SKLEP KOMISIJE (EU) 2020/1814

z dne 28. junija 2019

o državni pomoči SA.33846 – (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP), ki jo je Finska izvedla za družbo Helsingin Bussiliikenne Oy

(notificirano pod dokumentarno številko C(2019) 3152)

(Besedili v finskem in švedskem jeziku sta edini verodostojni)

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

ob upoštevanju sklepa, s katerim je Komisija začela postopek na podlagi člena 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (1),

po pozivu zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenimi določbami (2), in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

(1) Družbi Nobina Sverige AB in Nobina Finland Oy sta 31. oktobra 2011 pri Komisiji vložili pritožbo, v kateri sta trdili, da je Finska odobrila nezakonito pomoč družbi Helsingin Bussiliikenne Oy (v nadaljnjem besedilu: HelB). Pritožbi se je 15. novembra 2011 pridružila družba Nobina AB, matična družba družb Nobina Sverige AB in Nobina Finland Oy. Družbe Nobina Sverige AB, Nobina Finland Oy in Nobina AB so v nadaljnjem besedilu skupaj imenovane pritožniki. Pritožniki so 12. decembra 2011, 27. februarja 2012, 4. aprila 2012, 21. junija 2012 in 4. septembra 2012 predložili dodatne informacije.

(2) Komisija je 22. novembra 2011 pritožbo skupaj z zahtevo po informacijah, napisano v angleščini, posredovala Finski, da bi ta predložila pripombe. Prevod pritožbe v finščino je bil Finski poslan 1. februarja 2012. Z dopisom z dne 28. februarja 2012 je Finska predložila pripombe skupaj z dodatnimi informacijami.

(3) Z dopisom z dne 31. maja 2012 so bile pripombe Finske na pritožbo posredovane pritožnikom. Pripombe pritožnikov so bile predložene 27. julija 2012. Finska je 28. septembra 2012 predložila dodatne informacije.

(4) Z dopisom z dne 31. oktobra 2012 je Komisija Finski posredovala pripombe pritožnikov, ki jih je prejela 27. julija 2012, in zahtevala dodatne informacije. Finska je zahtevane informacije predložila 3. januarja 2013 ter 7. in 12. februarja 2013. Poleg tega je Finska dodatne informacije predložila po elektronski pošti z dne 16. maja 2013.

(5) Komisija se je 17. maja 2013 sestala s finskimi organi, nato pa je po elektronski pošti z dne 24. maja 2013 zahtevala dodatne informacije. Finska je zahtevane informacije predložila 31. maja 2013 ter 3., 7. in 10. junija 2013.

(6) Komisija je po elektronski pošti z dne 24. oktobra 2013 in z dopisom z dne 6. novembra 2013 zahtevala dodatne informacije, Finska pa je nanju odgovorila 8. novembra 2013 oziroma 31. januarja 2014.

(7) Komisija je po elektronski pošti z dne 27. februarja 2014 in 3. aprila 2014 zahtevala dodatne informacije, Finska pa je odgovora po elektronski pošti poslala 5. marca 2014 oziroma 11. aprila 2014.

(8) Službe Komisije so se 29. januarja 2014 in 14. oktobra 2014 sestale s pritožniki in njihovimi pravnimi zastopniki.

(9) Z dopisom z dne 16. januarja 2015 je Komisija sporočila Finski, da bo začela postopek v skladu s členom 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU) glede domnevne pomoči (v nadaljnjem besedilu: sklep o začetku postopka).

(10) Sklep o začetku postopka je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije (3). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe v zvezi z ukrepi, opredeljenimi v sklepu o začetku postopka.

(11) Finska je pripombe na sklep o začetku postopka predložila 18. marca 2015, 18. junija 2015 in 6. novembra 2015.

(12) Komisija je 8. maja 2015 prejela pripombe pritožnikov ter jih 20. maja 2015 posredovala Finski in ji dala možnost odgovora. Finska je na pripombe pritožnikov odgovorila z dopisoma z dne 12. avgusta 2015 in 10. septembra 2015.

(13) Komisija je 27. maja 2016, 15. septembra 2016, 13. oktobra 2016 in 21. decembra 2016 od Finske zahtevala dodatne informacije. Finska je odgovorila 23. junija 2016, 2. septembra 2016, 24. oktobra 2016, 26. oktobra 2016, 8. decembra 2016 in 13. januarja 2017.

(14) Komisija se je 16. februarja 2017 sestala s pritožniki in njihovimi pravnimi zastopniki.

(15) Komisija je 31. oktobra 2017 in 21. decembra 2017 od Finske zahtevala dodatne informacije. Finska je odgovorila 9. novembra 2017 in 16. februarja 2018.

(16) Komisija se je 19. marca 2018 sestala s finskimi organi. Finska je 10. aprila 2018 predložila dodatne pripombe.

2. OZADJE

2.1 Pritožniki

(17) Družba Nobina AB je največja družba, ki ponuja storitve javnega avtobusnega prevoza v nordijski regiji, in ena od desetih največjih družb za javni prevoz v Evropi, dejavnih v segmentih regionalnega in medregionalnega prometa. V letih 2015 in 2016 je bil njen tržni delež v segmentu regionalnega prometa v nordijski regiji 16-odstoten (izračunan na podlagi števila avtobusov). V istem obdobju je družba prepeljala približno 377 milijonov potnikov. Družba Nobina AB je v letih 2015 in 2016 ustvarila okoli 4 milijone SEK (približno 0,4 milijona EUR) dobička po obdavčitvi.

(18) Glavni trg družbe Nobina AB je Švedska, kjer posluje pod imenom Nobina Svergie AB. V letih 2015 in 2016 je prodaja družbe Nobina AB na Švedskem zajemala približno 71 % njene skupne prodaje, njen tržni delež na Švedskem pa je bil 30-odstoten (izmerjen glede na število avtobusov). V istem obdobju je prodaja družbe Nobina AB na Finskem, kjer posluje pod imenom Nobina Finland Oy, zajemala približno 11 % njene skupne prodaje, njen tržni delež na Finskem pa je bil 19,1-odstoten (izmerjen glede na vrednost storitev).

2.2 Upravičenka

(19) Družba HelB je bila ustanovljena 1. januarja 2005, ko je prevozna družba Suomen Turistiauto Oy (v nadaljnjem besedilu: družba STA) v lasti mesta Helsinki (v nadaljnjem besedilu: mesto) prevzela sredstva in obveznosti družbe HKL Bussiliikenne – ločene poslovne enote mesta – ter se nato preimenovala v družbo HelB. Družba HelB je upravljala avtobusne linije na območju Helsinkov ter ponujala čarterski prevoz in storitve najema avtobusov. V času sklepa o začetku postopka je njen vozni park zajemal približno 380 avtobusov.

(20) Družba HKL Bussiliikenne je bila ustanovljena leta 1995 kot novo podjetje mestnega oddelka za opravljanje prevoznih storitev. Ključni podatki o finančnem položaju družbe HKL Bussiliikenne, preden jo je prevzela družba STA, so predstavljeni v spodnji preglednici 1. Preglednica 1: Ključni podatki družbe HKL Bussiliikenne (v tisoč EUR) 1999 2000 2001 2002 2003 2004 Čisti prihodek 49 490 49 612 51 936 53 759 58 129 62 863 Poslovni dobiček 1 724 512 –917 –1 095 –35 447 Rezultat pred odobritvami in davkom –374 –1 533 –3 036 –3 144 –1 738 –1 086 Vir: računovodski izkazi družbe HKL Bussiliikenne.

(21) Družba STA je bila zasebna družba z omejeno odgovornostjo v lasti mesta, ki je opravljala prevozne storitve. Ključni podatki o finančnem položaju družbe STA, preden je prevzela družbo HKL Bussiliikenne in spremenila ime v HelB, so predstavljeni v spodnji preglednici 2. Preglednica 2: Ključni podatki družbe STA (v tisoč EUR) 1999 2000 2001 2002 2003 2004 Čisti prihodek 29 460 32 187 34 069 29 921 29 511 25 674 Poslovni dobiček –777 –624 –1 139 –2 334 –2 892 –2 546 Rezultat pred odobritvami in davkom –1 109 –1 085 –1 638 –2 366 –3 220 –2 833 Vir: računovodski izkazi družbe STA.

(22) Družba HelB je bila v 100-odstotni lasti mesta do decembra 2015. Ključni podatki o finančnem položaju družbe HelB v obdobju 2005–2014 so predstavljeni v spodnji preglednici 3. Preglednica 3: Ključni podatki družbe HelB (v tisoč EUR) 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 Čisti prihodek 85 134 88 169 90 194 91 913 98 164 93 641 91 506 99 407 89 943 80 696 Poslovni dobiček –2 214 –1 590 –2 399 –8 470 –4 319 –3 621 –6 136 –1 941 –1 511 –4 498 Rezultat pred odobritvami in davkom –2 842 –2 321 –2 231 –7 505 –3 768 –3 308 –6 123 –1 845 111 –7 031 Vir: računovodski izkazi družbe HelB.

(23) Družba HelB je bila 14. decembra 2015 prodana (4) zasebnemu avtobusnemu prevozniku Viikin Linja Oy (v nadaljnjem besedilu: kupec), konkurentu pritožnikov in največjemu avtobusnemu prevozniku na Finskem, ki je del skupine Koiviston Auto Group (v nadaljnjem besedilu: skupina KAG). Leta 2016 je bil ocenjeni tržni delež skupine KAG na Finskem 21,9-odstoten (na podlagi vrednosti storitev), njen dobiček po obdavčitvi pa je znašal 3,8 milijona EUR.

2.3 Lokalni trg prevoznih storitev na območju Helsinkov

(24) Razpis za opravljanje storitev lokalnega avtobusnega prevoza v Helsinkih je bil leta 1998 prvič predmet javnega razpisa (5). Za načrtovanje javnega prevoza in nakup storitev javnega prevoza v metropolitanskem območju Helsinkov, vključno z mestom, je odgovoren helsinški organ za regionalni prevoz.

(25) Na območju Helsinkov poleg družbe HelB deluje več družb, tj. Nobina Finland Oy in Veolia Transport Finland Oy. Ocenjeni tržni deleži avtobusnih prevoznikov na trgu helsinškega lokalnega prevoza po posameznih letih so predstavljeni na spodnjem diagramu. Preglednica 4: Tržni delež prevoznikov na trgu lokalnega prometa v Helsinkih na dan 1. januarja posameznega leta v odstotkih (linija/km) Vir: Nobina.

3. OPIS UKREPOV

3.1 Posojilo za opremo iz leta 2002

(26) Mesto je 6. maja 2002 družbi HKL Bussiliikenne odobrilo posojilo za opremo v višini 14,5 milijona EUR, da je lahko financirala nakup transportne opreme avtobusov. Posojilo je bilo izplačano na naslednji način: 13 milijonov EUR 24. maja 2002, 1 milijon EUR 31. avgusta 2002 in 0,5 milijona EUR 30. septembra 2002. Dospelost posojila je 12 let z dvoletnim moratorijem. Obrestna mera je bila določena v višini 12-mesečnega EURIBOR-ja, povečanega za 0,05-odstotno maržo. Mesto je lahko obrestno mero ponovno določilo vsakih pet let od prvega izplačila posojila, tj. 24. maja 2007 in 24. maja 2012. Obresti je bilo treba plačati 31. decembra vsako leto, in sicer prvič leta 2002, glavnico pa je bilo treba vračati v 12 enakih letnih obrokih, pri čemer je bilo treba prvi obrok plačati 31. decembra 2004. Posojilo ni bilo zavarovano z nobenim dodatnim jamstvom.

(27) Družba HelB je 1. januarja 2005 prevzela posojilo za opremo pod enakimi pogoji, kot je bilo odobreno družbi HKL Bussiliikenne, vendar ji v letih 2005 in 2006 ni bilo treba plačati nobenega obroka.

(28) Mesto se je 1. oktobra 2007 odločilo, da bo vračilo posojila za opremo podaljšalo do 31. decembra 2023 (tj. za osem let glede na prvotni časovni načrt).

(29) Družba HelB je odplačala obresti in 3,8 milijona EUR glavnice posojila za opremo. Mesto je 13. januarja 2016 družbo HelB (6) oprostilo obveznosti vračila neodplačane glavnice posojila, tj. 10,7 milijona EUR. To se je zgodilo po tem, ko so bili posli družbe HelB skupaj z nazivom „Helsingin Bussiliikenne“ prodani družbi Viikin Linja Oy (glej uvodne izjave od 45 do 49).

3.2 Investicijsko posojilo iz leta 2005

(30) Družba HelB je po ustanovitvi 1. januarja 2005 prevzela naslednji obveznosti družb HKL Bussiliikenne in STA: (a) „zagonsko posojilo“ v višini 16,3 milijona EUR, ki ga je leta 1994 odobrilo mesto, pri čemer je bilo v bilanci stanja družbe HKL Bussiliikenne na dan 31. decembra 2004 neodplačan znesek v višini 12,3 milijona EUR (glavni pogoji „zagonskega posojila“ so bili: 9-odstotna obrestna mera, trajanje 25 let, brez dodatnega jamstva); (b) obveznost družbe STA, ki je izhajala iz začetne naložbe mesta v osnovni kapital družbe HKL Bussiliikenne, od katere je 31. decembra 2004 ostal neporavnan znesek v višini 3,6 milijona EUR. Mesto se je odločilo za refinanciranje teh obveznosti, tako da jih je pretvorilo v investicijsko posojilo v skupnem znesku 15 893 700,37 EUR (31. decembra 2004 je pretvorilo neodplačani znesek „zagonskega posojila“ v višini 12 255 223,50 EUR, 18. aprila 2006 pa obveznost družbe STA v višini 3 638 476,87 EUR).

(31) Obrestna mera za investicijsko posojilo je bila 6-odstotna. Posojilo bi bilo treba vrniti samo, če in kolikor bi bili osnovni kapital in druga nerazdeljiva sredstva v bilanci stanja v celoti kriti. To pomeni, da investicijskega posojila ni bilo treba vrniti, če je družba v obračunskem letu ustvarila izgubo ali ni ustvarila dobička, ki bi skupaj z zneskom investicijskega posojila presegel skupno izgubo. Neplačane obresti so bile kapitalizirane. Posojilo je bilo podrejeno vsem drugim dolgovom, ni bilo zavarovano z nobenim dodatnim jamstvom in je bilo časovno neomejeno.

(32) Investicijsko posojilo ni bilo vrnjeno (niti glavnica niti obresti). Mesto je posojilo po začetku formalnega postopka preiskave 11. decembra 2015 pretvorilo v lastniški kapital družbe HelB.

3.3 Investicijsko posojilo iz leta 2011

(33) Mesto je 31. januarja 2011 družbi HelB pod enakimi pogoji, kot so veljali za investicijsko posojilo iz leta 2005, odobrilo drugo investicijsko posojilo v višini 5,8 milijona EUR. Natančneje, tudi investicijsko posojilo iz leta 2011 je bilo treba vrniti samo, če bi družba HelB ustvarila zadosten dobiček, je bilo podrejeno, ni bilo zavarovano z nobenim dodatnim jamstvom in je bilo časovno neomejeno. Posojilo se je porabilo za zagotovitev likvidnosti družbe HelB.

(34) Investicijsko posojilo iz leta 2011 ni bilo vrnjeno, mesto pa ga je po začetku formalnega postopka preiskave 11. decembra 2015 pretvorilo v lastniški kapital družbe HelB.

3.4 Investicijsko posojilo iz leta 2012

(35) Mesto je 23. maja 2012 družbi HelB pod enakimi pogoji, kot so veljali za investicijski posojili iz let 2005 in 2011, odobrilo tretje investicijsko posojilo v višini 8 milijonov EUR.

(36) Investicijsko posojilo iz leta 2012 ni bilo vrnjeno, mesto pa ga je po začetku formalnega postopka preiskave 11. decembra 2015 pretvorilo v lastniški kapital družbe HelB.

3.5 Drugi ukrepi

(37) Ta sklep ne pomeni preiskave pretvorbe investicijskih posojil iz let 2005, 2011 in 2012 v lastniški kapital, ki je bila izvedena po začetku formalnega postopka preiskave. Ta sklep ne posega v oceno takih naknadnih ukrepov.

(38) V tem sklepu ne bodo obravnavani ukrepi, povezani z avtobusno garažo Ruskeasuo (v nadaljnjem besedilu: garaža), ki stoji na metropolitanskem območju Helsinkov. Ti ukrepi so bili opisani v uvodnih izjavah od 38 do 46 sklepa o začetku postopka. Komisija se je odločila, da se bo postopek v zvezi s temi ukrepi nadaljeval.

4. SKLEP KOMISIJE O ZAČETKU FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE

(39) Komisija je v sklepu o začetku postopka izrazila dvome glede tega, ali je bila obrestna mera za posojilo za opremo iz leta 2002 skladna s tržnimi pravili, saj je odražala obrestno mero, ki jo je mesto pridobilo za posojilo na trgu, ni pa se upošteval težek finančni položaj upravičenca.

(40) Komisija je menila, da bi razumen zasebni vlagatelj pred odobritvijo posojila družbi HKL Bussiliikenne izvedel oceno njene kreditne sposobnosti, da bi se prepričal o njeni zmožnosti vračila dolga. Poleg tega je Komisija menila, da je bila družba HKL Bussiliikenne, tudi če je bila takrat poslovna enota mesta, vključena v opravljanje prevoznih storitev na trgu ter bi jo bilo treba šteti za gospodarski subjekt in ne zgolj kot razširjeni organ javne uprave. Zato se zagotovitev posojila za opremo iz leta 2002 ni mogla šteti za povsem notranjo ureditev. Poleg tega se po mnenju Komisije nezagotovitev dodatnega jamstva ni ustrezno izražala v obrestni meri, zaračunani za posojilo.

(41) V zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2005 je Komisija menila, da bi zasebni vlagatelj, usmerjen k dobičku, pred ustanovitvijo nove družbe naslednice (tj. družbe HelB) in zagotovitvijo investicijskega posojila v višini 15,9 milijona EUR proučil, ali bi bila v ekonomskem smislu glede na finančne kazalnike družb HKL Bussiliikenne in STA pred prenosom poslovanja na družbo HelB ustreznejša njuna likvidacija. Komisija je izrazila tudi dvome glede tega, ali bi razumen zasebni vlagatelj družbi HelB leta 2005 glede na finančni položaj obeh predhodnic družbe HelB in ob upoštevanju takratnih razmer na trgu lokalnih avtobusnih prevozov zagotovil investicijsko posojilo po 6-odstotni obrestni meri brez dodatnega jamstva. Poleg tega je Komisija ugotovila, da primeri, ki jih je zagotovila Finska v zvezi z investicijskimi posojili, odobrenimi drugim družbam, niso bili povsem primerljivi z investicijskim posojilom iz leta 2005.

(42) V zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2011 je Komisija zaradi težkega finančnega položaja družbe HelB (velike izgube, negativen lastniški kapital) izrazila dvome glede skladnosti posojila s tržnimi pravili. Komisija je predhodno ugotovila, da razumen zasebni vlagatelj družbi HelB ne bi zagotovil investicijskega posojila po 6-odstotni obrestni meri. Investicijsko posojilo iz leta 2005 ni bilo vrnjeno, zato je Komisija izrazila dvome tudi glede tega, da bi tržni vlagatelj zagotovil še eno naložbo v obliki drugega investicijskega posojila.

(43) Poleg tega je Komisija dvomila, da bi se lahko investicijsko posojilo iz leta 2012 štelo za skladno s tržnimi pogoji, saj je bil finančni položaj družbe HelB še slabši kot ob odobritvi investicijskega posojila iz leta 2011. Komisija je menila, da je malo verjetno, da bi tržni vlagatelj tretjič zapored vložil v podjetje, ki ustvarja izgube.

(44) Komisija se je zato odločila, da začne postopek na podlagi člena 108(2) PDEU.

5. PRODAJA DRUŽBE HELB PO ZAČETKU FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE

(45) Kot je navedeno v uvodni izjavi 23, je bila družba HelB 14. decembra 2015 prodana kupcu Viikin Linja Oy (KAG), prodaja pa je začela veljati 31. decembra 2015. Javnega razpisa ni bilo. Po navedbah Finske je mesto vzpostavilo stik z več potencialnimi kupci, tj. avtobusnimi prevozniki, dejavnimi na trgu na Finskem in v tujini, edino ponudbo pa je predložila družba Viikin Linja Oy.

(46) Dogovorjena prodajna cena je bila 24 210 193 EUR. Dokumentacija o transakciji je vključevala tudi določbo o plačilu polne odškodnine kupcu v primeru zahtevka za vračilo državne pomoči, del prodajne cene v znesku 1 879 766 EUR pa je bil položen na račun za hrambo. Ureditev glede hrambe velja, dokler v obravnavani zadevi v zvezi z državno pomočjo ne bo sprejeta končna odločitev ali najpozneje do 31. decembra 2022. Poleg tega je bilo s pogajanji doseženo, da se v pogodbo o prodaji vključi mehanizem sukcesivnega izplačila cene (earn-out), s katerim se je kupec zavezal, da bo prodajalcu na isti račun za hrambo izplačal dodatek, če bodo predhodno dogovorjene ravni dobička presežene (7). Mehanizem sukcesivnega izplačila cene velja v obdobju 2016–2020, dodatka za leti 2016 in 2017 pa sta po izračunih znašala 2 524 302,19 EUR za leto 2016 in 2 558 068,21 EUR za leto 2017.

(47) V skladu s pogodbo o prodaji je naziv družbe HelB „Helsingin Bussiliikenne Oy“ prevzel kupec Viikin Linja Oy, ki je svoje ime nato spremenil v „Helsingin Bussiliikenne Oy“ (v nadaljnjem besedilu: nova družba HelB). Nekdanja družba HelB v lasti mesta je svoje ime spremenila v „Helsingin kaupungin Linja-autotoiminta Oy“ (v nadaljnjem besedilu: nekdanja družba HelB). Čeprav se glavna dejavnost nekdanje družbe HelB, vnesena v trgovski register, ni spremenila, nekdanja družba HelB zdaj ne posluje in nima sredstev, razen zneskov, ki bi jih morda lahko prejela z računa za hrambo in prek mehanizma sukcesivnega izplačila cene, kot je navedeno zgoraj.

(48) Področje uporabe pogodbe ni zajemalo delnic nekdanje družbe HelB, ampak vse njene poslovne dejavnosti ter sporazume (vključno s sporazumom o opravljanju prevoznih storitev s helsinškim organom za regionalni prevoz), naročila in ponudbe, osebje, osnovna sredstva in zaloge ter nematerialne pravice, potrebne za poslovanje družbe, pa tudi odgovornosti in obveznosti v zvezi s sporazumi, naročili in ponudbami, osebjem, lastnino, neopredmetenimi sredstvi ter pogodbami o zakupu in licenčnimi pogodbami. Vseh 918 zaposlenih v nekdanji družbi HelB je bilo premeščenih v novo družbo HelB.

(49) Na novo družbo HelB pa niso bili preneseni posojilo za opremo in investicijska posojila, ki jih je nekdanja družba HelB pridobila od lastnika, tj. mesta Helsinki. Namesto tega je mesto 13. januarja 2016 nekdanjo družbo HelB oprostilo obveznosti vračila neodplačane glavnice posojila za opremo, kot je navedeno v uvodni izjavi 29, in 11. decembra 2015 neodplačane zneske investicijskih posojil (8) pretvorilo v lastniški kapital nekdanje družbe HelB.

6. PRIPOMBE FINSKE V ZVEZI S SKLEPOM O ZAČETKU POSTOPKA

(50) Po mnenju finskih organov ukrepi, ki se ocenjujejo, ne pomenijo državne pomoči. Finska trdi, da je mesto kot lastnik družbe HelB (pa tudi družb HKL Bussiliikenne in STA) družbi HelB zagotovilo finančna sredstva pod tržnimi pogoji in na podlagi donosa, ki bi bil zadovoljiv za zasebnega delničarja, ki posluje v skladu s prevladujočimi tržnimi pogoji.

(51) Finska trdi, da je bil cilj ob ustanovitvi družbe HelB leta 2005 izboljšati donosnost in konkurenčnost družbe HelB, pa tudi njen prihodnji razvoj, da bi lahko poslovala kot donosen in kakovosten ponudnik javnega prevoza. Finska poudarja tudi, da bi bilo treba ukrepe oceniti glede na okoliščine ob njihovi dejanski odobritvi. V zvezi s tem se Finska sklicuje na svoje pripombe z dne 28. februarja 2012, v katere je bil vključen seznam obrestnih mer, uporabljenih za investicijska posojila, ki so bila na Finskem v obdobju 2004–2006 odobrena drugim družbam.

(52) Finska trdi, da razlog za slabšo uspešnost družbe HelB od pričakovane ni šibka konkurenčna moč družbe HelB, zaradi katere bi bila potrebna spodbuda z dodelitvijo sredstev, ampak zgolj izkrivljene razmere na trgu lokalnih avtobusnih prevozov. Po javno dostopnih finančnih računih so tudi drugi veliki avtobusni prevozniki, dejavni na metropolitanskem območju Helsinkov, v obdobju 2005–2012 ustvarjali izgube. Glede na navedeno so bili ukrepi, ki jih je sprejelo mesto, zelo podobni ukrepom, ki so jih sprejeli zasebni lastniki podjetij ali vlagatelji, ki dejansko delujejo na trgu.

(53) Glede finančnega položaja družbe HelB Finska priznava, da se je ta sčasoma poslabšal in da se je v obdobju 2008–2010 zdelo potrebno izvesti ukrepe za izboljšanje njene donosnosti, med drugim spremembo strukture cen, zmanjšanje števila zaposlenih itd. Finska v svojih prejšnjih pripombah, tj. pred sklepom o začetku postopka, ni menila, da je družba HelB podjetje v težavah v smislu Smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah iz leta 2004 (9) (v nadaljnjem besedilu: smernice o reševanju in prestrukturiranju iz leta 2004).

6.1 Obstoj pomoči

(54) V zvezi s posojilom za opremo iz leta 2002, odobrenim družbi HKL Bussiliikenne, Finska ponovno poudarja, da se lahko obrestna mera za posojilo šteje za skladno s tržnimi pravili zlasti zato, ker je bila vezana na tržno obrestno mero, tj. 12-mesečni EURIBOR.

(55) Poleg tega Finska meni, da je verjetno, da bi družba HKL Bussiliikenne pridobila posojilo s podobnimi pogoji od zasebne finančne institucije. Po mnenju Finske bi bila kreditna sposobnost družbe HKL Bussiliikenne, ki je bila organizacijsko del mesta in ne ločena pravna oseba, enaka kot kreditna sposobnost mesta (tj. dobra). Po navedbah Finske je obrestna mera, določena za posojilo za opremo, temeljila na obrestni meri za zunanja posojila, ki jih je mesto takrat najelo na finančnem trgu.

(56) Finska je tudi pojasnila, da bi se moralo posojilo za opremo obravnavati kot povsem notranja ureditev v okviru mesta, saj sta bila mesto in družba HKL Bussiliikenne ista pravna oseba. Posojilo ni imelo dodatnega jamstva, ker se je štelo za tako notranjo ureditev.

(57) Poleg tega se zdi, da Finska trdi, da bi se moralo posojilo za opremo, če bi se obravnavalo kot državna pomoč (v nasprotju z mnenjem Finske), šteti za obstoječo pomoč do 1. januarja 2005, ko je družbo HKL Bussiliikenne, ki je bila subjekt v okviru mesta brez ločene pravne osebnosti, nasledila družba HelB, tj. družba v lasti mesta z lastno pravno osebnostjo. Finska se v podporo svoji trditvi sklicuje na dopis služb Komisije v eni od prejšnjih zadev, v kateri je Komisija ugotovila, da ukrepi, odobreni v korist agencij na Finskem, ki so bile v lasti občine (oprostitev nekaterih davkov, vračilo DDV ter neomejeno jamstvo države, ki izhaja iz lastništva države, in s tem povezana odsotnost tveganja stečaja), očitno pomenijo obstoječo pomoč v smislu člena 108(1) PDEU, ker so bili sprejeti pred pristopom Finske k Uniji (10).

(58) V zvezi s podaljšanjem posojila za opremo leta 2007 Finska trdi, da je bilo to utemeljeno, ker je šlo za posojilo s spremenljivo obrestno mero, [osnovne] obrestne mere pa so se leta 2007 zviševale in naj bi se po pričakovanjih zviševale še naprej. Znižanja obrestnih mer na sedanjo nizko raven takrat ne bi bilo mogoče predvideti.

(59) V zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2005 Finska trdi, da to ni bilo novo posojilo, ampak izključno tehnični postopek spremembe „zagonskega posojila“, ki je bilo v bilanco stanja družbe HKL Bussiliikenne vključeno več kot deset let, v investicijsko posojilo. Namen tega postopka je bil zagotoviti skladnost s finsko zakonodajo o gospodarskih družbah, v skladu s katero „zagonskega posojila“ družbe v lasti občine ne bi bilo mogoče pustiti v bilanci stanja družbe z omejeno odgovornostjo. Investicijsko posojilo je običajna oblika financiranja delničarjev družb z omejeno odgovornostjo.

(60) V zvezi s 6-odstotno obrestno mero za investicijsko posojilo iz leta 2005 Finska ugotavlja, da je bila enaka kot za „zagonsko posojilo“ za družbo HKL Bussiliikenne. Ob upoštevanju mnenja Finske, da je bila to izključno tehnična sprememba in ne nov finančni dogovor, je treba isto obrestno mero šteti za utemeljeno. Finska prav tako poudarja, da je že zagotovila obsežen pregled investicijskih posojil, ki so jih takrat odobrili drugi subjekti. Obrestne mere za ta posojila so bile med 4,7 % in 7,539 %. Vsa investicijska posojila, omenjena v pregledu, so bila brez dodatnega jamstva in podrejena, kot določa zakonodaja, zato Finska meni, da so primerljiva referenčna skupina.

(61) V zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2011 Finska še naprej trdi, da bi ga bilo treba šteti za posojilo, ki ga je zagotovil dolgoročni lastnik skupine, in ne za enkratno kratkoročno odločitev o financiranju, ki jo je sprejel zunanji vlagatelj. Finska priznava, da je bil takrat finančni položaj družbe HelB slab in da je bila potrebna hitra dodelitev dodatnih sredstev. Poleg tega je družba HelB izvedla ukrepe za izboljšanje donosnosti v obdobju 2008–2010, vključno z zmanjšanjem stroškov družbe, spremembami strukture cen, spremembo veljavne kolektivne pogodbe, zmanjšanjem števila zaposlenih in zaprtjem ene od garaž (garaže Koskela). Finska poudarja, da je bilo investicijsko posojilo iz leta 2011 prvi ukrep mesta, ki je bil sprejet zaradi težkega finančnega položaja družbe HelB.

(62) Finska je navedla primer investicijskega posojila, odobrenega drugi družbi v letih 2011 in 2012, katerega obrestna mera je znašala 6-mesečni EURIBOR, povečan za 4,75 %. Ker je bila obrestna mera investicijskega posojila iz leta 2011 višja (6 %), Finska meni, da je posojilo skladno s tržnimi pravili.

(63) Poleg tega Finska trdi, da se ob upoštevanju tega, da nacionalno pravo vključuje posebne določbe v zvezi z investicijskimi posojili, dejstvo, da investicijsko posojilo iz leta 2005 ob odobritvi investicijskega posojila iz leta 2011 ni bilo vrnjeno, samo po sebi ne more šteti za pomemben dejavnik pri ugotavljanju skladnosti s tržnimi pravili.

(64) Finska meni, da je investicijsko posojilo iz leta 2012 „večinoma enako kot posojilo iz leta 2011“. Finska trdi, da to ni bila državna pomoč, temveč utemeljen ukrep financiranja, ki ga je izvedel delničar za zagotovitev likvidnosti odvisnega podjetja v njegovi 100-odstotni lasti. V zvezi z obrestno mero za investicijsko posojilo iz leta 2012 se Finska sklicuje na svoje pripombe glede investicijskega posojila iz leta 2011. Na koncu Finska meni, da je izvršni mestni odbor zaradi dejstva, da je bilo investicijsko posojilo iz leta 2012 odobreno po vložitvi pritožbe oktobra 2011, zahteval, da se investicijsko posojilo iz leta 2012 zagotovi pod tržnimi pogoji. Na podlagi tega Finska trdi, da investicijsko posojilo iz leta 2012 ni vključevalo pomoči in da ga zato ni bilo treba predložiti v odobritev Komisiji.

6.2 Združljivost pomoči

(65) Finska je ponovno poudarila svoje stališče, ki ga je predstavila v predhodni fazi ocene, da zadevni ukrepi ne pomenijo državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, ker so bili izvedeni pod tržnimi pogoji, pri čemer ni navedla nobenih razlogov, s katerimi bi lahko utemeljila združljivost.

6.3 Gospodarska kontinuiteta

(66) Finska trdi, da med nekdanjo družbo HelB in novo družbo HelB ne obstaja gospodarska kontinuiteta, ker se je prodaja nekdanje družbe HelB razlagala kot odkup sredstev.

(67) Finska trdi tudi, da je bil projekt prodaje kljub dejstvu, da posli nekdanje družbe HelB niso bili prodani po odprtem, preglednem, nediskriminatornem in brezpogojnem razpisnem postopku, ustrezno javno objavljen, zato transakcijska cena, določena na podlagi ponudbe in odgovora na ponudbo ter s pogajanji, pomeni tržno vrednost poslovnih dejavnosti družbe HelB. Finska je navedeno podprla s predložitvijo ocene, ki jo je izvedel neodvisni zunanji strokovnjak, tj. družba Inspira Oy, po kateri je dogovorjena transakcijska cena v skladu z vrednostmi, izračunanimi v oceni na podlagi večine metod vrednotenja.

7. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI

(68) Pritožniki so pripombe v zvezi s sklepom o začetku postopka predložili s skupnim dopisom z dne 8. maja 2015. Potrdili so dejstva in obrazložitev, ki jih je Komisija navedla v navedenem sklepu.

(69) Pritožniki so poudarili, da se lahko [nekdanja] družba HelB jasno opredeli kot podjetje v težavah v smislu smernic za reševanje in prestrukturiranje iz leta 2004, pa tudi v skladu s Smernicami o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje nefinančnih podjetij v težavah iz leta 2014 (11) (v nadaljnjem besedilu: smernice o reševanju in prestrukturiranju iz leta 2014). Po navedbah pritožnikov velja enako za družbo HKL Bussiliikenne na podlagi Smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (12) (v nadaljnjem besedilu: smernice o reševanju in prestrukturiranju iz leta 1999).

(70) Pritožniki trdijo, da je treba načeloma šteti, da se z dodelitvijo državne podpore podjetju v težavah zadevni družbi dodeli gospodarska prednost. Država verjetno ne ravna v skladu z običajno tržno disciplino, če podpira družbo, ki nima dolgoročne sposobnosti preživetja, kot je družba HelB, saj zadevnih ukrepov družbi HelB ne bi dodelil noben razumen zasebni udeleženec na trgu.

(71) Zlasti kar zadeva posojilo za opremo iz leta 2002, bi razumen zasebni vlagatelj zahteval višjo obrestno mero, kot je mera, ki jo je javni organ pridobil na finančnih trgih. Poleg tega noben zasebni upnik na novoustanovljeno družbo, kot je bila leta 2005 družba HelB, ne bi prenesel posojila pod enakimi pogoji, kot so bili prvotno določeni za uveljavljenega predhodnika, v tem primeru družbo HKL Bussiliikenne. Pritožniki so poudarili tudi, da noben razumen zasebni vlagatelj ne bi sprejel ponavljajočih se odlogov plačila glavnice brez prilagoditve obrestne mere navzgor.

(72) V zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2005 pritožniki trdijo, da bi zasebni vlagatelj iz take naložbe raje izstopil kot zagotovil dodatno financiranje, saj sta družbi HKL Bussiliikenne in STA pred ustanovitvijo družbe HelB ustvarjali izgubo. Zato je treba celotno investicijsko posojilo iz leta 2005 obravnavati kot gospodarsko prednost, ki je družba HelB pod običajnimi tržnimi pogoji nikoli ne bi pridobila. Tudi če bi se zasebni vlagatelj strinjal z zagotovitvijo financiranja, tega nikoli ne bi storil pod pogoji, zagotovljenimi družbi HelB, tj. s 6-odstotno obrestno mero in brez kakršnega koli dodatnega jamstva.

(73) Kar zadeva investicijski posojili iz let 2011 in 2012, pritožniki poudarjajo, da je bil finančni položaj družbe HelB ob odobritvi navedenih posojil izjemno slab, česar se je mesto popolnoma zavedalo. Poleg tega po navedbah pritožnikov družba HelB ni plačala nobenih obresti in nobenega obroka investicijskega posojila iz leta 2005. V takšnih okoliščinah noben posojilodajalec ne bi bil pripravljen prevzeti tveganja posojila, zato skupni znesek investicijskih posojil iz let 2011 in 2012 pomeni državno pomoč.

(74) Na koncu pritožniki trdijo, da med nekdanjo družbo HelB in novo družbo HelB glede na obseg posla, dejstvo, da razpisnega postopka ni bilo, in druga ustrezna merila očitno obstaja gospodarska kontinuiteta.

8. PRIPOMBE FINSKE V ZVEZI S PRIPOMBAMI PRITOŽNIKOV

(75) Finska meni, da se v pripombah pritožnikov večinoma ponavljajo trditve, ki so že opisane v sklepu o začetku postopka, zato se sklicuje na svoj odgovor na navedeni sklep z dne 17. marca 2015. Finska je predložila naslednje dodatne pripombe, ki se nanašajo na zgornje pripombe pritožnikov.

(76) Finska je v odgovoru na pripombe pritožnikov, da mesto ni ravnalo kot tržni vlagatelj, ugotovila, da bi bilo treba načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu razlagati tako, da se upošteva interes lastnika za zaščito kapitala, vloženega v družbo v njegovi lasti, in zagotovitev dolgoročne donosnosti. Mesto bi bilo treba kot lastnika primerjati z udeležencem na trgu, ki si prizadeva zaščititi svojo naložbo, in ne s teoretičnim vlagateljem, ki nima take predhodne izpostavljenosti. Po navedbah Finske je mesto kot lastnik delovalo na enak način in pod enakimi tržnimi pogoji kot drugi lastniki družb, ki delujejo na trgu lokalnega avtobusnega prevoza na območju Helsinkov, vključno z družbo Nobina.

(77) V zvezi s pripombami pritožnikov glede investicijskih posojil iz let 2011 in 2012 se Finska sklicuje na študijo zunanjega strokovnjaka iz leta 2015 (glej uvodno izjavo 174), v skladu s katero naj bi bili posojili skladni s tržnimi pravili. Če pa bi se ugotovilo, da posojili pomenita pomoč (v nasprotju s stališčem Finske), Finska meni, da bi morala biti taka pomoč omejena na znesek, ki je rezultat razlike med dejansko uporabljeno obrestno mero in tržno obrestno mero [namesto da bi bila enaka skupnemu znesku posojil, kot trdijo pritožniki].

9. OBSTOJ POMOČI

(78) V tem sklepu se obravnavajo obstoj državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, vprašanje, ali bi lahko bila taka pomoč združljiva z notranjim trgom, ter, nenazadnje, gospodarska kontinuiteta med nekdanjo družbo HelB, zdaj Helsingin kaupungin Linja-autotoiminta Oy, in novo družbo HelB, ki je zdaj del skupine KAG.

(79) Člen 107(1) PDEU določa, da „je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.

(80) Zato ukrep pomeni državno pomoč, če izpolnjuje naslednje kumulativne pogoje: (i) je pripisljiv državi in izhaja iz državnih sredstev, (ii) je selektiven, (iii) pomeni gospodarsko prednost za podjetje ter (iv) izkrivlja ali bi lahko izkrivljal konkurenco in vpliva na trgovino med državami članicami.

9.1 Ukrep 1 – posojilo za opremo družbi HKL Bussiliikenne iz leta 2002

(81) Najprej, pravila o državni pomoči se uporabljajo le, kadar je upravičenec ukrepa „podjetje“. Sodišče dosledno opredeljuje podjetja kot subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihov pravni status in način financiranja (13). Razvrstitev posameznega subjekta med podjetja je torej v celoti odvisna od njegovih dejavnosti in ne od njegovega statusa v skladu z nacionalno zakonodajo. Subjekt, ki je formalno del javne uprave, je kljub temu morda treba obravnavati kot podjetje v smislu člena 107(1) PDEU. Edino relevantno merilo je, ali izvaja gospodarsko dejavnost.

(82) Finska trdi, da družba HKL Bussiliikenne ob odobritvi posojila za opremo ni bila družba ali ločen pravni subjekt v skladu s finsko zakonodajo, ampak profitni center (14) v okviru notranje poslovne enote mesta (HKL). Zato bi bilo treba posojilo za opremo šteti za notranjo ureditev v okviru mesta. Zdi se, da to pomeni, da se za ukrep ne bi smela uporabljati pravila o državni pomoči.

(83) Komisija se s tem ne strinja. Tudi če je družba HKL Bussiliikenne uradno bila del mesta, je bila gospodarski subjekt (kot priznava tudi Finska), ki je izvajal storitve avtobusnega prevoza na konkurenčnem trgu, in ne javni organ, ki opravlja bistvene funkcije države. Družba HKL Bussiliikenne je kot taka jasno izvajala gospodarske dejavnosti, zato jo je treba ne glede na njen uradni pravni status obravnavati kot podjetje v smislu člena 107(1) PDEU. Posledično se zanjo uporabljajo pravila o državni pomoči. Seveda se uporabljajo tudi za družbo HelB, ki je bila pravni subjekt, ločen od mesta, in je izvajala isto vrsto gospodarskih dejavnosti kot njena predhodnica.

(84) Zdi se, da Finska trdi tudi, da bi bilo treba posojilo za opremo obravnavati kot obstoječo pomoč, podobno kot ukrepe v korist agencij v lasti občine (glej uvodno izjavo 57). Komisija ugotavlja, da so bili ti ukrepi vzpostavljeni pred pristopom Finske k Uniji 1. januarja 1995 (npr. oprostitev davka za prenos od leta 1943, oprostitev davka na nepremičnine od leta 1992 in oprostitev davka od dohodka od leta 1974). Nasprotno pa je bilo posojilo za opremo odobreno 6. maja 2002, tj. več kot sedem let po pristopu. Zato je jasno, da ne pomeni obstoječe pomoči.

9.1.1 Državna sredstva in pripisljivost

(85) Mesto je posojilo za opremo zagotovilo neposredno družbi HKL Bussiliikenne, leta 2005 pa ga je nato prevzela družba HelB in ga financira iz lastnega proračuna. Državna sredstva za namene člena 107(1) PDEU so sredstva države članice in njenih javnih organov, pa tudi sredstva javnih podjetij, na katera imajo javni organi neposredno ali posredno nadzorni vpliv. Glede na to opredelitev ukrep jasno vključuje državna sredstva in ga je mogoče pripisati državi. Finska tega ne izpodbija.

9.1.2 Selektivnost

(86) Mesto je posojilo za opremo odobrilo izključno družbi HKL Bussiliikenne, leta 2005 pa je to posojilo prevzela družba HelB. Posojilo za opremo je bilo torej povsem ad hoc odobreno eni družbi in ni bilo na voljo drugim družbam, ki so bile dejavne v sektorju avtobusnega prevoza na območju Helsinkov ter so bile v primerljivem pravnem in dejanskem položaju, ali družbam v drugih sektorjih. Do ukrepa, podobnega ukrepu, ki je bil dodeljen družbi HKL Bussiliikenne, ni bila upravičena nobena primerljiva družba, zato nobena taka družba ni pridobila primerljive prednosti. Ukrep je zato selektiven.

9.1.3 Obstoj gospodarske prednosti

(87) Gospodarske transakcije, ki jih izvajajo osebe javnega prava, ne dajejo prednosti svoji sopogodbenici in zato ne pomenijo pomoči, če so izvedene v skladu z običajnimi tržnimi pogoji (15). Za določitev, ali je transakcija izvedena v skladu z običajnimi tržnimi pogoji, je treba ravnanje osebe javnega prava primerjati z ravnanjem hipotetičnega zasebnega gospodarskega subjekta v podobnem položaju (tako imenovano merilo udeleženca v tržnem gospodarstvu). Sodišča Unije so razvila posebne vrste merila udeleženca v tržnem gospodarstvu za različne vrste gospodarskih transakcij, zlasti „načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu“, da bi opredelila prisotnost gospodarske prednosti v primerih javnih kapitalskih naložb (16), in „merilo zasebnega upnika“ v primerih transakcij, ki vključujejo dolg (17).

(88) Kar zadeva ta ukrep, mora Komisija torej proučiti, ali je mesto z odobritvijo posojila za opremo družbi HKL Bussiliikenne, ki ga je nato prevzela družba HelB, v skladu z dogovorjenimi pogoji ravnalo kot hipotetični zasebni upnik v podobnem položaju.

(89) Prvič, vsak preudaren zasebni upnik bi pred odobritvijo posojila najprej izvedel bonitetno oceno morebitnega prihodnjega dolžnika, na podlagi česar bi se odločil, ali bo posojilo odobril in pod kakšnimi pogoji (18). Država članica mora za dokazovanje skladnosti s tržnimi pravili predložiti dokaze, da je bila njena odločitev o izvedbi transakcije sprejeta na podlagi take predhodne ocene (19).

(90) Finska ni predložila nobenega dokaza, da je mesto pred odobritvijo posojila za opremo izvedlo bonitetno oceno (ali katero koli drugo vrsto predhodne ocene) družbe HKL Bussiliikenne. Še več, Finska je izrecno priznala, da ni bila izvedena nobena taka notranja ali zunanja ocena. To je znak, da Finska ni ravnala kot hipotetični zasebni upnik.

(91) Finska trdi, da je bilo posojilo kljub temu skladno s tržnimi pravili, ker (i) je bila obrestna mera vezana na tržno obrestno mero, tj. 12-mesečni EURIBOR, in ker (ii) bi družba HKL Bussiliikenne verjetno lahko pridobila posojilo s podobno maržo pri zasebni finančni instituciji, saj je kot notranja poslovna enota imela enako (dobro) kreditno sposobnost kot mesto samo.

(92) V zvezi s prvo trditvijo Komisija ugotavlja, da spremenljiva obrestna mera, kot je obrestna mera, uporabljena za posojilo za opremo, zajema dva elementa: osnovno obrestno mero in maržo. Osnovna obrestna mera v tej zadevi, tj. 12-mesečni EURIBOR, je obrestna mera, po kateri si banke med sabo posojajo denar na medbančnem trgu. Marža je premija, ki se zaračuna za tveganje, povezano s posojanjem denarja določenemu dolžniku. Zato za oceno, ali je posojilo skladno s tržnimi pravili, ni pomembna osnovna obrestna mera, temveč marža. Posledično dejstvo, da je bila obrestna mera za posojilo za opremo vezana na 12-mesečni EURIBOR, samo po sebi ni zadosten dokaz, da je bilo posojilo skladno s tržnimi pravili. Oceniti je treba, ali je marža ustrezno odražala profil tveganja družbe HKL Bussiliikenne ob odobritvi posojila za opremo. Glede na navedeno je treba prvo trditev zavrniti.

(93) V zvezi z drugo trditvijo Finske Komisija najprej ugotavlja, da Finska ni predložila nobenih dejanskih dokazov, kot so ponudbe komercialnih bank ali primeri primerljivih tržnih transakcij, s katerimi bi podprla svojo trditev, da bi lahko družba HKL Bussiliikenne pri zasebni finančni instituciji pridobila posojilo s podobno maržo. Finska trdi le, da bi lahko družba HKL Bussiliikenne tako posojilo pridobila na podlagi tega, da je imela enako kreditno sposobnost kot mesto samo, pri čemer naj bi mesto pridobilo posojila z enako maržo, kot je bila marža pri posojilu za opremo.

(94) Komisija se s tem ne strinja. Prvič, Komisija meni, da družba HKL Bussiliikenne in mesto kljub organizacijski povezavi nista imela enake kreditne sposobnosti. Z vidika upnika v tržnem gospodarstvu bi posojilo, odobreno mestu kot javnemu organu, vedno pomenilo manjše tveganje kot posojilo, odobreno družbi HKL Bussiliikenne, tj. avtobusnemu prevozniku, ki deluje na konkurenčnem trgu, tudi če bi bila ta družba organizacijsko del mesta.

(95) Drugič, kar je tudi pomembneje, visoka kreditna sposobnost mesta je neločljivo povezana z dejstvom, da za njegove javne dolgove nazadnje jamči država. Posojilo, odobreno mestu, se ne more obravnavati kot ustrezno tržno referenčno merilo, ker se pri njegovih pogojih upošteva končna podpora države, ki dolžniku na trgu ni na voljo. Zato je treba za oceno skladnosti posojila za opremo s tržnimi pravili kreditno sposobnost družbe HKL Bussiliikenne določiti samostojno, pogoje posojila pa je treba primerjati z ustrezno tržno obrestno mero ali njenim približkom. Kot je že bilo omenjeno, Finska ni izvedla takšne ocene. V preteklosti Komisija ni sprejela, da posojila, ki jih je javni delničar odobril svojemu odvisnemu podjetju pod enako ugodnimi pogoji, kot so na voljo zadevnemu javnemu subjektu, ne vključujejo pomoči (20). Glede na navedeno je treba zavrniti tudi drugo trditev Finske.

(96) Skladnost s tržnimi pogoji se lahko določi neposredno, če transakcijo pari passu izvedejo javni in zasebni subjekti, ali na podlagi drugih metod ocenjevanja, če tržni podatki za posamezno transakcijo niso na voljo. Zadevno posojilo je bilo odobreno brez udeležbe zasebnih subjektov, zato njegove skladnosti s tržnimi pogoji ni mogoče oceniti neposredno.

(97) Ker ni posebnih tržnih informacij, se lahko skladnost dolžniške transakcije s tržnimi pogoji ugotovi s primerjalno analizo, tj. na podlagi primerjave pogojev s pogoji primerljivih tržnih transakcij. Take transakcije lahko vključujejo na primer posojila ali obveznice, ki so jih najeli oziroma izdali primerljivi dolžniki na trgu, ali kreditnimi zamenjavami, s katerimi se trguje v zvezi z njihovimi dolgovi.

(98) Finska ni predložila nobenih primerov primerljivih tržnih transakcij, ki bi se lahko uporabile kot referenčno merilo za posojilo za opremo iz leta 2002.

(99) Po navedbah pritožnikov so okrog leta 2002 obrestne mere za dolgoročna posojila družbe Nobina (zasebni konkurent družbe HelB) znašale približno 8 do 11 %. Bonitetna ocena družbe Nobina je bila takrat B+.

(100) Komisija ni našla nobenega drugega ustreznega referenčnega merila. Kljub temu Komisija ugotavlja, da 0,05-odstotna marža, zaračunana za posojilo za opremo, pomeni, da kreditnega tveganja praktično ni bilo. Celo dolžniki z odlično bonitetno oceno in dobrim dodatnim jamstvom na trgu najverjetneje ne bi pridobili tako nizke marže, kaj šele družba HKL Bussiliikenne, ki je bila v slabem finančnem položaju in ni zagotovila nobenega dodatnega jamstva.

(101) Glede na to, da tržni podatki za posamezno transakcijo niso na voljo in da ni mogoče določiti ustreznih tržnih referenčnih meril, Komisija meni, da je skladnost posojila za opremo s tržnimi pogoji utemeljeno oceniti na podlagi referenčnih obrestnih mer, določenih v sporočilu o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997 (21). Referenčna obrestna mera naj bi odražala povprečno stopnjo obrestnih mer, zaračunanih v državah članicah, za srednje- in dolgoročna posojila z običajnim poroštvom. Kot taka se lahko uporabi kot približek tržne obrestne mere.

(102) Komisija ugotavlja, da posojilo za opremo ni bilo podprto z nobenim zavarovanjem. Poleg tega je iz povprečne obrestne mere razviden povprečen posojilojemalec, tj. posojilojemalec, ki je v povprečnem finančnem položaju. Družbi HKL Bussiliikenne in STA, predhodnici družbe HelB, očitno nista bili v povprečnem finančnem položaju. Obe družbi sta pred odobritvijo posojila za opremo ustvarjali vedno večje izgube, kar se je nadaljevalo tudi po odobritvi posojila za opremo (glej uvodni izjavi 20 in 21). Septembra 2004 je mestni odbor sam predvidel, da se dobičkonosnost družb HKL Bussiliikenne in STA v bližnji prihodnosti ne bo bistveno izboljšala ter da bosta družbi še naprej ustvarjali izgube (22). Družba HelB pred odobritvijo posojila za opremo ni imela svoje finančne evidence. Preudaren upnik v tržnem gospodarstvu pa bi pred sprejetjem odločitve o prenosu posojila zagotovo upošteval finančni položaj predhodnikov družbe. Glede na navedeno je pri referenčni obrestni meri v tej zadevi očitno podcenjeno tveganje, povezano z odobritvijo posojila za opremo.

(103) V skladu s sporočilom o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997 je referenčna mera najnižja mera, ki se lahko poveča v okoliščinah, v katerih obstaja posebno tveganje (na primer podjetje v težavah ali kadar ni zagotovljenega poroštva, ki ga običajno zahtevajo banke). V takšnih primerih lahko premija znaša do 400 bazičnih točk ali več, če nobena banka ne bi odobrila zadevnega posojila.

(104) Kot je navedeno v uvodni izjavi 26, posojilo za opremo ni bilo zavarovano z nobenim dodatnim jamstvom. To zadošča za ugotovitev, da je bilo posojilo za opremo odobreno v razmerah, ki so vključevale posebno tveganje v smislu sporočila o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997.

(105) Poleg tega Komisija ugotavlja, da je družba HKL Bussiliikenne, preden je maja 2002 pridobila posojilo za opremo, kazala znake podjetja v težavah, kot so naraščajoče izgube. Komisija je v sklepu o začetku postopka predhodno sklenila, da bi se družba HKL Bussiliikenne v skladu s smernicami o reševanju in prestrukturiranju iz leta 1999 štela za podjetje v težavah. Na podlagi elementov, zbranih med formalnim postopkom preiskave, pa je ugotovila, da promet družbe HKL Bussiliikenne ni upadal, njeni dolgovi in stroški opresti pa niso naraščali. Zato Komisija meni, da zgolj dejavnik naraščajočih izgub ne zadošča za ugotovitev, da je bila družba HKL Bussiliikenne podjetje v težavah v smislu smernic o reševanju in prestrukturiranju iz leta 1999. Hkrati so naraščajoče izgube nedvomno znak takratnega slabega finančnega položaja družbe HKL Bussiliikenne, ki je za upnika pomenil večje tveganje od običajnega. To je poleg neobstoja zavarovanja še en dejavnik, ki kaže, da je bilo posojilo za opremo odobreno v razmerah, ki so vključevale posebno tveganje. Finančni položaj družbe HKL Bussiliikenne se po pridobitvi posojila za opremo ni bistveno izboljšal in je ob prenosu posojila na družbo HelB ostal slab.

(106) Preden se je posojilo januarja 2005 preneslo na družbo HelB, je tudi družba STA imela naraščajoče izgube. Komisija podobno kot v primeru družbe HKL Bussiliikenne meni, da čeprav so naraščajoče izgube znak podjetja v težavah, to merilo samo po sebi ne zadošča za ugotovitev, da je bila družba STA podjetje v težavah. Nedvomno pa to je pokazatelj, da je bil finančni položaj družbe STA slab.

(107) Družba HelB je bila ustanovljena leta 2005, zato pred prevzetjem posojila za opremo ni imela svoje finančne evidence. Kljub temu bi bilo treba pri oceni tveganja, povezanega s prenosom posojila za opremo na družbo HelB, upoštevati finančni položaj njenih predhodnic, tj. družb HKL Bussiliikenne in STA. Poleg tega je dejstvo, da je bila družba HelB novoustanovljena družba, pomenilo dodatno tveganje za upnika, saj je bila njena prihodnja finančna uspešnost manj predvidljiva v primerjavi z družbo z lastnimi preteklimi evidencami.

(108) Dejanska finančna uspešnost družbe HelB po prenosu posojila za opremo potrjuje, kar bi bilo mogoče napovedati na podlagi finančne uspešnosti njenih predhodnic. Družba HelB je za vsako leto svojih dejavnosti od ustanovitve leta 2005 do leta 2014 poročala o znatnih izgubah. Edina izjema je bilo leto 2013, ko je takoj po pridobitvi dveh investicijskih posojil zabeležila majhen dobiček v višini 0,1 milijona EUR. Da bi bilo stanje še slabše, je družba HelB od leta 2009 povečevala negativen lastniški kapital: leta 2009 je znašal –3,3 milijona EUR, leta 2010 –6,6 milijona EUR, leta 2011 –12,7 milijona EUR, leta 2012 –14,6 milijona EUR, leta 2013 –15,9 milijona EUR in leta 2014 –22,9 milijona EUR.

(109) Na koncu je mesto leta 2004 in 2007 odložilo vračilo posojila za opremo za skupaj osem let, in sicer s prvotno načrtovanega 31. decembra 2015 na 31. december 2023. S podaljšanjem obdobja vračanja se poveča tveganje nevračila, zaradi česar bi razumen upnik v tržnem gospodarstvu zahteval dodatno premijo. Mesto ni zvišalo marže za posojilo za opremo, zato se pri obrestni meri to dodatno tveganje ni upoštevalo.

(110) Na podlagi analize iz uvodnih izjav od 104 do 109 Komisija meni, da je bilo posojilo za opremo odobreno in nato preneseno v razmerah, ki so vključevale posebno tveganje v smislu sporočila o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997. Zato Komisija glede na okoliščine te zadeve meni, da bi bilo treba najnižjo mero povečati za premijo v višini najmanj 400 bazičnih točk.

(111) V skladu s sporočilom o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997 bi se lahko premija v višini 400 bazičnih točk še zvišala, če nobena zasebna banka ne bi hotela odobriti ustreznega posojila. Komisija ni našla nobenega dokaza in meni, da je malo verjetno, da bi glede na slab finančni položaj posojilojemalcev katera koli zasebna banka odobrila posojilo za opremo pod istimi pogoji kot mesto. Kljub temu se je Komisija odločila, da zaradi neobstoja jasnih pravil o tem, kako količinsko opredeliti tako dodatno premijo, premije v višini 400 bazičnih točk zaradi previdnosti ne bo dodatno zvišala.

(112) Najnižja referenčna mera za Finsko, določena na podlagi petletne medbančne menjalne obrestne mere, je maja 2002 znašala 5,06 %, januarja 2005 pa 4,08 %. Komisija si je v skladu s sporočilom o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997 pridržala pravico do uporabe kratkoročnejše osnovne obrestne mere od petletne medbančne menjalne obrestne mere. Komisija v obravnavani zadevi meni, da je kot osnovno obrestno mero ustrezno uporabiti 12-mesečni EURIBOR. Razlog za to je, prvič, da je bila pri posojilu za opremo uporabljena dejanska osnovna obrestna mera, zaradi česar je mogoče natančnejše približevanje tržne obrestne mere kot referenčne obrestne mere. Drugič in še pomembneje, z uporabo EURIBOR-ja se zagotovi spremenljiv približek tržne obrestne mere, kar je točno taka vrsta obrestne mere, kot je bila uporabljena za posojilo za opremo (nasprotno bi se z referenčno obrestno mero dejansko zagotovil približek fiksne obrestne mere).

(113) Metodologija za določanje referenčnih obrestnih mer je bila spremenjena v skladu s sporočilom o referenčnih obrestnih merah iz leta 2008 (23). Nova metodologija je začela veljati 1. julija 2008, tj. po odobritvi posojila za opremo. Vendar bi se lahko obrestna mera za posojilo za opremo ponovno določila vsakih pet let od prvega izplačila posojila (glej uvodno izjavo 26), tj. 24. maja 2007 in 24. maja 2012. Razumni upnik bi v primeru vse slabšega finančnega položaja dolžnika izkoristil tako pogodbeno možnost in zvišal obrestno mero, da bi ustrezala novi stopnji tveganja. Kot je omenjeno v uvodni izjavi 153, se je družba HelB najmanj od leta 2009 lahko štela za podjetje v težavah. Na podlagi sporočila o referenčnih obrestnih merah iz leta 2008 znaša marža posojila, skladnega s tržnimi pravili, za podjetje v težavah brez dodatnega jamstva 1 000 bazičnih točk.

(114) Na podlagi navedenega je tržna obrestna mera za posojilo za opremo (i) med 24. majem 2002 in 23. majem 2012 12-mesečni EURIBOR, povečan za 400 bazičnih točk, (ii) med 24. majem 2012 in 13. januarjem 2016, ko je mesto odstopilo od obveznosti vračila (glej spodaj), pa 12-mesečni EURIBOR, povečan za 1 000 bazičnih točk. Dejanska obrestna mera je bil 12-mesečni EURIBOR, povečan za 5 bazičnih točk, kar je torej 395 oziroma 995 bazičnih točk pod tržno ravnjo.

(115) Mesto je 13. januarja 2016 družbo HelB (24) oprostilo obveznosti vračila neodplačane glavnice posojila za opremo v znesku 10,7 milijona EUR. Zato je imela družba HelB poleg obrestne mere, ki je bila nižja od tržne, koristi tudi, ker ji ni bilo treba vrniti glavnice.

(116) Glede na opravljeno oceno Komisija ugotavlja, da mesto ni ravnalo kot upnik v tržnem gospodarstvu, saj je posojilo za opremo odobrilo pod pogoji, ki niso bili v skladu s tržnimi pogoji. Zato se je s posojilom za opremo iz leta 2002 družbama HKL Bussiliikenne in HelB dodelila neupravičena gospodarska prednost.

9.1.4 Vpliv na konkurenco in trgovino med državami članicami

(117) Šteje se, da gre za izkrivljanje konkurence v smislu člena 107(1) PDEU takoj, ko država dodeli finančno prednost podjetju v liberaliziranem sektorju, kjer obstaja ali bi lahko obstajala konkurenca (25). Kot je ugotovilo Sodišče v sodbi v zadevi Altmark (26), je od leta 1995 več držav članic začelo odpirati nekatere trge prevoza konkurenci podjetij s sedežem v drugih državah članicah, tako da je več podjetij že ponujalo storitve rednega linijskega mestnega, primestnega in regionalnega prevoza v državah članicah, ki niso njihova država članica izvora. Finski trg avtobusnih prevozov je odprt za konkurenco. Zlasti storitve lokalnega avtobusnega prevoza na območju Helsinkov se od leta 1998 oddajajo na podlagi konkurenčnih razpisnih postopkov (glej uvodni izjavi 24 in 25). Na trgu je dejavnih več avtobusnih prevoznikov, vključno s prevozniki iz drugih držav članic. Poleg tega na konkurenco in trgovino vpliva vsak ukrep, ki ga dodeli država in bi lahko izboljšal konkurenčni položaj prejemnika pomoči v primerjavi z drugimi podjetji, s katerimi tekmuje (27). Zato Komisija ugotavlja, da je posojilo za opremo izkrivljalo ali bi lahko izkrivljalo konkurenco ter vplivalo na trgovino med državami članicami.

9.1.5 Sklep o obstoju državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU

(118) Komisija glede na navedeno ugotavlja, da ukrep 1 pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Znesek pomoči je enak vsoti: (1) razlike med (a) obrestmi, ki jih je treba plačati, izračunanimi na podlagi obrestne mere, skladne s tržnimi pravili, ki je 12-mesečni EURIBOR, povečan za maržo v višini 400 bazičnih točk (med 24. majem 2002 in 23. majem 2012) in 1 000 bazičnih točk (med 24. majem 2012 in 13. januarjem 2016), ter (b) plačanimi obrestmi, izračunanimi na podlagi dejanske obrestne mere, ki je 12-mesečni EURIBOR, povečan za maržo v višini 5 bazičnih točk, in (2) neporavnane glavnice posojila, ki ni bilo vrnjena, v znesku 10,7 milijona EUR. Tako izračunana pomoč znaša 20 190 595 EUR (glej Prilogo). Datum dodelitve pomoči je: za sestavino (1) datum, na katerega je bilo treba plačati obresti, tj. 31. december vsako leto med letoma 2002 in 2015 ter 13. januar 2016 (zadnji dan posojila); za sestavino (2) datum oprostitve obveznosti vračila posojila, tj. 13. januar 2016.

9.2 Ukrep 2 – investicijsko posojilo družbi HelB iz leta 2005

9.2.1 Državna sredstva in pripisljivost, selektivnost ter vpliv na konkurenco in trgovino med državami članicami

(119) Sklep glede državnih sredstev in pripisljivosti (glej uvodno izjavo 85), selektivnosti (glej uvodno izjavo 86) ter vpliva na konkurenco in trgovino med državami članicami (glej uvodno izjavo 117), sprejet v zvezi z ukrepom 1, se ustrezno uporablja za obravnavani ukrep.

9.2.2 Obstoj gospodarske prednosti

(120) Finska trdi, da ukrep ni bilo novo financiranje, ampak izključno tehnična sprememba „zagonskega posojila“, ki je bilo v bilanco stanja družbe HKL Bussiliikenne vključeno več kot deset let, v investicijsko posojilo. Po mnenju Finske je bila ta sprememba potrebna za zagotovitev skladnosti s finsko zakonodajo (poslovanje družbe HKL Bussiliikenne v skladu s finskim zakonom o lokalni upravi se je zaključevalo, poslovanje družbe HelB v skladu s finskim zakonom o družbah z omejeno odgovornostjo pa je bilo tik pred začetkom).

(121) Komisija ugotavlja, da so bili pogoji investicijskega posojila za družbo HelB veliko ugodnejši kot pogoji za obveznosti („zagonsko posojilo“ in obveznost družbe STA), ki so se pretvorile v navedeno investicijsko posojilo (glej uvodno izjavo 30). Navedene obveznosti je bilo treba poravnati ne glede na finančni položaj družbe HelB, investicijsko posojilo pa je bilo treba vrniti samo, če bi družba HelB ustvarila zadosten dobiček. To je bilo malo verjetno, saj sta predhodnici družbe HelB (družbi HKL Bussiliikenne in STA) šest zaporednih let pred dodelitvijo ukrepa (1999–2004) ustvarjali znatne izgube. Nadalje, investicijsko posojilo je bilo za razliko od pretvorjenih obveznosti podrejeno vsem drugim dolgovom. Poleg tega je bilo „zagonsko posojilo“ odobreno za 25 let, trajanje investicijskega posojila pa je bilo neomejeno. Nazadnje je bila obrestna mera za investicijsko posojilo (6 %) nižja od prvotne obrestne mere za „zagonsko posojilo“ (9 %).

(122) Poleg tega so se nekateri deli investicijskega posojila, kot so vračilo, odvisno od ustvarjanja zadostnih dobičkov, podrejenost in časovna neomejenost, tako razlikovali od standardnega posojila in bili tako podobni investicijskemu posojilu, da ga je namesto kot posojilo utemeljeno obravnavati kot navidezni lastniški instrument. O investicijskem posojilu se je v bilanci stanja družbe HelB sprva poročalo celo kot o lastniškem kapitalu.

(123) V preteklosti je Komisija sklenila, da je treba znatne spremembe prvotnega financiranja obravnavati kot nov ukrep (28). Glede na navedeno se investicijsko posojilo torej ne more šteti zgolj za „tehnično spremembo“, kot trdi Finska, ampak se mora šteti za nov finančni dogovor (v primerjavi z „zagonskim posojilom“), ki zajema pretvorbo obstoječih obveznosti v navidezni lastniški instrument.

(124) Kar zadeva trditev, da je bila pretvorba obstoječih obveznosti v investicijsko posojilo potrebna za zagotovitev skladnosti s finsko zakonodajo, Komisija ugotavlja, da čeprav so nekateri deli investicijskega posojila dejansko urejeni s finskim zakonom o družbah z omejeno odgovornostjo (npr. omejeni pogoji vračila, brez dodatnega jamstva), v samem zakonu ni določeno, da mora mesto obveznosti pretvoriti v investicijsko posojilo, zlasti ne pod dogovorjenimi pogoji. Izbira ustreznega instrumenta je bila prepuščena mestu. Mesto bi na primer lahko obveznosti refinanciralo pod drugačnimi pogoji ali jih refinanciralo na trgu. Nekateri deli takega posojila so morali biti skladni s finsko zakonodajo šele po tem, ko se je mesto odločilo za pretvorbo obveznosti v investicijsko posojilo. Mesto je še vedno lahko opredelilo druge dele, ki jih zakonodaja ni urejala, na primer obrestno mero. Zato ta trditev ni utemeljena. Tudi če je bila pretvorba potrebna za zagotovitev skladnosti z domačo zakonodajo, morajo biti pogoji take pretvorbe v vsakem primeru še vedno v skladu s pravili o državni pomoči. To pomeni, da za namene ocene državne pomoči ni pomembno, ali je mesto v skladu z domačo zakonodajo obveznosti moralo pretvoriti ali ne, ampak ali je to storilo pod tržnimi pogoji.

(125) Posledično mora Komisija oceniti, ali se je z investicijskim posojilom iz leta 2005 družbi HelB dodelila neupravičena gospodarska prednost. Zato mora Komisija ugotoviti, ali je mesto z odločitvijo o pretvorbi obveznosti v investicijsko posojilo pod dogovorjenimi pogoji ravnalo na način, primerljiv z ravnanjem zasebnega upnika v podobnem položaju.

(126) Razumen upnik v tržnem gospodarstvu, ki se mora odločiti med prenosom obstoječih obveznosti brez spreminjanja njihovih pogojev in njihovo pretvorbo v investicijsko posojilo, bi najprej primerjal finančni rezultat obeh možnosti (na primer neto sedanjo vrednost pričakovanih prihodnjih denarnih tokov) ter izbral možnost, ki zagotavlja višji pričakovani donos.

(127) Mesto ni izvedlo take primerjalne analize za določitev, katero dejanje bi bilo ekonomsko ugodnejše. Finska je izrecno priznala, da mesto pred odobritvijo investicijskega posojila ni izvedlo nobene predhodne poslovne ocene. Zato mesto ni moglo oblikovati utemeljenih pričakovanj glede tega, ali bo družba HelB ustvarila dovolj sredstev za vračilo investicijskega posojila, in še manj glede tega, ali se bo s posojilom zagotovil višji donos kot s pretvorjenimi obveznostmi. Razumen upnik v tržnem gospodarstvu v podobnem položaju ne bi tako ravnal.

(128) Finska je Komisijo obvestila, da je bila izvedena preiskava, na podlagi katere se je ocenilo, da bi bilo mogoče operativne in gospodarske koristi doseči z združitvijo družbe HKL Bussiliikenne z družbo STA. V zvezi s tem se Finska sklicuje na predlog mestnega odbora z dne 1. septembra 2004 o izvedbi združitve (29).

(129) Komisija je ta predlog pregledala in ugotovila, da se nanaša na združitev in ne na investicijsko posojilo. V njem je analizirano zlasti, ali je bolje, da mesto družbi HKL Bussiliikenne in STA združi ali ju ohrani ločeni, ter kateri model združitve bi bil najboljša rešitev. V predlogu investicijsko posojilo ni niti omenjeno, še manj pa je v njem analizirana njegova ekonomska utemeljitev ali njegovi pogoji. Zato predloga ni mogoče obravnavati kot utemeljitev skladnosti investicijskega posojila s tržnimi pravili.

(130) V vsakem primeru se zdi, da je mesto z odobritvijo investicijskega posojila (s pretvorbo obveznosti) poslabšalo svoj položaj upnika. Razlog za to je, da so bili pogoji vračila investicijskega posojila za mesto precej manj ugodni kot pogoji vračila osnovnih obveznosti (glej uvodno izjavo 121). Po drugi strani pa mesto v zameno ni ničesar pridobilo. Mesto bi kot edini lastnik družbe HelB imelo zlasti enake pravice do prihodnjih kapitalskih dobičkov, če bi odobrilo investicijsko posojilo (s pretvorbo obveznosti) ali preneslo osnovne obveznosti brez spreminjanja njihovih pogojev.

(131) Tako kot ukrep 1 v primeru posojila za opremo je bil tudi ukrep 2 izveden brez sodelovanja zasebnih subjektov, zato njegove skladnosti s tržnimi pogoji ni mogoče oceniti neposredno.

(132) Finska je za razliko od ukrepa 1 predložila primere investicijskih posojil, odobrenih med letoma 2004 in 2006, za katere se je uporabila obrestna mera v razponu od 4,7 % do 7,539 %, pri čemer je trdila, da so ta posojila primerljiva referenčna skupina za investicijsko posojilo, ki se ocenjuje.

(133) V zvezi s tem Komisija ugotavlja, da mora biti ustrezno referenčno merilo dovolj primerljivo z ukrepom države, zlasti v smislu vrste zadevnega prevoznika, zadevnega trga ter vrste obravnavane transakcije in položaja upravičenega podjetja (30).

(134) V zvezi s primeri, ki jih je predložila Finska, Komisija ugotavlja, prvič, da Finska ni pojasnila, ali so bili referenčni upniki podobne vrste kot mesto, tj. ali so bili nadrejene družbe skupine s predhodno izpostavljenostjo svojim dolžnikom kot upniki in kot delničarji. Drugič, referenčni upravičenci investicijskih posojil so bili dejavni na drugih trgih kot družba HelB (npr. proizvodnja kovin, nepremičnine, stavbe in gradbeništvo, finančne storitve), pri čemer nihče od njih ni izvajal storitev avtobusnega prevoza. To je pomembno, ker so poleg posameznih dolžnikov tudi poslovni sektorji izpostavljeni tveganjem, specifičnim za njihov trg, kar se mora ustrezno odražati v stroških financiranja. Tretjič, referenčne transakcije so zajemale odobritev investicijskih posojil uveljavljenim družbam. Nasprotno pa transakcija, ki se ocenjuje, zajema odobritev investicijskega posojila (s pretvorbo obveznosti) novoustanovljeni družbi, kar pomeni večje tveganje za upnika (glej uvodno izjavo 107). Četrtič, referenčni upniki morda niso bili v položaju, primerljivem s položajem družbe HelB. To je bistvenega pomena, saj se s finančnim položajem upnika določi kreditno tveganje, specifično zanj, na podlagi tega pa obrestna mera. Komisija ob upoštevanju vseh teh razlik meni, da se primeri, ki jih je predložila Finska, ne morejo šteti za primerljive tržne transakcije, zato ne pomenijo ustreznega referenčnega merila.

(135) Glede na to, da tržni podatki za posamezno transakcijo in ustrezna tržna referenčna merila niso na voljo, Komisija meni, da je utemeljeno skladnost investicijskega posojila iz leta 2005 s tržnimi pravili oceniti na podlagi sporočila o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997, kot v primeru posojila za opremo.

(136) Tako kot posojilo za opremo tudi investicijsko posojilo iz leta 2005 ni bilo zavarovano z nobenim dodatnim jamstvom. Poleg tega je bilo podrejeno vsem drugim dolgovom. Zato sklep v zvezi s posojilom za opremo iz uvodne izjave 104, tj. da je bilo odobreno v razmerah, ki vključujejo posebno tveganje v smislu sporočila o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997, še toliko bolj velja za investicijsko posojilo iz leta 2005.

(137) Poleg tega bi upnik v tržnem gospodarstvu pri oceni tveganja, povezanega z odobritvijo investicijskega posojila iz leta 2005 (s pretvorbo obveznosti) družbi HelB, upošteval finančni položaj njenih predhodnic, tj. družb HKL Bussiliikenne in STA, saj družba leta 2005 ni imela svoje finančne evidence. V zvezi s tem se ocena iz uvodnih izjav 105 in 106 glede posojila za opremo ustrezno uporablja za investicijsko posojilo iz leta 2005. Poleg tega je dejstvo, da je bila družba HelB novoustanovljena družba, pomenilo dodatno tveganje za upnika, saj je bila njena prihodnja finančna uspešnost manj predvidljiva v primerjavi z družbo z lastnimi preteklimi evidencami.

(138) Na podlagi zgoraj navedenega Komisija meni, da je bilo investicijsko posojilo iz leta 2005 odobreno v razmerah, ki so vključevale posebno tveganje v smislu sporočila o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997. Zato Komisija glede na okoliščine te zadeve meni, da bi bilo treba najnižjo referenčno obrestno mero povečati za premijo v višini najmanj 400 bazičnih točk.

(139) Komisija ni našla nobenega dokaza in meni, da je malo verjetno, da bi katera koli zasebna banka investicijsko posojilo odobrila pod enakimi pogoji kot mesto. Po navedbah Finske ni več mogoče z zanesljivostjo ugotoviti, ali bi bile leta 2005 banke ali finančne institucije družbi HelB pripravljene odobriti financiranje. V skladu s sporočilom o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997 bi se lahko premija v višini 400 bazičnih točk še zvišala, če zadevnega posojila ne bi bila pripravljena odobriti nobena zasebna banka. Kljub temu se je Komisija tako kot v primeru posojila za opremo iz leta 2002 odločila, da zaradi neobstoja jasnih pravil o tem, kako količinsko opredeliti tako dodatno premijo, premije v višini 400 bazičnih točk zaradi previdnosti ne bo dodatno zvišala.

(140) Še več, poleg premije tudi najnižja referenčna obrestna mera podcenjuje tveganje, povezano z odobritvijo investicijskega posojila (s pretvorbo obveznosti). Razlog za to je, da naj bi referenčne obrestne mere ustrezale povprečnim obrestnim meram za standardna posojila, čeprav zadevni ukrep ni standardno posojilo, temveč navidezni lastniški instrument (glej uvodno izjavo 122), za katerega bi upnik v tržnem gospodarstvu, če bi bili vsi drugi dejavniki enaki, zahteval višjo obrestno mero.

(141) Ob upoštevanju posebnega tveganja, povezanega z odobritvijo investicijskega posojila (s pretvorbo obveznosti), bi moral približek tržne obrestne mere januarja 2005 znašati najmanj 8,08 % (ob pretvorbi „zagonskega posojila“), aprila 2006 (ob pretvorbi obveznosti družbe STA) pa najmanj 7,70 %, kar je enako najnižjima referenčnima obrestnima merama 4,08 % oziroma 3,70 %, povečanima za premijo v višini najmanj 400 bazičnih točk. Glede na navedeno je bila obrestna mera za investicijsko posojilo (6 %) nižja od približka tržne obrestne mere, določene na podlagi sporočila o referenčnih obrestnih merah iz leta 1997.

(142) Glede na opravljeno oceno Komisija ugotavlja, da mesto ni ravnalo kot upnik v tržnem gospodarstvu, saj je investicijsko posojilo (s pretvorbo obveznosti) odobrilo pod pogoji, ki niso bili v skladu s tržnimi pogoji. Zato se je z investicijskim posojilom iz leta 2005 družbi HelB dodelila neupravičena gospodarska prednost.

9.2.3 Sklepna ugotovitev v zvezi z obstojem državne pomoči

(143) Komisija glede na navedeno ugotavlja, da ukrep 2 pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Znesek pomoči je enak razliki med (1) obrestmi, izračunanimi na podlagi obrestne mere, skladne s tržnimi pravili, ki znaša (a) 8,08 % za „zagonsko posojilo“ med 1. januarjem 2005 in 11. decembrom 2015 ter (b) 7,70 % za obveznost družbe STA med 18. aprilom 2006 in 11. decembrom 2015 (31), ter (2) dejansko plačanimi obrestmi, tj. 0. Tako izračunana pomoč znaša 20 241 255 EUR (glej Prilogo). Datum dodelitve pomoči je datum, na katerega bi bilo treba plačati obresti, če bi bilo posojilo odobreno pod tržnimi pogoji, tj. 31. december vsako leto med letoma 2005 in 2014 ter 11. december 2015 (datum, ko je bilo investicijsko posojilo iz leta 2005 pretvorjeno v lastniški kapital družbe HelB) (32).

9.3 Ukrep 3 – investicijsko posojilo družbi HelB iz leta 2011

9.3.1 Državna sredstva in pripisljivost, selektivnost ter vpliv na konkurenco in trgovino med državami članicami

(144) Sklep glede državnih sredstev in pripisljivosti (glej uvodno izjavo 85), selektivnosti (glej uvodno izjavo 86) ter vpliva na konkurenco in trgovino med državami članicami (glej uvodno izjavo 117), sprejet v zvezi z ukrepom 1, se ustrezno uporablja za obravnavani ukrep.

9.3.2 Obstoj gospodarske prednosti

(145) Uvodoma je treba pripomniti, da je bilo investicijsko posojilo iz leta 2011 odobreno pod enakimi pogoji kot investicijsko posojilo iz leta 2005, tj. s 6-odstotno obrestno mero, brez dodatnega jamstva, z vračilom, pogojenim z razpoložljivostjo zadostnega dobička, podrejenostjo vsem drugim dolgovom in časovno neomejenostjo. Zato bi bilo treba investicijsko posojilo iz leta 2011 tako kot investicijsko posojilo iz leta 2005 obravnavati kot navidezni lastniški instrument. Finska imenuje ukrep 3 „kapitalska injekcija“ in priznava, da je bil ukrep lastniški instrument. Vendar investicijsko posojilo iz leta 2011 za razliko od investicijskega posojila iz leta 2005 ni bilo posledica pretvorbe obstoječih obveznosti, ampak nova naložba v lastniški kapital.

(146) Razumen vlagatelj v tržnem gospodarstvu, ki razmišlja o naložbi v lastniški kapital, bi najprej izvedel oceno rentabilnosti naložbe, da bi ocenil, ali je pričakovana stopnja donosnosti take naložbe višja od stopnje donosnosti ob upoštevanju vseh pomembnih tveganj, ki jo zahteva vlagatelj. Zahtevana stopnja donosnosti v tem primeru se lahko opredeli kot najnižja stopnja donosnosti, ki bi jo želel ustvariti vlagatelj v tržnem gospodarstvu, da bi naložbo izvedel. Med običajnimi metodami, uporabljenimi za oceno rentabilnosti naložbe, je na primer neto sedanja vrednost ali interna stopnja donosnosti. Razumen udeleženec na trgu bi naložbo izvedel, če bi bila njena interna stopnja donosnosti višja od zahtevane stopnje donosnosti ali če bi bila njena neto sedanja vrednost večja od 0.

(147) Preden je mesto sprejelo odločitev, da družbi HelB odobri investicijsko posojilo iz leta 2011, ni izvedlo nobene ocene rentabilnosti naložbe ali katere koli druge vrste predhodne analize, s katero bi ocenilo finančni rezultat naložbe. Po navedbah Finske je mesto pred odobritvijo posojila spremljalo finančni položaj družbe HelB in je bilo z njim seznanjeno. Vendar zgolj seznanjenost s finančnim položajem ne zadošča za utemeljitev naložbe, zlasti če je ta položaj slab, kot je bilo v primeru družbe HelB. Mesto je namreč enostavno zagotovilo lastniški kapital, ne da bi imelo z dejstvi utemeljeno mnenje o tem, ali je verjetno, da bo naložba imela zahtevani donos. Razumen vlagatelj v podobnem položaju zagotovo ne bi tako ravnal.

(148) Tako kot v primeru prejšnjih dveh ukrepov je bilo tudi investicijsko posojilo iz leta 2011 odobreno brez udeležbe zasebnih subjektov, zato njegove skladnosti s tržnimi pogoji ni mogoče oceniti neposredno.

(149) Finska je predložila primer investicijskega posojila, odobrenega 4. decembra 2012, v višini 65 milijonov EUR po obrestni meri 6-mesečni EURIBOR, povečan za 4,75-odstotno maržo (tj. skupaj 5,092 % na datum odobritve), pri čemer je trdila, da se lahko dejstvo, da je bila obrestna mera za investicijsko posojilo iz leta 2011 višja, šteje kot dokazilo o skladnosti s tržnimi pravili.

(150) Tako kot v primeru investicijskega posojila iz leta 2005 Finska ni pojasnila, ali je bil referenčni upnik podobne vrste kot mesto, tj. ali je bil nadrejena družba skupine s predhodno izpostavljenostjo svojemu dolžniku kot upnik in kot delničar. Poleg tega je referenčni izdajatelj investicijskega posojila deloval na drugem trgu (prodaja gozdarskih zemljišč in parcel) kot mesto/HelB. Referenčna transakcija je bila izvedena tudi več kot leto in pol po investicijskem posojilu, ki se ocenjuje. Nazadnje, referenčni upnik morda ni bil v položaju, primerljivem s položajem družbe HelB. Komisija zato meni, da se primer, ki ga je predložila Finska, ne more šteti za primerljivo tržno transakcijo, zato ne pomeni ustreznega referenčnega merila.

(151) Komisija prav tako ni našla nobenega ustreznega referenčnega merila. Glede na to, da tržni podatki za posamezno transakcijo niso na voljo in da ni bilo mogoče opredeliti ustreznih tržnih referenčnih meril, mora Komisija uporabiti druge metode ocenjevanja.

(152) V primeru kapitalske naložbe, kot je obravnavani ukrep, Komisija meni, da je ustrezna metoda ocenjevanja neto sedanja vrednost. Neto sedanja vrednost je enaka pričakovanim prihodnjim denarnim tokovom, ki izhajajo iz posojila, diskontiranim za zahtevano stopnjo donosnosti. Pričakovani prihodnji denarni tokovi vključujejo začetni vloženi kapital (tj. samo posojilo) in naknadna plačila, prejeta za posojilo (tj. vračilo glavnice in obresti), dokler ne bo v celoti amortiziran. Komisija mora zato oceniti, kolikšen znesek plačil bi lahko preudaren in razumen tržni vlagatelj utemeljeno pričakoval za investicijsko posojilo, odobreno družbi, ki je v takem finančnem položaju, kot je bila družba HelB januarja 2011.

(153) Komisija je najprej proučila finančni položaj družbe HelB v letu 2010, tj. v zadnjem obračunskem letu, preden je mesto odobrilo investicijsko posojilo. Za to leto je družba HelB poročala o izgubi v višini –3,3 milijona EUR in negativnem lastniškem kapitalu v višini –6,6 milijona EUR. V preteklih zadevah (33) je Komisija ugotovila, da se v primeru negativnega lastniškega kapitala družbe a priori domneva, da se družba šteje za podjetje v težavah v skladu s točko 10 smernic o reševanju in prestrukturiranju iz leta 2004. Tudi Splošno sodišče je sklenilo, da je družba z negativnim lastniškim kapitalom podjetje v težavah (34). Na podlagi smernic o reševanju in prestrukturiranju iz leta 2004 se je torej družba HelB, preden je pridobila investicijsko posojilo iz leta 2011, štela za podjetje v težavah (kot taka se je štela od leta 2009 (35), tj. podjetje, katerega obstoj bi bil brez ukrepa države kratko- ali srednjeročno skoraj zagotovo ogrožen.

(154) Za oceno finančnih načrtov družbe bi razumen zasebni vlagatelj proučil njen sedanji finančni položaj, pa tudi pretekle poslovne rezultate. Razlog za to je, da bi lahko bil sedanji finančni položaj izkrivljen, na primer zaradi vpliva enkratnih, neponavljajočih se dogodkov. Upoštevanje rezultatov v daljšem obdobju vlagatelju omogoča, da bolje predvidi možen prihodnji trend. Tak vlagatelj bi si prizadeval poiskati odgovor na vprašanje, ali so kljub slabemu finančnemu položaju družbe HelB leta 2010 vseeno obstajali utemeljeni razlogi za pričakovanje, da bi družba izboljšala svojo uspešnost in v prihodnosti ustvarila zadosten dobiček za vračilo investicijskega posojila.

(155) Glede na pretekle računovodske izkaze družbe HelB bi vlagatelj ugotovil, da družba od začetka poslovanja v letu 2005 ni nikoli poročala o dobičku. Izguba, ustvarjena v letu 2010, torej ni bila izjema, ki bi izhajala iz možnega vpliva enkratnih dogodkov ali začasnega poslabšanja tržnega okolja, ampak del dolgoročnega trenda, ki ga je zaznamovalo šest zaporednih let ustvarjanja velike izgube. Dne 31. decembra 2010 je skupna izguba družbe HelB znašala –16,5 milijona EUR (v primerjavi z –0,1 milijona leta 2005). Razumen vlagatelj bi to nedvomno prepoznal kot resno opozorilo, da je družba ustvarjala izgubo v strukturnem smislu in verjetno ne bo ustvarjala dobička. Tako pričakovanje bi bilo še toliko bolj utemeljeno po proučitvi poslovnih rezultatov predhodnic družbe HelB, tj. družb HKL Bussiliikenne in STA. Kot se je izkazalo, tudi ti družbi vsaj od leta 1999 nista ustvarjali dobička. To pomeni, da leto 2010 ni bilo šesto, ampak dejansko 12. zaporedno leto, v katerem so družba HelB ali njeni predhodnici ustvarjale izgubo.

(156) Domnevajmo, da bi razumni vlagatelj, seznanjen s tako slabim finančnim položajem in evidenco, vseeno menil, da je smiselno proučiti, ali bi lahko družba z novim investicijskim posojilom postala donosna. Zdi se, da je Finska predlagala, da bi se to morda lahko razumno pričakovalo, zlasti ob upoštevanju tega, da je družba HelB v obdobju 2008–2010 izvedla ukrepe za izboljšanje donosnosti (glej uvodno izjavo 61).

(157) V zvezi s tem Komisija ugotavlja, da bi tak vlagatelj pred sprejetjem zadevne odločitve o naložbi že poznal dejanski finančni rezultat teh ukrepov za izboljšanje donosnosti. Ob koncu leta 2010, tj. zadnjega leta izvajanja, je družba HelB poročala o izgubi v višini –3,3 milijona EUR. Za primerjavo, družba HelB je v obdobju 2005–2007, tj. v treh letih pred izvedbo teh ukrepov, poročala o povprečni letni izgubi v višini –2,5 milijona EUR. To pomeni, da družba HelB po izvedbi ukrepov za izboljšanje donosnosti ni postala donosna, temveč je ustvarila še večjo izgubo kot pred tem. Opozoriti je treba, kot je mogoče ugotoviti za nazaj, da se je izguba družbe HelB eno leto pozneje kljub pridobitvi investicijskega posojila iz leta 2011 še povečala in je znašala –6,1 milijona EUR.

(158) Razumni vlagatelj bi proučil tudi, ali je ciljna družba za morebitno naložbo vračala druge dolgove. Ugotovitev, da je družba HelB izpolnjevala svoje obveznosti, bi bila pomirjujoča. Razumni vlagatelj pa ne bi bil zadovoljen, če bi ugotovil, da družba HelB ni poravnala nobenih obveznosti v zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2005. Neporavnani znesek tega posojila je ob koncu leta 2010 (s pripadajočimi obrestmi) znašal 21,6 milijona EUR. Komisija poudarja, da je bila kreditna sposobnost družbe HelB ob odobritvi investicijskega posojila iz leta 2005 zadovoljiva, njene možnosti donosa pa so se izboljševale. Če družba v domnevno dobrem finančnem položaju ne bi poravnala nobenih obveznosti v zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2005, razumen vlagatelj od podjetja v veliko slabšem finančnem položaju, v kakršnem je bila na primer družba HelB leta 2011, prav tako ne bi pričakoval boljših rezultatov.

(159) Komisija se ne strinja z mnenjem Finske, da se nevračilo investicijskega posojila iz leta 2005 ne more šteti za pomemben dejavnik pri določanju skladnosti investicijskega posojila iz leta 2011 s tržnimi pravili. Finska to trdi, ker njena zakonodaja vključuje posebne določbe glede investicijskih posojil. Razlogi, zakaj se domnevna potreba po zagotovitvi skladnosti s finsko zakonodajo ne more obravnavati kot dejavnik pri določanju skladnosti s tržnimi pravili, kot je določen v uvodni izjavi 124 glede investicijskega posojila iz leta 2005, se smiselno uporabljajo za investicijsko posojilo iz leta 2011. Poleg tega bi vsak razumni vlagatelj, ki bi nameraval odobriti investicijsko posojilo, kot pomembno merilo pri svoji odločitvi upošteval, ali je morebitni dolžnik v preteklosti podobna posojila vračal ali ne.

(160) V zvezi z vprašanjem, kateri denarni tokovi naj bi se po pričakovanjih razumnega vlagatelja ustvarili z investicijskim posojilom iz leta 2011, je treba opozoriti, da bi se posojilo vrnilo le, če in kolikor bi družba HelB ustvarila zadosten dobiček. Komisija bo zato proučila, kakšen dobiček bi razumni vlagatelj od leta 2011 pričakoval od družbe HelB.

(161) Komisija na podlagi analize iz uvodnih izjav od 153 do 157 meni, da razumni vlagatelj z običajnim profilom tveganja ne bi pričakoval, da bo družba HelB ustvarila kakršen koli dobiček, in posledično ne, da bi prejel kakršno koli plačilo za investicijsko posojilo iz leta 2011. To analizo potrjujejo tudi dejanski finančni rezultati družbe HelB, saj je družba HelB še naprej ustvarjala izgube in ni nikoli poravnala nobenih obveznosti v zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2011. Nazadnje je mesto posojilo pretvorilo v lastniški kapital, kar je glede na to, da je družba HelB prenehala poslovati, dejansko pomenilo odpis posojila.

(162) Tudi če bi družba HelB ustvarila nekaj dobička, ga ne bi mogla v celoti porabiti za vračilo investicijskega posojila iz leta 2011. Družba HelB bi morala najprej kriti preostali znesek skupne izgube in investicijskih posojil (–0,6 milijona EUR na dan 31. decembra 2010), nato pa bi morala skoraj 80 % morebitnega preostalega presežka porabiti za vračilo investicijskega posojila iz leta 2005. Razlog za to je dejstvo, da je bilo treba investicijski posojili vračati po načelu sorazmernosti, pri čemer je investicijsko posojilo iz leta 2005 (vključno s pripadajočimi obrestmi) predstavljalo približno 80 % skupnega preostalega zneska obeh investicijskih posojil (tj. posojil iz let 2005 in 2011). To pomeni, da bi morala družba HelB za vračilo investicijskega posojila iz leta 2011 v višini 5,8 milijona EUR ustvariti dobiček v višini najmanj 28 milijonov EUR, saj bi morala kriti tudi kapitalski primanjkljaj v višini –0,6 milijona EUR in vrniti investicijsko posojilo iz leta 2005 (21,6 milijona EUR s pripadajočimi obrestmi ob koncu leta 2010). Poleg tega bi morala družba HelB vrniti vse obresti od investicijskega posojila iz leta 2011. Za primerjavo, družba HelB je v šestih obračunskih letih svojega poslovanja do leta 2010 ustvarila skupno neto izgubo v višini –16,3 milijona EUR.

(163) Kot je navedeno v uvodni izjavi 161, razumni vlagatelj ne bi pričakoval prihodnjih vračil v zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2011. Zato neto sedanja vrednost te naložbe, ki je enaka vsoti začetnega vloženega kapitala (tj. samega posojila) in naknadnih plačil, znaša –5,8 milijona EUR. Tudi ob predpostavki, da bi družba HelB ustvarila nekaj dobička, ta zagotovo ne bi zadostoval za vračilo celotnega posojila (glej uvodno izjavo 162). V takem primeru bi bila neto sedanja vrednost naložbe še vedno negativna. Glede na to, da se v skladu s pravilom odločanja v okviru analize neto sedanje vrednosti (i) naložba izvede, če je neto sedanja vrednost večja od nič, (ii) oziroma se ne izvede, če je neto sedanja vrednost negativna, Komisija ugotavlja, da razumni vlagatelj januarja 2011 družbi HelB ne bi odobril investicijskega posojila.

(164) Finska trdi, da se investicijskega posojila iz leta 2011 ne bi smelo ocenjevati na podlagi primerjave s posojilom, ki bi ga zagotovil hipotetičen nov vlagatelj, ampak kot kapitalsko injekcijo, ki jo odvisnemu podjetju v 100-odstotni lasti zagotovi dolgoročni lastnik skupine, da bi zaščitil svoj kapital.

(165) Dejansko bi bilo treba pri proučevanju, ali je zadevno investicijsko posojilo v skladu s tržnimi pogoji, upoštevati, da je bilo mesto kot delničar (in upnik) predhodno gospodarsko izpostavljeno družbi HelB (36). Tovrstna predhodna izpostavljenost se lahko obravnava v okviru hipotetičnih scenarijev, na primer s primerjavo pričakovane donosnosti zadevne naložbe s pričakovano donosnostjo v hipotetičnem scenariju. Taki hipotetični scenariji lahko vključujejo na primer prodajo družbe, odprodajo sredstev, likvidacijo, prestrukturiranje ali zbiranje zasebnega kapitala. Če bi se pri katerem koli od teh alternativnih scenarijev predvideval višji pričakovan donos ali nižje izgube, kot se pričakujejo v izbranem scenariju, bi se lastnik v tržnem gospodarstvu odločil za to možnost.

(166) Mesto donosa investicijskega posojila iz leta 2011 ni primerjalo z donosom v alternativnih scenarijih. Poleg tega Finska ne trdi, da bi se mestu s posojilom zagotovil najvišji donos. Mesto je torej odločitev o zadevni naložbi sprejelo, ne da bi preverilo, ali bo ugodnejša od drugih razpoložljivih možnosti. Kakor koli, tako ne bi v nobenem primeru ravnal razumni vlagatelj s predhodno izpostavljenostjo.

(167) Ker mesto ni predložilo nobene primerjave, je Komisija izvedla svojo oceno. Komisija najprej ugotavlja, da ima lahko delničar, ki ima v lasti 100 % delnic družbe, dejansko drugačne interese kot vlagatelj brez predhodne izpostavljenosti; vendar tudi tak delničar svoje odvisne družbe ne bi neomejeno financiral, ampak bi prej ali slej zahteval donosnost naložbe.

(168) Preden je mesto odobrilo investicijsko posojilo iz leta 2011, družba HelB in njeni predhodnici vsaj 12 zaporednih let niso imele nobenega dobička in tudi v prihodnje ni bilo realnih možnosti za donosnost (glej uvodno izjavo 155). Še več, čeprav je mesto že vložilo najmanj 30,8 milijona EUR v obliki „zagonskega posojila“ in posojila za opremo, je bilo vsako leto priča izčrpanju kapitala. Do leta 2010 je skupna kapitalska izguba mesta v zvezi z naložbo v družbo HelB in njeni predhodnici znašala –21,7 milijona EUR (37). Malo verjetno je, da bi kateri koli razumni delničar v takih okoliščinah še naprej financiral svojo odvisno družbo.

(169) V količinskem smislu je donos, ki bi ga razumni tržni vlagatelj utemeljeno pričakoval za investicijsko posojilo iz leta 2011, znašal –5,8 milijona EUR (glej uvodno izjavo 163). Vendar to ni edini dejavnik, ki bi ga delničar (zlasti delničar, ki ima v lasti 100 % delnic družbe) upošteval. Upošteval bi tudi pričakovan prihodnji kapitalski dobiček/izgubo. V zvezi s tem Komisija ugotavlja, da bi mesto, če bi družba HelB kapital še naprej črpala s povprečno stopnjo, zabeleženo med letoma 2005 in 2010,vsako leto po naložbi izgubilo še najmanj –2,7 milijona EUR kapitala. Mesto je dejansko izgubilo veliko več, in sicer v obdobju 2011–2014 povprečno –4,1 milijona EUR kapitala na leto.

(170) Komisija bo zdaj obravnavala alternativni scenarij prodaje družbe HelB. V tem primeru bi za mesto nastali stroški postopka prodaje, ki so običajno zanemarljivi. Izgubilo bi tudi investicijsko posojilo iz leta 2005. Za to posojilo je bilo sicer malo verjetno, da bi bilo vrnjeno, in tudi dejansko ni bilo nikoli vrnjeno (glej uvodno izjavo 158). Mesto bi izgubilo tudi posojilo za opremo, katerega neporavnan znesek je ob koncu leta 2010 znašal 13,1 milijona EUR, pri čemer je družba HelB vračala 0,6 milijona EUR na leto. Ni bilo razumno pričakovati, da bi bilo posojilo za opremo v celoti vrnjeno (družba HelB je dejansko vrnila le 2,4 milijona EUR, preden je mesto posojilo odpisalo). Tudi v malo verjetnem primeru, da bi družba HelB posojilo odplačevala še naprej, bi se morebiten prihodek več kot izravnal z verjetno kapitalsko izgubo (glej prejšnjo uvodno izjavo). Predvideva se lahko, da bi bila vsota dodatnih stroškov v scenariju prodaje v primerjavi z dejanskimi stroški enaka nič.

(171) Po drugi strani bi mesto v tem scenariju imelo prihodke od prodaje. Komisija nima natančne ocene vrednosti družbe HelB v januarju 2011. Vendar za oceno ni treba določiti natančne prodajne cene. Zadostuje prikaz, da bi bili pričakovani prihodki od prodaje višji od donosa v osnovnem scenariju, tj. –5,8 milijona EUR (glej uvodno izjavo 163).

(172) Septembra 2015 je družba Inspira Oy, tj. strokovna družba, ki jo je najelo mesto, ocenila vrednost družbe HelB na 11,6–25,6 milijona EUR (odvisno od uporabljene metode vrednotenja). Decembra 2015 je mesto družbo HelB prodalo za 24,2 milijona EUR. Komisija ugotavlja, da so bila neto sredstva družbe HelB, ki odražajo vrednost družbe, decembra 2014 16,3 milijona EUR nižja kot decembra 2010. Poleg tega so se finančne perspektive družbe HelB poslabšale, saj je družba leta 2014 poročala o izgubi v višini –7 milijonov EUR (zmanjšanje glede na predhodno leto), leta 2010 pa izgubo v višini –3,3 milijona EUR (povečanje glede na predhodno leto). Glede na navedeno je mogoče sklepati, da je bila vrednost družbe HelB ob odobritvi investicijskega posojila iz leta 2011 višja kot ob prodaji družbe. V vsakem primeru je brez vsakega dvoma mogoče trditi, da bi lahko januarja 2011 mesto pričakovalo vsaj nekaj prihodkov od prodaje družbe HelB. To zadostuje za ugotovitev, da bi bil pričakovani donos v scenariju prodaje višji kot v dejanskem scenariju odobritve posojila. Posledično investicijsko posojilo iz leta 2011 kljub upoštevanju predhodne gospodarske izpostavljenosti mesta ni bilo skladno s tržnimi pravili.

(173) Brez poseganja v ugotovitev iz prejšnje uvodne izjave investicijsko posojilo iz leta 2011 še vedno ne bi bilo skladno s tržnimi pravili, ker ni bilo odobreno pod tržnimi pogoji, tudi če bi bila to najboljša možnost za mesto (kar pa ne drži). Razlog za to je, da je v skladu s sporočilom o referenčnih obrestnih merah iz leta 2008 (38), ki je začelo veljati 1. julija 2008 in se zato uporablja za investicijsko posojilo iz leta 2011, približek tržne obrestne mere za standardno posojilo, ki je bilo januarja 2011 odobreno družbi v finančnih težavah (z oceno CCC in nižjo), kot je bila družba HelB, brez dodatnega jamstva znašal 11,49 % (osnovna obrestna mera 1,49 %, povečana za maržo v višini 1 000 bazičnih točk). Zato je bil veliko višji od dejansko uporabljene 6-odstotne obrestne mere. Dejansko bi moral biti približek obrestne mere še višji, da bi se upoštevalo dodatno tveganje, povezano z investicijskim posojilom, ki ima lastnosti navideznega lastniškega kapitala.

(174) Finska je predložila študijo strokovnjaka, ki je ocenil skladnost podrejenih posojil, odobrenih družbi HelB, s tržnimi pravili. Študija zajema investicijski posojili iz let 2011 in 2012. Strokovnjak je ugotovil, da se lahko 6-odstotna obrestna mera, zaračunana za ti posojili, obravnava kot tržna. Vendar Komisija ugotavlja, da je datum študije 8. junij 2015, kar pomeni, da je bila pripravljena veliko po tem, ko je mesto sprejelo odločitev o odobritvi zadevnih posojil. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba skladnost s tržnimi pogoji proučiti na predhodni podlagi, ob upoštevanju informacij, ki so bile na voljo ob sprejetju odločitve za ukrep (39). Študija je bila pripravljena naknadno, zato je ni mogoče sprejeti kot zakoniti dokaz o skladnosti s tržnimi pravili.

(175) Kljub temu je Komisija študijo proučila in meni, da je zaradi razlogov, navedenih v nadaljevanju, ni mogoče sprejeti kot dokaz o skladnosti s tržnimi pravili. Prvič, v njej je ocenjena bonitetna ocena družbe HelB v triletnem obdobju 2010–2012, zato ni bil točno zajet finančni položaj družbe v trenutku, ko je bilo posojilo odobreno. Drugič, posojili, ki se ocenjujeta, se primerjata z vzorcem podrejenih posojil na trgu. Referenčna skupina pa je izkrivljena, saj so v njej predvsem dolžniki z višjimi ocenami, zato je srednja tržna obrestna mera podcenjena (40). V vsakem primeru je obrestna mera za investicijski posojili za družbo HelB neutemeljeno še vedno nižja od te podcenjene srednje obrestne mere (6,9 %). Nazadnje, obrestna mera za ti investicijski posojili je nižja od srednjih kuponov obveznic, izdanih leta 2011 in 2012, čeprav so obveznice običajno nadrejene podrejenim posojilom in zato manj tvegane. Poleg dejstva, da je bila študija izvedena naknadno, kar je samo po sebi dovolj, da se zavrne kot zakoniti dokaz, na koncu v njej tudi obrestna mera za investicijski posojili, ki je skladna s tržnimi pravili, ni ustrezno ocenjena.

(176) Na podlagi navedene ocene Komisija ugotavlja, da se je družbi HelB z investicijskim posojilom iz leta 2011 dodelila neupravičena gospodarska prednost.

(177) Komisija je v uvodni izjavi 163 ugotovila, da razumni vlagatelj družbi HelB januarja 2011 ne bi odobril investicijskega posojila. To pomeni, da družba HelB na trgu pod nobenimi pogoji ne bi pridobila takega posojila. Razlog za to je, da bi bila neto sedanja vrednost naložbe, ki zajema odobritev takega posojila, ne glede na zaračunano obrestno mero vedno negativna. Od družbe HelB ne bi bilo mogoče razumno pričakovati, da bi glede na svoj težek finančni položaj ustvarila zadosten dobiček za vračilo takega posojila. Splošno sodišče je razsodilo, da je lahko v okoliščinah, v katerih je posojilojemalec v težavnem finančnem položaju, za katerega so značilni predvsem upadanje prometa, negativen lastniški kapital in nezmožnost vračila posojil iz lastnih sredstev, gospodarska prednost, ki je vgrajena v posojilo, enaka skupnemu znesku izposojenih sredstev (41). Glede na navedeno je gospodarska prednost investicijskega posojila iz leta 2011 enaka skupnemu znesku posojila.

9.3.3 Sklepna ugotovitev v zvezi z obstojem državne pomoči

(178) Komisija glede na navedeno meni, da ukrep 3 pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Znesek pomoči je enak celotnemu znesku posojila, tj. 5,8 milijona EUR. Datum dodelitve pomoči je datum odobritve posojila, tj. 31. januar 2011.

9.4 Ukrep 4 – investicijsko posojilo družbi HelB iz leta 2012

9.4.1 Državna sredstva in pripisljivost, selektivnost ter vpliv na konkurenco in trgovino med državami članicami

(179) Sklep glede državnih sredstev in pripisljivosti (glej uvodno izjavo 85), selektivnosti (glej uvodno izjavo 86) ter vpliva na konkurenco in trgovino med državami članicami (glej uvodno izjavo 117), sprejet v zvezi z ukrepom 1, se ustrezno uporablja za obravnavani ukrep.

9.4.2 Obstoj gospodarske prednosti

(180) Najprej, Finska trdi, da je izvršni mestni odbor zahteval, naj se investicijsko posojilo iz leta 2012 zagotovi pod tržnimi pogoji, saj je bilo odobreno po tem, ko je bila oktobra 2011 vložena pritožba. Na podlagi navedenega Finska trdi, da posojilo ne vključuje pomoči. Ta trditev ni bila podprta z nobenim dokazom ali obrazloženo utemeljitvijo. Prav tako ni potrjena z oceno Komisije (glej spodaj). Zato jo je treba zavrniti.

(181) Investicijsko posojilo iz leta 2012 je bilo odobreno pod enakimi pogoji kot investicijsko posojilo iz leta 2011. Zlasti njegova 6-odstotna obrestna mera ni bila zavarovana z nobenim dodatnim jamstvom, njegovo vračilo je bilo pogojeno z razpoložljivostjo zadostnega dobička, bilo je podrejeno vsem drugim dolgovom in je bilo časovno neomejeno. Finska je potrdila, da so bili splošni pogoji investicijskega posojila iz leta 2012 enaki kot splošni pogoji investicijskega posojila iz leta 2011.

(182) Preden je mesto družbi HelB odobrilo investicijsko posojilo iz leta 2012, ni izvedlo nobene ocene rentabilnosti naložbe ali katere koli druge enakovredne ocene pričakovanega finančnega rezultata naložbe.

(183) Investicijsko posojilo iz leta 2012 je bilo odobreno brez udeležbe zasebnih subjektov, zato njegove skladnosti s tržnimi pogoji ni mogoče oceniti neposredno. Finska ni predložila nobenih primerljivih tržnih transakcij (glej uvodni izjavi 149 in 150), Komisija pa ni našla nobenih ustreznih tržnih referenčnih meril. Zato mora Komisija tako kot pri investicijskem posojilu iz leta 2011 uporabiti drugo metodo ocenjevanja, in sicer analizo neto sedanje vrednosti.

(184) Finančni položaj družbe HelB ob odobritvi investicijskega posojila iz leta 2012 je bil še slabši kot ob pridobitvi investicijskega posojila iz leta 2011. Družba HelB je ob koncu leta 2011 poročala o izgubi v višini –6,1 milijona EUR (v primerjavi z –3,3 milijona leta 2010) in negativnem lastniškem kapitalu v višini –12,7 milijona EUR (v primerjavi z –6,6 milijona leta 2010). Družba se je štela za podjetje v težavah v smislu smernic o reševanju in prestrukturiranju iz leta 2004. Podobno so bile maja 2012 finančne perspektive družbe HelB še slabše kot januarja 2011 ob odobritvi prejšnjega investicijskega posojila. Razlog za to je, da se je njena skupna izguba še povečala zaradi izgube iz leta 2011, ki je tako postalo 13. zaporedno leto, v katerem so družba HelB ali njeni predhodnici ustvarjale izgubo.

(185) Ker so se finančni položaj in finančne perspektive družbe HelB še poslabšale, sklep iz uvodne izjave 161 glede investicijskega posojila iz leta 2011 še toliko bolj velja za investicijsko posojilo iz leta 2012. To pomeni, da razumni vlagatelj z običajnim profilom tveganja ne bi pričakoval, da bo družba HelB ustvarila kakršen koli dobiček, in posledično ne, da bi prejela kakršno koli plačilo za investicijsko posojilo iz leta 2012. To so potrdili naknadni dogodki, saj družba HelB ni nikoli poravnala nobenih obveznosti v zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2012, mesto pa ga je nazadnje pretvorilo v lastniški kapital, kar dejansko pomeni njegov odpis, saj je družba HelB prenehala poslovati.

(186) Poleg tega maja 2012 mesto še vedno ni prejelo nobenega plačila v zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2005 in tudi ne plačila v zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2011. Neporavnani znesek teh posojil je ob koncu leta 2011 (s pripadajočimi obrestmi) znašal 28,4 milijona EUR (tj. 6,8 milijona EUR več kot ob koncu leta 2010). Posledično bi morala družba HelB za vračilo investicijskega posojila iz leta 2012 ustvariti dobiček v višini najmanj 37,3 milijona EUR, da bi najprej pokrila kapitalski primanjkljaj (42) (–0,9 milijona EUR ob koncu leta 2011), nato pa vrnila investicijski posojili iz let 2005 in 2011 (28,4 milijona EUR s pripadajočimi obrestmi ob koncu leta 2011) po načelu sorazmernosti skupaj z 8 milijoni EUR investicijskega posojila iz leta 2012. Prihodnji dobiček, potreben za vračilo investicijskega posojila iz leta 2012, je bil 9,3 milijona EUR večji kot v primeru investicijskega posojila iz leta 2011 (glej uvodno izjavo 162).

(187) Glede na to, da je bil pričakovani znesek prihodnjih vračil v zvezi z investicijskim posojilom iz leta 2012 enak nič, znaša neto sedanja vrednost naložbe, ki je enaka vsoti začetnega vloženega kapitala (tj. samega posojila) in naknadnih plačil, –8 milijonov EUR. Tudi če bi družba HelB ustvarila nekaj dobička, ta zagotovo ne bi zadostoval za vračilo celotnega posojila (glej uvodno izjavo 186). V takem primeru bi bila neto sedanja vrednost naložbe še vedno negativna. Na podlagi navedenega in ob upoštevanju pravila odloča