pokojninsko zavarovanje, zagotoviti bistveno dodano vrednost na ravni Unije, in sicer s sprejetjem dodatnih ukrepov za podporo sodelovanja držav članic s socialnimi partnerji pri izboljšavah pokojninskih načrtov drugega stebra in z vzpostavitvijo strokovne skupine na visoki ravni, da bi povečali pokojninske prihranke drugega stebra v državah članicah, vključno s spodbujanjem izmenjave primerov dobre prakse med njimi, zlasti kar zadeva čezmejno dejavnost.

(21) Nacionalni predpisi o udeležbi samozaposlenih oseb pri institucijah za poklicno pokojninsko zavarovanje se razlikujejo. V nekaterih državah članicah lahko institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje poslujejo na podlagi sporazumov s panožnimi združenji, katerih člani delujejo kot samozaposlene osebe, ali neposredno s samozaposlenimi ali zaposlenimi osebami. V nekaterih državah članicah lahko postane samozaposlena oseba tudi član institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, če deluje kot delodajalec ali zagotavlja poklicne storitve podjetju. V nekaterih državah članicah lahko samozaposlene osebe pristopijo k instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje le pod pogojem, da izpolnjujejo določene zahteve, vključno s tistimi, ki jih predpisujeta socialno in delovno pravo.

(22) Iz področja uporabe te direktive bi morale biti izključene institucije, ki upravljajo sisteme socialne varnosti in so že usklajene na ravni Unije. Vendar je treba pri tem upoštevati specifičnost institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki v posamezni državi članici upravljajo tako sisteme socialne varnosti kot tudi pokojninske načrte poklicnega zavarovanja.

(23) Institucij, ki delujejo na podlagi načela kapitalskega financiranja kot dela obveznih sistemov socialne varnosti, ta direktiva ne zajema.

(24) Finančne institucije, ki že koristijo ugodnosti zakonodajnega okvira Unije, bi morale biti na splošno izključene iz področja uporabe te direktive. Ker pa lahko te institucije v nekaterih primerih ponujajo tudi storitve poklicnega pokojninskega zavarovanja, je pomembno zagotoviti, da ta direktiva ne vodi k izkrivljanju konkurence. Takemu izkrivljanju se je mogoče izogniti z uporabo zahtev glede skrbnega in varnega poslovanja te direktive za dejavnosti poklicnih pokojninskih zavarovanj, ki jih izvajajo življenjske zavarovalnice iz točke (a)(i) do (iii) člena 2(3) in točke (b)(ii) do (iv) člena 2(3) Direktive 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta (6). Komisija bi morala tudi skrbno spremljati položaj na trgu poklicnih pokojnin in oceniti možnost razširitve izbirne uporabe te direktive na druge, s predpisi opredeljene finančne institucije.

(25) Ker je namen institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje zagotoviti finančno varnost v pokoju, bi se morale pokojnine, ki jih te institucije plačujejo, na splošno izplačevati kot doživljenjska izplačila, časovno omejena izplačila, izplačila enkratnega zneska ali kakršna koli kombinacija teh oblik izplačila.

(26) Pomembno je zagotoviti, da starejše osebe in invalidi niso izpostavljeni tveganju revščine in da lahko uživajo dostojen življenjski standard. Primerno pokritje biometričnih tveganj v sistemih poklicnih pokojninskih zavarovanj je pomemben vidik boja proti revščini in nezadostni varnosti pri starejših ljudeh. Ob vzpostavitvi pokojninskega sistema bi morali delodajalci in delojemalci ali njihovi zastopniki proučiti možnost pokojninskega sistema, ki vključuje možnost pokrivanja tveganja dolgoživosti in tveganja poklicne invalidnosti kot tudi skrb za nepreskrbljene preživele osebe.

(27) Omogočanje državam članicam, da iz področja uporabe nacionalnih izvedbenih predpisov izključijo institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki upravljajo pokojninske načrte z manj kot skupno 100 člani, lahko v teh državah članicah olajša nadzor, ne da bi bilo s tem ogroženo pravilno delovanje notranjega trga na tem področju. Vendar to ne bi smelo ogroziti pravice takšnih institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, da za upravljanje njihovih naložbenih portfeljev imenujejo naložbene upravitelje, ki imajo sedež in so ustrezno pooblaščeni v drugi državi članici, za skrbništvo nad njihovim premoženjem pa skrbnike ali depozitarje, ki imajo sedež v drugi državi članici in so ustrezno pooblaščeni. V vsakem primeru bi morale države članice uporabljati nekatere določbe, ki se nanašajo na naložbena pravila in sistem upravljanja institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki upravljajo pokojninske načrte s skupno več kot 15 člani.

(28) Institucije kot so „Unterstützungskassen“ v Nemčiji, v katerih člani nimajo zakonske pravice do prejemkov v določenem znesku in kadar so njihovi interesi zaščiteni z obvezno predpisanim zavarovanjem pred plačilno nesposobnostjo, bi morale biti izključene iz področja uporabe Direktive.

(29) Zaradi zaščite članov in upravičencev bi morale institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje omejiti svoje dejavnosti na dejavnosti iz te direktive in na tiste, ki iz njih izhajajo.

(30) V primeru stečaja ustanoviteljskega podjetja so člani soočeni s tveganjem izgube delovnega mesta kot tudi pridobljenih pokojninskih pravic. Zaradi tega je treba zagotoviti nedvoumno razmejitev med ustanoviteljskim podjetjem in institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje ter določiti minimalne standarde skrbnega in varnega poslovanja za zaščito članov. Pri določitvi takih standardov bi se moral upoštevati dostop institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje do varovalnih pokojninskih načrtov ali podobnih mehanizmov, ki pridobljene individualne pravice članov in upravičencev varujejo pred tveganjem neplačila ustanoviteljskega podjetja.

(31) Glede poslovanja in nadzora institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje obstajajo med državami članicami znatne razlike. V nekaterih državah članicah se lahko nadzor izvaja ne le nad samimi institucijami za poklicno pokojninsko zavarovanje, marveč tudi nad subjekti ali družbami, ki so pooblaščene za upravljanje takih institucij. Države članice bi morale biti zmožne upoštevati tako posebnost, dokler so vse zahteve iz te direktive dejansko izpolnjene. Države članice bi morale biti prav tako sposobne omogočiti zavarovalniškim in drugim finančnim subjektom upravljanje institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje.

(32) Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje so pokojninske institucije s socialno funkcijo, ki zagotavljajo finančne storitve. Odgovorne so za zagotavljanje prejemkov iz poklicnih pokojninskih zavarovanj, zaradi česar bi morale izpolnjevati določene minimalne standarde skrbnega in varnega poslovanja glede svojih dejavnosti in pogojev poslovanja ob upoštevanju nacionalnih pravil in tradicije. Vendar teh institucij ne bi smeli obravnavati kot zgolj ponudnike finančnih storitev. Njihovo socialno funkcijo in trikotno razmerje med delojemalcem, delodajalcem in institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje bi bilo treba ustrezno priznati in podpreti kot vodilno načelo te direktive.

(33) Kadar v skladu z nacionalnim pravom institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje upravljajo pokojninske sklade, ki niso pravne osebe in jih sestavljajo pokojninski načrti posameznih članov, katerih sredstva so ločena od sredstev institucij za poklicno in pokojninsko zavarovanje, bi države članice morale imeti možnost, da vsak pokojninski sklad obravnavajo kot en pokojninski načrt v smislu te direktive.

(34) Zelo veliko število institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje v določenih državah članicah zahteva pragmatično rešitev glede predhodne pooblastitve teh institucij. Če pa želi institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje upravljati načrt v drugi državi članici, bi morala od pristojnega organa matične države članice pridobiti predhodno pooblastitev.

(35) Brez poseganja v nacionalno socialno in delovno pravo o organizaciji pokojninskih sistemov, vključno z obveznim članstvom in rezultati pogajanj o sklenitvi kolektivnih pogodb, bi morale imeti institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje možnost zagotavljanja svojih storitev v drugih državah članicah po prejemu pooblastila, ki ga izda pristojni organ v matični državi članici institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje. Institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje bi moralo biti dovoljeno sprejeti sponzorstvo (plačevanje premij) podjetij, ki se nahajajo v kateri koli državi članici, in upravljati pokojninske načrte s člani iz več kot ene države članice. To lahko za te institucije morebiti privede do znatne ekonomije obsega, izboljša konkurenčnost industrije Unije in olajša poklicno mobilnost delovne sile.

(36) Pravico institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje s sedežem v eni državi članici do pogodbeno sklenjenega upravljanja pokojninskega načrta poklicnega zavarovanja v drugi državi članici bi smelo biti mogoče uveljavljati le ob popolnem upoštevanju določb veljavnega socialnega in delovnega prava države članice gostiteljice, kolikor je to pomembno za pokojninske načrte poklicnega zavarovanja, na primer opredelitev in plačevanje pokojnin in pogoji prenosljivosti pokojninskih pravic. Pojasniti bi bilo treba področje uporabe pravil skrbnega in varnega poslovanja, da se zagotovi pravna varnost za vse čezmejne dejavnosti institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje.

(37) Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje bi morale imeti možnost čezmejnega prenosa pokojninskih načrtov na druge tovrstne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje v Uniji, da bi se olajšala organizacija poklicnega pokojninskega zavarovanja na ravni Unije. Za prenose bi bilo treba pridobiti pooblastilo pristojnega organa matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, potem ko je ta pristojni organ dobil soglasje pristojnega organa matične države članice institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki pokojninski načrt prenaša. Za prenos in pogoje zanj bi bilo treba pridobiti predhodno odobritev večine zadevnih članov in večine zadevnih upravičencev, ali, po potrebi, večine njihovih zastopnikov, kot so skrbniki načrtov, ki temeljijo na skrbništvu.

(38) V primeru prenosa dela pokojninskega načrta bi bilo treba zagotoviti ekonomsko vzdržnost tako prenesenega kot preostalega dela pokojninskega načrta, prav tako pa bi bilo treba po prenosu ustrezno zaščititi pravice vseh članov in upravičencev, in sicer z zahtevo, da morata imeti tako izvorna kot namembna institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje dovolj ustreznih sredstev za kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij za preneseni in preostali del načrta.

(39) Za lažje usklajevanje nadzornih praks lahko EIOPA od pristojnih organov zahteva informacije v skladu s pristojnostmi, prenesenimi nanj z Uredbo (EU) št. 1094/2010. Poleg tega bi moral EIOPA imeti možnost, da v primeru celotnega ali delnega čezmejnega prenosa pokojninskega načrta, kadar pride do nesoglasja med zadevnimi pristojnimi organi, opravi mediacijo.

(40) Izračun zavarovalno-tehničnih rezervacij, izveden v skladu z načelom preudarnosti, je bistveni pogoj za zagotovitev kratkoročnega in dolgoročnega izpolnjevanja obveznosti za plačevanje pokojnin. Zavarovalno-tehnične rezervacije bi bilo treba izračunati na podlagi priznanih aktuarskih metod, potrditi pa bi jih moral aktuar ali drug strokovnjak na tem področju. Najvišje obrestne mere bi morale biti izbrane preudarno v skladu z vsemi zadevnimi nacionalnimi pravili. Najnižji znesek zavarovalno-tehničnih rezervacij bi moral po eni strani zadostovati za nadaljevanje izplačil prejemkov, ki se že plačujejo upravičencem, po drugi pa odražati obveznosti, ki izhajajo iz pridobljenih pokojninskih pravic članov. Aktuarsko funkcijo bi morale izvajati osebe, ki imajo ustrezno znanje aktuarske in finančne matematike, sorazmerno z velikostjo, naravo, obsegom in kompleksnostjo tveganj, prisotnih v dejavnostih institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, in ki lahko dokažejo ustrezne izkušnje na podlagi veljavnih strokovnih kvalifikacij ali drugih standardov.

(41) Tveganja, ki jih krijejo institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, se od ene do druge države članice znatno razlikujejo. Zaradi tega bi morale imeti matične države članice pri izračunavanju zavarovalno-tehničnih rezervacij možnost predvideti dodatna in podrobnejša pravila, kot določa ta direktiva.

(42) Za zaščito interesov članov in upravičencev pokojninskih načrtov v primeru plačilne nesposobnosti ustanoviteljskega podjetja bi bilo treba zahtevati zadostna in primerna sredstva za kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij.

(43) Za spodbujanje enakih konkurenčnih pogojev med domačimi in čezmejnimi institucijami za poklicno pokojninsko zavarovanje bi morale države članice upoštevati zahteve glede financiranja tako domačih kot čezmejnih institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje.

(44) V številnih primerih lahko ustanoviteljsko podjetje in ne sama institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje krije kakršno koli biometrično tveganje ali jamči za določene prejemke ali uspešnost naložb. Vendar pa je v določenih primerih institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje tista, ki zagotavlja takšno kritje ali jamstva, ustanovitelj pa na splošno izčrpa svoje obveznosti s plačilom potrebnih prispevkov. V takšnih okoliščinah bi morala zadevna institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje razpolagati z lastnimi sredstvi na podlagi vrednosti zavarovalno-tehničnih rezervacij in tveganega kapitala.

(45) Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje so zelo dolgoročne vlagateljice. Odkup sredstev, ki so v lasti institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, ne more imeti načeloma nobenega drugega namena, kot zagotavljanje pokojnin. Zaradi ustrezne zaščite pravic članov in upravičencev, bi morale imeti institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje možnost izbire porazdelitve sredstev, ki ustreza točno določeni vrsti in trajanju njihovih obveznosti. Zato je potreben učinkovit nadzor in pristop do predpisov o naložbah, ki tem institucijam omogoča zadostno prožnost pri odločanju o najvarnejši in najučinkovitejši politiki naložb in jih zavezuje k preudarnemu ravnanju. Upoštevanje načela preudarne osebe zato zahteva politiko naložb, ki je prilagojena strukturi članstva posamezne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

(46) S postavitvijo načela preudarne osebe kot temeljnega načela kapitalskih vlaganj in z omogočanjem institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje, da opravljajo čezmejne dejavnosti, se spodbuja preusmeritev prihrankov v sektor poklicnega pokojninskega zavarovanja, kar prispeva h gospodarskemu in socialnemu napredku.

(47) Metode in običajni postopki nadzora se od ene do druge države članice razlikujejo. Zaradi tega bi morale imeti države članice do neke mere diskrecijsko pravico v zvezi s predpisi o naložbah, ki jih želijo uvesti za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki se nahajajo na njihovem ozemlju. Vendar pa ti predpisi ne bi smeli omejevati prostega pretoka kapitala, razen če to upravičujejo razlogi skrbnega in varnega poslovanja.

(48) Ta direktiva bi morala institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje zagotavljati ustrezno raven naložbene svobode. Kot zelo dolgoročni vlagatelji z majhnimi likvidnostnimi tveganji lahko institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje v razumnih mejah vlagajo v nelikvidna sredstva, kot so delnice, in v druge instrumente z dolgoročno ekonomsko perspektivo, s katerimi se ne trguje na reguliranih trgih, v večstranskih sistemih trgovanja (MTF) ali organiziranih sistemih trgovanja (OTF). Koristi imajo lahko tudi od prednosti mednarodne diverzifikacije. Vlaganje v delnice, denominirane v valutah, ki niso valute njihovih obveznosti, in druge instrumente z dolgoročno ekonomsko perspektivo, s katerimi se ne trguje na reguliranih trgih, v večstranskih sistemih trgovanja ali organiziranih trgovalnih sistemih, se zaradi tega ne bi smelo omejevati, razen iz razlogov skrbnega in varnega poslovanja, v skladu z načelom preudarne osebe, da se zaščitijo interesi članov in upravičencev.

(49) Razumevanje, kaj sestavljajo instrumenti z dolgoročno ekonomsko perspektivo, je široko. Taki instrumenti so neprenosljivi vrednostni papirji in zato nimajo dostopa do likvidnosti na sekundarnih trgih. Pogosto zahtevajo obveznosti za določen čas, kar omejuje možnosti njihovega trženja, in bi morali vključevati udeležbe v kapitalu, dolžniške instrumente v podjetjih, ki ne kotirajo na borzi, in posojila tem podjetjem. Podjetja, ki ne kotirajo na borzi, vključujejo infrastrukturne projekte, družbe, ki ne kotirajo na borzi, ki si prizadevajo za rast, nepremičnine ali drugo premoženje, ki bi lahko bili primerni za dolgoročne naložbe. Projekti za nizkoogljično infrastrukturo in infrastrukturo, ki je odporna na podnebne spremembe, so pogosto v obliki sredstev, ki ne kotirajo na borzi, in se financirajo pretežno z dolgoročnimi krediti.

(50) Institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje bi moralo biti dovoljeno vlaganje v drugih državah članicah v skladu s pravili matične države članice, da se zmanjšajo stroški čezmejne dejavnosti. Zato državi članici gostiteljici ne bi smelo biti dovoljeno, da za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki se nahajajo v drugih državah članicah, predpiše dodatne zahteve glede naložb.

(51) Posamezniki potrebujejo jasen pregled nad pridobljenimi pokojninskimi pravicami, ki izhajajo iz zakonsko predpisanih pokojninskih načrtov in pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja, zlasti kadar pridobijo te pravice v več kot eni državi članici. To bi lahko dosegli z vzpostavitvijo storitev za sledenje pokojninam po vsej Uniji, podobnih tistim, ki so že bile vzpostavljene v nekaterih državah članicah po objavi bele knjige Komisije z dne 16. februarja 2012 z naslovom „Agenda za ustrezne, varne in vzdržne pokojnine“, ki spodbuja razvoj tovrstnih storitev.

(52) Nekaterih tveganj ni mogoče zmanjšati s kvantitativnimi zahtevami, ki jih odražajo zahteve glede zavarovalno-tehničnih rezervacij in financiranja, vendar jih je mogoče ustrezno obravnavati le z zahtevami glede upravljanja. Zato je zagotovitev učinkovitega sistema upravljanja nujna za ustrezno obvladovanje tveganj in zaščito pravic vseh članov in upravičencev. Takšni sistemi bi morali biti sorazmerni z velikostjo, naravo, obsegom in kompleksnostjo dejavnosti institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

(53) Politike prejemkov, ki spodbujajo prekomerno prevzemanje tveganj, lahko spodkopljejo dobro in učinkovito obvladovanje tveganj institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje. Načela politik prejemkov in zahteve glede njihovega razkritja, ki se uporabljajo za druge finančne institucije v Uniji, bi se morale uporabljati tudi za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, pri čemer pa bi bilo treba upoštevati posebno strukturo upravljanja teh institucij v primerjavi z drugimi finančnimi institucijami ter potrebo po upoštevanju velikosti, narave, obsega in kompleksnosti dejavnosti institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje.

(54) Ključna funkcija je zmogljivost za opravljanje določenih nalog upravljanja. Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje bi morale imeti zadostne zmogljivosti, da bi lahko imele funkcijo za obvladovanje tveganj, funkcijo za notranjo revizijo, po potrebi pa tudi aktuarsko funkcijo. Razen če je v tej direktivi drugače določeno, identifikacija posamezne ključne funkcije instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje ne bi smela preprečevati, da bi se prosto odločala o načinu organizacije te ključne funkcije v praksi. To ne bi smelo povzročati neupravičeno obremenjujočih zahtev, saj je treba pri tem upoštevati velikost, naravo, obseg in kompleksnost dejavnosti institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

(55) Osebe, ki dejansko vodijo institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, bi morale biti kot celota sposobne in primerne, osebe, ki opravljajo ključne funkcije, pa bi morale imeti potrebno znanje in izkušnje ter biti po potrebi ustrezno strokovno usposobljene. Vendar bi morale zahteve glede obveščanja pristojnega organa veljati le za nosilce ključnih funkcij.

(56) Treba bi bilo omogočiti, da ena oseba ali organizacijska enota opravlja več kot eno ključno funkcijo, z izjemo funkcije notranje revizije. Vendar oseba ali organizacijska enota, ki opravlja posamezno ključno funkcijo, bi morala biti različna od osebe ali enote s podobno ključno funkcijo v ustanoviteljskem podjetju. Države članice bi morale imeti možnost, da instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje dovolijo, da ključne funkcije opravlja prek iste osebe ali organizacijske enote kot ustanoviteljsko podjetje, pod pogojem, da institucija pojasni, kako preprečuje ali upravlja nasprotja interesov v odnosu do ustanoviteljskega podjetja.

(57) Bistvenega pomena je, da institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje izboljšajo svoje sposobnosti obvladovanja tveganj, pri tem pa upoštevajo cilj enakovredne razporeditve tveganj in prejemkov med generacijami v poklicnem pokojninskem zavarovanju, da bo mogoče resnično razumeti potencialne šibke točke v zvezi z vzdržnostjo pokojninskih načrtov ter o tem razpravljati z ustreznimi pristojnimi organi. Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje bi morale v okviru sistemov obvladovanja tveganj izdelati oceno tveganj pri lastnih dejavnostih, povezanih s pokojninami. Ta ocena tveganj bi morala biti predložena tudi pristojnim organom in bi morala, kadar je to ustrezno, med drugim vključevati tveganja, povezana s podnebnimi spremembami, rabo virov in okoljem, družbena tveganja in tveganja, povezana z zmanjšanjem vrednosti sredstev zaradi regulativne spremembe (nasedla sredstva).

(58) Okoljski in socialni dejavniki ter dejavniki upravljanja, ki so navedeni v načelih o odgovornem vlaganju, ki jih podpirajo Združeni narodi, so pomembni pri naložbeni politiki in sistemih obvladovanja tveganj institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje. Države članice bi morale od institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje zahtevati, da izrecno razkrijejo, v katerih primerih se takšni dejavniki obravnavajo v naložbenih odločitvah in kako se upoštevajo v njihovih sistemih obvladovanja tveganj. Informacije, ki jih zagotovi institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje v skladu s to direktivo, bi morale vsebovati tudi relevantnost in pomembnost okoljskih in socialnih dejavnikov ter dejavnikov upravljanja za naložbe v okviru načrta ter to, kako se ti dejavniki upoštevajo. To obveznost lahko institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje izpolni tako, da v teh informacijah navede, da okoljski in socialni dejavniki ter dejavniki upravljanja niso upoštevani v njeni naložbeni politiki ali da so stroški sistema spremljanja relevantnosti in pomembnosti takih dejavnikov oziroma način njihovega upoštevanja nesorazmerni z velikostjo, naravo, obsegom in kompleksnostjo njenih dejavnosti.

(59) Vsaka država članica bi morala zahtevati, da vsaka institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki se nahaja na njenem ozemlju, pripravi letne računovodske izkaze in letna poročila, v katerih so upoštevani vsi pokojninski načrti, ki jih upravlja institucija, in, po potrebi, tudi letne računovodske izkaze in letna poročila za vsak posamezen pokojninski načrt. Letni računovodski izkazi in letna poročila, ki odražajo dejansko in pošteno sliko premoženja, obveznosti in finančnega položaja institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ob upoštevanju vsakega pokojninskega načrta, ki ga upravlja ta institucija, ter ki jih pravilno potrdi pooblaščena oseba, predstavljajo bistven vir informacij za člane in upravičence načrta in za pristojne organe. Pristojnim organom zlasti omogočajo spremljanje finančne trdnosti institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje in ugotavljanje, ali je ta institucija sposobna izpolnjevati svoje pogodbene obveznosti. Letne računovodske izkaze in letna poročila bi bilo treba javno razkriti na spletnem mestu, kadar je to mogoče, ali na drugačen način, na primer tako, da se na zahtevo da na voljo njihov izvod.

(60) Naložbena politika institucije za poklicno in pokojninsko zavarovanje je odločilni dejavnik tako za varnost kot tudi za dolgoročno ekonomsko vzdržnost financiranja pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja. Zaradi tega bi morale institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje pripraviti in vsaj vsaka tri leta pregledati izjavo o načelih vlaganj. Taka izjava bi morala biti dostopna pristojnim organom, na zahtevo pa tudi članom in upravičencem vsakega pokojninskega načrta.

(61) Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje bi morale imeti možnost, da katero koli dejavnost, vključno s ključnimi funkcijami, v celoti ali delno prenesejo na ponudnike storitev, ki delujejo v njihovem imenu. Ostati pa bi morale v celoti odgovorne za izpolnjevanje vseh svojih obveznosti v okviru te direktive, če ključne funkcije ali kakršne koli druge dejavnosti oddajo v zunanje izvajanje. Pri oddaji dejavnosti v zunanje izvajanje bi morale institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje skleniti pisni dogovor s ponudnikom storitev. Za namene te direktive to ne vključuje dogovorov za storitve operativne narave, na primer za varnostno ali vzdrževalno osebje.

(62) Države članice bi morale imeti možnost, da v zvezi z varno hrambo premoženja institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje zahtevajo imenovanje depozitarja.

(63) Ob upoštevanju narave ustanovljenega pokojninskega načrta in povezanega upravnega bremena bi morale institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje potencialnim članom, članom in upravičencem zagotavljati jasne in primerne informacije, na podlagi katerih bi se ti odločali o svoji upokojitvi, s čimer bi zagotovile visoko stopnjo preglednosti prek različnih faz izvajanja načrta, tj. obdobje pred sklenitvijo, članstvo (vključno z obdobjem pred upokojitvijo) in obdobje po upokojitvi. Zlasti bi morale zagotoviti informacije o pridobljenih pokojninskih pravicah, napovedani višini pokojnin, tveganjih in jamstvih ter stroških. Kadar napovedane višine pokojnin temeljijo na ekonomskih scenarijih, bi morale te informacije vključevati tudi neugodni scenarij v skrajnem, vendar mogočem primeru. Kadar naložbeno tveganje nosi član, so nujne tudi dodatne informacije o naložbenem profilu, vseh razpoložljivih naložbenih možnostih in pretekli uspešnosti naložb. Informacije bi morale ustrezati potrebam uporabnika ter upoštevati konvencijo Združenih narodov o pravicah invalidov, predvsem kar zadeva dostopnost, kot je določeno v členu 3, in dostop do informacij, kot je določeno v členu 21 konvencije. Države članice se lahko odločijo, da bodo natančneje določile, kdo lahko zagotovi informacije, ki se posredujejo potencialnim članom, članom in upravičencem, tudi prek storitev sledenja pokojninam.

(64) Glede na posebnosti načrtov, ki zagotavljajo določeno raven prejemkov, na take prejemke ne vpliva pretekla uspešnost kot tudi ne struktura stroškov, razen v skrajnih okoliščinah. Informacije o tem bi bilo torej treba zagotoviti samo pri načrtih, pri katerih so člani izpostavljeni naložbenemu tveganju ali lahko sprejemajo naložbene odločitve.

(65) Pred pristopom k načrtu bi bilo treba potencialnim članom predložiti vse potrebne informacije za informirano odločitev. Kadar potencialni člani nimajo izbire in so samodejno vključeni v pokojninski načrt, bi jim morala institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje takoj po vključitvi zagotoviti ključne pomembne informacije o njihovem članstvu.

(66) Za člane bi morale institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje pripraviti izkaz pokojninskih prejemkov, ki bi vseboval ključne osebne in splošne informacije o pokojninskem načrtu. Izkaz pokojninskih prejemkov bi moral biti razumljiv in izčrpen ter vsebovati relevantne in ustrezne informacije, da bi bilo lažje razumeti pokojninske pravice skozi čas in po posameznih načrtih, ter biti v podporo mobilnosti delovne sile.

(67) Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje bi morale člane dovolj časa pred upokojitvijo obvestiti o možnostih izplačila. Kadar se pokojnina ne izplača v obliki doživljenjske pokojninske rente, bi morali člani, ki se približujejo upokojitvi, prejeti informacije o razpoložljivih plačilnih produktih za izplačilo prejemkov, da se omogoči finančno načrtovanje za upokojitev.

(68) Upravičenci bi morali informacije o svojih prejemkih in ustrezajočih možnostih izplačila prejemati tudi v fazi izplačevanja prejemkov. To je zlasti pomembno, če upravičenec v fazi izplačevanja nosi znatno stopnjo naložbenega tveganja. Upravičenci bi morali biti obveščeni tudi o znižanju pripadajočih prejemkov, in sicer preden se to znižanje izvede, potem ko je bila sprejeta odločitev o znižanju. Priporočljiva dobra praksa je, da se institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje pred sprejetjem take odločitve posvetujejo z upravičenci.

(69) Pristojni organ bi moral pri izvajanju svojih pooblastil slediti glavnim ciljem, to je varstvu pravic članov in upravičencev ter stabilnosti in trdnosti institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje.

(70) Obseg bonitetnega nadzora se med državami članicami razlikuje. To je lahko vir težav, kadar mora ena institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje izpolnjevati bonitetne predpise svoje matične države članice, hkrati pa spoštovati socialno in delovno pravo svoje države članice gostiteljice. Pojasnitev, katera področja se štejejo za del bonitetnega nadzora za namene te direktive, zmanjšuje pravno negotovost in s tem povezane transakcijske stroške.

(71) Notranji trg za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje zahteva medsebojno priznavanje standardov skrbnega in varnega poslovanja. Pristojni organi matične države članice posamezne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje bi morali nadzirati, ali institucija te standarde upošteva. Države članice bi morale pristojnim organom podeliti ustrezna pooblastila za uporabo preventivnih ali popravnih ukrepov, če institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje krši katero koli od zahtev iz te direktive.

(72) Da se zagotovi učinkovit nadzor dejavnosti, oddanih v zunanje izvajanje, vključno z vsem nadaljnjim oddajanjem v zunanje podizvajanje, je nujno, da imajo pristojni organi dostop do vseh relevantnih podatkov, s katerimi razpolagajo ponudniki storitev, ki so jim bile dejavnosti oddane v izvajanje, ne glede na to, ali so slednji regulirane ali neregulirane osebe, ter imajo pristojni organi pravico izvajati preverjanja na kraju samem. Da se upošteva razvoj trga in zagotovi neprekinjeno izpolnjevanje pogojev za zunanje izvajanje, bi morali pristojni organi imeti potrebna pooblastila, da od institucij za poklicno in pokojninsko zavarovanje in ponudnikov storitev zahtevajo informacije o vseh dejavnostih, oddanih v zunanje izvajanje.

(73) Treba bi bilo omogočiti izmenjavo informacij med nadzornimi organi ter organi ali telesi, katerih naloga je krepiti stabilnost finančnega sistema. Zato je treba opredeliti pogoje, pod katerimi bi bile te izmenjave informacij mogoče. Kadar je informacije dovoljeno razkriti samo z izrecnim soglasjem pristojnih organov, bi bilo treba tem organom omogočiti, da, kadar je primerno, svoje soglasje pogojujejo z izpolnjevanjem strogih pogojev.

(74) Vsaka obdelava osebnih podatkov, ki se izvede na podlagi te direktive, kot je izmenjava ali prenos osebnih podatkov, ki ga izvedejo pristojni organi, bi morala biti v skladu z Uredbo (EU) 2016/679 Evropskega Parlamenta in Sveta (7), vsaka izmenjava ali prenos informacij, ki ga izvedejo evropski nadzorni organi, pa bi morala biti v skladu z Uredbo (ES) št. 45/2001 Evropskega Parlamenta in Sveta (8).

(75) Da se zagotovi nemoteno delovanje notranjega trga za zagotavljanje poklicnega pokojninskega zavarovanja, organiziranega v merilu Unije, bi morala Komisija po posvetovanju z EIOPA pregledati njeno uporabo in o tem poročati, navedeno poročilo pa predložiti Evropskemu parlamentu in Svetu do 13. januarja 2023.

(76) Da se zagotovi lojalna konkurenca med institucijami, bi bilo treba prehodno obdobje, ki zavarovalnicam, ki spadajo v področje uporabe Direktive 2009/138/ES, omogoča, da svojo dejavnost poklicnega pokojninskega zavarovanja izvajajo po pravilih iz člena 4 te direktive, podaljšati do 31. decembra 2022. Direktivo 2009/138/ES bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.

(77) Nadaljnji razvoj ureditev solventnosti na ravni Unije, kot je na primer model celotne bilance stanja (HBS – Holistic Balance Sheet), v praktičnem smislu ni realističen, v smislu razmerja med stroški in koristmi pa ni učinkovit, predvsem zaradi raznolikosti institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje znotraj držav članic in med njimi. Zato za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje na ravni Unije ne bi smeli določati količinskih kapitalskih zahtev, kot na primer v direktivi Solventnost II ali v modelih celotne bilance stanja, izpeljanih iz nje, saj bi te zahteve lahko zmanjšale pripravljenost delodajalcev za zagotavljanje pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja.

(78) Ker cilja te direktive, namreč oblikovanja pravnega okvira Unije za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ni mogoče zadovoljivo doseči na ravni držav članic, temveč se zaradi obsega in učinka ukrepov lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja.

(79) Države članice so se v skladu s Skupno politično izjavo držav članic in Komisije z dne 28. septembra 2011 o obrazložitvenih dokumentih zavezale, da bodo uradnemu obvestilu o ukrepih za prenos v upravičenih primerih priložile enega ali več dokumentov, v katerih bo pojasnjeno razmerje med sestavnimi elementi direktive in ustreznimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. Zakonodajalec meni, da je predložitev takšnih dokumentov v primeru te direktive upravičena.

(80) Obveznost prenosa te direktive v nacionalno pravo bi morala biti omejena na tiste določbe, ki pomenijo vsebinsko spremembo v primerjavi s predhodnimi direktivami. Obveznost prenosa določb, ki so nespremenjene, izhaja iz predhodnih direktiv.

(81) Ta direktiva ne bi smela posegati v obveznosti držav članic glede rokov za prenos v nacionalno pravo in začetka uporabe direktiv, ki so določeni v delu B Priloge I –

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:

NASLOV I

SPLOŠNE DOLOČBE

Člen 1

Predmet urejanja

V tej direktivi so določena pravila za ustanovitev in začetek izvajanja dejavnosti institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje.

Člen 2

Področje uporabe

1. Ta direktiva se uporablja za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje. Kadar v skladu z nacionalnim pravom institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje nimajo statusa pravne osebe, države članice to direktivo uporabljajo bodisi za te institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje bodisi, ob upoštevanju odstavka 2, za tiste pooblaščene subjekte, ki so odgovorni za njihovo upravljanje in ki delujejo v njihovem imenu.

2. Ta direktiva se ne uporablja za:

(a) institucije, ki upravljajo sisteme socialne varnosti iz uredb (ES) št. 883/2004 (9) in (ES) št. 987/2009 (10) Evropskega parlamenta in Sveta;

(b) institucije, za katere se uporabljajo direktive 2009/65/ES (11), 2009/138/ES, 2011/61/EU (12), 2013/36/EU (13) in 2014/65/EU (14) Evropskega parlamenta in Sveta;

(c) institucije, ki poslujejo na podlagi sprotnega prispevnega kritja (dokladnega sistema);

(d) institucije, v katerih uslužbenci ustanoviteljskega podjetja nimajo zakonskih pravic do prejemkov in v katerih lahko ustanoviteljsko podjetje kadar koli odkupi sredstva in mu ni nujno treba izpolniti svojih obveznosti plačevanja pokojnin;

(e) družbe, ki zaradi izplačila pokojnin svojim uslužbencem uporabljajo sistem pokojninskih rezervacij.

Člen 3

Uporaba za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki upravljajo sisteme socialne varnosti

Pri institucijah za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki istočasno upravljajo tudi sisteme obveznega pokojninskega zavarovanja iz zaposlitve, ki se v smislu uredb (ES) št. 883/2004 in (ES) št. 987/2009 obravnavajo kot sistemi socialne varnosti, se ta direktiva uporablja le za njihovo dejavnost neobveznega poklicnega pokojninskega zavarovanja. V tem primeru se za obveznosti in ustrezno premoženje vzpostavi ločena obračunska enota in jih ni mogoče prenesti na obvezne pokojninske sisteme, ki se obravnavajo kot sistemi socialne varnosti, ali obratno.

Člen 4

Izbirna uporaba za institucije iz Direktive 2009/138/ES

Matične države članice se lahko odločijo uporabljati določbe členov 9 do 14, členov 19 do 22, člena 23(1) in (2) ter členov 24 do 58 te direktive za dejavnosti poklicnega pokojninskega zavarovanja, ki ga zagotavljajo življenjske zavarovalnice v skladu s točkami (a)(i) do (iii) člena 2(3) in točkami (b)(ii) do (iv) člena 2(3) Direktive 2009/138/ES. V tem primeru se za celotno premoženje in vse obveznosti, ki ustrezajo dejavnostim poklicnega pokojninskega zavarovanja, vzpostavi ločena obračunska enota, ki se upravlja in organizira ločeno od drugih dejavnosti življenjskih zavarovalnic brez možnosti prenosa.

V primeru iz prvega odstavka tega člena, in le kolikor se to nanaša na njihovo dejavnost poklicnih pokojninskih zavarovanj, se členi 76 do 86, člen 132, člen 134(2), člen 173, člen 185(5), člen 185(7) in (8) ter člen 209 Direktive 2009/138/ES ne uporabljajo za življenjske zavarovalnice.

Matična država članica zagotovi, da pristojni organi ali organi, ki so odgovorni za nadziranje življenjskih zavarovalnic, zajetih v Direktivi 2009/138/ES, kot del njihovih nadzornih dolžnosti preverijo strogo ločenost dejavnosti poklicnega pokojninskega zavarovanja.

Člen 5

Majhne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje in zakonsko predpisani načrti

Z izjemo členov 32 do 35, se lahko države članice odločijo, da v celoti ali delno ne uporabljajo te direktive za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, registrirane ali pooblaščene na njihovem ozemlju, ki upravljajo pokojninske načrte s skupno manj kot 100 člani. Ob upoštevanju člena 2(2), imajo takšne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje kljub temu pravico do uporabe te direktive na prostovoljni podlagi. Člen 11 se lahko uporablja le ob uporabi vseh drugih določb te direktive. Države članice uporabljajo člen 19(1) ter člen 21(1) in (2) za vsako institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, registrirano ali pooblaščeno na njihovem ozemlju, ki upravlja pokojninske načrte s skupno več kot 15 člani.

Države članice lahko uporabljajo katerega koli od členov 1 do 8, člen 19 in členov 32 do 35 za institucije, pri katerih je v skladu z nacionalnim pravom poklicno pokojninsko zavarovanje zakonsko predpisano in zanj jamči javni organ.

Člen 6

Opredelitev pojmov

V tej direktivi:

1. „institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje“ pomeni institucijo, ne glede na njeno pravno obliko, ki posluje na podlagi kapitalskega kritja in je ustanovljena ločeno od kakršnega koli ustanoviteljskega podjetja ali poklicnega združenja z namenom zagotavljati pokojnine v okviru poklicne dejavnosti na podlagi sporazuma ali pogodbe, sklenjenima: (a) individualno ali kolektivno med delojemalci in delodajalci ali njihovimi zastopniki, ali (b) individualno ali kolektivno s samozaposlenimi osebami, v skladu s pravom matične države članice in države članice gostiteljice, ki opravljajo neposredno iz njiju izhajajoče dejavnosti;

2. „pokojninski načrt“ pomeni pogodbo, sporazum, skrbniško pogodbo ali predpise o vrsti priznane pokojnine in pogojih za njeno odobritev;

3. „ustanoviteljsko podjetje“ pomeni podjetje ali drug subjekt, ki ponuja pokojninski načrt ali plačuje prispevke v institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, ne glede na to, ali to podjetje ali ta subjekt vključuje eno ali več pravnih ali fizičnih oseb, in ki deluje kot delodajalec ali samozaposlena oseba, ali pa sestoji iz poljubne kombinacije teh možnosti;

4. „pokojnina“ pomeni prejemke, plačane ob upoštevanju odhoda ali v pričakovanju odhoda v pokoj, ali, kadar dopolnjuje te prejemke in na pomožni osnovi, v obliki izplačil v primeru smrti, invalidnosti ali prenehanja zaposlitve ali v obliki podpornih izplačil ali storitev v primeru bolezni, pomanjkanja ali smrti. Zaradi omogočanja finančne varnosti v pokoju se lahko ti prejemki plačujejo kot doživljenjska izplačila, časovno omejena izplačila, izplačila enkratnega zneska ali kakršna koli kombinacija teh oblik izplačila;

5. „član“ pomeni osebo, ki ni upravičenec ali potencialni član, katere pretekle ali sedanje poklicne dejavnosti ji dajejo ali ji bodo dale pravico do pokojnine v skladu z določbami pokojninskega načrta;

6. „upravičenec“ pomeni osebo, ki prejema pokojnino;

7. „potencialni član“ pomeni osebo, ki je upravičena do vključitve v pokojninski načrt;

8. „pristojni organ“ pomeni nacionalni organ, imenovan za opravljanje dolžnosti, določenih v tej direktivi;

9. „biometrična tveganja“ pomeni tveganja, povezana s smrtjo, invalidnostjo in dolgoživostjo;

10. „matična država članica“ pomeni državo članico, v kateri je bila institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje registrirana ali pooblaščena in v kateri se nahaja njena glavna uprava v skladu s členom 9;

11. „država članica gostiteljica“ pomeni državo članico, katere socialno in delovno pravo, ki je merodajno za področje pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja, se uporablja za odnos med ustanoviteljskim podjetjem in člani ali upravičenci;

12. „izvorna institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje“ pomeni institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki prenese vse ali del obveznosti pokojninskih načrtov, zavarovalno-tehničnih rezervacij in drugih obveznosti in pravic, kot tudi pripadajočih sredstev ali njihovih denarnih ustreznikov, na institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, registrirano ali pooblaščeno v drugi državi članici;

13. „namembna institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje“ pomeni institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki prejme vse ali del obveznosti pokojninskih načrtov, zavarovalno-tehničnih rezervacij in drugih obveznosti in pravic, kot tudi pripadajočih sredstev ali njihovih denarnih ustreznikov, od institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, registrirane ali pooblaščene v drugi državi članici;

14. „regulirani trg“ pomeni regulirani trg, kot je opredeljen v točki 21 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU;

15. „večstranski sistem trgovanja“ ali „MTF“ pomeni večstranski sistem trgovanja ali MTF, kot je opredeljen v točki 22 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU;

16. „organizirani sistem trgovanja“ ali „OTF“ pomeni organizirani sistem trgovanja ali OTF, kakor je opredeljen v točki 23 člena 4(1) Direktive 2014/65/EU;

17. „trajni nosilec podatkov“ pomeni sredstvo, ki članu ali upravičencu omogoča shranjevanje osebno nanj naslovljenih informacij, tako da so mu dostopne za poznejšo uporabo in za obdobje, primerno za namene teh informacij, in ki mu omogoča nespremenjeno reprodukcijo shranjenih informacij;

18. „ključna funkcija“ v okviru sistema upravljanja pomeni zmogljivost opravljanja praktičnih nalog, ki zajema funkcijo za obvladovanje tveganj, funkcijo za notranjo revizijo in aktuarsko funkcijo;

19. „čezmejna dejavnost“ pomeni upravljanje pokojninskega načrta, pri katerem za odnos med ustanoviteljskim podjetjem ter zadevnimi člani in upravičenci velja socialno in delovno pravo na področju pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja države članice, ki ni matična država članica.

Člen 7

Dejavnosti institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje

Države članice od institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki so registrirane ali pooblaščene na njihovem ozemlju, zahtevajo, da omejijo svoje dejavnosti na pokojninske posle in z njimi povezane dejavnosti.

Če življenjska zavarovalnica v skladu s členom 4 dejavnost poklicnega pokojninskega zavarovanja vodi s pomočjo ločene obračunske enote, se ločeno premoženje in obveznosti omejijo na pokojninske posle in z njimi neposredno povezane dejavnosti.

Načeloma institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje pri svojih dejavnostih, kadar je to ustrezno, upoštevajo cilj enakovredne porazdelitve tveganj in prejemkov med generacijami.

Člen 8

Pravna ločitev med ustanoviteljskimi podjetji in institucijami za poklicno pokojninsko zavarovanje

Države članice zagotavljajo pravno ločitev med ustanoviteljskim podjetjem in institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, registrirano ali pooblaščeno na njihovem ozemlju, da bi v interesu članov in upravičencev zavarovala premoženje institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje v primeru stečaja ustanoviteljskega podjetja.

Člen 9

Registracija ali pooblastilo

1. Države članice za vse institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki imajo glavno upravo na njihovem ozemlju, zagotovijo, da pristojni organ institucijo vpiše v nacionalni register ali da jo pooblasti.

Lokacija glavne uprave pomeni kraj, kjer se sprejemajo glavne strateške odločitve institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

2. V primeru čezmejnih dejavnosti, opravljenih v skladu s členom 11, so v registru navedene tudi države članice, v katerih institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje posluje;

3. Informacije iz registra se posredujejo EIOPA, ki jih objavi na svojem spletnem mestu.

Člen 10

Zahteve glede poslovanja

1. Države članice za vse institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki so registrirane ali pooblaščene na njihovem ozemlju, zagotovijo, da:

(a) institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje ustrezno izvaja pravila glede upravljanja pokojninskih načrtov;

(b) je ustanoviteljsko podjetje zavezano rednemu financiranju, kadar jamči za izplačevanje pokojnin.

2. V skladu z načelom subsidiarnosti in ob ustreznem upoštevanju obsega pokojninskih prejemkov, ki jih ponujajo sistemi socialne varnosti, lahko države članice določijo, da se upravičencem izbirno ponudijo dodatne ugodnosti, kot so kritje dolgoživosti in invalidnosti ter oskrba za nepreskrbljene preživele osebe in jamstvo za povračilo vplačanih prispevkov kot dodatni prejemki, če se delodajalci in delojemalci ali njihovi zastopniki o tem sporazumejo.

Člen 11

Čezmejne dejavnosti in postopki

1. Brez poseganja v nacionalno socialno in delovno pravo o organizaciji pokojninskih sistemov, vključno z obveznim članstvom in rezultati pogajanj o sklenitvi kolektivnih pogodb, države članice institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki so registrirane ali pooblaščene na njihovem ozemlju, dovolijo, da opravljajo čezmejno dejavnost. Države članice dovolijo tudi podjetjem, ki se nahajajo na njihovem ozemlju, da ustanavljajo institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki načrtujejo ali opravljajo čezmejno dejavnost.

2. Institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki načrtuje opravljanje čezmejne dejavnosti in sprejetje sponzorstva ustanoviteljskega podjetja, mora pridobiti predhodno dovoljenje pristojnega organa njene matične države članice.

3. Institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje o svoji nameri glede opravljanja čezmejne dejavnosti obvesti pristojni organ matične države članice. Države članice od institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje zahtevajo, da v obvestilu navedejo naslednje informacije:

(a) imena držav članic gostiteljic, ki jih bodo ustanoviteljska podjetja po potrebi identificirala;

(b) ime in lokacijo glavne uprave ustanoviteljskega podjetja;

(c) glavne značilnosti pokojninskega načrta, ki se ga upravlja za ustanoviteljsko podjetje.

4. Kadar pristojni organ matične države članice prejme obvestilo v skladu z odstavkom 3 in če ni izdal utemeljenega sklepa, da upravna struktura ali finančno stanje institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje ali dobro ime ali poklicne kvalifikacije ali izkušnje njenega vodstvenega osebja niso združljivi z načrtovano čezmejno dejavnostjo, ta pristojni organ v roku treh mesecev po prejemu vseh informacij iz odstavka 3 te informacije posreduje pristojnemu organu države članice gostiteljice in o tem seznani institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje.

Utemeljeni sklep iz prvega pododstavka se izda v treh mesecih od prejema vseh informacij iz odstavka 3.

5. Kadar pristojni organ matične države članice pristojnemu organu države članice gostiteljice informacij iz odstavka 3 ne sporoči, v treh mesecih od prejema vseh teh informacij zadevni instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje navede razloge za to. Če se informacije ne sporočijo, se lahko vloži pritožba na sodišče matične države članice.

6. Za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki opravljajo čezmejno dejavnost, veljajo zahteve glede informacij iz naslova IV, ki ji jih država članica gostiteljica naloži v zvezi s potencialnimi člani, člani in upravičenci, na katere se ta čezmejna dejavnost nanaša.

7. Preden začne institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje opravljati čezmejno dejavnost, pristojni organ države članice gostiteljice v roku šestih tednov po prejemu informacij iz odstavka 3 pristojni organ matične države članice seznani z zahtevami veljavnega socialnega in delovnega prava na področju pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja, ki jih je treba upoštevati pri upravljanju pokojninskega načrta, financiranega s strani podjetja v državi članici gostiteljice, ter z zahtevami države članice gostiteljice glede informacij iz naslova IV, ki se nanašajo na čezmejno dejavnost. Pristojni organ matične države članice te informacije posreduje instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje.

8. Po prejemu obvestila iz odstavka 7 ali če pristojni organ matične države članice po izteku roka, določenega v odstavku 7, ne pošlje nobenega obvestila, lahko začne institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje opravljati čezmejno dejavnost v skladu z zahtevami veljavnega socialnega in delovnega prava države članice gostiteljice na področju pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja in z zahtevami države članice gostiteljice glede informacij, kot je navedeno v odstavku 7.

9. Pristojni organ države članice gostiteljice obvesti pristojni organ matične države članice o vseh večjih spremembah v zahtevah veljavnega socialnega in delovnega prava na področju pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja države članice gostiteljice, ki bi lahko vplivale na značilnosti pokojninskega načrta, kolikor to zadeva čezmejno dejavnost, in o večjih spremembah v zahtevah države članice gostiteljice glede informacij, kot je navedeno v odstavku 7. Pristojni organ matične države članice te informacije posreduje instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje.

10. Pristojni organ države članice gostiteljice poleg tega stalno nadzoruje institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje glede skladnosti njenih dejavnosti z zahtevami socialnega in delovnega prava na področju pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja in z zahtevami države članice gostiteljice glede informacij, kot je navedeno v odstavku 7. Če ta nadzor razkrije nepravilnosti, pristojni organ države članice gostiteljice o tem takoj obvesti pristojni organ matične države članice. Pristojni organ matične države članice ob uskladitvi s pristojnim organom države članice gostiteljice sprejme potrebne ukrepe in z njimi zagotovi, da institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje konča ugotovljene kršitve.

11. Če navkljub ukrepom, ki jih sprejme pristojni organ matične države članice, ali če zaradi odsotnosti primernih ukrepov v matični državi članici institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje vztraja pri kršenju veljavnih določb o zahtevah socialnega in delovnega prava na področju pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja države članice gostiteljice ali njenih zahtev glede informacij, kot je navedeno v odstavku 7, lahko pristojni organ države članice gostiteljice, potem ko je obvestil pristojni organ matične države članice, sprejme primerne ukrepe za preprečitev ali kaznovanje nadaljnjih nepravilnosti, vključno, kolikor je to nujno potrebno, s prepovedjo, da institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje deluje za ustanoviteljsko podjetje v državi članici gostiteljici.

Člen 12

Čezmejni prenosi

1. Države članice institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki so registrirane ali pooblaščene na njihovem ozemlju, dovolijo, da prenesejo vse ali del obveznosti pokojninskih načrtov, zavarovalno-tehničnih rezervacij in drugih obveznosti in pravic ter pripadajočih sredstev ali njihovih denarnih ustreznikov na namembno institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje.

2. Države članice zagotovijo, da stroškov prenosa ne nosijo preostali člani in upravičenci izvorne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje ali prvotni člani in upravičenci namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

3. Za prenos je treba predhodno pridobiti dovoljenje:

(a) večine članov in večine upravičencev, ali, po potrebi, večine njihovih zastopnikov. Večina se določi v skladu z nacionalnim pravom. Izvorna institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje da zadevnim članom in upravičencem ali, po potrebi, njihovim zastopnikom, pravočasno na voljo informacije o pogojih prenosa, in sicer pred vložitvijo vloge iz odstavka 4; ter

(b) po potrebi ustanoviteljskega podjetja.

4. Za prenos vseh ali dela obveznosti pokojninskih načrtov, zavarovalno-tehničnih rezervacij in drugih obveznosti in pravic ter pripadajočih sredstev ali njihovih denarnih ustreznikov med izvornimi in namembnimi institucijami za poklicno pokojninsko zavarovanje je treba pridobiti dovoljenje pristojnega organa matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, in sicer po pridobitvi predhodnega soglasja pristojnega organa matične države članice izvorne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje. Vlogo za dovoljenje za prenos predloži namembna institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje. Pristojni organ matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje izda ali zavrne dovoljenje in svoj sklep v treh mesecih od prejema vloge sporoči namembni instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje.

5. Vloga za dovoljenje za prenos iz odstavka 4 vsebuje naslednje informacije:

(a) pisni dogovor med izvorno in namembno institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, v katerem so določeni pogoji prenosa;

(b) opis glavnih značilnosti pokojninskega načrta;

(c) opis obveznosti ali zavarovalno-tehničnih rezervacij, ki naj bi se prenesle, ter drugih obveznosti in pravic ter pripadajočih sredstev ali njihovih denarnih ustreznikov;

(d) imeni in lokaciji glavnih uprav izvorne in namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje ter državi članici, v katerih sta instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje registrirani ali pooblaščeni;

(e) lokacijo glavne uprave ustanoviteljskega podjetja in ime ustanoviteljskega podjetja;

(f) dokaz o predhodnem dovoljenju v skladu z odstavkom 3;

(g) po potrebi imena držav članic, katerih socialno in delovno pravo, ki velja za področje pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja, se uporablja za zadevni pokojninski načrt.

6. Po prejemu obvestila iz odstavka 4 ga pristojni organ matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje brez odlašanja posreduje pristojnemu organu izvorne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

7. Pristojni organ matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje oceni samo, ali:

(a) je namembna institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje zagotovila informacije iz odstavka 5;

(b) so upravna struktura, finančno stanje namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje in dobro ime ali poklicne kvalifikacije ali izkušnje vodstvenega osebja namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje združljivi s predlaganim prenosom;

(c) so dolgoročni interesi članov in upravičencev namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje in preneseni del načrta med prenosom in po njem ustrezno zaščiteni;

(d) so zavarovalno-tehnične rezervacije namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje na dan prenosa v celoti krite, kadar gre pri prenosu za čezmejno dejavnost; ter

(e) so sredstva za prenos zadostna in primerna za kritje obveznosti, zavarovalno-tehničnih rezervacij in drugih obveznosti in pravic, ki naj bi se prenesle, v skladu z veljavnimi pravili v matični državi članici namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

8. Pristojni organ matične države članice izvorne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje oceni samo, ali:

(a) so v primeru delnega prenosa obveznosti pokojninskega načrta, zavarovalno-tehničnih rezervacij in drugih obveznosti in pravic ter pripadajočih sredstev ali njihovih denarnih ustreznikov dolgoročni interesi članov in upravičencev preostalega dela načrta ustrezno zaščiteni;

(b) so posamezne pravice članov in upravičencev po prenosu vsaj enake;

(c) so sredstva, ki ustrezajo pokojninskemu načrtu, ki naj bi se prenesel, zadostna in primerna za kritje obveznosti, zavarovalno-tehničnih rezervacij in drugih obveznosti in pravic, ki naj bi se prenesle, v skladu z veljavnimi pravili v matični državi članici izvorne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

9. Pristojni organ matične države članice izvorne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje v osmih tednih od prejema vloge iz odstavka 6 sporoči rezultate ocene iz odstavka 8, da bi pristojnemu organu matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje omogočil, da sprejme sklep v skladu z odstavkom 4.

10. Kadar se dovoljenje zavrne, pristojni organ matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje v treh mesecih iz odstavka 4 sporoči razloge za zavrnitev. Zavrnitev ali opustitev ukrepanja s strani pristojnega organa matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje je lahko predmet pritožbe na sodiščih matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

11. Pristojni organ matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje obvesti pristojni organ matične države članice izvorne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje o sklepu iz odstavka 4 v dveh tednih od njenega sprejetja.

Kadar gre pri prenosu za čezmejno dejavnost, pristojni organ matične države članice izvorne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje seznani pristojni organ matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje z zahtevami veljavnega socialnega in delovnega prava na področju pokojninskih načrtov poklicnega zavarovanja, ki jih je treba upoštevati pri delovanju pokojninskega načrta, ter z zahtevami države članice gostiteljice glede informacij iz naslova IV, ki se nanašajo na čezmejne dejavnosti. S tem ga seznani v naslednjih štirih tednih.

Pristojni organ matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje posreduje te informacije namembni instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje v enem tednu od njihovega prejema.

12. Po prejemu sklepa o izdaji dovoljenja iz odstavka 4 ali če pristojni organ matične države članice namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje po izteku roka, določenega v tretjem pododstavku odstavka 11, ne sporoči svojega sklepa, lahko namembna institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje začne upravljati pokojninski načrt.

13. V primeru nesoglasja glede postopka ali vsebine ukrepanja ali neukrepanja pristojnega organa matične države članice izvorne ali namembne institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, vključno s sklepom o odobritvi ali zavrnitvi čezmejnega prenosa, lahko EIOPA na zahtevo pristojnega organa ali na lastno pobudo opravi nezavezujočo mediacijo v skladu s točko (c) drugega odstavka člena 31 Uredbe (EU) št. 1094/2010.

14. Kadar namembna institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje opravlja čezmejno dejavnost, se uporablja člen 11(9), (10) in (11).

NASLOV II

KVANTITATIVNE ZAHTEVE

Člen 13

Zavarovalno-tehnične rezervacije

1. Matične države članice zagotovijo, da institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki upravljajo pokojninske načrte poklicnega zavarovanja, glede na skupni obseg svojih pokojninskih načrtov vselej vzpostavijo primeren obseg obveznosti, ki ustrezajo finančnim obveznostim, ki izhajajo iz njihovega portfelja obstoječih pokojninskih pogodb.

2. Matične države članice zagotovijo, da institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki upravljajo pokojninske načrte poklicnega zavarovanja, pri katerih institucija prevzema biometrična tveganja in/ali jamči za uspešnost vlaganj ali za določeno raven prejemkov, vzpostavijo zadostne zavarovalno-tehnične rezervacije glede skupnega obsega takih načrtov.

3. Zavarovalno-tehnične rezervacije se izračunajo vsako leto. Vendar pa lahko matična država članica dovoli, da se izračun opravi vsaka tri leta, pod pogojem, da institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje članom in/ali pristojnim organom predloži potrdilo ali poročilo o prilagoditvah za vmesna leta. Potrdilo ali poročilo odražata prilagojen razvoj zavarovalno-tehničnih rezervacij in spremembe v kritju tveganj.

4. Zavarovalno-tehnične rezervacije izračuna in overi aktuar ali drug strokovnjak s tega področja, lahko tudi revizor, kadar to dopušča nacionalno pravo, in sicer na podlagi aktuarskih metod, ki jih priznavajo pristojni organi matične države članice, v skladu z naslednjimi načeli:

(a) najmanjši znesek zavarovalno-tehničnih rezervacij se izračuna po dovolj preudarnem aktuarskem postopku, ki upošteva vse obveznosti glede prejemkov in prispevkov v skladu s pokojninskim režimom institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje. Zadoščati mora tako za pokojnine in prejemke, ki se že izplačujejo upravičencem in se bodo izplačevale še naprej, kot tudi odražati obveznosti, ki izhajajo iz pridobljenih pokojninskih pravic članov. Tudi ekonomske in aktuarske predpostavke za vrednotenje obveznosti je treba izbrati preudarno in pri tem po potrebi upoštevati primerno mejo škodljivih odstopanj;

(b) najvišje obrestne mere se izberejo preudarno in določijo v skladu s predpisi matične države članice. Te preudarne obrestne mere se določijo ob upoštevanju: (i) donosa na ustrezno razpoložljivo premoženje institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje in predvidenega naložbenega dobička; (ii) tržnih donosov visoko kakovostnih obveznic, državnih obveznic, obveznic evropskega mehanizma za stabilnost, obveznic Evropske investicijske banke (EIB) ali obveznic evropskega instrumenta za finančno stabilnost ali (iii) kombinacije točk (i) in (ii);

(c) biometrične tabele za izračunavanje zavarovalno-tehničnih rezervacij temeljijo na načelih preudarnosti, pri čemer je treba upoštevati glavne značilnosti skupine članov in pokojninskih načrtov, zlasti pričakovane spremembe pri tveganjih;

(d) metoda in osnova za izračunavanje zavarovalno-tehničnih rezervacij ostajata od enega do drugega poslovnega leta na splošno nespremenjeni. Vendar pa se lahko odstopanja utemeljijo s spremembo pravnih, demografskih ali ekonomskih okoliščin, ki so podlaga za predpostavke.

5. Matična država članica lahko zaradi primerne zaščite interesov članov in upravičencev izvede izračun zavarovalno-tehničnih rezervacij ob upoštevanju dodatnih in natančnejših zahtev.

Člen 14

Financiranje zavarovalno-tehničnih rezervacij

1. Matična država članica zahteva od vsake institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje stalno razpolaganje z zadostnim in primernim premoženjem za kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij glede na skupni obseg upravljanih pokojninskih načrtov.

2. Matična država članica lahko instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje za omejeno obdobje dovoli, da njeno premoženje ne zadošča za kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij. V takšnem primeru zahtevajo pristojni organi od institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje sprejetje stvarnega in uresničljivega sanacijskega načrta s časovnico, da bi ponovno izpolnjevala zahteve iz odstavka 1. Načrt mora izpolnjevati naslednje pogoje:

(a) institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje predloži stvaren in uresničljiv načrt za ponovno vzpostavitev zahtevane višine premoženja za pravočasno popolno kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij. Načrt se da na voljo članom ali po potrebi njihovim zastopnikom, odobriti pa ga morajo pristojni organi matične države članice;

(b) pri pripravi načrta je treba upoštevati specifičen položaj institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, zlasti strukturo njene aktive in pasive, rizični profil, likvidnostni načrt, starostni profil članov, upravičenih do prejemanja pokojnine, dejstvo, da gre za na novo vzpostavljen načrt ali načrt, ki prehaja iz doklad ali delnega financirana na polno financiranje;

(c) v primeru prenehanja upravljanja pokojninskega načrta v obdobju, navedenem v prvem stavku tega odstavka, obvesti institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje pristojne organe matične države članice. Institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje uvede postopek za prenos premoženja in pripadajočih obveznosti tega načrta na drugo institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, na zavarovalnico ali drug ustrezen subjekt. S tem postopkom se seznanijo pristojni organi matične države članice, splošen prikaz postopka pa se da na voljo članom in po potrebi njihovim zastopnikom v skladu z načelom zaupnosti.

3. V primeru opravljanja čezmejne dejavnosti je vrednost naložb vedno najmanj enaka višini zavarovalno-tehničnih rezervacij glede na skupni obseg upravljanih pokojninskih načrtov. Če ta pogoj ni izpolnjen, pristojni organ matične države članice nemudoma posreduje in od institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje zahteva takojšnjo pripravo ustreznih ukrepov in njihovo izvajanje brez odlašanja tako, da so člani in upravičenci primerno zaščiteni.

Člen 15

Predpisani lastni viri sredstev

1. Matična država članica zagotovi, da institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki upravljajo pokojninske načrte, pri katerih institucija sama – in ne ustanoviteljsko podjetje – prevzema jamstvo za biometrična tveganja ali jamči za določeno uspešnost vlaganj oziroma določeno raven prejemkov, ves čas razpolagajo z dodatnim premoženjem, ki presega zavarovalno-tehnične rezervacije in služi kot varnostni element. Obseg teh sredstev se ravna po vrsti tveganja in portfelju premoženja glede na skupni obseg upravljanih načrtov. To premoženje je prosto vseh predvidljivih obveznosti in služi kot varnostni kapital za izenačitev odstopanj med pričakovanimi in dejanskimi stroški in dobički.

2. Za izračunavanje najmanjšega zneska dodatnega premoženja se uporabljajo pravila, določena v členih 16, 17 in 18.

3. Vendar pa odstavek 1 ne preprečuje državam članicam, da od institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki se nahajajo na njihovem ozemlju, ne bi zahtevale razpolaganja s predpisanimi lastnimi viri sredstev ali določitve podrobnejših pravil, kolikor so ta opravičljiva z vidika skrbnega in varnega poslovanja.

Člen 16

Razpoložljivi minimalni kapital

1. Da bi zagotovili dolgoročno vzdržnost poklicnega pokojninskega zavarovanja, države članice od vsake institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje iz člena 15(1), ki je registrirana ali pooblaščena na njihovem ozemlju, zahtevajo, da ima ves čas ustrezni razpoložljivi minimalni kapital glede na svojo celotno poslovno dejavnost, ki je najmanj enak zahtevam v tej direktivi.

2. Razpoložljivi minimalni kapital je sestavljen iz sredstev institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, prostih vseh predvidljivih obveznosti, z odštetimi vsemi neopredmetenimi postavkami, vključujoč:

(a) vplačan osnovni kapital ali v primeru institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje v obliki družbe za vzajemno zavarovanje, dejanski ustanovni kapital in sredstva na računih članov družbe za vzajemno zavarovanje, ki izpolnjujejo vsa naslednja merila: (i) akt o ustanovitvi družbe in statut morata določati, da je plačila članom družbe za vzajemno zavarovanje iz teh računov možno opraviti le tedaj, ko to ne povzroči, da razpoložljivi minimalni kapital pade pod zahtevano raven, ali po prenehanju družbe za vzajemno zavarovanje, ko so poravnani vsi drugi dolgovi družbe; (ii) akt o ustanovitvi družbe in statut morata določati, da je treba glede vseh plačil iz točke (i), ki se opravijo v namene, ki ne vključujejo posameznega prenehanja članstva v družbi za vzajemno zavarovanje, pristojne organe obvestiti najmanj en mesec vnaprej, ti pa lahko v tem obdobju prepovejo plačilo; in (iii) ustrezne določbe akta o ustanovitvi družbe in statuta je mogoče spremeniti šele potem, ko so pristojni organi izjavili, da ne nasprotujejo spremembi, brez poseganja v merila iz točk (i) in (ii);

(b) rezerve (obvezne in proste), ki ne ustrezajo prevzetim obveznostim iz zavarovalnih pogodb;

(c) preneseni dobiček ali izguba, po odbitku dividend, ki jih je treba plačati; in

(d) če je dovoljeno po nacionalnem pravu, rezerve iz dobička, ki se pojavljajo v bilanci stanja, če se lahko uporabijo za kritje izgub, ki se lahko pojavijo, ali če niso na voljo za razdelitev članom in upravičencem.

Razpoložljivi minimalni kapital se zmanjša za znesek lastnih delnic, ki so v neposredni lasti institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

3. Države članice lahko določijo, da razpoložljivi minimalni kapital lahko zajema tudi:

(a) kumulativni prednostni delniški kapital in podrejen dolžniški kapital do 50 % vrednosti razpoložljivega minimalnega kapitala ali zahtevanega minimalnega kapitala, glede na manjšo vrednost, od tega največ 25 % predstavljajo podrejeni dolgovi s fiksno dospelostjo ali kumulativni prednostni osnovni kapital za določen čas, če obstajajo zavezujoči sporazumi, na podlagi katerih se ob stečaju ali likvidaciji institucije podrejeni dolžniški kapital ali prednostni delniški kapital uvrsti za terjatve vseh drugih upnikov in se ne poplača, dokler vsi drugi takrat zapadli dolgovi niso poravnani;

(b) vrednostne papirje brez določenega datuma dospelosti in druge instrumente, vključno s kumulativnimi prednostnimi delnicami, razen tistih iz točke (a), do 50 % razpoložljivega ali zahtevanega minimalnega kapitala, glede na manjšo vrednost, za skupni obseg takšnih vrednostnih papirjev in podrejenega dolžniškega kapitala iz točke (a), če izpolnjujejo naslednje: (i) ne smejo biti poplačani na pobudo prinosnika ali brez predhodnega soglasja pristojnega organa; (ii) pogodba o izdaji instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje omogoča, da odloži plačilo obresti posojila; (iii) terjatve posojilodajalca do institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje so v celoti uvrščene za terjatvami vseh nepodrejenih upnikov; (iv) listine, ki urejajo izdajo vrednostnih papirjev, določajo sposobnost absorpcije izgube dolga in neplačanih obresti, istočasno pa omogočajo, da institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje lahko nadaljuje poslovanje; in (v) upoštevajo se le v celoti plačani zneski. Za namene točke (a) podrejeni dolžniški kapital izpolnjuje tudi naslednje pogoje: (i) upoštevajo se le v celoti vplačana sredstva; (ii) za posojila z določenim rokom zapadlosti je prvotna zapadlost najmanj pet let. Najpozneje eno leto pred datumom odplačila institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje pristojnim organom v potrditev predloži načrt, iz katerega je razvidno, kako se bo razpoložljivi minimalni kapital ohranil ali privedel na zahtevano raven ob zapadlosti, razen če se obseg, v katerem se posojilo lahko razvrsti kot sestavni del razpoložljivega minimalnega kapitala, postopno zmanjšuje v obdobju najmanj petih let pred datumom odplačila. Pristojni organi lahko dovolijo predčasno odplačilo takšnih posojil, če institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki jih je izdala, predloži vlogo in njen razpoložljivi minimalni kapital ne pade pod zahtevano raven; (iii) posojila, katerih rok zapadlosti ni določen, so odplačljiva le s petletnim odpovednim rokom, razen če ne predstavljajo več sestavine razpoložljivega minimalnega kapitala ali se za predčasno odplačilo posebej ne zahteva predhodno soglasje pristojnih organov. V takšnem primeru institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje obvesti pristojne organe najmanj šest mesecev pred datumom nameravanega poplačila ter pri tem navede razpoložljivi in zahtevani minimalni kapital pred odplačilom in po njem. Pristojni organi dovolijo odplačilo le, če razpoložljivi minimalni kapital institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje ne pade pod zahtevano raven; (iv) posojilna pogodba ne vsebuje klavzule o tem, da bo v določenih okoliščinah, razen pri prenehanju institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, dolg postal odplačljiv pred dogovorjenimi datumi za odplačilo; in (v) posojilno pogodbo je mogoče spremeniti šele potem, ko pristojni organi izjavijo, da ne nasprotujejo spremembi;

4. Na zahtevo, ki jo institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje podpre z dokazi in predloži pristojnemu organu matične države članice, in s soglasjem tega pristojnega organa, lahko razpoložljivi minimalni kapital zajema tudi:

(a) kadar se zillmerising ne uporablja ali če se uporablja in je manjši od obremenitve za nabavne stroške, vključene v premiji, razlika med ne-zillmerizirano ali delno zillmerizirano matematično rezervacijo in matematično rezervacijo, zillmerizirano po stopnji, enaki obremenitvi za nabavne stroške, vključene v premijo;

(b) skrite čiste rezerve, ki izhajajo iz vrednotenja sredstev, če takšne skrite rezerve nimajo značaja izjeme;

(c) ena polovica neplačanega osnovnega kapitala ali ustanovnega kapitala, potem ko vplačani del doseže 25 % navedenega osnovnega kapitala ali ustanovnega kapitala, do 50 % razpoložljivega ali zahtevanega minimalnega kapitala, glede na manjšo vrednost.

Številka iz točke (a) ne sme presegati 3,5 % vsote razlik med ustreznimi glavnicami dejavnosti življenjskega zavarovanja ter poklicnega pokojninskega zavarovanja in matematičnimi rezervacijami za vse police, za katere je možno zillmeriziranje. Razlika se zmanjša za znesek neamortiziranih nabavnih stroškov, knjiženih kot aktiva.

Člen 17

Zahtevani minimalni kapital

1. Zahtevani minimalni kapital se določi, kakor je opredeljeno v odstavkih 2 do 6 v skladu s prevzetimi obveznostmi.

2. Zahtevani minimalni kapital je enak vsoti naslednjih dveh rezultatov:

(a) prvi rezultat: 4-odstotni delež matematičnih rezervacij, ki se nanašajo na neposredno poslovanje in sprejete obveznosti pozavarovanja brez odbitkov prenosov pozavarovanja, se pomnoži z razmerjem, ki ne sme biti manjše od 85 %, celotnih matematičnih rezervacij brez prenosov pozavarovanja za zadnje poslovno leto do bruto celotnih matematičnih rezervacij;

(b) drugi rezultat: za police, na katerih rizični kapital ni negativna številka, se 0,3-odstotni delež takšnega kapitala, ki ga sklene institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje, pomnoži z razmerjem, ki ne sme biti manjše od 50 %, celotnega rizičnega kapitala za zadnje poslovno leto, zadržanega kot obveznost institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje po prenosih pozavarovanja in retrocesijah do celotnega rizičnega kapitala brez prenosov pozavarovanja. Za začasna zavarovanja za primer smrti z najdaljšo dobo treh let znaša delež 0,1 %. Za takšna zavarovanja z dobo od treh do petih let znaša delež 0,15 %.

3. Za dodatna zavarovanja iz točke (a)(iii) člena 2(3) Direktive 2009/138/ES je zahtevani minimalni kapital enak zahtevanemu minimalnemu kapitalu za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, kakor je določeno v členu 18.

4. Za zavarovanja s kapitalizacijo iz točke (b)(ii) člena 2(3) Direktive 2009/138/ES je zahtevani minimalni kapital enak 4-odstotnemu deležu matematičnih rezervacij, izračunanih v skladu z odstavkom 2(a).

5. Za posle iz točke (b)(i) člena 2(3) Direktive 2009/138/ES je zahtevani minimalni kapital enak 1 % njihovih sredstev.

6. Za zavarovanja, ki so vezana na enote investicijskih skladov in zajeta v točki (a)(i) in (ii) člena 2(3) Direktive 2009/138/ES, ter za posle iz točke (b)(iii) do (v) člena 2(3) Direktive 2009/138/ES je zahtevani minimalni kapital enak vsoti naslednjega:

(a) če institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje prevzema naložbeno tveganje, 4-odstotni delež zavarovalno-tehničnih rezervacij, izračunan v skladu z odstavkom 2(a);

(b) če institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje ne prevzema naložbenega tveganja, ampak se porazdelitev za kritje stroškov upravljanja določi za obdobje, daljše od petih let, 1-odstotni delež zavarovalno-tehničnih rezervacij, izračunan v skladu z odstavkom 2(a);

(c) če institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje ne prevzema naložbenega tveganja in porazdelitev za kritje stroškov upravljanja ni določena za obdobje, daljše od petih let, znesek, enak 25 % čistih stroškov upravljanja, ki se nanašajo na takšna zavarovanja in posle v zadnjem poslovnem letu;

(d) če institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje prevzema nevarnost smrti, 0,3-odstotni delež rizičnega kapitala, izračunan v skladu z odstavkom 2(b).

Člen 18

Zahtevani minimalni kapital za namene člena 17(3)

1. Zahtevani minimalni kapital se določi bodisi na podlagi letnega zneska premij ali prispevkov bodisi povprečnih zahtevkov na izplačilo odškodnin za pretekla tri poslovna leta.

2. Višina zahtevanega minimalnega kapitala je enaka višjemu od dveh rezultatov iz odstavkov 3 in 4.

3. Premijska osnova se izračuna s kosmatimi obračunanimi zavarovalnimi premijami ali prispevki, kakor so izračunani spodaj, ali s kosmatimi prihodki od zavarovalnih premij ali prispevki, glede na to, kaj je višje.

Premije ali prispevki (vključno z dajatvami, dodanimi premijam ali prispevkom), ki se dolgujejo za vse neposredne posle v preteklem poslovnem letu, se seštejejo.

Tej vsoti se nato doda znesek premij, prejetih za celotno pozavarovanje v preteklem poslovnem letu.

Od te vsote se nato odšteje skupni znesek premij ali prispevkov, ukinjenih v preteklem poslovnem letu, ter skupni znesek davkov in dajatev, ki veljajo za premije ali prispevke, sestavljajoč skupno vsoto.

Tako dobljeni znesek se razdeli na dva dela, prvi do vrednosti 50 000 000 EUR, drugi pa za preostalo vrednost; 18 % prvega dela in 16 % drugega dela se sešteje.

Tako dobljena vsota se pomnoži z razmerjem, ki glede na pretekla tri poslovna leta skupaj obstaja med zneskom terjatev na izplačilo odškodnin, ki jih mora institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje nositi tudi potem, ko so bili odšteti vsi izterljivi zneski iz pozavarovanja, in kosmatim zneskom terjatev na izplačilo odškodnin. To razmerje ne sme biti manjše od 50 %.

4. Škodna osnova se izračuna takole:

Zneski obračunanih škod, plačanih v zvezi z neposrednimi posli (brez odštetja terjatev, ki bremenijo pozavarovatelje in retrocesionarje) v obdobjih iz odstavka 1, se seštejejo.

Tej vsoti se doda znesek obračunanih škod v zvezi s pozavarovanji in retrocesijami, prejetimi v istih obdobjih, in znesek neporavnanih škodnih rezervacij, ugotovljenih ob koncu preteklega poslovnega leta za neposredno poslovanje in za sprejete obveznosti pozavarovanja.

Od te vsote se odšteje znesek izterjav iz naslova izplačanih odškodnin, realiziranih v obdobjih iz odstavka 1.

Od preostale vsote se odšteje znesek neporavnanih škodnih rezervacij, ugotovljenih na začetku drugega poslovnega leta, ki je leto pred zadnjim poslovnim letom, za katero obstajajo računi, in sicer za neposredna zavarovanja in tudi sprejeta pozavarovanja.

Tretjina tako dobljenega zneska se razdeli na dva dela, prvi do vrednosti 35 000 000 EUR, drugi pa za preostalo vrednost; 26 % prvega dela in 23 % drugega dela se sešteje.

Tako dobljena vsota se pomnoži z razmerjem, ki glede na pretekla tri poslovna leta skupaj obstaja med zneskom terjatev na izplačilo odškodnin, ki jih mora institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje nositi tudi potem, ko so bili odšteti vsi izterljivi zneski iz pozavarovanja, in kosmatim zneskom terjatev na izplačilo odškodnin. To razmerje ne sme biti manjše od 50 %.

5. Kadar je zahtevani minimalni kapital, izračunan v odstavkih 2 do 4, nižji od zahtevanega minimalnega kapitala v predhodnem letu, je zahtevani minimalni kapital najmanj enak zahtevanemu minimalnemu kapitalu v predhodnem letu, pomnoženemu z razmerjem zneska neporavnanih škodnih rezervacij ob koncu preteklega poslovnega leta in zneskom neporavnanih škodnih rezervacij na začetku preteklega poslovnega leta. V teh izračunih se uporabljajo čiste škodne rezervacije brez pozavarovanja, vendar pa razmerje ne sme biti večje od 1.

Člen 19

Naložbena pravila

1. Države članice od institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki so registrirane ali pooblaščene na njihovem ozemlju, zahtevajo, da vlagajo v skladu z načelom „preudarne osebe“ in zlasti v skladu z naslednjimi pravili:

(a) premoženje se naloži ob kar največji dolgoročni koristi za člane in upravičence skupaj. V primeru morebitnih nasprotij interesov, institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje ali subjekt, ki upravlja njen portfelj, zagotovi, da se naložba izvede v izključnem interesu članov in upravičencev;

(b) države članice institucijam omogočijo, da ob spoštovanju načela preudarne osebe upoštevajo morebiten dolgoročni učinek naložbenih odločitev na okoljske in socialne dejavnike ter dejavnike upravljanja;

(c) premoženje se naloži na način, ki zagotavlja varnost, kakovost, likvidnost in donosnost portfelja kot celote;

(d) premoženje se naloži predvsem na reguliranih trgih. Naložbe v premoženje, s katerim ni dovoljeno trgovati na organiziranih finančnih trgih, je treba v vsakem primeru omejiti na preudarno raven;

(e) naložbe v izvedene finančne instrumente so dopustne le pod pogojem, da taki instrumenti prispevajo k zmanjšanju naložbenih tveganj ali olajšajo učinkovito upravljanje portfelja. Vrednotiti jih je treba po načelu preudarnosti ob upoštevanju osnovne vrednosti in jih vključiti v vrednotenje premoženja institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje. Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje se morajo izogibati tudi pretirani izpostavljenosti tveganjem nasproti eni sami nasprotni stranki in drugim izvedenim poslom;

(f) naložbe morajo biti primerno razpršene na način, ki preprečuje pretirano zanašanje na določeno premoženje, izdajatelja ali skupino podjetij in kopičenje tveganj v portfelju kot celoti. Naložbe v premoženje, ki ga izda isti izdajatelj ali izdajatelji, ki pripadajo isti skupini, ne smejo institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje izpostaviti pretirani koncentraciji tveganj;

(g) naložbe v ustanoviteljsko podjetje ne smejo znašati več kot 5 % skupnega portfelja, če pa pripada ustanoviteljsko podjetje skupini, vlaganja v podjetja, ki pripadajo isti skupini kot ustanoviteljsko podjetje, ne smejo znašati več kot 10 % portfelja. Kadar institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje financira več podjetij, se vlaganja v ta ustanoviteljska podjetja izvede preudarno in pri tem upošteva primerno diverzifikacijo.

Države članice lahko sklenejo, da za vlaganja v državne obveznice ne bodo uporabljale zahtev iz točk (f) in (g).

2. Države članice zagotovijo, da pristojni organi ob upoštevanju velikosti, narave, obsega in kompleksnosti dejavnosti nadziranih institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje spremljajo ustreznost njihovih postopkov za ocenjevanje kreditnega tveganja, ocenijo uporabo sklicev na bonitetne ocene, ki jih izdajo bonitetne agencije, opredeljene v točki (b) člena 3(1) Uredbe (ES) št. 1060/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (15), v njihovih naložbenih politikah in, kadar je primerno, spodbujajo k ublažitvi vpliva takih sklicev, zato da se zmanjša izključno in sistematično zanašanje na take bonitetne ocene.

3. Matična država članica institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje prepove najemanje posojil ali delovanje v vlogi poroka v imenu tretjih oseb. Vendar pa lahko države članice institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje dovolijo, da se v določenem obsegu zadolžijo, vendar le za namene likvidnosti in za omejeno dobo.

4. Države članice od institucij, ki so registrirane ali pooblaščene na njihovem ozemlju, ne zahtevajo naložb v določene kategorije premoženja.

5. Brez poseganja v člen 30, države članice ne pogojujejo naložbenih odločitev institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki je registrirana ali pooblaščena na njihovem ozemlju, ali njenega naložbenega upravitelja s kakršno koli predhodno odobritvijo ali zahtevo po sistematičnem obveščanju.

6. V skladu z določbami odstavkov 1 do 5 lahko države članice za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki so registrirane ali pooblaščene na njihovem ozemlju, določijo bolj podrobna pravila, vključno s kvantitativnimi pravili, pod pogojem, da so preudarno utemeljena, in sicer, da se zajame celoten obseg pokojninskih načrtov, ki jih upravljajo te institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

Vendar pa države članice institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje ne preprečijo, da:

(a) do 70 % premoženja za kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij ali celotnega portfelja načrtov, pri katerih nosijo člani naložbena tveganja, vložijo v delnice, prenosljive vrednostne papirje, ki se obravnavajo kot delnice, in podjetniške obveznice, s katerimi se lahko trguje na reguliranih trgih, v okviru MTF ali OTF, in odločati o sorazmernem ponderju teh vrednostnih papirjev v njihovem naložbenem portfelju. Vendar lahko države članice, pod pogojem, da je to preudarno utemeljeno, uporabijo nižjo mejo, a ne nižje od 35 %, za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki upravljajo pokojninske načrte z dolgoročnim jamstvom obrestne mere, nosijo naložbeno tveganje in same zagotavljajo jamstvo;

(b) do 30 % premoženja za kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij vložijo v sredstva, nominirana v drugih valutah, in ne tistih, v katerih so izražene obveznosti;

(c) vlagajo v instrumente z dolgoročnim naložbenim obdobjem, s katerimi se ne trguje na reguliranih trgih, v okviru MTF ali OTF;

(d) vlagajo v instrumente, ki jih izda ali za katere jamči EIB banka v okviru Evropskega sklada za strateške naložbe, evropskih dolgoročnih investicijskih skladov, evropskih skladov za socialno podjetništvo in evropskih skladov tveganega kapitala.

7. Odstavek 6 ne izključuje pravice držav članic, da lahko tudi v posameznem primeru zahtevajo uporabo strožjih naložbenih pravil za institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki so registrirane ali pooblaščene na njihovem ozemlju, pod pogojem, da so preudarno utemeljena, zlasti glede na obveznosti, ki jih je tovrstna institucija prevzela.

8. Pristojni organ države članice gostiteljice institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki opravlja čezmejno dejavnost v smislu člena 11, ne določijo dodatnih naložbenih pravil poleg pravil iz odstavkov 1 do 6 za tisti del premoženja, ki pokriva zavarovalno-tehnične rezervacije za čezmejno dejavnost.

NASLOV III

POGOJI, KI UREJAJO OPRAVLJANJE DEJAVNOSTI

POGLAVJE 1

Sistem upravljanja

Oddelek 1

Splošne določbe

Člen 20

Odgovornost upravljalnih ali nadzornih organov

1. Države članice zagotovijo, da ima upravljalni ali nadzorni organ institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje po nacionalnem pravu končno odgovornost za skladnost zadevne institucije z zakoni in drugimi predpisi, sprejetimi na podlagi te direktive.

2. Ta direktiva ne posega v vlogo socialnih partnerjev pri upravljanju institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje.

Člen 21

Splošne zahteve glede upravljanja

1. Države članice zahtevajo od vseh institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, da uvedejo učinkovit sistem upravljanja, ki zagotavlja dobro in preudarno upravljanje njihovih dejavnosti. Ta sistem vključuje ustrezno in pregledno organizacijsko strukturo z jasno dodelitvijo in ustrezno ločitvijo odgovornosti ter učinkovit sistem za zagotovitev prenosa informacij. Sistem upravljanja zagotavlja, da se pri naložbenih odločitvah upoštevajo okoljski in socialni dejavniki ter dejavniki upravljanja, povezani z naložbenimi sredstvi, v njem pa se izvaja redni notranji pregled.

2. Sistem upravljanja iz odstavka 1 je sorazmeren z velikostjo, naravo, obsegom in kompleksnostjo dejavnosti institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

3. Države članice zagotovijo, da institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje vzpostavijo in uporabljajo pisna pravila v zvezi z obvladovanjem tveganj, notranjo revizijo ter, kadar je to ustrezno, aktuarskimi dejavnostmi in dejavnostmi, oddanimi v zunanje izvajanje. Ta pisna pravila odobri upravljavski ali nadzorni organ institucije, ki jih vsaj vsaka tri leta pregleda in prilagodi morebitnim znatnim spremembam zadevnega sistema ali področja.

4. Države članice zagotovijo, da institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje uvedejo učinkovit sistem notranjega nadzora. Ta sistem vsebuje upravne in računovodske postopke, okvir notranjega nadzora ter ustrezno ureditev poročanja na vseh ravneh institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

5. Države članice zagotovijo, da institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje sprejmejo razumne ukrepe za zagotovitev stalnega in rednega izvajanja dejavnosti, vključno z izdelavo načrtov za neprekinjeno poslovanje. Institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje v ta namen uporabijo ustrezne in sorazmerne sisteme, vire in postopke.

6. Države članice od institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje zahtevajo, da zaposlijo vsaj dve osebi, ki dejansko vodita institucijo. Države članice lahko na podlagi utemeljene ocene, ki jo opravijo pristojni organi, dovolijo, da institucijo dejansko vodi le ena oseba. Pri tej oceni se upošteva vloga socialnih partnerjev pri splošnem upravljanju institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje, pa tudi velikost, narava, obseg in kompleksnost dejavnosti institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje.

Člen 22

Zahteve glede sposobnosti in primernosti upravljanja

1. Države članice od institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje zahtevajo, da zagotovijo, da osebe, ki dejansko vodijo institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, osebe, ki opravljajo ključne funkcije, in po potrebi osebe ali subjekti, na katere je preneseno izvajanje ključne funkcij v skladu s členom 31, pri izvajanju svojih nalog izpolnjujejo naslednje zahteve:

(a) zahteva glede sposobnosti: (i) pri osebah, ki dejansko vodijo institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje, to pomeni, da njihove kvalifikacije, znanje in izkušnje skupaj ustrezajo za zagotovitev dobrega in preudarnega upravljanja institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje; (ii) za osebe, ki