PRILOGA 2

Njena ekscelenca ga. Věra Jourová, evropska komisarka za pravosodje, potrošnike in enakost spolov

Spoštovana komisarka,

Pozdravljam konstruktivne razprave med Japonsko in Evropsko komisijo za oblikovanje okvira za vzajemni prenos osebnih podatkov med Japonsko in EU.

Na zahtevo, ki jo je Evropska komisija naslovila na vlado Japonske, pošiljam priložen dokument, ki vsebuje pregled pravnega okvira v zvezi z dostopom vlade Japonske do informacij.

Ta dokument se nanaša na številna ministrstva in agencije vlade Japonske, pri čemer so zadevna ministrstva in agencije (vladni sekretariat, nacionalna policijska agencija, komisija za varstvo osebnih informacij, ministrstvo za notranje zadeve in komunikacije, ministrstvo za pravosodje, obveščevalna agencija za javno varnost in ministrstvo za obrambo) odgovorni za posamezne dele tega dokumenta, ki spadajo v okvir njihovih pristojnosti. V nadaljevanju so navedena zadevna ministrstva in agencije, vključno z njihovimi podpisi.

Komisija za varstvo osebnih informacij bo sprejemala vse poizvedbe v zvezi s tem dokumentom ter usklajevala potrebne odzive med zadevnimi ministrstvi in agencijami.

Upam, da bo ta dokument v pomoč pri odločanju Evropske komisije.

Cenim vaš dosedanji prispevek k tej zadevi.

S spoštovanjem,

Yoko Kamikawa

Ministrica za pravosodje

Ta dokument so pripravili ministrstvo za pravosodje ter naslednja zadevna ministrstva in agencije:

Koichi Hamano

Svetovalec, sekretariat vlade

Schunichi Kuryu

Generalni komisar nacionalne policijske agencije

Mari Sonoda

Generalna sekretarka, komisija za varstvo osebnih podatkov

Mitsuru Yasuda

Namestnik ministra, ministrstvo za notranje zadeve in komunikacije

Seimei Nakagawa

Obveščevalna agencija za javno varnost

Kenichi Takahashi

Upravni namestnik ministra za obrambo

14. september 2018

Zbiranje in uporaba osebnih informacij s strani japonskih javnih organov za namene preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj ter nacionalne varnosti

Naslednji dokument vsebuje pregled pravnega okvira za zbiranje in uporabo osebnih (elektronskih) informacij s strani japonskih javnih organov za namene preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj in nacionalne varnosti (v nadaljnjem besedilu: vladni dostop), zlasti kar zadeva razpoložljivo pravno podlago ter pogoje (omejitve) in zaščitne ukrepe, ki se uporabljajo, vključno z neodvisnim nadzorom in individualnimi možnostmi pravnega varstva. Ta dokument je naslovljen na Evropsko komisijo, da bi se izrazila zavezanost in jamstva, da bo vladni dostop do osebnih informacij, prenesenih iz EU na Japonsko, omejen na to, kar je potrebno in sorazmerno, in pod neodvisnim nadzorom ter da bodo imeli zadevni posamezniki v primeru morebitnih kršitev njihove temeljne pravice do zasebnosti in varstva podatkov možnost pravnega varstva. Ta dokument določa tudi vzpostavitev novega mehanizma pravnega varstva, ki ga upravlja komisija za varstvo osebnih informacij, za obravnavo pritožb posameznikov iz EU v zvezi z vladnim dostopom do njihovih osebnih podatkov, prenesenih iz EU na Japonsko.

I. Splošna pravna načela, pomembna za vladni dostop

V okviru izvajanja javnih pooblastil mora biti vladni dostop izveden ob popolnem upoštevanju zakona (načelo zakonitosti). Na Japonskem so osebne informacije tako v zasebnem kot v javnem sektorju zaščitene z večplastnim mehanizmom.

A. Ustavni okvir in načelo zakonske podlage

Člen 13 ustave in sodna praksa priznavata pravico do zasebnosti kot ustavno pravico. V zvezi s tem je vrhovno sodišče razsodilo, da je naravno, da posamezniki ne želijo, da bi bili drugi brez tehtnega razloga seznanjeni z njihovimi osebnimi informacijami, in da je treba to pričakovanje zaščititi (1). Dodatna zaščita je določena v členu 21(2) ustave, ki zagotavlja spoštovanje tajnosti komunikacij, in členu 35 ustave, ki zagotavlja pravico posameznika, da ni predmet preiskovanja in zasega brez naloga, kar pomeni, da mora zbiranje osebnih informacij z obveznimi sredstvi, vključno z dostopom, vedno temeljiti na sodnem nalogu. Tak nalog se lahko izda samo za preiskavo že storjenega kaznivega dejanja. Zato v pravnem okviru Japonske zbiranje informacij z obveznimi sredstvi za namene nacionalne varnosti (in ne za namene kazenske preiskave) ni dovoljeno.

Poleg tega mora biti v skladu z načelom zakonske podlage obvezno zbiranje podatkov posebej dovoljeno z zakonom. V primeru neobveznega/prostovoljnega zbiranja informacij so informacije pridobljene iz vira, do katerega se lahko prosto dostopa, ali se prejmejo na podlagi zahteve za prostovoljno razkritje, tj. zahteve, ki je ni mogoče uveljavljati zoper fizično ali pravno osebo, ki poseduje informacije. Vendar je to dovoljeno le, če je javni organ pristojen za izvedbo preiskave, saj lahko vsak javni organ deluje samo v okviru svoje upravne pristojnosti, ki jo določa zakon (ne glede na to, ali njegove dejavnosti posegajo v pravice in svoboščine posameznikov ali ne). To načelo velja za zmožnost organa za zbiranje osebnih informacij.

B. Posebna pravila o varstvu osebnih informacij

Zakon o varstvu osebnih informacij in zakon o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, ki temeljita na ustavnih določbah in slednje podrobneje določata, zagotavljata pravico do osebnih informacij tako v zasebnem kot tudi javnem sektorju.

Člen 7 zakona o varstvu osebnih informacij določa, da komisija za varstvo osebnih informacij oblikuje osnovno politiko varstva osebnih informacij (v nadaljnjem besedilu: osnovna politika). Osnovna politika, ki je sprejeta s sklepom japonske vlade kot osrednjega organa japonske državne uprave (predsednik vlade in nacionalni ministri), določa smer varstva osebnih informacij na Japonskem. Tako komisija za varstvo osebnih informacij kot neodvisni nadzorni organ deluje kot „poveljniški center“ japonskega sistema varstva osebnih informacij.

Kadar upravni organi zbirajo osebne informacije in ne glede na to, ali to storijo z obveznimi sredstvi ali ne, morajo načeloma (2) izpolnjevati zahteve iz zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi. Slednji je splošni zakon, ki se uporablja za obdelavo „hranjenih osebnih informacij“ (3) s strani „upravnih organov“ (kot je opredeljeno v členu 2(1) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi). Zato zajema tudi obdelavo podatkov na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj in nacionalne varnosti. Med javnimi organi, ki imajo dovoljenje za uporabo vladnega dostopa, so vsi organi, razen prefekturne policije, nacionalni vladni organi, ki spadajo pod opredelitev pojma „upravni organi“. Obravnavo osebnih informacij s strani prefekturne policije urejajo prefekturni odloki (4), v katerih so določena načela varstva osebnih informacij, pravic in obveznosti, enakovredna tistim iz zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi.

II. Vladni dostop za namene preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj

A) Pravna podlaga in omejitve

1) Zbiranje osebnih informacij z obveznimi sredstvi

a) Pravna podlaga

V skladu s členom 35 ustave se v pravico vseh oseb do zaščite v njihovem domu, do zaščite dokumentov oziroma do zaščite osebnih predmetov pred vstopom, iskanjem oziroma zasegom ne posega, razen na podlagi naloga, ki je izdan na podlagi „ustreznega razloga“ ter izrecno opisuje lokacijo, ki jo je treba preiskati, in predmete, ki jih je treba zaseči. Zato se lahko obvezno zbiranje elektronskih informacij s strani javnih organov v okviru kazenske preiskave izvede le na podlagi naloga. To velja tako za zbiranje elektronskih zapisov, ki vsebujejo (osebne) informacije, kot tudi za prestrezanje komunikacij v realnem času (t. i. prisluškovanje telefonskim pogovorom). Edina izjema k temu pravilu (ki pa ni pomembna v okviru elektronskega prenosa osebnih informacij iz tujine) je člen 220(1) zakonika o kazenskem postopku (5), v skladu s katerim lahko državni tožilec, njegov pomočnik ali uradnik pravosodne policije pri prijetju osumljenca ali „očitnega storilca“ po potrebi izvede iskanje in zaseg „na kraju samem ob prijetju“.

Člen 197(1) zakonika o kazenskem postopku določa, da se obvezni preiskovalni ukrepi „ne uporabljajo, razen če ta zakonik vsebuje posebne določbe“. Kar zadeva obvezno zbiranje elektronskih informacij, sta ustrezna pravna podlaga v tem smislu člen 218(1) zakonika o kazenskem postopku (v skladu s katerim lahko državni tožilec, njegov pomočnik ali uradnik pravosodne policije, če je to potrebno za preiskavo kaznivega dejanja, izvede iskanje, zaseg ali inšpekcijski pregled na podlagi naloga, ki ga izda sodnik) in člen 222-2 zakonika o kazenskem postopku (v skladu s katerim se obvezni ukrepi za prestrezanje elektronskih komunikacij brez privolitve katere koli stranke izvedejo na podlagi drugih aktov). Slednja določba se nanaša na zakon o prisluškovanju telefonskim pogovorom za potrebe kazenske preiskave (v nadaljnjem besedilu: zakon o prisluškovanju telefonskim pogovorom), katerega člen 3(1) določa pogoje, pod katerimi se lahko komunikacijam v zvezi z nekaterimi hudimi kaznivimi dejanji prisluškuje na podlagi ustreznega naloga, ki ga izda sodnik. (6)

Kar zadeva policijo, je za preiskave v vseh primerih pristojna prefekturna policija, medtem ko nacionalna policijska agencija na podlagi zakonika o kazenskem postopku ne izvaja kazenskih preiskav.

b) Omejitve

Obvezno zbiranje elektronskih informacij je omejeno z ustavo in pooblastitvenimi statuti, kot se razlagajo v sodni praksi in ki določajo zlasti merila, ki jih morajo sodišča uporabljati pri izdaji naloga. Poleg tega zakon o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, določa številne omejitve, ki se uporabljajo tako za zbiranje kot tudi za obravnavo informacij (medtem ko lokalni odloki določajo v bistvu enaka merila za prefekturno policijo).

(1) Omejitve, ki izhajajo iz ustave in pooblastitvenega statuta

V skladu s členom 197(1) zakonika o kazenskem postopku se obvezni ukrepi ne uporabljajo, razen če ta zakonik vsebuje posebne določbe. Člen 218(1) zakonika o kazenskem postopku določa, da se zaseg itd. na podlagi naloga, ki ga izda sodnik, lahko izvede le, „če je to potrebno za preiskavo kaznivega dejanja“. Čeprav merila za presojo potrebe v zakonskem pravu niso podrobneje opredeljena, je vrhovno sodišče (7) razsodilo, da bi moral sodnik pri ocenjevanju potrebe po ukrepih opraviti splošno oceno in pri tem upoštevati zlasti naslednje elemente:

(a) resnost kaznivega dejanja in način, kako je bilo storjeno;

(b) vrednost in pomen zaseženih predmetov kot dokazov;

(c) verjetnost prikritja ali uničenja zaseženih predmetov;

(d) obseg prikrajšanosti zaradi zasega;

(e) druge povezane pogoje.

Omejitve izhajajo tudi iz zahteve iz člena 35 ustave po „ustreznem razlogu“. V skladu s standardom „ustreznega razloga“ se lahko nalogi izdajo, če: [1] obstaja potreba po kazenski preiskavi (glej sodbo vrhovnega sodišča z dne 18. marca 1969 (št. zavede: 100 (1968 (Shi))); [2] obstajajo okoliščine, v katerih se domneva, da je osumljenec (obtoženec) storil kaznivo dejanje (člen 156(1) pravilnika o kazenskem postopku) (8). [3] Nalog za preiskavo telesa, predmetov, bivališča ali katere koli druge nepremičnine osebe, ki ni obtoženec, se lahko izda le, če se razumno domneva, da obstajajo predmeti, ki bi jih bilo treba zaseči (člen 102(2) zakonika o kazenskem postopku). Če sodnik meni, da listinski dokazi, ki so jih predložili preiskovalni organi, ne zadostujejo za sum kaznivega dejanja, zavrne zahtevo za nalog. V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z zakonom o kaznovanju organiziranega kriminala in nadzoru nad premoženjsko koristjo „pripravljalna dejanja“ za storitev načrtovanega kaznivega dejanja (npr. priprava denarja za storitev terorističnega kaznivega dejanja) sama po sebi pomenijo kaznivo dejanje in so zato lahko predmet obvezne preiskave na podlagi naloga.

Kadar nalog zadeva preiskavo telesa, predmetov, bivališča ali katere koli druge nepremičnine osebe, ki ni osumljenec ali obtoženec, se izda le, če se lahko upravičeno domneva, da obstajajo predmeti, ki bodo zaseženi (člena 102(2) in 222 (1) zakonika o kazenskem postopku).

Kar zadeva prestrezanje komunikacij za namene kazenskih preiskav na podlagi zakona o prisluškovanju telefonskim pogovorom, se to lahko izvaja le, če so izpolnjene stroge zahteve iz člena 3(1). V skladu s to določbo je treba za prestrezanje vedno vnaprej zahtevati sodni nalog, ki se lahko izda le v omejenih primerih (9).

(2) Omejitve, ki izhajajo iz zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi.

Kar zadeva zbiranje (10) in nadaljnjo obravnavo (vključno s hrambo, upravljanjem in uporabo) osebnih informacij s strani upravnih organov, zakon o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, določa zlasti naslednje omejitve:

(a) V skladu s členom 3(1) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, lahko upravni organi hranijo osebne informacije le, če je hramba potrebna za opravljanje nalog, ki so v njihovi pristojnosti, kot je določeno v zakonih in drugih predpisih. Pri tem morajo tudi navesti (v kolikor je to mogoče) namen uporabe osebnih informacij. V skladu s členom 3(2) in (3) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, upravni organi ne hranijo osebnih informacij v obsegu, ki presega to, kar je potrebno za doseganje navedenega namena uporabe, in ne spreminjajo namena uporabe, da bi presegal to, kar se lahko razumno šteje kot ustrezno za prvotni namen.

(b) Člen 5 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, določa, da si vodja upravnega organa prizadeva, da ohrani točnost in ažurnost hranjenih osebnih informacij v obsegu, ki je potreben za doseganje namena uporabe.

(c) Člen 6(1) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, določa, da vodja upravnega organa sprejme potrebne ukrepe za preprečevanje uhajanja, izgube ali uničenja ter za pravilno upravljanje hranjenih osebnih informacij.

(d) Člen 7 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, določa, da noben zaposleni (vključno z nekdanjimi zaposlenimi) ne sme razkriti pridobljenih osebnih informacij drugi osebi brez upravičenega razloga ali uporabiti teh informacij za neupravičene namene.

(e) Poleg tega člen 8(1) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, določa, da vodja upravnega organa, razen če ni z zakoni in predpisi določeno drugače, hranjenih osebnih informacij ne sme uporabiti ali posredovati drugi osebi za namene, ki niso navedeni kot namen uporabe. Člen 8(2) vsebuje izjeme od tega pravila v posebnih primerih, vendar se te uporabljajo samo, če ni verjetno, da bi takšno izjemno razkritje „nepravično“ kršilo pravice in interese posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, ali tretjih oseb.

(f) V skladu s členom 9 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, če se hranjene osebne informacije posredujejo drugi osebi, vodja upravnega organa po potrebi uvede omejitve glede namena ali načina uporabe ali katere koli druge potrebne omejitve; prav tako lahko zahteva od osebe, ki informacije prejme, da sprejme potrebne ukrepe za preprečevanje uhajanja in ustrezno upravljanje informacij.

(g) Člen 48 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, določa, da si vodja upravnega organa prizadeva ustrezno in hitro obravnavati vse pritožbe v zvezi z obravnavo osebnih informacij.

2) Zbiranje osebnih informacij na podlagi prošenj za prostovoljno sodelovanje (prostovoljna preiskava)

a) Pravna podlaga

Poleg uporabe obveznih sredstev se osebne informacije pridobijo iz vira, ki je prosto dostopen ali temelji na prostovoljnem razkritju, med drugim s strani poslovnih subjektov, ki razpolagajo s takimi informacijami.

Glede slednjega člen 197(2) zakonika o kazenskem postopku pooblašča tožilstvo in pravosodno policijo za „pisne poizvedbe o preiskovalnih zadevah“ (tako imenovani „listi za poizvedbo“). V skladu z zakonikom o kazenskem postopku se od oseb, katerim je poslana poizvedba, zahteva, da poročajo preiskovalnim organom. Vendar jih ni mogoče prisiliti, da poročajo, če javni uradi ali javne in/ali zasebne organizacije, ki so prejele poizvedbe, zahtevo zavrnejo. Če v zvezi s poizvedbami ne poročajo, se jim ne sme naložiti kazenskih ali drugih sankcij. Če preiskovalni organi menijo, da so zahtevane informacije nujne, bodo informacije morali pridobiti s preiskavo in zasegom na podlagi sodnega naloga.

Ob vse večji ozaveščenosti posameznikov o njihovih pravicah glede zasebnosti in glede na delovno obremenitev, ki jo take zahteve prinašajo, so poslovni subjekti vse previdnejši pri odgovorih na take zahteve (11). Poslovni subjekti pri odločanju o sodelovanju upoštevajo zlasti naravo zahtevanih informacij, svoje razmerje z osebo, na katero se nanašajo zadevne informacije, tveganja za svoj ugled, tveganja sodnih postopkov itd.

b) Omejitve

Kar zadeva obvezno zbiranje elektronskih informacij, je prostovoljna preiskava omejena z ustavo, kot se razlaga v sodni praksi, in s statutom o pooblastitvi. Poleg tega poslovnim subjektom v nekaterih primerih zakon ne dovoljuje razkrivanja informacij. Poleg tega je v zakonu o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, določena vrsta omejitev, ki veljajo tako za zbiranje informacij kot za ravnanje z njimi (medtem ko lokalni odloki v bistvu reproducirajo enaka merila za prefekturno policijo).

(1) Omejitve, ki izhajajo iz ustave in statuta o pooblastitvi

Z upoštevanjem namena člena 13 ustave je vrhovno sodišče v dveh sklepih z dne 24. decembra 1969 (1965 (A) št. 1187) in 15. aprila 2008 (2007 (A) št. 839) uvedlo omejitve za prostovoljne preiskave, ki jih izvajajo preiskovalni organi. Čeprav sta se ta sklepa nanašala na primera, ko so bile osebne informacije (v obliki slik) zbrane s fotografiranjem/snemanjem, so ugotovitve pomembne za prostovoljne (neobvezne) preiskave, ki se nanašajo na zasebnost posameznikov na splošno. Zato veljata in ju je treba upoštevati glede zbiranja osebnih informacij s prostovoljno preiskavo, pri čemer se upoštevajo posebne okoliščine vsakega primera.

V skladu s temi sklepi je zakonitost prostovoljne preiskave odvisna od izpolnjevanja treh meril, ki so:

— „sum kaznivega dejanja“ (tj. oceniti je treba, ali je bilo storjeno kaznivo dejanje),

— „potrebnost preiskave“ (tj. oceniti je treba, ali zahtevek ne presega obsega potrebnega za namene preiskave) in

— „ustreznost metod“ (tj. oceniti je treba, ali je prostovoljna preiskava „ustrezna“ ali razumna, da bi se dosegel namen preiskave) (12).

Na splošno se ob upoštevanju navedenih treh meril zakonitost prostovoljne preiskave presoja z vidika, ali se lahko šteje za razumno v skladu s socialno sprejetimi konvencijami.

Zahteva o „potrebnosti“ preiskave izhaja tudi neposredno iz člena 197 zakonika o kazenskem postopku in je bila potrjena v navodilih nacionalne policijske agencije prefekturni policiji v zvezi z uporabo „listov za poizvedbo“. Obvestilo nacionalne policijske agencije z dne 7. decembra 1999 določa vrsto postopkovnih omejitev, vključno z zahtevo, da se „listi za poizvedbo“ uporabljajo samo, če je to potrebno za namene preiskave. Poleg tega je člen 197(1) zakonika o kazenskem postopku omejen na kazenske preiskave, zato se lahko uporabi le, če obstaja konkreten sum na že storjeno kaznivo dejanje. Nasprotno pa ta pravna podlaga ni na voljo za zbiranje in uporabo osebnih informacij, če do kršitve zakonodaje še ni prišlo.

(2) Omejitve v zvezi z nekaterimi poslovnimi subjekti

Na nekaterih področjih veljajo dodatne omejitve na podlagi varstva iz drugih zakonov.

Preiskovalni organi in izvajalci telekomunikacijskih storitev, ki razpolagajo z osebnimi informacijami, so dolžni spoštovati tajnost komunikacij, ki jo zagotavlja člen 21(2) ustave (13). Poleg tega imajo izvajalci telekomunikacijskih storitev enako dolžnost v skladu s členom 4 zakona o telekomunikacijskih podjetjih (14). V skladu s „Smernicami glede varstva osebnih informacij pri poslovanju na področju telekomunikacij“, ki jih je izdalo ministrstvo za notranje zadeve in komunikacije na podlagi ustave in zakona o telekomunikacijskih podjetjih, v primerih, ko gre za tajnost komunikacij, izvajalci telekomunikacijskih storitev ne smejo razkriti osebnih informacij v zvezi z zaupnostjo komunikacij tretjim osebam, razen če so pridobili soglasje posameznika ali če se lahko sklicujejo na enega od „upravičenih razlogov“ za neupoštevanje kazenskega zakonika. Slednji se nanašajo na „upravičena dejanja“ (člen 35 kazenskega zakonika), „samoobrambo“ (člen 36 kazenskega zakonika) in „preprečevanje sedanje nevarnosti“ (člen 37 kazenskega zakonika). „Upravičena dejanja“ v skladu s kazenskim zakonikom so le tista dejanja izvajalca telekomunikacijskih storitev, s katerimi izpolnjuje obvezne ukrepe države, kar izključuje prostovoljno preiskavo. Če torej preiskovalni organi zahtevajo osebne informacije na podlagi „lista za poizvedbo“ (člen 197(2) zakonika o kazenskem postopku), izvajalec telekomunikacijskih storitev informacij ne sme razkriti.

Poslovni subjekti morajo zavrniti zahteve za prostovoljno sodelovanje, če jim zakon prepoveduje razkritje osebnih informacij. To na primer vključuje primere, v katerih je subjekt dolžan spoštovati zaupnost informacij, na primer v skladu s členom 134 kazenskega zakonika (15).

(3) Omejitve na podlagi zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi

V zvezi z zbiranjem osebnih informacij s strani upravnih organov in nadaljnjim ravnanjem s temi informacijami so v zakonu o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, navedene omejitve, kot je pojasnjeno zgoraj v oddelku II.A)1)b)(2). Enakovredne omejitve izhajajo iz prefekturnih odlokov, ki veljajo za prefekturno policijo.

B) Nadzor

1) Sodni nadzor

Zbiranje osebnih informacij z obveznimi sredstvi mora temeljiti na nalogu (16) in je zato predmet predhodne obravnave s strani sodnika. V primeru, da je bila preiskava nezakonita, lahko sodnik takšne dokaze izključi v poznejšem sojenju v kazenski zadevi. Posameznik lahko zahteva takšno izključitev iz svojega kazenskega sodnega postopka, pri čemer trdi, da je bila preiskava nezakonita.

2) Nadzor na podlagi zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi

Na Japonskem je minister ali vodja vsakega ministrstva ali agencije pristojen za nadzor in izvrševanje na podlagi zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, medtem ko lahko minister za notranje zadeve in komunikacije preiskuje izvrševanje zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, s strani vseh drugih ministrstev.

Če minister za notranje zadeve in komunikacije – na primer na podlagi preiskave o stanju izvrševanja zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi (17), obravnavanja pritožb ali poizvedb, naslovljenih na enega od njegovih celovitih informacijskih centrov – meni, da je to potrebno za doseganje namena zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, lahko zahteva, da vodja upravnega organa predloži gradivo in pojasnila v zvezi z obravnavo osebnih informacij s strani zadevnega upravnega organa na podlagi člena 50 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi. Minister lahko posreduje mnenja vodji upravnega organa v zvezi z obdelavo osebnih informacij v upravnem organu, če meni, da je to potrebno za doseganje namena tega zakona. Poleg tega lahko minister na primer zahteva revizijo ukrepov z ukrepi, ki jih lahko sprejme v skladu s členoma 50 in 51 zakona, če obstaja sum, da je prišlo do kršitve ali neprimernega izvajanja zakona. S tem se zagotovi enotna uporaba zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, in skladnost z njim.

3) Nadzor, ki ga izvajajo komisije za javno varnost v zvezi s policijo

Kar zadeva policijsko upravo, je nacionalna policijska agencija pod nadzorom nacionalne komisije za javno varnost, medtem ko prefekturno policijo nadzoruje ena od prefekturnih komisij za javno varnost, ki so bile ustanovljene v vsaki prefekturi. Vsak od teh nadzornih organov zagotavlja demokratično upravljanje in politično nevtralnost policijske uprave.

Nacionalna komisija za javno varnost je odgovorna za zadeve, ki so v njeni pristojnosti na podlagi zakona o policiji in drugih zakonov. To vključuje imenovanje generalnega komisarja nacionalne policijske agencije in lokalnih visokih policijskih uradnikov ter oblikovanje celovitih politik, ki določajo osnovne usmeritve ali ukrepe v zvezi z upravljanjem nacionalne policijske agencije.

Prefekturne komisije za javno varnost sestavljajo člani, ki zastopajo ljudstvo v zadevni prefekturi na podlagi zakona o policiji in upravljajo prefekturno policijo kot sistem neodvisnih odborov. Člane imenuje guverner prefekture s soglasjem parlamenta prefekture na podlagi člena 39 zakona o policiji. Njihov mandat traja tri leta in proti njihovi volji jih je mogoče razrešiti le iz posebnih razlogov, navedenih v zakonu (kot je nezmožnost opravljanja njihovih nalog, kršitve pri opravljanju nalog, neprimerno ravnanje itd.), s čimer se zagotovi njihova neodvisnost (glej člena 40 in 41 zakona o policiji). Da se zagotovi njihova politična nevtralnost, člen 42 zakona o policiji članu komisije prepoveduje, da bi hkrati deloval kot član zakonodajnega organa, postal vodilni član politične stranke ali katerega koli drugega političnega organa ali aktivno sodeloval pri političnih gibanjih. Medtem ko je vsaka komisija v pristojnosti zadevnega guvernerja prefekture, to ne pomeni, da je regulator pristojen za izdajanje navodil glede izvajanja njenih nalog.

V skladu s členom 38(3) v povezavi s členom 2 in členom 36(2) zakona o policiji so za „varstvo pravic in svoboščin posameznika“ pristojne prefekturne komisije za javno varnost. V ta namen prejemajo poročila vodij prefekturne policije, ki se nanašajo na dejavnosti pod njihovo jurisdikcijo, tudi na rednih sestankih tri- ali štirikrat mesečno. Komisija zagotavlja smernice o teh zadevah z vzpostavitvijo celovitih politik.

Poleg tega lahko prefekturne komisije za javno varnost v okviru svoje nadzorne funkcije dajejo navodila prefekturni policiji v posameznih konkretnih primerih, kadar menijo, da je to potrebno v okviru inšpekcijskega pregleda dejavnosti prefekturne policije ali neprimernega ravnanja njenega osebja. Poleg tega lahko komisije, če je po njihovem mnenju to potrebno, zadolžijo člana komisije, da pregleda stanje izvajanja izdanih navodil (člen 43-2 zakona o policiji).

4) Nadzor, ki ga izvaja parlament

Parlament lahko izvaja preiskave v zvezi z dejavnostmi javnih organov in v ta namen zahteva predložitev dokumentov in zaslišanje prič (člen 62 ustave). V tem okviru lahko pristojni odbor v parlamentu prouči ustreznost dejavnosti zbiranja informacij, ki jih izvaja policija.

Ta pooblastila so podrobneje opredeljena v zakonu o parlamentu. V skladu s členom 104 lahko parlament od vlade in javnih agencij zahteva, da pripravijo poročila in evidence, potrebne za izvajanje preiskave. Poleg tega lahko poslanci vložijo „pisne poizvedbe“ v skladu s členom 74 zakona o parlamentu. Take poizvedbe mora odobriti predsednik parlamenta in načeloma je potreben odgovor vlade v pisni obliki v sedmih dneh (če je nemogoče odgovoriti v tem roku, je treba to utemeljiti in določiti nov rok, člen 75 zakona o parlamentu). V preteklosti so pisne poizvedbe parlamenta zajemale tudi obravnavo osebnih informacij s strani uprave (18).

C) Pravna sredstva posameznikov

V skladu s členom 32 japonske ustave se nikomur ne sme kratiti pravica do dostopa do sodnega varstva. Poleg tega člen 17 ustave zagotavlja pravico do vložitve odškodninske tožbe zoper državo ali javni subjekt (kot določa zakon) vsakomur, ki je utrpel škodo zaradi nezakonitega ravnanja javnega uslužbenca.

1) Sodno varstvo proti obveznemu zbiranju informacij na podlagi naloga (člen 430 zakonika o kazenskem postopku)

V skladu s členom 430(2) zakonika o kazenskem postopku lahko posameznik, ki ni zadovoljen z ukrepi policista v zvezi z zasegom predmetov (tudi če vsebujejo osebne informacije) na podlagi naloga, vloži zahtevek (t. i. „kvazipritožbo“) pri pristojnem sodišču, da se takšni ukrepi „razveljavijo ali spremenijo“.

Takšno izpodbijanje je mogoče, ne da bi posameznik moral čakati, da se zadeva zaključi. Če sodišče ugotovi, da zaseg ni bil potreben ali da obstajajo drugi razlogi, zaradi katerih je bil zaseg nezakonit, lahko odredi, naj se takšni ukrepi razveljavijo ali spremenijo.

2) Sodno varstvo v skladu z zakonikom o civilnem postopku in zakonom o nadomestilih države

Če posamezniki menijo, da je bila kršena njihova pravica do zasebnosti iz člena 13 ustave, lahko vložijo civilno tožbo, v kateri zahtevajo izbris osebnih informacij, zbranih v okviru kazenske preiskave.

Posameznik lahko tudi vloži odškodninsko tožbo na podlagi zakona o nadomestilih države v povezavi z ustreznimi členi civilnega zakonika, če meni, da je bila kršena njegova pravica do zasebnosti in če je utrpel škodo zaradi zbiranja njegovih osebnih informacij ali opazovanja (19). Glede na to, da „škoda“, ki je predmet odškodninskega zahtevka, ni omejena na materialno škodo (člen 710 civilnega zakonika), lahko to zajema tudi „duševne bolečine“. Znesek nadomestila za takšno nematerialno škodo bo sodnik ocenil na podlagi „proste presoje ob upoštevanju različnih dejavnikov v vsaki zadevi“ (20).

Člen 1(1) zakona o nadomestilih države podeljuje pravico do odškodnine, če je i) javni uslužbenec z javnimi pooblastili države ali javnega subjekta ii) pri opravljanju svojih nalog iii) naklepno ali iz malomarnosti iv) nezakonito v) povzročil škodo drugi osebi.

Posameznik mora vložiti tožbo v skladu z zakonikom o civilnem postopku. V skladu z veljavnimi pravili lahko to stori pri sodišču, ki je pristojno v kraju, kjer je bilo škodno dejanje storjeno.

3) Pravna sredstva posameznikov zoper nezakonite/nepravilne preiskave policije: pritožba prefekturni komisiji za javno varnost (člen 79 zakona o policiji)

V skladu s členom 79 zakona o policiji (21), kot je podrobneje pojasnjeno v navodilih vodje nacionalne policijske agencije prefekturni policiji in prefekturnim komisijam za javno varnost (22), lahko posamezniki vložijo pisno pritožbo (23) pri pristojni prefekturni komisiji za javno varnost v primeru nezakonitega ravnanja ali neprimernega ravnanja policista pri opravljanju njegovih nalog; to vključuje naloge v zvezi z zbiranjem in uporabo osebnih informacij. Komisija natančno obravnava take pritožbe v skladu z zakoni in lokalnimi odloki ter o rezultatu preiskave pisno obvesti pritožnika.

Prefekturna komisija za javno varnost na podlagi svojih nadzornih pristojnosti v skladu s členom 38(3) zakona o policiji prefekturni policiji izda navodilo, da razišče dejstva, izvede potrebne ukrepe glede na rezultate pregleda in rezultate sporoči komisiji. Kadar komisija meni, da je to potrebno, lahko izda tudi navodilo o obravnavi pritožbe, na primer, če je preiskava, ki jo je izvedla policija, po njenem mnenju nezadostna. To izvajanje je opisano v obvestilu, ki ga nacionalna policijska agencija izda vodjem prefekturne policije.

Pritožnika se o rezultatih preiskave obvesti tudi glede na poročila policije v zvezi s preiskavo in ukrepi, sprejetimi na zahtevo komisije.

4) Pravna sredstva posameznikov v skladu z zakonom o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, in zakonikom o kazenskem postopku

a) Zakon o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi

V skladu s členom 48 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, si morajo upravni organi prizadevati za ustrezno in hitro obravnavo vseh pritožb v zvezi z obravnavanjem osebnih informacij. Ministrstvo za notranje zadeve in komunikacije je za zagotavljanje celovitih informacij posameznikom (npr. o razpoložljivih pravicah do razkritja, popravka in začasnega prenehanja uporabe v okviru zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi) in kot kontaktna točka za poizvedbe vzpostavilo celovite informacijske centre za razkritje informacij / varstvo osebnih informacij v vsaki prefekturi na podlagi člena 47(2) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi. Možne so tudi poizvedbe nerezidentov. Na primer, v poslovnem letu 2017 (od aprila 2017 do marca 2018) so celoviti informacijski centri odgovorili na poizvedbe itd. v 5 186 primerih.

Člena 12 in 27 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, posameznikom zagotavljata pravico, da zahtevajo razkritje in popravek hranjenih osebnih informacij. Poleg tega lahko posamezniki v skladu s členom 36 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, zahtevajo začasno prenehanje uporabe ali izbris hranjenih osebnih informacij, če upravni organ hranjenih osebnih informacij ni pridobil zakonito ali če s hrambo ali uporabo takih informacij krši zakon.

Kar zadeva osebne informacije, ki se zbirajo (na podlagi naloga ali prek „lista za poizvedbo“) in hranijo za kazenske preiskave (24), pa se takšne informacije na splošno uvrščajo v kategorijo „osebnih informacij, ki jih vsebujejo dokumenti, ki se nanašajo na sojenja in zasežene predmete“. Take osebne informacije so zato izključene iz področja uporabe individualnih pravic iz poglavja 4 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, v skladu s členom 53-2 zakonika o kazenskem postopku (25). Namesto tega se za obdelavo takih osebnih informacij in pravic posameznika do dostopa in popravka uporabljajo posebna pravila iz zakonika o kazenskem postopku in zakona o spisih pravnomočnih kazenskih zadev (glej v nadaljevanju) (26). Ta izključitev je utemeljena z različnimi dejavniki, kot so varstvo zasebnosti zadevnih oseb, tajnost preiskav in ustrezno vodenje kazenskega sodnega postopka. Ob tem je treba poudariti, da se določbe iz poglavja 2 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, v zvezi z načeli za obravnavo takih informacij še naprej uporabljajo.

b) Zakonik o kazenskem postopku

V skladu z zakonikom o kazenskem postopku so možnosti za dostop do osebnih informacij, zbranih za namene kazenske preiskave, odvisne tako od faze postopka kot tudi od vloge posameznika v preiskavi (osumljenec, obtoženec, žrtev itd.).

Kot izjema od pravila iz člena 47 zakonika o kazenskem postopku, da se dokumenti, ki se nanašajo na sojenje, ne objavijo pred začetkom sojenja (ker bi to lahko škodovalo časti in/ali kršilo pravico do zasebnosti zadevnih posameznikov in oviralo preiskavo/sojenje), se žrtvam kaznivega dejanja načeloma dovoli vpogled v take informacije, če se to šteje za razumno ob upoštevanju namena določb člena 47 zakonika o kazenskem postopku (27).

Kar zadeva osumljence, se z dejstvom, da so predmet kazenske preiskave, običajno seznanijo na zaslišanju s strani pravosodnega policista ali državnega tožilca. Če se državni tožilec nato odloči, da ne bo začel kazenskega pregona, o tem nemudoma obvesti osumljenca na njegovo zahtevo (člen 259 zakonika o kazenskem postopku).

Poleg tega državni tožilec po začetku kazenskega pregona obtožencu ali njegovemu zagovorniku zagotovi možnost, da vnaprej pregleda dokaze, preden za njihov pregled zaprosi sodišče (člen 299 zakonika o kazenskem postopku). Tako se obtožencu omogoči, da preveri svoje osebne informacije, zbrane v kazenski preiskavi.

Varstvo osebnih informacij, zbranih v okviru kazenske preiskave, se ne glede na to, ali je zadevna oseba osumljenec, obtoženec ali katera koli druga oseba (npr. žrtev kaznivega dejanja), zagotovi z obveznostjo varovanja zaupnosti (člen 100 zakona o državni javni službi) in grožnjo s kaznijo v primeru uhajanja zaupnih informacij v okviru izvajanja nalog javne službe (člen 109 (xii) zakona o državni javni službi).

5) Pravna sredstva posameznikov zoper nezakonite/neustrezne preiskave s strani javnih organov: pritožba na komisijo za varstvo osebnih informacij

V skladu s členom 6 zakona o varstvu osebnih informacij vlada v sodelovanju z vladami tretjih držav sprejme potrebne ukrepe za vzpostavitev mednarodno skladnega sistema za osebne informacije prek spodbujanja sodelovanja z mednarodnimi organizacijami in drugimi mednarodnimi okviri. Na podlagi te določbe se v skladu z osnovno politiko o varstvu osebnih informacij (sprejeta s sklepom vlade) komisiji za varstvo osebnih informacij, ki ima nalogo splošnega upravljanja zakona o varstvu osebnih informacij, podeljuje pooblastilo za sprejetje potrebnih ukrepov za premoščanje razlik med japonskim sistemom in njegovim delovanjem ter sistemi zadevnih tujih držav in njihovim delovanjem, da se tako zagotovi ustrezna obravnava osebnih informacij, prejetih iz take države.

Poleg tega sta komisiji za varstvo osebnih informacij v skladu s točkama (i) in (ii) člena 61 zakona o varstvu osebnih informacij zaupana naloga oblikovanja in spodbujanja osnovne politike ter izvedba mediacije v primerih pritožb, vloženih zoper poslovne subjekte. Upravni organi tudi tesno komunicirajo in sodelujejo med seboj (člen 80 zakona o varstvu osebnih informacij).

Na podlagi teh določb komisija za varstvo osebnih informacij obravnava pritožbe, ki jih vložijo posamezniki, in sicer:

a) Posameznik, ki sumi, da so javni organi na Japonskem zbrali ali uporabili njegove podatke, prenesene iz EU, vključno z organi, odgovornimi za dejavnosti iz poglavja II in poglavja III tega dokumenta, v nasprotju s pravili, ki se uporabljajo, vključno s tistimi, ki so predmet tega dokumenta, lahko vloži pritožbo pri komisiji za varstvo osebnih informacij (posamično ali prek pristojnega organa za varstvo podatkov).

b) Komisija za varstvo osebnih informacij obravnava pritožbo, vključno z uporabo svojih pooblastil iz členov 6, 61(ii) in 80 zakona o varstvu osebnih informacij, ter o njej obvesti pristojne javne organe, vključno z ustreznimi nadzornimi organi. Navedeni organi morajo v skladu s členom 80 zakona o varstvu osebnih informacij sodelovati s komisijo za varstvo osebnih informacij, in sicer tudi z zagotavljanjem potrebnih informacij in ustreznega gradiva, da lahko navedena komisija presodi, ali je bilo zbiranje oziroma nadaljnja uporaba osebnih informacij v skladu s pravili, ki se uporabljajo. Komisija za varstvo osebnih informacij pri presoji sodeluje z ministrstvom za notranje zadeve in komunikacije.

c) Če se v okviru presoje izkaže, da so bila kršena pravila, ki se uporabljajo, sodelovanje zadevnih javnih organov s komisijo za varstvo osebnih informacij zajema obveznost odprave kršitve. V primeru nezakonitega zbiranja osebnih informacij na podlagi pravil, ki se uporabljajo, to vključuje izbris zbranih osebnih informacij. V primeru kršitve pravil, ki se uporabljajo, komisija za varstvo osebnih informacij pred zaključkom presoje potrdi, da je kršitev v celoti odpravljena.

d) Po zaključku presoje komisija za varstvo osebnih informacij posameznika v razumnem roku obvesti o rezultatu presoje in o morebitnih popravnih ukrepih, če je ustrezno. S tem obvestilom hkrati obvesti posameznika o možnosti zahtevati potrditev rezultata od pristojnega javnega organa in navede organ, pri katerem se vloži taka zahteva za potrditev. Podrobne informacije o rezultatu presoje se lahko omejijo, če obstajajo utemeljeni razlogi, da bi lahko razkritje takih informacij pomenilo tveganje za potekajočo preiskavo. Če se pritožba nanaša na zbiranje in uporabo osebnih informacij na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj, komisija za varstvo osebnih informacij v primeru, da se v okviru presoje izkaže, da je bila zadeva v zvezi z osebnimi informacijami posameznika obravnavana in zaključena, obvesti posameznika, da lahko vpogleda v spis zadeve na podlagi člena 53 zakonika o kazenskem postopku in člena 4 zakona o spisih pravnomočnih kazenskih zadev. Kadar se v okviru presoje izkaže, da je posameznik osumljenec v kazenski zadevi, komisija za varstvo osebnih informacij o tem obvesti posameznika, obvesti pa ga tudi o možnosti, da na podlagi člena 259 zakonika o kazenskem postopku vloži zahtevo.

e) Če posameznik še vedno ni zadovoljen z rezultatom tega postopka, se lahko obrne na komisijo za varstvo osebnih informacij, ki ga seznani z različnimi možnostmi in podrobnimi postopki v zvezi s pravnimi sredstvi v skladu z japonskimi zakoni in predpisi. Komisija za varstvo osebnih informacij posamezniku zagotovi podporo, kar vključuje tudi svetovanje in pomoč pri vložitvi nadaljnjih vlog zadevnim upravnim ali pravosodnim organom.

III. Vladni dostop za namene nacionalne varnosti

A. Pravne podlage in omejitve glede zbiranja osebnih informacij

1) Pravne podlage za zbiranje informacij s strani zadevnega ministrstva/agencije

Kot je navedeno zgoraj, mora biti zbiranje osebnih informacij s strani upravnih organov za namene nacionalne varnosti v okviru njihove upravne pristojnosti.

Japonska nima zakona, ki bi omogočal zbiranje informacij z obveznimi sredstvi zgolj za namene nacionalne varnosti. V skladu s členom 35 ustave je prisilno zbiranje osebnih informacij mogoče samo na podlagi naloga, ki ga izda sodišče za preiskavo kaznivega dejanja. Tak nalog se torej lahko izda samo za namene kazenske preiskave. To pomeni, da v japonskem pravnem sistemu zbiranje oziroma dostop do informacij z obveznimi sredstvi iz razlogov nacionalne varnosti ni dovoljen. Na področju nacionalne varnosti lahko zadevna ministrstva ali agencije pridobijo informacije samo iz virov, do katerih je mogoče prosto dostopati, ali od poslovnih subjektov ali posameznikov s prostovoljnim razkritjem. Poslovni subjekti, ki prejmejo prošnjo za prostovoljno sodelovanje, niso z ničemer pravno zavezani k zagotavljanju takih informacij in zato ne trpijo negativnih posledic, če sodelovanje zavrnejo.

Na področju nacionalne varnosti je pristojnih več oddelkov ministrstev in agencij.

(1) Sekretariat vlade

Sekretariat vlade zbira in raziskuje informacije o pomembnih politikah vlade (28), določenih v členu 12-2 zakona o vladi (29). Vendar pa sekretariat vlade nima pristojnosti za zbiranje osebnih informacij neposredno od poslovnih subjektov. Zbira, vključuje, analizira in ocenjuje informacije iz odprtih virov, drugih javnih organov itd.

(2) Nacionalna policijska agencija / prefekturna policija

Prefekturna policija je v vseh prefekturah pristojna za zbiranje informacij v okviru svoje pristojnosti na podlagi člena 2 zakona o policiji. Lahko se zgodi, da nacionalna policijska agencija neposredno zbira informacije v okviru svoje pristojnosti na podlagi zakona o policiji. To velja zlasti za dejavnosti varnostnega urada nacionalne policijske agencije ter službe za zunanje zadeve in obveščevanje. V skladu s členom 24 zakona o policiji je varnostni urad zadolžen za zadeve, ki se nanašajo na varnostno policijo (30), služba za zunanje zadeve in obveščevanje pa za zadeve, ki se nanašajo na tuje državljane in na japonske državljane s sedežem dejavnosti v tuji državi.

(3) Obveščevalna agencija za javno varnost

Uporaba zakona o preprečevanju subverzivnih dejavnosti in zakona o nadzoru organizacij, ki so zagrešile dejanja vsesplošnega množičnega umora, je v glavnem v pristojnosti obveščevalne agencije za javno varnost. Ta agencija spada pod ministrstvo za pravosodje.

Zakon o preprečevanju subverzivnih dejavnosti in zakon o nadzoru organizacij, ki so zagrešile dejanja vsesplošnega množičnega umora, določata, da se lahko pod strogimi pogoji sprejmejo upravni ukrepi (tj. ukrepi, s katerimi se odredi omejitev dejavnosti takih organizacij, njihova razpustitev itd.) proti organizacijam, ki so storile nekatera huda dejanja („teroristična subverzivna dejavnost“ ali „dejanje vsesplošnega množičnega umora“) in s tem kršile z ustavo določeno „javno varnost“ ali „temeljni družbeni sistem“. Izraz „teroristična subverzivna dejavnost“ spada na področje zakona o preprečevanju subverzivnih dejavnosti (glej člen 4, ki zajema dejavnosti, kot so upor, napad tujih sil, uboj s političnim namenom itd.), zakon o nadzoru organizacij, ki so zagrešile dejanja vsesplošnega množičnega umora, pa se nanaša na „dejanja vsesplošnega množičnega umora“ (glej člen 4 zakona). Predmet določb zakona o preprečevanju subverzivnih dejavnosti in zakona o nadzoru organizacij, ki so zagrešile dejanja vsesplošnega množičnega umora, so lahko samo natančno opredeljene organizacije, ki predstavljajo posebno notranjo ali zunanjo grožnjo javni varnosti.

V ta namen zakon o preprečevanju subverzivnih dejavnosti in zakon o nadzoru organizacij, ki so zagrešile dejanja vsesplošnega množičnega umora, zagotavljata pravno podlago za preiskave. Temeljna preiskovalna pooblastila uradnih oseb obveščevalne agencije za javno varnost so določena v členu 27 zakona o preprečevanju subverzivnih dejavnosti in členu 29 zakona o nadzoru organizacij, ki so zagrešile dejanja vsesplošnega množičnega umora. Preiskave s strani obveščevalne agencije za javno varnost se v skladu s temi določbami izvajajo, če so potrebne glede na zgornje določbe o nadzoru organizacij (predmet preiskave so že bile na primer radikalne levičarske skupine, sekta Aum Shinrikyo in nekatere domače skupine, ki so tesno povezane s Severno Korejo). Vendar se te preiskave ne morejo zanašati na obvezna sredstva, zato organizacij, ki imajo osebne informacije, ni mogoče prisiliti, da bi te informacije posredovale.

Za zbiranje in uporabo informacij, ki se prostovoljno razkrijejo obveščevalni agenciji za javno varnost, veljajo ustrezni zaščitni ukrepi in omejitve, ki jih določa zakon, med drugim tajnost komunikacijskih sredstev, ki jo zagotavlja ustava, in pravila o ravnanju z osebnimi informacijami na podlagi zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi.

(4) Ministrstvo za obrambo

Ministrstvo za obrambo zbira informacije na podlagi člena 3 in 4 zakona o ustanovitvi ministrstva za obrambo, če je to potrebno za izvajanje njegove upravne pristojnosti, vključno v zvezi z obrambo in zaščito, ukrepi, ki jih sprejmejo vojaške sile, ter napotitvijo kopenskih, pomorskih in zračnih vojaških sil. Ministrstvo za obrambo lahko informacije za te namene zbira samo prek prostovoljnega sodelovanja in iz prosto dostopnih virov. Informacij o širši javnosti ne zbira.

2) Omejitve in zaščitni ukrepi

a) Zakonske omejitve

(1) Splošne omejitve na podlagi zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi

Zakon o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi je splošni zakon, ki se uporablja za zbiranje in obdelavo osebnih informacij s strani upravnih organov na vseh področjih dejavnosti teh organov. Zato omejitve in zaščitni ukrepi iz oddelka II.A.1)b)(2) veljajo tudi za hrambo, uporabo itd. osebnih informacij na področju nacionalne varnosti.

(2) Posebne omejitve, ki veljajo za policijo (tako za nacionalno policijsko agencijo kot tudi prefekturno policijo)

Kot je navedeno zgoraj v oddelku, ki obravnava zbiranje informacij za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj, lahko policija zbira informacije samo v okviru svoje pristojnosti, in sicer so v skladu s členom 2(2) zakona o policiji te dejavnosti „strogo omejene“ na opravljanje nalog policije na način, ki je „nepristranski, neopredeljen, brez predsodkov in pošten“. Poleg tega „nikoli ne zlorablja svojih pooblastil na noben način, ki bi posegal v pravice in svoboščine posameznika, kot so zagotovljene v ustavi Japonske“.

(3) Posebne omejitve, ki se uporabljajo za obveščevalno agencijo za javno varnost

Člen 3 zakona o preprečevanju subverzivnih dejavnosti in člen 3 zakona o nadzoru organizacij, ki so zagrešile dejanja vsesplošnega množičnega umora, določata, da se preiskave, ki se izvajajo v skladu s tema aktoma, izvajajo samo v najmanjšem potrebnem obsegu, da se doseže zastavljeni cilj, in se ne izvajajo tako, da bi neupravičeno omejevale temeljne človekove pravice. Poleg tega je v skladu s členom 45 zakona o preprečevanju subverzivnih dejavnosti in členom 42 zakona o nadzoru organizacij, ki so zagrešile dejanja vsesplošnega množičnega umora, zloraba pooblastil s strani uradne osebe obveščevalne agencije za javno varnost kaznivo dejanje, ki se kaznuje s strožjimi kazenskimi sankcijami kot „splošna“ zloraba pooblastil na drugih področjih javnega sektorja.

(4) Posebne omejitve, ki se uporabljajo za ministrstvo za obrambo

Kar zadeva zbiranje/organizacijo informacij s strani ministrstva za obrambo, kot je navedeno v členu 4 zakona o ustanovitvi ministrstva za obrambo, je zbiranje informacij s strani ministrstva omejeno na tisto, kar je „potrebno“ za izvajanje njegovih nalog na področju (1) obrambe in varovanja, (2) ukrepov vojaških sil ter (3) organizacije, števila osebja, strukture, opreme in napotitve kopenskih, pomorskih in zračnih vojaških sil.

b) Druge omejitve

Kot je pojasnjeno v oddelku II.A.2(b)(1) v zvezi s kazenskimi preiskavami, iz sodne prakse vrhovnega sodišča izhaja, da mora biti za obravnavo prošnje za prostovoljno sodelovanje s poslovnim subjektom ta prošnja potrebna za preiskavo domnevnega kaznivega dejanja in razumna, da bi se dosegel namen preiskave.

Čeprav se preiskave, ki jih izvajajo preiskovalni organi na področju nacionalne varnosti, razlikujejo od preiskav, ki jih izvajajo preiskovalni organi na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj, v smislu njihove pravne podlage in namena, se na področju nacionalne varnosti podobno uporabljajo osrednja načela „potrebnosti preiskave“ in „ustreznosti metode“, ki jih je treba upoštevati, pri tem pa ustrezno upoštevati tudi posebne okoliščine vsake zadeve.

S kombinacijo navedenih omejitev se zagotovi, da zbiranje in obdelava informacij potekata le v obsegu, ki je potreben za izvajanje posebnih nalog pristojnega javnega organa, in na podlagi posebnih groženj. Sem ne spada množično in neselektivno zbiranje osebnih informacij ali dostop do njih iz razlogov nacionalne varnosti.

B. Nadzor

1) Nadzor na podlagi zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi

Kot je pojasnjeno v oddelku II.B.2), imajo v japonskem javnem sektorju ministri in vodje ministrstev in agencij pooblastilo, da v svojem ministrstvu ali agenciji nadzorujejo in zagotavljajo skladnost z zakonom o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi. Poleg tega lahko minister za notranje zadeve in komunikacije preveri izvajanje tega zakona, od vsakega ministra zahteva predložitev gradiva in pojasnil na podlagi člena 49 in 50 zakona ter na vse ministre naslovi mnenje na podlagi člena 51 zakona. Lahko na primer zahteva revizijo ukrepov z ukrepi na podlagi člena 50 in 51 zakona.

2) Nadzor policije s strani komisij za javno varnost

Kot je pojasnjeno v oddelku „II. Zbiranje informacij za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj“, neodvisna prefekturna komisija za javno varnost nadzoruje dejavnosti prefekturne policije.

Nacionalno policijsko agencijo nadzoruje nacionalna komisija za javno varnost. V skladu s členom 5 zakona o policiji je ta komisija odgovorna zlasti za „varstvo pravic in svoboščin posameznika“. V ta namen oblikuje celovite politike, ki določajo predpise za upravljanje zadev iz vsake točke člena 5(4) zakona o policiji, in določa druge temeljne usmeritve ali ukrepe, ki bi morali biti podlaga za izvajanje navedenih dejavnosti. Nacionalna komisija za javno varnost ima enako stopnjo neodvisnosti kot prefekturna komisija za javno varnost.

3) Nadzor ministrstva za obrambo s strani urada generalnega inšpektorja za pravno skladnost

Urad generalnega inšpektorja za pravno skladnost je neodvisen urad ministrstva za obrambo, ki je pod neposrednim nadzorom ministra za obrambo v skladu s členom 29 zakona o ustanovitvi ministrstva za obrambo. Urad generalnega inšpektorja za pravno skladnost lahko preverja, ali uradniki ministrstva za obrambo spoštujejo zakone in predpise. Tako preverjanje se imenuje „obrambni inšpekcijski pregled“.

Urad generalnega inšpektorja za pravno skladnost opravlja inšpekcijske preglede s pozicije neodvisnega urada, da se zagotovi pravna skladnost celotnega ministrstva, vključno z vojaškimi silami. Svoje naloge opravlja neodvisno od operativnih oddelkov ministrstva za obrambo. Rezultate inšpekcijskih pregledov skupaj s potrebnimi izboljševalnimi ukrepi takoj posreduje neposredno ministru za obrambo. Minister za obrambo lahko na podlagi poročila urada generalnega inšpektorja za pravno skladnost izdaja odredbe za izvajanje ukrepov, potrebnih za izboljšanje stanja. Za izvajanje teh ukrepov je odgovoren namestnik pomočnika ministra, ki o izvajanju poroča ministru za obrambo.

Kot prostovoljen ukrep za preglednost se ugotovitve obrambnih inšpekcijskih pregledov zdaj objavljajo na spletišču ministrstva za obrambo (čeprav zakon tega ne zahteva).

Obrambni inšpekcijski pregledi se razdelijo v tri kategorije:

(i) redni obrambni inšpekcijski pregledi, ki se izvajajo v rednih časovnih presledkih (31);

(ii) obrambni inšpekcijski pregledi, s katerimi se preverja, ali so se izvedli izboljševalni ukrepi, ter

(iii) posebni obrambni inšpekcijski pregledi, ki se izvajajo v zvezi s posebnimi vprašanji, ki jih odredi minister za obrambo.

Generalni inšpektor lahko pri teh inšpekcijskih pregledih zahteva poročila od zadevnega urada, zahteva predložitev dokumentov, vstopi v objekte, da bi opravil inšpekcijski pregled, zahteva pojasnila namestnika pomočnika ministra itd. Zaradi narave inšpekcijskih nalog urada generalnega inšpektorja za pravno skladnost urad vodijo visoki pravni strokovnjaki (nekdanji nadrejeni tožilec).

4) Nadzor nad obveščevalno agencijo za javno varnost

Obveščevalna agencija za javno varnost izvaja redne in posebne inšpekcijske preglede dejavnosti svojih služb in uradov (obveščevalna služba za javno varnost, obveščevalni urad za javno varnost in poduradi itd.). Za namene rednih inšpekcijskih pregledov se za inšpektorja imenuje pomočnik generalnega direktorja in/ali direktor. Taki inšpekcijski pregledi se nanašajo tudi na upravljanje osebnih informacij.

5) Nadzor s strani parlamenta

Kar zadeva zbiranje informacij za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj, lahko parlament prek svojega pristojnega odbora prouči zakonitost zbiranja informacij na področju nacionalne varnosti. Preiskovalna pooblastila parlamenta temeljijo na členu 62 ustave ter členih 74 in 104 zakona o parlamentu.

C. Pravna sredstva posameznikov

Pravna sredstva posameznikov se uveljavljajo na enak način kot na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj. To vključuje tudi nov mehanizem pravnih sredstev, ki ga upravlja in nadzoruje komisija za varstvo osebnih informacij, za obravnavo in reševanje pritožb, ki jih vložijo posamezniki iz EU. V zvezi s tem glej ustrezne dele oddelka II.C.

Poleg tega so na področju nacionalne varnosti posameznikom na voljo posebna pravna sredstva.

Za osebne informacije, ki jih zbere upravni organ za namene nacionalne varnosti, se uporabljajo določbe poglavja 4 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi. To vključuje pravico zahtevati razkritje (člen 12) ali popravek (vključno z dodatkom ali izbrisom) (člen 27) shranjenih osebnih informacij posameznika ter pravico zahtevati začasno prekinitev uporabe osebnih informacij, če je upravni organ zadevne informacije pridobil nezakonito (člen 36). Vendar za uveljavljanje teh pravic na področju nacionalne varnosti veljajo nekatere omejitve: zahteve po razkritju, popravku ali začasni prekinitvi se ne odobrijo, če zadevajo „informacije, v zvezi s katerimi obstajajo utemeljeni razlogi, da lahko vodja upravnega organa domneva, da bi razkritje lahko škodovalo nacionalni varnosti, uničilo odnos zaupanja s tujo državo ali mednarodno organizacijo ali škodovalo pogajanjem s tujo državo ali mednarodno organizacijo“ (člen 14(iv)). Zato ta izjema ne velja za vsako prostovoljno zbiranje informacij v zvezi z nacionalno varnostjo, saj vedno zahteva konkretno oceno tveganj, povezanih z njihovim razkritjem.

Poleg tega lahko v primeru, da se zahteva posameznika zavrne z utemeljitvijo, da zadevnih informacij v skladu s členom 14(iv) ni mogoče razkriti, posameznik vloži upravno pritožbo za pregled te odločitve, pri čemer lahko na primer trdi, da pogoji iz člena 14(iv) v zadevnem primeru niso izpolnjeni. V tem primeru se vodja zadevnega upravnega organa pred sprejetjem odločitve posvetuje z odborom za razkritje informacij in varstvo osebnih informacij. Odbor pritožbo obravnava z neodvisnega stališča. Odbor je visoko specializiran in neodvisen organ, katerega člane imenuje predsednik vlade s soglasjem obeh domov parlamenta izmed strokovnjakov (32). Odbor ima močna preiskovalna pooblastila, vključno z možnostjo, da zahteva dokumente in razkritje zadevnih osebnih informacij, razpravlja brez navzočnosti javnosti in uporabi postopek z indeksom Vaughn (33). Nato pripravi pisno poročilo, ki se posreduje zadevnemu posamezniku (34). Ugotovitve iz poročila se objavijo. Čeprav poročilo formalno gledano ni pravno zavezujoče, zadevni upravni organ upošteva skoraj vsa poročila (35).

V skladu s členom 3(3) zakona o upravnem sporu lahko posameznik vloži tožbo za razveljavitev odločbe upravnega organa, da se osebnih informacij ne razkrije.

IV. Redni pregled

V okviru rednega pregleda sklepa o ustreznosti si komisija za varstvo osebnih informacij in Evropska komisija izmenjujeta informacije o obdelavi podatkov pod pogoji iz ugotovitev glede ustreznosti, vključno s tistimi iz teh navedb.

(1) Sodba vrhovnega sodišča z dne 12. septembra 2003 (št. zadeve: 1656 (2002 (Ju)).

(2) Za izjeme glede poglavja 4 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, glej stran 16.

(3) „Hranjene osebne informacije“ v členu 2(5) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, pomeni osebne informacije, ki jih pripravi ali pridobi uslužbenec upravnega organa med opravljanjem svojih nalog in ki jih navedeni upravni organ hrani za organizacijsko uporabo s strani svojih zaposlenih.

(4) Vsaka prefektura ima svoj „prefekturni odlok“, ki se uporablja za varstvo osebnih informacij s strani prefekturne policije. Ti prefekturni odloki niso prevedeni v angleški jezik.

(5) Člen 220(1) zakonika o kazenskem postopku določa, da lahko državni tožilec, njegov pomočnik ali uradnik pravosodne policijske ob prijetju osumljenca po potrebi sprejme naslednje ukrepe: (a) vstop v bivališče druge osebe itd. za iskanje osumljenca; (b) iskanje, zaseg ali inšpekcijski pregled na kraju samem ob prijetju.

(6) Natančneje, ta določba določa naslednje: „Državni tožilec ali uradnik pravosodne policije lahko prisluškuje komunikacijam v zvezi s kaznivim dejanjem na podlagi ustreznega naloga, ki ga izda sodnik, v naslednjih primerih: kadar obstaja zadosten razlog za sum, da bo prišlo do komunikacij o storitvi ali načrtovanju kaznivega dejanja, dejanjih po storitvi kaznivega dejanja, kot je uničenje dokazov itd., ali navodilih ali kakršni koli drugi interakciji v zvezi s kaznivim dejanjem, določenim v naslednjih točkah (v nadaljnjem besedilu druge in tretje točke: ‚vrsta kaznivih dejanj‘), ter komunikacij, ki vsebujejo zadeve, povezane z navedenim kaznivim dejanjem (v nadaljnjem besedilu tega odstavka: ‚komunikacije v zvezi s kaznivim dejanjem‘), ter kadar je z drugimi sredstvi izredno težko prepoznati storilca ali pojasniti stanje/podrobnosti o storjenem kaznivem dejanju, kadar so komunikacijska sredstva opredeljena s telefonsko številko in drugimi številkami/kodami za identifikacijo vira ali lokacije telefona ter kadar jih osumljenec uporablja na podlagi pogodbe s ponudnikom telekomunikacijskih storitev (razen sredstev, pri katerih ne obstaja sum, da se uporabljajo za ‚komunikacije v zvezi s kaznivim dejanjem‘) ali kadar obstaja razlog za sum, da se tovrstna komunikacijska sredstva uporabljajo za ‚komunikacije v zvezi s kaznivim dejanjem‘.“

(7) Sodba z dne 18. marca 1969 (št. zadeve: 100 (1968 (Shi)).

(8) Člen 156(1) pravilnika o kazenskem postopku določa naslednje: „Pri vložitvi zahteve iz odstavka (1) prejšnjega člena vložnik zagotovi gradivo, na podlagi katerega se domneva, da je osumljenec ali obtoženec storil kaznivo dejanje.“

(9) Glej opombo 6.

(10) Člen 3(1) in (2) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, omejuje obseg hrambe in s tem tudi zbiranje osebnih informacij.

(11) Glej tudi obvestilo nacionalne policijske agencije z dne 7. decembra 1999 (v nadaljevanju na str. 9), v katerem je navedeno isto.

(12) Resnost kaznivega dejanja in nujnost sta pomembna dejavnika za oceno „ustreznosti metod“.

(13) Člen 21(2) ustave določa: „Ne sme se izvajati cenzura niti kršiti tajnost katerega koli komunikacijskega sredstva.“

(14) Člen 4 zakona o telekomunikacijskih podjetjih določa: „(1) Tajnost komunikacij, ki jih upravlja izvajalec telekomunikacijskih storitev, ne sme biti kršena. (2) Nobena oseba, ki sodeluje pri poslovanju na področju telekomunikacij, ne sme razkriti skrivnosti, pridobljenih v času opravljanja svojih nalog v zvezi s komunikacijami, ki jih upravlja izvajalec telekomunikacijskih storitev. Enako velja tudi po prenehanju opravljanja teh nalog.“

(15) Člen 134 kazenskega zakonika določa: „(1) Če zdravnik, farmacevt, distributer zdravil, babica, odvetnik, zagovornik, notar ali katera koli druga oseba, ki je nekdaj opravljala tak poklic, brez utemeljenih razlogov razkrije zaupne informacije druge osebe, s katerimi se je seznanila pri opravljanju tega poklica, se ta oseba kaznuje z zaporno kaznijo s prisilnim delom do 6 mesecev ali globo v višini do 100 000 jenov. (2) Enako velja v primeru, če oseba, ki opravlja ali je opravljala verski poklic, brez utemeljenih razlogov razkrije zaupne informacije druge osebe, s katerimi se je seznanila pri opravljanju verskih dejavnosti.“

(16) Glede izjeme od tega pravila glej opombo 5.

(17) Za zagotovitev preglednosti in olajšanje nadzora, ki ga izvaja ministrstvo za notranje zadeve in komunikacije, mora vodja upravnega organa v skladu s členom 11 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, evidentirati vsako točko iz člena 10(1) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, kot je ime upravnega organa, ki hrani datoteko, namen uporabe datoteke, način zbiranja osebnih informacij itd. (t. i. „evidenca datotek osebnih informacij“). Vendar pa so datoteke osebnih informacij, ki spadajo v okvir člena 10(2) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, kot so tiste, ki so pripravljene ali pridobljene v okviru kazenske preiskave ali ki se nanašajo na zadeve, pomembne za nacionalno varnost, izvzete iz obveznosti priglasitve ministrstvu za notranje zadeve in komunikacije in vključitve v javno evidenco. Vendar pa mora v skladu s členom 7 zakona o upravljanju javnih evidenc in arhivov vodja upravnega organa vedno evidentirati razvrstitev, naslov, obdobje ter lokacijo hrambe itd. upravnih dokumentov („evidenca upravljanja datotek upravnih dokumentov“). Informacije o kazalu za obe evidenci so objavljene na spletu in posameznikom omogočajo, da preverijo, katere vrste osebnih informacij vsebuje datoteka in kateri upravni organ hrani te informacije.

(18) Glej npr. pisno poizvedbo doma svetnikov št. 92 z dne 27. marca 2009 v zvezi z obravnavo informacij, zbranih v okviru kazenskih preiskav, vključno s kršitvami obveznosti glede zaupnosti s strani policije in organov pregona.

(19) Primer take tožbe je „zadeva v zvezi s seznamom obrambne agencije“ (okrožno sodišče v Niigati, sklep z dne 11. maja 2006 (2002(Wa) št. 514)). V tej zadevi je uradnik obrambne agencije pripravil, hranil in razširjal seznam posameznikov, ki so pri obrambni agenciji vložili zahtevke za razkritje upravnih dokumentov. Na tem seznamu so bili opisi tožnikovih osebnih informacij. Tožnik je vztrajal pri tem, da je bila kršena njegova zasebnost, pravica do seznanitve itd., ter zahteval, da toženec plača odškodnino v skladu s členom 1(1) zakona o nadomestilih države. Sodišče je temu zahtevku delno ugodilo in tožniku dodelilo delno nadomestilo.

(20) Sklep vrhovnega sodišča z dne 5. aprila 1910 (1910(O) št. 71).

(21) Člen 79 zakona o policiji (izvleček):

1. Kdor vloži pritožbo proti opravljanju nalog s strani osebja prefekture policije, lahko vloži pritožbo v pisni obliki pri prefekturni komisiji za javno varnost po postopku, predpisanem v odloku nacionalne komisije za javno varnost.

2. Prefekturna komisija za javno varnost, ki je prejela pritožbo iz prejšnjega odstavka, to natančno obravnava v skladu z zakoni in lokalnimi odloki ter o rezultatih pisno obvesti pritožnika, razen v naslednjih primerih: (1) ugotoviti je mogoče, da je bila pritožba vložena z namenom oviranja zakonitega opravljanja nalog prefekturne policije; (2) trenutno prebivališče pritožnika ni znano; (3) ugotoviti je mogoče, da je bila pritožba vložena skupaj z drugimi pritožniki, ki so bili že obveščeni o rezultatu skupne pritožbe.

(22) Obvestilo nacionalne policijske agencije o ustrezni obravnavi pritožb v zvezi z opravljanjem nalog policistov z dne 13. aprila 2001 z Dodatkom 1 „Standardi za razlago/izvajanje člena 79 zakona o policiji“.

(23) V skladu z obvestilom nacionalne policijske agencije (glej prejšnjo opombo) so posamezniki, ki imajo težave pri pripravi pisne pritožbe, deležni pomoči. To izrecno vključuje primer tujcev.

(24) Po drugi strani pa obstajajo dokumenti, ki niso razvrščeni kot „dokumenti, ki se nanašajo na sojenja“, saj sami niso informacije, pridobljene z nalogom ali pisnimi poizvedbami v zvezi s preiskovalnimi zadevami, temveč nastanejo na podlagi takih dokumentov. To bi veljalo v primeru, ko za zasebne informacije ne velja člen 45(1) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, zato take informacije ne bi bile izključene iz uporabe poglavja 4 zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi.

(25) Člen 53-2(2) zakonika o kazenskem postopku določa, da se določbe poglavja IV zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, ne uporabljajo za osebne informacije, ki jih vsebujejo dokumenti, ki se nanašajo na sojenja in zasežene predmete.

(26) V skladu z zakonikom o kazenskem postopku in zakonom o spisih pravnomočnih kazenskih zadev za dostop do zaseženih predmetov in njihov popravek ter za dokumente / osebne informacije v zvezi s sojenji v kazenskih zadevah velja edinstven in poseben sistem pravil, katerega cilj je varovanje zasebnosti zadevnih oseb, tajnost preiskav ter ustrezno vodenje kazenskega sodnega postopka itd.

(27) Natančneje, žrtvam kaznivih dejanj se načeloma dovoli vpogled v informacije glede objektivnih dokazov v zvezi z evidencami v zadevah, ki niso v kazenskem postopku, pri katerih žrtev sodeluje v skladu s členom 316-33 zakonika o kazenskem postopku, da se zagotovi boljša zaščita žrtev kaznivih dejanj.

(28) Vodi ga urad vlade za obveščevalno dejavnost in raziskave na podlagi člena 4 odredbe o sekretariatu vlade.

(29) To vključuje zbiranje in raziskovanje informacij o pomembnih politikah vlade.

(30) Varnostna policija je odgovorna za dejavnosti boja proti kriminaliteti, ki so povezane z javno varnostjo in v državnem interesu. To vključuje boj proti kriminaliteti in zbiranje informacij o nezakonitih dejanjih, povezanih z ekstremnimi levičarskimi in desničarskimi skupinami ter škodljivimi protijaponskimi dejavnostmi.

(31) Primer inšpekcijskega pregleda v zvezi z vprašanji, ki jih zajema ta dokument, je redni obrambni inšpekcijski pregled iz leta 2016 v zvezi z „ozaveščanjem/pripravljanjem za pravno skladnost“, saj je bilo varstvo osebnih informacij ena od osrednjih točk pregleda. Natančneje, inšpekcijski pregled je obsegal upravljanje, hrambo itd. osebnih informacij. Urad generalnega inšpektorja za pravno skladnost je v svojem poročilu opredelil več neustreznosti pri upravljanju osebnih informacij, ki bi jih bilo treba odpraviti, na primer to, da informacije niso bile zaščitene z geslom. Poročilo je na voljo na spletišču ministrstva za obrambo.

(32) Glej člen 4 zakona o ustanovitvi nadzornega odbora za razkritje informacij in varstvo osebnih informacij.

(33) Glej člen 9 zakona o ustanovitvi nadzornega odbora za razkritje informacij in varstvo osebnih informacij.

(34) Glej člen 16 zakona o ustanovitvi nadzornega odbora za razkritje informacij in varstvo osebnih informacij.

(35) V zadnjih treh letih ni bilo primera, da bi zadevni upravni organ sprejel odločitev, ki bi se razlikovala od sklepov odbora. Pred tem sta bila od leta 2005 (leto, ko je začel veljati zakon o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi) med 2 000 zadevami samo dva taka primera. Kadar upravni organ sprejme odločitev, ki se razlikuje od sklepov odbora, v skladu s točko 4 člena 50(1) zakona o pritožbah na upravne odločbe, ki se uporablja z nadomestitvijo člena 42(2) zakona o varstvu osebnih informacij, ki jih hranijo upravni organi, jasno navede razloge za to.