SL Uradni list Evropske unije L 83/38

SKLEP KOMISIJE (EU) 2017/502

z dne 21. oktobra 2015

o državni pomoči SA.38374 (2014/C, ex 2014/NN), ki jo je Nizozemska dodelila podjetju Starbucks

(notificirano pod dokumentarno številko C(2015) 7143)

(Besedilo v nizozemskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

po pozivu vsem zainteresiranim strankam, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenimi členi (1), in ob upoštevanju teh pripomb,

Ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

(1) Z dopisom z dne 30. julija 2013 je Komisija od nizozemskih organov zahtevala, naj predložijo informacije o praksi izdajanja davčnih stališč na Nizozemskem ter vse odločitve, povezane s podjetjem Starbucks Coffee EMEA BV (v nadaljnjem besedilu: „Starbucks Coffee BV“) in podjetjem Starbucks Manufacturing EMEA BV (v nadaljnjem besedilu: „SMBV“),ki sta posredno pod nadzorom podjetja Starbucks Corporation. Podjetje Starbucks Corporation in vsa podjetja pod njegovim nadzorom so v nadaljnjem besedilu skupaj imenovana „Starbucks“ ali „skupina Starbucks“.

(2) V dopisu z dne 2. oktobra 2013 so nizozemski organi Komisiji posredovali zahtevane informacije, vključno z vnaprejšnjim cenovnim sporazumom (v nadaljnjem besedilu „APA“) (2), sklenjenim leta 2008 med nizozemsko davčno upravo in podjetjem Starbucks Coffee BV(v nadaljnjem besedilu: „Starbucks Coffee BV APA“), APA, sklenjenim leta 2008 med nizozemsko davčno upravo in SMBV (v nadaljnjem besedilu: „SMBV APA“), in spremnimi dokumenti. Ti dokumenti zadevajo zlasti poročilo o transfernih cenah, ki podpira zahtevo za omenjena sporazuma APA (v nadaljnjem besedilu: „Poročilo o transfernih cenah“) ter druge izmenjave med nizozemsko davčno upravo in davčnim svetovalcem Starbucks Corporation, [davčni svetovalec] (*1) (v nadaljnjem besedilu: „davčni svetovalec“) v imenu Starbucks Coffee BV in SMBV (3).

(3) 9. januarja 2014 je v okviru priprav na sestanek 15. januarja 2014 Komisija po elektronski pošti poslala nizozemskim organom več vprašanj, ki zadevajo med drugim sporazum o transfernih cenah, sklenjen v okviru sporazumov APA med podjetjema v Starbucks Coffee BV in SMBV ter nizozemsko davčno upravo.

(4) 15. januarja 2014 je potekal sestanek med službami Komisije in predstavniki nizozemske davčne uprave, v katerem so službe Komisije med drugim zahtevale dodatna pojasnila glede prilagoditve stroškovne osnove v poročilu o transfernih cenah, kar zadeva SMBV APA, in nihajočega plačevanja licenčnin s strani SMBV.

(5) V dopisu z dne 28. januarja 2014 so nizozemski organi v odgovorih na vprašanja na sestanku 15. januarja 2014 navedli informacije glede prilagoditve primerljivk, izbire primerljivih podjetij in nihajoče licenčnine. Dodatne informacije o predloženih dokumentih so navedene uvodnih izjavah 59 do 62 sklepa o začetku postopka, kot je navedeno v uvodni izjavi 9.

(6) Z dopisom z dne 7. marca 2014 (4) je Komisija sporočila nizozemskim organom, da tehta, ali bi lahko sporazuma APA v korist podjetij Starbucks Coffee BV in SMBV lahko pomenila novo državno pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe, in pozvala nizozemske organe, naj predložijo pripombe o združljivosti take pomoči. Komisija je pozvala nizozemske organe, naj predložijo dodatne informacije, ki se nanašajo na sporazuma APA za Starbucks Coffee BV in SMBV, ter davčne napovedi Starbucks Coffee BV in SMBV ter podjetij v zvezi s tema podjetjema na Nizozemskem.

(7) Z dopisom z dne 21. marca 2014 so nizozemski organi odgovorili na dopisom z dne 7. marca 2014 in predložil zahtevane davčne napovedi. Nizozemski organi so tudi potrdili, da so vse ustrezne dokumente v zvezi z vnaprejšnjima cenovnima sporazumoma Komisiji že predložili.

(8) 6. maja 2014 je potekal sestanek med službami Komisije in predstavniki nizozemske davčne uprave.

(9) Komisija je 11. junija 2014 sprejela sklep o začetku formalnega postopka preiskave v skladu s členom 108(2) Pogodbe v zvezi s SMBV APA, ker bi APAlahko pomenilo pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe (v nadaljnjem besedilu „sklep o sprožitvi postopka“) (5).

(10) V dopisu z dne 16. julija 2014 so nizozemski organi predložili svoje pripombe v zvezi s sklepom o sprožitvi postopka. Predložitev je med drugim vsebovala sporazum o praženju med podjetjema Alki Limited Partnership (v nadaljnjem besedilu: „Alki LP“) in SMBV ter sporazum o nakupu surove kave med podjetjema SMBV in Starbucks Coffee Trading Company SARL (v nadaljnjem besedilu: „SCTC“).

(11) Komisija je z dopisom z dne 25. novembra 2014 od nizozemskih organov zahtevala, naj predložijo informacije, zahtevane v sklepu o začetku postopka, ki so jih nizozemski organi le delno predložili 16. julija 2014, in ji zagotovijo dodatne informacije, potrebne za analizo sporazuma SMBV APA.

(12) V dopisu z dne 19. decembra 2014 so nizozemski organi odgovorili na dopis z dne 25. novembra 2014 in navedli, da dela zahtevanih informacij ne hranijo.

(13) Sklep o začetku postopka je bil 19. decembra 2014 objavljen v Uradnem listu Evropske unije. Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe glede ukrepa.

(14) Z dopisom z dne 16. januarja 2015 je podjetje Starbucks predložilo pripombe na sklep o začetku postopka. Pripombe na sklep o začetku postopka so predložili tudi Nizozemsko združenje davčnih svetovalcev (De Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, v nadaljnjem besedilu: „NOB“), Nizozemska konfederacija industrij in delodajalcev (Verbond van Nederlandse Ondernemingen & Nederlands Christelijk Werkgeversverbond, v nadaljnjem besedilu: „VNO-NCW“), podjetje ATOZ Tax Advisers Luxembourg, organizacija Oxfam International in Avstrijska zvezna delavska zbornica (Bundesarbeitskammer Österreich, v nadaljnjem besedilu: „BAK“).

(15) Z dopisom z dne 8. januarja 2015 v odgovor na dopis Komisije z dne 25. novembra 2014 so nizozemski organi predložili listino komanditne družbe Alki LP.

(16) Komisija je 12. februarja 2015 obvestila Nizozemsko, da je skladno s členom 6a Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 (6) ugotovila, da formalni postopek preiskave v zvezi s sporazumom SMBV APA do zdaj ni bil uspešen (7). Z dopisom z dne 6. februarja 2015 in v skladu s členom 6a(2)(b) Uredbe (ES) št. 659/1999 je Komisija zaprosila za soglasje nizozemskih organov, da se za pridobitev manjkajočih podatkov obrne neposredno na Starbucks.

(17) Z dopisom z dne 18. februarja 2015 je Komisija obvestila nizozemske organe, da je prejela pripombe konkurenta glede dodane vrednosti v postopku praženja surovih kavnih zrn in pozvala nizozemske organe, naj predložijo pripombe na to ugotovitev. Nizozemski organi so svoje pripombe na ta stališča predložili v dopisu z dne 11. marca 2015.

(18) Z dopisom z dne 12. marca 2015 je Nizozemska v odgovor na dopis Komisije z dne 6. februarja 2015 predložila dovoljenje, da se lahko Komisija neposredno obrne na Starbucks. Na podlagi tega dovoljenja je z dopisom z dne 16. marca 2015 Komisija zaprosila Starbucks, da na podlagi člena 6(a)(6) Uredbe (ES) št. 659/1999 zagotovi informacije o pravni strukturi, poslovnem modelu glede trgovin Starbucks in surovin, ki jih uporablja podjetje SMBV, tj. surovih kavnih zrn (v nadaljnjem besedilu: „zahteva podjetju Starbucks po tržnih informacijah“).

(19) Z dopisoma z dne 20. in 26. marca 2015 so nizozemski organi predložili svoje pripombe glede pripomb tretjih strani v zvezi s sklepom o začetku postopka.

(20) 7. aprila 2015 se je Komisija na podlagi sklepa z dne 12. februarja 2015, in v skladu s členom 6a(6) Uredbe (ES) št. 659/1999 obrnila na štiri konkurente podjetja Starbucks, da zagotovijo tržne informacije o svojem poslovnem modelu ter dejavnostih, ki ustvarjajo vrednost, in s tem Komisiji omogočijo, da zaključi presojo zadeve (v nadaljnjem besedilu: „zahteva konkurentom po tržnih informacijah“). Ti konkurenti so bili Company Y, Alois Dallmayr Kaffee oHG (v nadaljnjem besedilu: „Dallmayr“), Nestlé S.A. (v nadaljnjem besedilu: „Nestlé“) in Melitta Europa GmbH & Co. KG (v nadaljnjem besedilu: „Melitta“). Hkrati je Komisija sporočila nizozemskim organom, da je konkurentom podjetja Starbucks poslala zahteve po informacijah.

(21) Podjetje Starbucks je 13. aprila 2015 predložilo informacije, ki jih je Komisija zahtevala v dopisu z dne 16. marca 2015.

(22) Z dopisoma z dne 27. aprila 2015 sta podjetji Dallmayr in Company Y odgovorili na zahtevo Komisije po tržnih informacijah z dne 7. aprila 2015.

(23) Dne 29. aprila 2015 je potekal sestanek med službami Komisije in podjetjem Starbucks, na katerem so službe Komisije navedle pojasnila o tem, kako je treba razumeti nekatera vprašanja v zahtevi podjetju Starbucks po informacijah v okviru preiskave.

(24) Na podlagi odgovora podjetja Starbucks z dne 13. aprila 2015 je Komisija z dopisom z dne 6. maja 2015 zahtevala, da Starbucks predloži dodatne informacije.

(25) Z dopisom z dne 11. maja 2015 je Komisija od podjetja Y zahtevala dodatna pojasnila o predloženih tržnih informacijah. Ta pojasnila je podjetje Y navedlo v dopisu z dne 21. maja 2015.

(26) Z dopisoma z dne 20. maja 2015 in 26. maja 2015 sta podjetji Nestlé in Melitta odgovorili na dopis Komisije z dne 7. aprila 2015, v katerem od konkurentov zahteva tržne informacije.

(27) V dopisu z dne 27. maja 2015 so nizozemski organi predložili svoje pripombe v zvezi z informacijami, prejetimi od podjetij Y in Dallmayr.

(28) Podjetje Starbucks je z dopisom z dne 29. maja 2015 predložilo svoje odgovore na zahtevo Komisije z dne 6. maja 2015.

(29) V dopisu z dne 19. maja 2015 so nizozemski organi predložili svoje pripombe v zvezi z informacijami, prejetimi od podjetja Starbucks 13. aprila 2015 in 29. maja 2015.

(30) V dopisu z dne 26. junija 2015 so nizozemski organi predložili svoje pripombe v zvezi s tržnimi informacijami, prejetimi od podjetij Nestlé in Melitta, ter pojasnili podjetja Y.

(31) Poleg tega je podjetje Starbucks 29. junija 2015 svojim pripombam z dne 13. aprila 2015 in 29. maja 2015 dodalo nadaljnje utemeljitve o domnevno tržni naravi transfernih cen podjetja SCTC za surova kavna zrna.

(32) Z dopisom z dne 24. julija 2015 je podjetje Starbucks spontano predložilo dodatne informacije o dejavnostih podjetij SCTC, SMBV in Starbucks US (8) ter navedlo nove številčne podatke v zvezi s podjetjem Alki LP.

(33) Z dopisom z dne 5. avgusta 2015 je Komisija zaprosila Starbucks za pojasnila in druge dokumente v zvezi s predložitvijo z dne 24. julija 2015, da bi lahko v celoti analizirala nove informacije.

(34) Z dopisom z dne 24. avgusta 2015 in z elektronsko pošto, poslano 26. avgusta 2015, je podjetje Starbucks delno predložilo informacije, ki jih je Komisija zahtevala v dopisu z dne 5. avgusta 2015. Komisija je posredovala te informacije nizozemskim organom dne 28. avgusta 2015.

(35) Z dopisom z dne 10. septembra 2015 in elektronsko pošto, poslano 11. septembra 2015, je podjetje Starbucks predložilo Komisiji preostale informacije. Z dopisom z dne 23. septembra 2015 je podjetje Starbucks dopolnilo informacije, poslane Komisiji 10. in 11. septembra 2015.

(36) Z dopisoma z dne 25. septembra 2015 in 7. oktobra 2015 so nizozemski organi predložili svoje pripombe v zvezi z informacijami, prejetimi od podjetja Starbucks 10., 11. in 23. septembra 2015.

2. OPIS SPORNEGA UKREPA

2.1 Opis upravičenca

(37) Upravičenec ukrepa je podjetje SMBV. SMBV je hčerinsko podjetje iz skupine Starbucks, registrirano na Nizozemskem. Skupina Starbucks je sestavljena iz podjetja Starbucks Corporation in vseh podjetij, ki jih to podjetje nadzira. Sedež podjetja Starbucks Corporation je v Seattlu, Združene države Amerike (v nadaljnjem besedilu: „ZDA“). Korporacijska struktura skupine Starbucks je podrobneje pojasnjena v uvodni izjavi 27 in na sliki 1 sklepa o začetku postopka.

(38) Podjetje Starbucks se ukvarja s praženjem, trženjem in maloprodajo posebnih vrst kave in deluje v 65 državah. Kupuje in praži kavo, ki jo prodaja, vključno z ročno obdelano kavo, čajem in pijačami ter drugimi svežimi živilskimi izdelki, v trgovinah, ki jih upravlja. Prodaja tudi različne kavne in čajne izdelke ter podeljuje licence za svojo blagovno znamko po drugih kanalih, kot so veleblagovnice, trgovine z živili in nacionalni ponudniki prehrambnih storitev (9). V letu 2014 je imela skupina Starbucks po vsem svetu 16 448 milijonov USD čistih prihodkov in 2 067 milijonov USD čistega dobička po obdavčitvi (10).

(39) SMBV je edini subjekt, v celoti pod nadzorom skupine Starbucks zunaj ZDA, ki praži kavo.

2.2 Sporni ukrep

(40) Ta odločba zadeva SMBV APA, vnaprejšnji cenovni sporazum, sklenjen s strani nizozemske davčne uprave s podjetjem SMBV 28. aprila 2008 (Vaststellingsovereenkomst APA). Sporazum SMBV APA je obvezujoč za obdobje 10 let, in sicer od 1. oktobra 2007 do 31. decembra 2017 (11).

(41) Vnaprejšnji cenovni sporazum je sporazum med davčno upravo in davčnim zavezancem o uporabi davčne zakonodaje v zvezi s (prihodnjimi) transakcijami, tj. določa znesek dobička, ki ga davčni zavezanec ustvari iz svojih dejavnosti, ki se upošteva v tej davčni pristojnosti. APA glede prihodnjih transakcij znotraj skupine določa ustrezen sklop meril (npr. metodo, primerljive podatke in ustrezne prilagoditve, kritične predpostavke v zvezi s prihodnjimi dogodki) za določanje primerljivih tržnih cen za te transakcije v določenem obdobju. Postopek za sporazum APA uradno začne davčni zavezanec.

2.2.1 SMBV APA

(42) S sklenitvijo sporazuma SMBV APA je nizozemska davčna uprava sprejela, da je plačilo, ki ga je določil davčni svetovalec podjetja Starbucks v poročilu o transfernih cenah za dejavnosti SMBV na Nizozemskem (vključno glede predvidenih tveganj in uporabljenih sredstev), v skladu z neodvisnim tržnim načelom (12).

(43) Ta prejemek je vključeval dodatek v višini [9–12] % ustrezne stroškovne osnove. Ustrezna stroškovna osnova za izračun tega nadomestila vključuje vse stroške osebja, ki opravljajo dejavnosti v proizvodnji in dobavni verigi, stroške opreme za proizvodnjo (tj. amortizacije) in režijske stroške obratov. Ne vključuje stroškov podjetja Starbucks za skodelice, serviete itd., stroškov za surova kavna zrna (stroški surovin), logističnih in distribucijskih stroškov za storitve, ki jih opravijo tretje osebe, nadomestil za dejavnosti, ki jih izvajajo tretje osebe v skladu s t. i. „pogodbami o zunanji proizvodnji“, ter plačil licenčnine podjetju Alki LP.

(44) V sporazumu SMBV APA je nizozemska davčna uprava tudi sprejela, da se višina plačila licenčnine podjetja SMBV podjetju Alki LP določi ob koncu vsakega leta kot razlika med realiziranim dobičkom iz poslovanja pred stroški licenčnine in navedenim [9–12] % dodatkom na stroške poslovanja. SMBV APA nadalje določa, da je „ta plačila licenčnine […] mogoče odbiti za namene davka od dohodkov pravnih oseb in niso predmet davčnega odtegljaja na Nizozemskem“ (13).

(45) Tako sporazum SMBV APA določa dodelitev dobička podjetju SMBV znotraj skupine Starbucks, kar mu omogoča določitev davka od dohodkov pravnih oseb na Nizozemskem na letni osnovi za 10 let. Ker je sporazum APA začel veljati 1. oktobra 2007, ta odločba analizira SMBV APA v skladu s pravili o državni pomoči od tega datuma dalje.

2.2.2 Poročilo o transfernih cenah

(46) Prejemek, ki ga je sprejela nizozemska davčna uprava v sporazumu SMBV APA, temelji na analizi transfernih cen, ki jo je pripravil davčni svetovalec podjetja Starbucks v poročilu o transfernih cenah, ki je sestavni del navedenega sporazuma APA.

(47) Cilj poročila o transfernih cenah je podpreti predlagano dodelitev dobička podjetju SMBV znotraj skupine Starbucks, kar naj bi temeljijo na primerljivih tržnih cenah transakcij znotraj skupine. Poročilo o transfernih cenah podaja predstavitev podjetja, funkcijsko analizo in izbiro metod za določanje transfernih cen. Poročilo podaja naslednje pomembne informacije o podjetjih Starbucks Coffee BV in SMBV (14):

2.2.2.1 Starbucks Coffee BV

(48) Starbucks Coffee BV je podjetje iz skupine Starbucks, ki deluje kot njen sedež za Evropo, Bližnji vzhod in Afriko (regija „EMEA“) in podpira poslovne dejavnosti skupine v tej regiji. Starbucks Coffee BV pomaga pri iskanju razvijalcev za razvoj in upravljanje maloprodajnih trgovin skupine Starbucks na ozemljih EMEA. Kot sedež podjetja v tej regiji Starbucks Coffee BV pridobi licence za nekatere blagovne znamke, tehnologijo in strokovno znanje (15) podjetja Starbuck, od svojega delničarja, podjetja Alki LP, v zameno za plačilo licenčnine. Starbucks Coffee BV vstopi v t. im. „Sporazum o območnem razvoju in upravljanju“ („Area Development and Operation Agreement“, v nadaljnjem besedilu: „ADOA“) s povezanimi in nepovezanimi upravitelji trgovin podjetja Starbucks v regiji EMEA. Ti upravitelji se imenujejo razvijalci, v nadaljevanju besedila so imenovani tudi „trgovine“. Starbucks Coffee BV razvijalcem podeljuje podlicence za pravice intelektualne lastnine (v nadaljnjem besedilu: „IL“), da razvijalcem omogočajo razvoj in upravljanje svojih trgovin kot trgovin Starbucks. Za uporabo pravic IL razvijalci podjetju Starbucks Coffee BV plačujejo licenčnino in druge pristojbine, ki temeljijo na odstotnem deležu prihodkov. V skladu s predložitvijo Nizozemske z dne 2. oktobra 2013 tako povezani kot nepovezani razvijalci plačujejo kot licenčnino podjetju Starbucks Coffee BV isti odstotni delež prihodkov. Tako davčni svetovalec podjetja Starbucks sodi, da se (16) za določanje primerljivih tržnih plačil licenčnine znotraj skupine podjetju Starbucks Coffee BV kot sedežu podjetja za regijo EMEA uporablja metoda primerljivih prostih cen (17).

2.2.2.2 SMBV

(49) Davčni svetovalec podjetja Starbucks pri predstavljanju najpomembnejših transakcij in tokov med podjetji za SMBV v poročilu o transfernih cenah (18) navede zgolj to, da SMBV predvsem predeluje surovo kavo in prodaja praženo kavo povezanim in nepovezanim osebam. Prav tako pojasnjuje, da surova kavna zrna, ki jih kupuje SMBV, dobavijo iz povezanega hčerinskega podjetja Starbucks v Švici (SCTC). Poleg tega pojasnjuje, da SMBV deluje kot posredniški distributer za različno blago poleg kave. Poleg predstavitve dobavne verige za lastne proizvodne dejavnosti davčni svetovalec nadalje pojasnjuje, da so nekateri trgi prav tako deležni podpore podjetja SMBV v dobavni verigi. Davčni svetovalec ne opisuje sporazuma o licenciranju pravic IL glede praženja, po katerem SMBV plačuje podjetju Alki LP licenčnine za licencirane IL, ki so med najpomembnejšimi transakcijami in tokovi med podjetji, ampak to samo prikaže v grafikonu in opiše v posebnem oddelku v poročilu o transfernih cenah, ki opisuje poslovne dejavnosti na trgu EMEA in na Nizozemskem (19).

(50) Glede na funkcijsko analizo v poročilu o transfernih cenah (20) je v središču dejavnosti podjetja SMBV njegov obrat za praženje s sedežem v Amsterdamu. Glavna surovina v tem postopku praženja so surova kavna zrna. Dejanski postopek praženja kavne mešanice je odvisen od posamezne vrste surovega kavnega zrna, ki se uporablja v receptu, in želenega okusa. Podjetje SMBV je odgovorno za izpolnjevanje napovedi glede praženja, ki jih zagotavlja podjetje Starbucks US, in za to, da končni proizvod ustreza standardom kakovosti Starbucks US. SMBV kupuje surova kavna zrna od namenskega dobavitelja, podjetja SCTC (21). Zrna za trg EMEA praži in pakira SMBV na Nizozemskem.

(51) SMBV pridobi licenco za celoten podsklop pravic IL od podjetja Alki LP, kar ni omenjeno v funkcijski analizi, vendar je v posebnem oddelku o trgu EMEA in dejavnosti na Nizozemskem opisano kot „nujno za uporabo proizvodnega postopka praženja kave in pravico do dobave kave razvijalcem. V zameno [SMBV] plačuje licenčnino podjetju Alki LP za podeljeno licenca za uporabo pravic IL“ (22). Pravice IL v zvezi s praženjem kave se zlasti nanašajo na krivulje pri praženju kave, ki po poročilu o transfernih cenah določajo temperaturo in čas za dokončanje postopka praženja.

(52) Glede na poročilo o transfernih cenah je podjetje SMBV zaposlilo [40–60] ljudi, od katerih jih [20–30] izvaja dejavnosti dobavne verige, vključno z nabavo, načrtovanjem, logistiko in načrtovanjem distribucije (23). SMBV ima distribucijski center v Združenem kraljestvu (v nadaljnjem besedilu: „ZK“), ki ga pogodbeno upravlja tretja oseba (24). SMBV ima pogodbo o nabavi in logistiki s tretjo osebo na Nizozemskem, pri čemer tretja oseba kupuje zaloge za preprodajo razvijalcem po dogovorjenih cenah (25). SMBV je prav tako najel tretjo osebo za odprtje distribucijskega centra v Nemčiji v letu 2006.

(53) Podjetje SMBV ima prav tako poslovno povezavo z zunanjim proizvajalcem, [nepovezanim proizvodnim podjetjem 1]. [Nepovezano proizvodno podjetje 1] proizvaja predvsem proizvod v prahu [kavni izdelek z registrirano blagovno znamko] za proizvod podjetja Starbucks [kavni izdelek z registrirano blagovno znamko]. Podjetje SMBV je odgovorno (26) za upravljanje tega odnosa podizvajalske proizvodnje (27) in prodaja večino proizvodov, ki jih proizvaja [nepovezano proizvodno podjetje 1], podjetjem skupine Starbucks s sedežem v ZDA.

(54) Slika 1 temelji na opisu poročila o transfernih cenah in ponazarja del strukture podjetja Starbucks konstrukcije, ki je pomembna za ta sklep (28). Slika 1 Struktura podjetja Starbucks na podlagi opisa v poročilu o transfernih cenah

(55) Glede na poročilo o transfernih cenah je davčni svetovalec za oceno strogo poslovnega prejemka za SMBV izbral metodo stopnje čistega dobička (transactional net margin method; v nadaljnjem besedilu: „TNMM“ (29)) namesto drugih metod za določanje transfernih cen, ker „v posebnih okoliščinah v podjetju Starbucks transakcijske in funkcijske razlike na čisti dobiček vplivajo manj kot pri merilih, ki se uporabljajo v standardnih tradicionalnih metodah“ (30). Za podrobnejši opis izbire metode in vzajemnih analiz v poročilu o transfernih cenah, glej uvodne izjave 40 do 58 sklepa o začetku postopka.

(56) Ko je davčni svetovalec za dejavnosti praženja podjetja SMBV uporabil metodo TNNM, je štel kot ustrezno osnovo (31) za kazalec čistega dobička stroške storitev, ki jih je izvedlo podjetje SMBV, v skladu z metodo dodatka na stroške, ki velja za ustrezno metodologijo za storitve dobavne verige in proizvodnje. Vendar pa se dodatek uporablja samo za tiste stroške, kjer po mnenju davčnega svetovalca SMBV dodaja vrednost. Poročilo o transfernih cen navaja te stroške kot glavne operativne stroške, kot so stroški osebja in amortizacije, razen stroškov COGS.

(57) Za določitev ustreznega tržno primerljivega razpona donosnosti za dejavnosti, ki jih opravlja SMBV, je davčni svetovalec iskal podjetja, ki delujejo v Evropi s podobnimi funkcijami in tveganji. Iskanje primerljivih podjetjih v zbirki podatkov Amadeus (32) z uporabo primarne oznake NACE Rev. 1.1 1586 – „Predelava čaja in kave“ – za iskanje podjetij, ki se ukvarjajo s trgovanjem s kavo (kupovanje in prodaja kave, ki je podjetje ne predela samo, se tu ni štelo kot primerljivo), ter izločanje rezultatov z uporabo dodatnih finančnih kriterijev in z ročnim pregledovanjem davčnega svetovalca (33), je nazadnje dalo rezultat 20 podjetij kot potencialno primerljivih (34).

(58) Kazalnik čistega dobička, izračunan za vsako podjetje, je bil dodatek na skupne stroške, ki je opredeljen kot poslovni dobiček, deljen s skupnimi stroški poslovanja. Mediana neprilagojenega dodatka na skupne stroške za ta podjetja v letih od 2001 do 2005, je bila ocenjena na 7,8 %.

(59) Vendar po mnenju davčnega svetovalca ta sklop primerljivih podjetij vključuje vsestranske proizvajalce, ki običajno opravljajo več funkcij in prevzemajo tveganje v zvezi s surovinami, ki jih uporabljajo. Za popravek te razlike in domnevno povečanje zanesljivosti primerjave je davčni svetovalec opravil prvo prilagoditev z upoštevanjem dejstva, da predlagana uporaba dodatka na stroškovno osnovo podjetja SMBV ne vključuje stroškovne postavke za surova kavna zrna.

(60) Poleg tega bi donosi primerljivih podjetji po sodbi davčnega svetovalca odražali donos na stroškovno osnovo, ki vključuje take surovine. Zato je davčni svetovalec prilagodil stroške surovin in s tem dodatek na skupne stroške (35), pridobljene od izbora primerljivih podjetij. Davčni svetovalec je navedel, da je ta prilagoditev povezana s „prevzemom lastništva nad surovinami“. Konkretno, davčni svetovalec je od dobička vsakega podjetja v izboru odštel njihovo ocenjeno ceno surovin, pomnoženo z 12-mesečnim Euriborom plus 50 bazičnimi točkami.

(61) Kombinacija obeh navedenih prilagoditev je znižala ocenjen prejemek z mediane 7,8 % na skupne stroške na ocenjeno mediano 9,9 % na operativne stroške (36). Na tej podlagi je bil določen (zaokrožen) dodatek v višini [9–12] % operativnih stroškov, kar naj bi odražalo tržno utemeljen dodatek za izvajanje storitev praženja in povezanih dejavnosti dobavne verige podjetja SMBV za svoje transakcije znotraj skupine.

2.3 Opis smernic OECD za določanje transfernih cen

(62) Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj (v nadaljnjem besedilu: „OECD“) določa smernice za države članice na področju obdavčevanja. Smernice OECD za določanje transfernih cen je mogoče najti v dokumentu Smernice OECD za določanje transfernih cen za mednarodna podjetja in davčne uprave (v nadaljnjem besedilu: „Smernice OECD za določanje TC“). To je nezavezujoč pravni instrument, ki daje smernice glede transfernih cen.

(63) Transferne cene se nanašajo na cene, ki se zaračunajo za trgovinske posle med različnimi deli iste skupine podjetij. Multinacionalna podjetja imajo finančni interes, da dodelijo čim manj dobička v davčne pristojnosti, kjer je ta dobiček predmet višje obdavčitve. To bi lahko povzročilo pretirane transferne cene, ki ne bi smele biti sprejete kot podlaga za izračun obdavčljivega dohodka. Da bi se tej težavi izognile, bi morale davčne uprave sprejeti le transferne cene med podjetji, ki se plačajo, kot če bi bile dogovorjene med neodvisnimi podjetji, ki se pogajajo pod primerljivimi tržnimi pogoji (37). To je znano kot „neodvisno tržno načelo“.

(64) Splošno priznana opredelitev neodvisnega tržnega načela je zapisana v prvem odstavku 9. člena Vzorčne davčne konvencije OECD, ki je podlaga za dvostranske davčne sporazume med državami članicami OECD in vedno številčnejšimi državami nečlanicami. Člen 9 določa: „[Kadar] se med dvema [povezanima] podjetjema v komercialnih ali finančnih odnosih vzpostavijo ali določijo pogoji, drugačni od tistih, ki bi se vzpostavili med neodvisnimi podjetji, se lahko kakršen koli dobiček, ki bi prirastel enemu od podjetij, če takih pogojev ne bi bilo, vendar prav zaradi takih pogojev ni prirastel, vključi v dobiček tega podjetja in ustrezno obdavči“.

(65) 27. junija 1995 je odbor OECD za fiskalne zadeve sprejel smernice za določanje transfernih cen (v nadaljnjem besedilu: „Smernice OECD za določanje TC iz leta 1995“ (38)), ki so bile predmet priporočila Sveta OECD (39). Najnovejša različica smernic OECD je bila sprejeta julija 2010 (v nadaljnjem besedilu: „Smernice OECD za določanje TC iz leta 2010“) (40).

(66) Zaradi nezavezujoče narave smernice samo spodbujajo davčne uprave držav članic OECD k njihovemu upoštevanju. Vendar na splošno smernice OECD za določanje TC služijo kot glavno vodilo in imajo jasen vpliv na davčne prakse države članice (in celo nečlanice) OECD. Še več, v številnih državah članicah OECD so te smernice postale veljavno pravo ali služijo kot napotitev za razlago nacionalne davčne zakonodaje. Komisija navaja Smernice OECD za določanje TC v tej odločbi zaradi tega, ker služijo kot priročnik na področju transfernih cen, so rezultat razprav strokovnjakov v okviru OECD in podrobno obravnavajo metode za reševanje skupnih izzivov pri uporabi neodvisnega tržnega načela za konkretne primere. Smernice OECD so zato koristno vodilo za davčne uprave in mednarodna podjetja o uporabi neodvisnega tržnega načela. Prav tako predstavljajo mednarodno soglasje o določanju transfernih cen.

2.3.1 Metode za določanje transfernih cen

(67) Smernice OECD za določanje TC iz leta 1995 kot tudi iz leta 2010 opisujejo pet metod za določanje cen transakcij in porazdeljevanja dobička skladno z neodvisnim tržnim načelom med podjetji, ki pripadajo isti skupini podjetij. (i) metoda primerljivih prostih cen (v nadaljnjem besedilu „CUP“); (ii) metoda dodatka na stroške; (iii) metoda preprodajnih cen; (iv) metoda stopnje čistega dobička (TNMM) in (v) metoda porazdelitve dobička. Oboje smernice razlikujejo tudi med tradicionalnimi transakcijskimi metodami (prve tri metode) in metodami transakcijskega dobička (zadnjih dve metodi). Oboje smernice nadalje pojasnjujejo, da lahko mednarodne korporacije za določanje transfernih cen uporabljajo tudi metode, ki niso opisane v teh smernicah, pod pogojem, da so te cene v skladu z neodvisnim tržnim načelom.

(68) Smernice OECD za določanje TC iz leta 1995 dajejo glede presoje, ali je določanje transfernih cen v skladu z neodvisnim tržnim načelom, tradicionalnim transakcijskim metodam izrecno prednost pred transakcijskimi metodami, kot je TNMM. Odstavek 3.49 Smernic OECD za določanje TC iz leta 1995 se glasi: „Tradicionalne transakcijske metode imajo pri ugotavljanju, ali je transferna cena v skladu z neodvisnim tržnim načelom – tj. ali obstaja poseben pogoj, ki vpliva na raven dobička med povezanima podjetjema – prednost pred metodami transakcijskega dobička. Do danes so izkušnje pokazala, da je v večini primerov mogoče uporabiti tradicionalne transakcijske metode.“

(69) V zvezi s tem se odstavek 2.3 Smernice OECD za določanje TC iz leta 2010 glasi: „To pomeni, da se lahko ob upoštevanju meril, opisanih v odstavku 2.2., tradicionalne transakcijske metode in metode transakcijskega dobička lahko uporabljajo enako zanesljivo. Pri tem ima prednost uporaba standardnih transakcijskih metod.“

(70) Metodi CUP in TNMM sta pomembni za ta sklep, zato sta podrobneje opisani v uvodnih izjavah 71 do 75.

(71) Metoda CUP primerja ceno, zaračunano za prenos lastnine ali storitev v povezani transakciji (tj. transakciji med dvema podjetjema, ki sta med seboj povezani podjetji), in ceno, zaračunano za prenos lastnine ali storitev v primerljivi nepovezani transakciji (tj. transakciji med podjetjema, ki sta med seboj neodvisni podjetji), ki sta opravljeni pod primerljivimi pogoji.

(72) TNMM je ena od „posrednih metod“ za določanje cen transakcij in porazdeljevanja dobička skladno z neodvisnim tržnim načelom med podjetji, ki pripadajo isti skupini podjetij. To se približa dobičku pod tržnimi pogoji za celotno dejavnost in ne za opredeljene transakcije. Namen te metode ni določitev cene blaga v prodaji, temveč ocenjuje pričakovane dobičke neodvisnih podjetij za poslovne dejavnosti, kot je prodaja blaga. Pri tem se določi ustrezna osnova („kazalnik ravni dobička“), kot so stroški, promet ali investicije v osnovna sredstva, in uporabi kazalnik dobičkonosnosti, ki odraža primerljive nepovezane transakcije za to osnovo.

(73) Ker metoda TNMM ne določa cene posameznih transakcij, obdavčljivi dobiček podjetja, ocenjen z metodo TNMM, morda nima neposrednega vpliva na obdavčljivi dobiček drugega subjekta v isti skupini podjetij. Zato se ta metoda uporablja drugače, kot na primer metoda CUP, kjer oblikovanje transfernih cen določa ceno določenega blaga ali storitve, ki ga nato zajame v obdavčljivi dobiček za enak znesek podjetje iz skupine, ki prodaja, in podjetje iz skupine, ki kupuje določeno blago ali storitev.

(74) Uporaba metode TNMM je pogosto povezana z odstavkom 3.18 Smernic OECD za določanje TC iz leta 2010, v skladu s katerim mora biti „testna stranka“, tj. stranka v transakciji, za katero se preverja finančni kazalnik (dodatek na stroške, bruto marža ali stopnja čistega dobička), načeloma podjetje, ki ima manj zapleteno funkcijo. Odstavek 3.18 Smernic OECD za določanje TC iz leta 2010 daje ta podrobnejša priporočila: „Pri uporabi metode dodatka na stroške, metode preprodajne cene ali metode stopnje čistega dobička, kot so opisane v II. poglavju, je treba izbrati stranko v transakciji, za katero se preverja finančni kazalnik (dodatek na stroške, bruto marža ali stopnja čistega dobička).“ Izbira testne stranke bi morala biti skladna s funkcijsko analizo transakcije. Splošno pravilo se glasi, da je testna stranka tista stranka, pri kateri se lahko metoda za določanje transfernih cen uporabi na najzanesljivejši način, in za katero se lahko ugotovijo najzanesljivejše primerljivke, to pomeni, da bo to tista stranka, pri kateri je funkcijska analiza manj zapletena“ (41).

(75) Ta odstavek Smernic OECD za določanje TC iz leta 2010 davčni svetovalci v primerih v transakcij med dvema povezanima podjetjema pogosto razlagajo tako, da je dovoljeno oceniti dobičkonosnost (v skladu z neodvisnim tržnim načelom) samo za eno od teh podjetij. tj. za manj zapleteno, in pripisati vsak drug dobiček, naveden v računih, drugemu podjetju, ki se šteje za bolj zapleteno. To počnejo ne glede na to, ali podjetje, ki se šteje za bolj zapleteno, zasluži plačilo v skladu z neodvisnim tržnim načelom kot rezultat transakcij med njim in manj zapletenim podjetjem, in ne glede na dejstvo, da Smernice OECD za določanje TC iz leta 2010 same ne opuščajo zahteve, da mora za posledične transakcije veljati cena v skladu z neodvisnim tržnim načelom, ko se upošteva odstavek 3.18 navedenih smernic.

2.3.2 Razpon primerljivih tržnih cen

(76) Smernice OECD za določanje TC navajajo, da je sprejemljiv tržni izid tisti iz primerjalne analize razpona izidov, ne le posamezen izid (42). V praksi je to, kar davčni svetovalci navajajo kot „razpon“, interkvartilni razpon. Kvartili v nizu podatkov so tri točke, ki delijo številke v nizu od najmanjšega do največjega v tri številčno enake nize. To pomeni, da je 25 % podatkov v 25. percentilu (imenovanem tudi spodnji kvartil), 50 % podatkov je pod drugim kvartilom ali enako drugemu kvartilu, ki je mediana niza, 75 % podatkov pa je pod 75. percentilom ali enako 75. percentilu (imenovanem tudi zgornji kvartil). Tak interkvartilni razpon je omenjen v odstavku 3.57 Smernic OECD za določanje TC iz leta 2010 za primere, ko pomanjkljivosti v zvezi s primerljivostjo ni mogoče v celoti odpraviti. V skladu s Smernicami OECD za določanje TC iz leta 2010 je v takšnih primerih, če razpon podatkov vključuje veliko število opažanj, so lahko statistična orodja, ki upoštevajo osnovno težnjo, da se razpon zoži (na primer, interkvartilni razpon ali drugi percentilni razpon), v pomoč za okrepitev zanesljivosti analize. V praksi davčni svetovalci pogosto menijo, da je sprejemljiv in enako ustrezen vsak izid znotraj interkvartilnega razpona.

(77) Nadalje, če davkoplačevalec izvede prilagoditve, ki so zunaj ustreznega obsega, je za davčno upravo v primeru pomanjkljivosti pri primerljivosti primerno, da v skladu z odstavkom 3.62 smernic OEDC za TC iz leta 2010 (43) za določitev te točke uporabi meritve s centralno tendenco, (na primer, medijana, sredina tehtanega povprečja).

2.4 Opis glavnih računovodskih in finančnih izrazov, uporabljenih v analizi transfernih cen

(78) Analiza transfernih cen v poročilu o transfernih cenah, vključena v zahtevek za sporazum SMBV APA, vsebuje številne računovodske koncepte in kazalnike finančnega dobička. Kratek pregled finančnih kazalnikov in računovodskih konceptov, ki se pogosto uporabljajo pri ocenjevanju transfernih cena in so pomembni za obravnavano zadevo, je podan v nadaljevanju.

2.4.1 Glavne računovodske postavke poslovnega izida (nefinančnega podjetja)

(79) V tipičnem izkazu poslovnega izida je naprej prihodek, ki ga podjetje prejme od svoje običajne poslovne dejavnosti, običajno od prodaje blaga in storitev strankam. To računovodska postavka se navaja kot „prodaja“ ali „promet“ ali „prihodek“.

(80) Strošek prodanega blaga (v nadaljnjem besedilu: „COGS“) pomeni predvsem vrednost materiala, uporabljenega za proizvodnjo blaga (surovine), ali nakupne cene blaga, ki je bilo preprodano, če podjetje ne predeluje prodanega blaga. COGS se odšteje od prodaje za izračun bruto dobička.

(81) Poslovni odhodki obsegajo predvsem stroške za plače (44), stroške energije in druge administrativne in prodajne stroške. V primeru podjetja SMBV je licenčnina, ki se plača podjetju Alki LP, razvrščena kot poslovni odhodek, vendar je izločena iz poslovnih odhodkov, uporabljenih pri izračunu obdavčljivega dohodka v skladu z sporazumom SMBV APA (45).

(82) Tabela 1 prikazuje poenostavljen pregled izkaza poslovnega izida (46). Tabela 1 Poenostavljen izkaz poslovnega izida Prodaja (ali promet ali prihodek) — Stroški prodanega blaga (COGS) Bruto dobiček — operativni stroški (OPeX) Dobiček iz poslovanja (EBITDA) — Obresti in amortizacija Obdavčljivi dobiček (EBT) — Davek Čisti dobiček

2.4.2 Stopnje dobička

(83) Uspešnost in donosnost se pogosto merita z razmerji, ki so predstavljena kot „stopnje“ ali „dodatki“. Stopnje se uporabljajo tudi v medsebojnih primerjavah v zvezi s transfernimi cenami.

(84) Nekatere stopnje so po dogovoru opredeljene. To velja za stopnje bruto dobička, ki so načeloma opredeljene kot bruto dobiček, deljen s prodajo, in za stopnje čistega dobička, načeloma opredeljene kot čisti dobiček, deljen s prodajo. Stopnje čistega dobička, uporabljene pri analizi transfernih cen, se pogosto uporabljajo kot izhodiščna točka (nominator) za obdavčljivi dohodek namesto neto dobička, zlasti pri uporabi metode TNMM, ki je namenjena določanju obdavčljivega dohodka testne stranke.

2.5 Opis nizozemskih pravil o določanju primerljivih tržnih cen

2.5.1 Člen 8b zakona o davku od dohodkov pravnih oseb 1969

(85) Sporazum SMBV APA je bil sklenjen na podlagi člena 8b(1) nizozemskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb iz leta 1969 (Wet op de vennootschapsbelasting 1969, v nadaljnjem besedilu: „CIT“).

(86) Člen 8b(1), ki je bil vstavljen v CIT leta 2002 in tako opredeljuje neodvisno tržno načelo v nacionalni davčni zakonodaji na Nizozemskem: „Kadar je podjetje neposredno ali posredno udeleženo pri upravljanju, nadzoru ali v kapitalu drugega podjetja in so med tema podjetjema vzpostavljeni ali uvedeni pogoji v njunih poslovnih in finančnih odnosih (transferne cene), ki se razlikujejo od pogojev, ki bi bili določeni med neodvisnimi strankami, bo dobiček teh podjetij določen, kot če bi veljali slednji navedeni pogoji“.

2.5.2 Nizozemski odlok o transfernih cenah iz leta 2001

(87) Smernice o tem, kako naj nizozemska davčna uprava razlaga neodvisno tržno načelo, opredeljeno v členu 8b(1) CIT, podaja nizozemski odlok o transfernih cenah s 30. marca (v nadaljevanju besedila: „odlok“ (47). V preambuli odloka je navedeno: „[…] Politika Nizozemske glede neodvisnega tržnega načela na področju mednarodnega davčnega prava je, da je to načelo sestavni del nizozemskega sistema davčne zakonodaje zaradi njegove vključitve v širšo opredelitev dohodka, kot ga navaja oddelek 3.8 zakona o davku od dohodkov iz leta 2001“ (48). To načeloma pomeni, da smernice OECD neposredno veljajo na Nizozemskem na podlagi oddelka 3.8 zakona o davku od dohodkov iz leta 2001. Obstajajo številna področja, na katerih smernice OECD omogočajo individualno razlago v državah članicah. Na več drugih področjih praktične izkušnje kažejo, da smernice OECD potrebujejo razjasnitev. Ta odlok pojasnjuje stališče Nizozemske v zvezi s temi vprašanji in njena prizadevanja za odpravo vsakršne nejasnosti, kjer je to mogoče“.

(88) Glede obsega uporabe odlok v poglavju 1.2 določa: „V nekaterih primerih bo mogoče uporabiti neodvisno tržno načelo in priti do ene same številke, ki bo najzanesljivejša za določitev transfernih cen v skladu z neodvisnim tržnim načelom. Ker pa določanje transfernih cen ni eksaktna znanost, bo določena metoda določanja transfernih cen pogosto prinesla več številk, ki bodo enako zanesljive.“

(89) V zvezi z metodami določanja transfernih cen je v poglavju 2 navedenega odloka navedeno: „II. poglavje II smernic OECD obravnava tri tradicionalne transakcijske metode, navedene v odstavkih 1.68–1.70 (tj. metodo primerljivih prostih cen, metodo preprodajnih cen in metodo dodatka na stroške), medtem ko III. poglavje obravnava metode, znane kot metode transakcijskega dobička (tj. metodo porazdelitve dobička in metodo stopnje čistega dobička ali TNMM. Odvisno od okoliščin je treba izbrati eno od teh petih sprejetih metod. Metode se lahko medsebojno dopolnjujejo. Smernice OECD temeljijo na določeni hierarhiji metod, pri čemer imajo prednost tradicionalne transakcijske metode. Po eni strani se metode transakcijskega dobička štejejo bolj ali manj kot metode za izhod v sili. Po drugi strani pa smernice OECD navajajo, da morajo davčni organi začeti revizijo transfernih cen z vidika metode, ki jo je izbral davčni zavezanec (glej odstavek 4.9 smernic OECD). V skladu z odstavkom 4.9 smernic OECD bi morala nizozemska davčna uprava pri vsaki reviziji transfernih cen začeti z vidika metode, ki jo davčni zavezanec izbral ob transakciji. To je v skladu z odstavkom 1.68 smernic OECD. Iz tega izhaja, da davčni zavezanci načeloma prosto izberejo metodo oblikovanja transfernih cen, pod pogojem, da izbrana metoda za zadevno transakcijo vodi v izid v skladu z neodvisnim tržnim načelom. Toda v nekaterih primerih bodo nekatere metode prinesle boljše rezultate kot druge. Čeprav bi bilo od davčnih zavezancev pričakovati, da bo njihova izbira metode določanja transfernih cen temeljila na zanesljivosti metode za določen položaj, pa se od davčnih zavezancev gotovo ne pričakuje, da bodo pretehtali prednosti in slabosti vseh različnih metod in nato pojasnili, zakaj metoda, ki je bila nazadnje izbrana, daje najboljše rezultate v danih razmerah (tj. pravilo najboljše metode). Nekateri položaji so primerni tudi za kombinacijo metod. Hkrati pa davčni zavezanci niso zavezani k uporabi več kot ene metode. Edina obveznost davčnega zavezanca je, da pojasni, zakaj se je odločil za določeno metodo.“

(90) V poglavju 2.1 navedenega odloka je opisana metoda CUP. V zvezi z odločitvijo za uporabo te metode odlok navaja:„[…] Če je na voljo primerljiva cena, bo metoda primerljivih prostih cen (splošno znana kot CUP), najneposrednejša in najzanesljivejša metoda za določanje transfernih cen, zato je treba tej metodi dati prednost pred drugimi.“

2.6 Dodatne informacije, prejete od podjetja Starbucks in Nizozemske po sprožitvi formalnega postopka preiskave

(91) Nizozemska in Starbucks sta podala dopolnilne informacije in številčne podatke glede podjetij SMBV, Alki LP, trgovin Starbucks in podjetja SCTC.

2.6.1 Informacije o dejavnostih in tveganjih podjetja SMBV

(92) V poročilu o transfernih cenah je podjetje SMBV predstavljeno kot proizvajalec z majhnim tveganjem. Komisija je zahtevala informacije, da preveri, ali je glavna dejavnost podjetja SMBV resnično proizvodnja z majhnim tveganjem, kar je v tem primeru praženje kave. Komisija je zahtevala tudi informacije glede strukture stroškov podjetja SMBV, da preveri, ali dejavnosti, ki ustvarjajo te stroške, potrjujejo, da podjetje SMBV resnično opravlja rutinske izvajalske dejavnosti, ki niso v ničemer zapletene, v skladu s predpostavkami v poročilu o transfernih cenah. Informacije o stopnji poslovnega tveganja, ki naj bi veljala za SMBV, so podane v različnih oddelkih, kjer so opisane pogodbe.

(93) Da bi Komisija lahko analizirala, kateri proizvodi so glavni dejavniki prodaje podjetja SMBV in preverila, ali je praženje kave dejansko njegova glavna gospodarska dejavnost, je zahtevala razčlenitev prodaje podjetja SMBV po proizvodih. Starbucks je podal zneske, prejete iz trgovin za kavna zrna (poudarjeno v tabeli 2), ter ločeno zneske vseh drugih plačil iz trgovin za druge dejavnosti, kot je prodaja skodelic, ki jih navaja tabela 2. Tabela 2 Prihodki podjetja SMBV po kategorijah prodanih proizvodov Opis DL07 DL08 DL09 DL10 DL11 DL12 DL13 DL14 PRIH. PECIVO IN PEKOVSKI IZDELKI — — [700–800 tisoč] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] PRIH. PRIPRAVLJENA HRANA — — — — [1–10 milijonov] [10–20 milijonov] [10–20 milijonov] [20–30 milijonov] PRIH. PRIPRAVLJENO ZA PITJE [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [10–20 milijonov] [10–20 milijonov] PRIH. PAK. HRANA [10–20 milijonov] [10–20 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] PRIH. PAKIRANA KAVA [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [40–50 milijonov] [50–60 milijonov] [50–60 milijonov] [60–70 milijonov] PRIH. VREČ. ZA ENO STREŽ. – KAVA — — — — — [1–10 milijonov] — ([1–10 tisoč]) PRIH. VREČ. ZA ENO STREŽ. – VERISMO — — — — — [1–10 milijonov] [10-20 milijonov] [10-20 milijonov] PRIH. INSTANT KAVA — — [200–300 tisoč] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [10-20 milijonov] [10-20 milijonov] PRIH. PAKIRAN ČAJ [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] PRIH. PRIB. ZA POSTREŽBO [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [10-20 milijonov] [10-20 milijonov] PRIH. OPREMA ZA KUHANJE [900 tisoč–1 milijon] [1–10 milijonov] [700–800] tisoč [500–600 tisoč] [600–700 tisoč] [700–800] tisoč [800–900 tisoč] [600–700 tisoč] PRIH. OPREMA ZA KUHANJE – VERISMO — — — — — [20–30 tisoč] [1–10 milijonov] [800–900 tisoč] PRIH. FIZIČNI NOSILCI ([1–10 tisoč] [300–400 tisoč] [200–300 tisoč] [80–90 tisoč] [100–200 tisoč] [100–200 tisoč] [1–10 tisoč] — PRIH. DARILNI PAKETI [100–200 tisoč] [100–200 tisoč] [50–60 tisoč] [1–10 tisoč] — — — — PRIH. IGRE IN IGRAČE — — [200–300 tisoč] [300–400 tisoč] [100–200 tisoč] [100–200 tisoč] [100–200 tisoč] [30–40 tisoč] PRIH. RAZL. BLAGO — — ([100–200]) [400–500] [1–10 tisoč] [30–40 tisoč] [500–600 tisoč] [500–600 tisoč] PRIH. SUROVINE — — [100–200 tisoč] [1–10 milijonov] [100–200 tisoč] [200–300 tisoč] [1–10 tisoč] [30–40 tisoč] PRIH. PAPIR. EMBALAŽA [10-20 milijonov] [10-20 milijonov] [10-20 milijonov] [10-20 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] PRIH. MEŠANICE MEŠ. PIJAČ [40–50 milijonov] [40–50 milijonov] [50–60 milijonov] [50–60 milijonov] [40–50 milijonov] [50–60 milijonov] [50–60 milijonov] [60–70 milijonov] PRIH. KAVNA OSNOVA FRAP. — — — — [20–30 milijonov] [30–40 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] PRIH. EKSTRAKT — — — — [1–10 milijonov] [10-20 milijonov] [10–20 milijonov] [10–20 milijonov] PRIH. OPREMA [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [10–20 milijonov] [20–30 milijonov] PRIH. PREVOZ [40–50 tisoč] [30–40 tisoč] [70–80 tisoč] [300–400 tisoč] [300–400 tisoč] [200–300 tisoč] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] PRIH. LICENČNINE — — — — — — — — PRIH. PRISTOJ. ZA STOR. UPRAVLJANJA [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [800–900 tisoč] [900 tisoč–1 milijon] [600–700 tisoč] — — PRIH. DRUGI PRIH. [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] PRODAJNI POP. ([100–200 tisoč]) [80–90 tisoč] ([1–10 tisoč]) ([200–300 tisoč]) ([500–600 tisoč]) ([600–700 tisoč]) ([1–10 milijonov]) ([100–200 tisoč]) TRG. POP. – NEPOSREDNO NA TRGU — — — — — ([30–40 tisoč]) ([10–20 tisoč]) ([1–10 milijonov]) KUPONI ZA POP. NEPOSREDNO NA TRGU — — — — — — — ([20–30 tisoč]) STROŠKI RAZPOREJANJA NEPOSR. NA TRG — — — — — — ([20–30 tisoč]) ([200–300 tisoč]) NEPRODAJNA VRAČILA IN NADOMESTILA — — — — — — — ([20–30 tisoč]) PRODAJNA VRAČILA/NADOMESTILA — — — — — ([1–10 tisoč]) ([10–20 tisoč]) ([90–100 tisoč]) Zaokroževanje 0 (0) (0) 0 (0) 0 (0) (0) Prihodki po obveznih računovodskih izkazih [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [200–300 milijonov] [300–400 milijonov] [300–400 milijonov]

(94) Starbucks je navedel, da se prihodki pod oznako „PRIH. PAKIRANA KAVA“ v tabeli 2 nanašajo na dejavnost praženja in pakiranja podjetja SMBV. Preostali prihodki se po navedbah podjetja Starbucks nanašajo na dejavnosti administrativne in logistične podpore podjetja SMBV. Majhen delež kave, pražene na Nizozemskem, nadalje obdelajo tretji proizvajalci. To se nanaša na te oznake: „PRIH. VREČ. ZA ENO STREŽ. – KAVA“, „PRIH. VREČ. ZA ENO STREŽ. – VERISMO“, „PRIH. INSTANT KAVA“, „PRIH. KAVNA OSNOVA FRAP.“ in „PRIH. EKSTRAKT“. Te prihodke je treba razvrstiti kot prihodke administrativne in logistične podpore, saj prihodek v zvezi s tem, ki je zaračunan razvijalcem, pomeni vrednost, ki jo ustvarijo tretje osebe, ne podjetje SMBV. V vsakem primeru po mnenju podjetja Starbucks ti prihodki pomenijo le majhen delež celotne storitve praženja podjetja SMBV.

(95) Glede cen izdelkov je podjetje Starbucks podalo […] primere cenikov za različna četrtletja v letih 2013 in 2014, ki določajo cene za kavne in nekavne proizvode, ki jih je prodalo podjetje Starbucks. Kot navaja Starbucks, […].

(96) V zvezi s cenami kavnih proizvodov se te izračunajo na podlagi formul, ki se nanašajo na stroške in se razlikujejo glede na proizvode. Starbucks za ponazoritev podaja formulo za skupne stroške za postavko „[kavni proizvod s programom certificiranja]“, ki je postavka z največjim obsegom prodaje za SMBV. Cene, ki jih podjetje SMBV zaračunava trgovinam, se izračunajo na podlagi stroškov, ki jih podjetje SCTC plača za surova kavna zrna, ki se jim dodajo stroški […] nakupa kave in stroški […] kave. K temu znesku se dodajo stroški „[…]“ za […] kot tudi […], kar na koncu da ceno pražene kave. Nazadnje se tretji stranki plača licenčnina glede na oznako [program certificiranja] (49).

(97) V zvezi s cenami nekavnih proizvodov, ki jih trgovinam prodaja SMBV, je Starbucks navedel, da so cene nekavnih proizvodov, ki jih je podjetje SMBV dobavilo trgovinam, določene s prištevanjem t. i. [dodatka za povračilo stroškov] na nabavno ceno nekavnih proizvodov. Ta [dodatek za povračilo stroškov] zaračuna SMBV, da povrne stroške […]. Vendar pa ne zajema le stroškov […] podjetja SMBV, temveč tudi vse ustrezne stroške […] za […]. Dejansko se končne cene nekavnih proizvodov, ki jih je podjetje SMBV zaračunalo trgovinam, izračunajo z dodajanjem [dodatka za povračilo stroškov] stroškom proizvoda; dobiček za nekavne proizvode, ki ga beleži SMBV, ustreza temu [dodatku za povračilo stroškov].

(98) Najpomembnejša postavka izdatkov podjetja SMB so stroški za plače, ki so v letu 2014 znašali [1–10 milijonov] EUR od skupnih operativnih stroškov 16 124 000 EUR v tem letu. Druge velike postavke operativnih stroškov SMBV v letu 2014 so bili stroški v zvezi s plačami, davkom na izplačane plače, najemninami in zakupninami nepremičnin, amortizacijo opreme in amortizacijo neopredmetenih sredstev. Čeprav pred letom 2013 podjetje SMBV ni imelo stroškov amortizacije neopredmetenih sredstev, je bila to ena največjih postavk operativnih stroškov v letu 2014, in sicer v višini 628 000 EUR, kar je bil v tem letu večji strošek od stroškov popravil in vzdrževanja opreme, električne energije, problematičnih terjatev, pisarniške in računalniške opreme ter druge stroške (npr. stroškov za licence programske opreme, kar je prikazano kot ločena postavka). Videti je, da je strošek amortizacije neopredmetenih sredstev povezan s pravico intelektualne lastnine, kar je prvič evidentirano v računovodskih izkazih za leto 2012, in sicer naj bi bila pridobljena za več kot 4 milijone EUR. Poleg tega je bil leta 2014 velika postavka operativnih stroškov „tržna raziskava“, za katero so bili navedenega leta stroški ki [100–200 tisoč] EUR.

2.6.2 Plačila licenčnine

(99) Obdavčljivi dobički podjetja SMBV na Nizozemskem, ki se določajo na podlagi sporazuma SMBV APA v zvezi z operativnimi stroški podjetja, se zmanjšajo za licenčnino, plačano podjetju Alki LP. Komisija je od podjetja Starbucks in Nizozemske zahtevala dodatne informacije o znesku plačil licenčnine in natančen izračun davčne osnove.

(100) Izkaz poslovnega izida podjetja SMBV, kot je podan v računovodskih izkazih, je ponazorjen v tabeli 3. Tabela 3 Izkaz poslovnega izida podjetja SMBV za obdobje 2001–2014 (EUR) 2001/2002 2002/2003 2003/2004 2004/2005 2005/2006 2006/2007 2007/2008 2008/2009 2009/2010 2010/2011 2011/2012 2012/2013 2013/2014 Prodaja 14 067 934 51 700 060 63 950 312 83 240 391 108 855 325 118 663 171 128 784 681 135 677 607 142 627 243 184 159 097 286 217 379 327 632 453 350 538 852 Neposredni stroški prodaje (15 398 686 ) (41 799 345 ) (50 148 768 ) (68 349 376 ) (85 467 406 ) (98 615 765 ) (108 107 101 ) (115 352 332 ) (120 020 824 ) (153 275 834 ) (252 500 829 ) (286 969 488 ) (305 831 016 ) od tega zelena kavna zma (*2) [0-10 milijonov] [10-20 milijonov] [10-20 milijonov] [10-20 milijonov] [10-20 milijonov] [20-30 milijonov] [20-30 milijonov] [20-30 milijonov] [30-40 milijonov] [40-50 milijonov] [60-70 milijonov] [60-70 milijonov] [60-70 milijonov] Bruto marža (1 330 752 ) 9 900 715 13 801 544 14 891 015 23 387 919 20 047 406 20 677 580 20 325 275 22 606 419 30 883 263 33 716 550 40 662 965 44 707 836 Splošni in administrativni stroški (3 150 256 ) (8 474 279 ) (8 997 548 ) (5 086 145 ) (7 303 608 ) (10 158 687 ) (15 221 123 ) (16 742 108 ) (16 835 153 ) (14 303 059 ) (17 469 758 ) (16 626 967 ) (16 124 052 ) Valutna menjava 219 905 33 743 5 102 24 784 (388 855 ) (166 915 ) (467 072 ) 1 849 067 (2 266 492 ) (2 089 448 ) (8 162 650 ) 709 539 (2 272 582 ) Drugi stroški (glej opombo) 4 744 084 526 555 (2 165 152 ) (6 336 360 ) (11 594 191 ) (4 699 336 ) (1 698 150 ) (2 470 449 ) (1 079 817 ) (12 352 838 ) (5 786 211 ) (22 812 962 ) (24 285 088 ) EBIT 482 981 1 986 734 2 643 946 3 493 294 4 101 265 5 022 468 3 291 235 2 961 785 2 424 957 2 137 918 2 297 931 1 932 575 2 026 114 Prihodki od obresti 17 328 34 576 27 668 51 766 167 195 248 997 304 939 86 995 45 402 30 073 18 763 14 200 76 209 Stroški od obresti 0 (803 856 ) (1 263 915 ) (1 272 114 ) (817 041 ) (2 356 989 ) (2 097 056 ) (1 345 779 ) (817 041 ) (737 371 ) (735 233 ) (411 315 ) (434 454 ) Izid pred obdavčitvijo 500 309 1 217 454 1 407 699 2 272 946 2 763 349 2 914 476 1 499 118 1 703 001 1 653 318 1 430 620 1 581 461 1 535 460 1 667 869 Davek od dohodkov pravnih oseb (171 805 ) (418 774 ) (484 408 ) (733 370 ) (783 194 ) (844 309 ) (383 909 ) (427 159 ) (428 611 ) (337 599 ) (395 365 ) (391 220 ) (575 812 ) Neto izid za leto 328 504 798 680 923 291 1 539 576 1 980 155 2 070 167 1 115 209 1 275 842 1 224 707 1 093 021 1 186 096 1 144 240 1 092 057

(101) V opombah k računovodskim izkazom je postavka „Drugi stroški“ v tabeli 3 opredeljena takole: „Drugi stroški se nanašajo na sporazum o licenčnini, sklenjen s povezanim podjetjem [CV 1], ki je bil dodeljen podjetju Alki LP 13. decembra 2006 in temelji na davčnem stališču nizozemskega davčnega organa“. Sporazum APA, na katerega se nanaša ta opomba, je sporazum SMBV APA, kar pomeni, da je bila razlaga revizorja, da ta sporazum določa plačila licenčnine podjetja SMBV podjetju Alki LP.

(102) Ta licenčnina se v izkazu poslovnega izida izračuna kot ostanek. Pri izdelavi izkaza poslovnega izida podjetja SMBV se za vse vhodne podatke razen licenčnine ugotavlja ali se domneva, da so cene v skladu z neodvisnim tržnim načelom. Na podlagi cene, dogovorjene v okviru sporazuma SMBV APA, je obdavčljivi dobiček (postavka „Rezultat pred obdavčenjem“ v sliki 2) izračunan na približno [9–12] % operativnih stroškov podjetja (postavka „Splošni in administrativni stroški“ v sliki 2). Toda ker postavka „Prodaja“ v sliki 2 minus vsi računovodski stroški pred plačilom licenčnine (50) ne dosega tega obdavčljivega dobička, izračunanega na podlagi sporazuma SMBV APA, dobiček, ki presega [9–12] % dodatka, SMBV izplača v obliki licenčnine, ki se odšteje pred plačilom davka, podjetju Alki LP za praženje kave v zvezi s pravicami IL (postavka „Drugi stroški“ v sliki 2). Na podlagi računovodskih izkazov podjetja SMBV se plačila licenčnine izvajajo v skladu s sporazumom SMBV APA, ki ga je izdala nizozemska davčna uprava. Slika 2

(103) Ker je davčna osnova v računovodskih izkazih podjetja SMBV za obdobje uporabe sporazuma SMBV APA enaka, vendar ne povsem natančno enaka [9–12] % vsakoletnih „splošnih in administrativnih stroškov“, je Komisija od podjetja Starbucks zahtevala, da navede dejanske stroške za vsako leto, uporabljene za izračun davčne osnove. Podjetje Starbucks je zagotovilo informacije o znesku operativnih stroškov, ki se vsako leto se uporabljajo pri izračunu obdavčljivega dohodka na podlagi sporazuma SMBV APA, in tudi za prejšnja obračunska obdobja (od leta 2001), ko je veljal prejšnji sporazum APA. Za vsako obdobje veljave sporazuma SMBV APA so stroški, ki so se upoštevali za izračun davčne osnove, nižji, vendar približno enaki kot zneski, navedeni kot „splošni in upravni stroški“. Za obdobje 2012/2013 so na primer ti stroški 15 694 137 EUR, za obdobje 2007/2008 pa 15 055 253 EUR. V obdobjih pred veljavnostjo sporazuma SMBV APA so stroški, ki se upoštevajo za izračun davčne osnove, veliko večji, ker so po navedbah podjetja Starbucks vključevali tudi stroške, ki jih je zaračunalo [nepovezano proizvodno podjetje 1]. Za obdobje 2006/2007 so bili na primer stroški, uporabljeni za izračun davčne osnove, [30–40 milijonov] EUR. To pojasnjuje, zakaj so se davčne obveznosti podjetja zmanjšala za več kot polovico, ko je začel veljati sporazum SMBV APA (51), in sicer z 844 309 EUR v letih 2006/2007 na 383 909 EUR v letih 2007/2008, kot je prikazano v tabeli 3.

2.6.3 Informacije o podjetju Alki LP

(104) V odgovor na vprašanja iz sklepa o sprožitvi postopka je Nizozemska predložila opis licenčnih pravic, ki jih ima podjetje Alki LP za uporabo in izdajanje podlicenc za pravice IL, za katere podjetje SMBV plačuje licenčnino podjetju Alki LP. V zvezi s tem je Nizozemska pojasnila, da pravice IL vključujejo tri kategorije: (i) pravice v zvezi z blagovno znamko (52), (ii) pravice v zvezi s sistemom Starbucks (53) in (iii) pravice v zvezi s kavo (54). Nizozemska je pojasnila tudi, da znanje in informacije v zvezi s kavo vključujejo uporabo zaupnih informacij, tehnologije in strokovnega znanja v zvezi z recepti za mešanje surovih kavnih zrn, postopkom praženja surovih kavnih zrn in proizvodnjo drugih proizvodov na osnovi kave (55).

(105) Nizozemska je pojasnila tudi, da v skladu s sporazumom o praženju, podrobneje opisanem v uvodni izjavi 142, Alki LP nastopa kot principal, ki nosi vsa tveganja podjetja in izvaja s tem povezane dejavnosti (56). Zato po mnenju Nizozemske licenčnina ne vključuje samo plačila za pravice IL, temveč tudi za vlogo podjetja Alki LP kot principala.

(106) V zvezi s podjetjem Alki LP Starbucks navaja, da Alki LP na svojem plačilnem seznamu nima zaposlenih za opravljanje svoje vloge kot principala v okviru pogodbe o praženju in tudi partnerji podjetja na svojih plačilnih seznamih nimajo zaposlenih za opravljanje te vloge. Kot navaja Starbucks, podjetje Alki LP opravlja to vlogo na podlagi smernic, strokovnega znanja in zahtevanih funkcij, ki jih podjetja skupine Starbucks zagotavljajo v ZDA na podlagi [sporazuma o delitvi stroškov] (v nadaljnjem besedilu: „CSA“) (57). Kot navaja podjetje Starbucks in listina komanditne družbe, s katero je bilo ustanovljeno podjetje Alki LP, so SCI UK I, Inc (58). in Starbucks Coffee International, Inc (59). partnerji podjetja Alki LP.

(107) Podjetje Starbucks je pojasnilo, da je bilo podjetje Alki LP, dodano v strukturo skupine decembra 2006 kot del razširitve sporazuma CSA za namen pokrivanja celotne regije EMEA z vključitvijo trga Združenega kraljestva. Z dodajanjem podjetja Alki LP v strukturo se je podjetje Starbucks izognilo temu, da bi se prihodek od licenčnine, ki ga je prejelo podjetje Alki LP, neposredno vključil v prihodek njegovih partnerjev po davčnem pravu ZDA.

2.6.4 Plačila podjetja Alki LP podjetju Starbucks Corporation v okviru sporazuma o delitvi stroškov

(108) Ker niti Alki LP niti njegovi partnerji nimajo zaposlenih (60), Starbucks pa trdi, da podjetje Alki LP lahko opravlja svojo vlogo principala prek sporazuma CSA, je Komisija zahtevala informacije o plačilih v skladu s sporazumom CSA in storitvah, na katere se nanašajo ta plačila, kot tudi o načinu, na katerega ta plačila financira Alki LP. Podjetje Starbucks je predložilo naslednji pregled plačil podjetja Alki LP podjetju Starbucks US, razčlenjen za različne vrste plačila.

(109) V skladu s sporazumom CSA podjetje Alki LP plačuje licenčnino podjetju Starbucks US za tri kategorije pravic IL, za katere Starbucks US podeljuje licence podjetju Alki LP. Ta plačila licenčnine sestavljajo: (i) pristopna licenčnina, dodeljena pravicam glede znamke/blagovne znamke/, (ii) pristopna licenčnina, dodeljena pravicam glede poslovnega formata, in (iii) trajna licenčnina, dodeljena pravicam glede znanja v zvezi s kavo.

(110) Znesek plačila licenčnine se izračuna na podlagi formule, ki izhaja iz sklada preostalega dobička. Sklad preostalega dobička je vsota licenčnin, ki jih podjetji SMBV in Starbucks Coffee BV plačata podjetju Alki LP (61), in dohodkov, ki jih Alki LP prejme od podjetja Starbucks Corporation (62). Od tega zneska je se odšteje tržno utemeljeno povračilo za rutinske dejavnosti, ki jih izvaja Alki LP (63). […]. V zvezi s tem se razlikujejo pravice intelektualne lastnine za znamke/blagovne znamke in poslovni format na eni strani ter za znanje v zvezi s kavo na drugi strani. To razliko je mogoče pojasniti z dejstvom, da je podjetje Alki LP dejanski lastnik poslovnega formata v zvezi z neopredmetenimi sredstvi in blagovno znamko/znamko za regijo EMEA, medtem ko je pravni lastnik in dejanski lastnik pravic glede znanja v zvezi s kavo podjetja Starbucks US.

(111) Dejansko lastništvo poslovnega formata v zvezi z neopredmetenimi sredstvi in blagovno znamko/znamko za regijo EMEA je bilo leta 2002 s podjetja Starbucks Corporation preneseno na [CV 1] in je od leta 2006 dodeljeno podjetju Alki LP. Za dejansko lastništvo sta [CV 1] in Alki LP plačevala pristopno licenčnino, pri čemer se je odstotek deleža stroškov podjetja Starbucks US, za katere je moralo podjetje Alki LP plačevati podjetju Starbucks US, degresivno zmanjšal s [65-70] % v letu 2002 na [0.5-1] % v letu 2010 in v nadaljnjih letih za blagovno znamko ter s [70–75] % v letu 2002 na [0–0.5] % v letu 2010 in v nadaljnjih letih za poslovni format IL. S temi pristopnimi plačili je podjetje Alki LP zavezano plačevati za pravice dejanskega lastništva za ti dve kategoriji IL za regijo EMEA. Za pravice IL glede znanja v zvezi s kavo Alki LP plačuje podjetju Starbucks US trajno licenčnino v višini [70–75] % preostalega dobička, dodeljenega tej kategoriji IL

(112) Starbucks je predložil pregled plačil stalnih in pristopnih licenčnin podjetij [CV 1] in Alki LP v obdobju 2005–2014. V zvezi s pristopnimi plačili je podjetje [CV 1] plačalo podjetju Starbucks Corporation skupaj [1–10] milijonov EUR kot pristopna plačila za pravice IL glede blagovne znamke in poslovnega formata (64) (65),. Decembra 2006 je podjetje [CV 1] dodelilo podjetju Alki LP sporazum CSA. Od leta 2007 do 2014 je podjetje Alki LP plačalo [1–10] milijonov EUR za pravice IL za blagovno znamko in [20–30] milijonov EUR za poslovni format. To pomeni, da je bilo skupaj plačanih [1–10] milijonov EUR kot pristopna plačila za pravice IL za blagovno znamko in [20–30] milijonov EUR za poslovni format (66). Leta 2014 je podjetje Alki LP preneslo dejansko lastništvo pravic IL na podjetje Starbucks EMEA Ltd, za kar je v svojem poslovnem izidu zabeležilo prihodek[1–1,5] milijarde EUR kot „drugi operativni prihodki“. Glede trajne licenčnine je podjetje Alki LP v obdobju 2005–2014 plačalo podjetju Starbucks Corporation za pravice IL glede znanja v zvezi s kavo v povprečju [1–10] milijonov EUR letno ali skupaj [70–80] milijonov EUR (67).

(113) Poleg pristopne in trajne licenčnine plačuje Alki LP pristojbine za storitve, ki jih zagotavlja podjetje Starbucks Corporation, in plačila v okviru delitve stroškov za razvoj nekaterih neopredmetenih sredstev (68). V obdobju 2008–2014 je podjetje Alki LP v povprečju plačalo [1–10] milijonov EUR na leto za delitev stroškov in [1–10] milijonov na leto EUR za pristojbine za storitve.

2.6.5 Informacije o podjetju SCTC in cenah surovih kavnih zrn, ki jih plačuje podjetje SMBV

(114) Glede na to, da surova kavna zrna nabavlja SMBV prek skupinske transakcije, in sicer jih kupuje od podjetja SCTC, je Komisija zahtevala informacije o tem, kako se določajo cene za te transakcije znotraj skupine in kako se določa cena za vsako leto na podlagi sporazuma SMBV APA.

(115) Starbucks je predložil bilanco stanja in izkaze poslovnega izida za podjetje SCTC od leta 2005. Tabela 4 povzema informacije, vsebovane v teh izkazih. Izračun dodatka na stroške za surova kavna zrna (COGS), ki ga je izvedlo podjetje SCTC, je bil dodatno predložen Komisiji za namene tega sklepa. Na podlagi razpoložljivih računovodskih informacij od leta 2005 je povprečni dodatek na stroške za surova kavna zrna znašal [približno 3 %] za obdobje 2005–2010 v primerjavi s povprečnim dodatkom v višini [približno 18 %] v obdobju 2011–2014.

(116) Podjetje Starbucks je navedlo, da je od leta 2011 naprej prilagodilo pravila za določanje transfernih cen za prodajo surovih kavnih zrn zaradi povečanja dodatka na stroške proizvoda, saj so bile dejavnosti podjetja SCTS čedalje pomembnejše, zlasti vse večje strokovno znanje glede nabave kave in, kar je še pomembnejše, glede njenega lastništva in upravljanje razvijajočega se programa praks C.A.F.E.

(117) Program praks C.A.F.E. se je začel leta 2004, skupaj z odprtjem središča podjetja SCTS za podporo kmetom v Kostariki. Cilj je bil razvijajoči se program, ki bi kmetom, izvoznikom in kupcem omogočal stalno komunikacijo za te namene: (i) izboljšanje kakovosti kave; (ii) zagotavljanje gospodarske odgovornosti za plačila na vseh ravneh dobavne verige; (iii) spodbujanje socialne odgovornosti v delovnih razmerah, zaščita pravic delavcev in ustrezne življenjske razmere; ter (iv) spodbuda okoljskemu vodstvu za pridelavo in predelavo surovih kavnih zrn.

(118) Zaradi ugotavljanja, ali so dejavnosti pridelave, na katere se Starbucks sklicuje pri pojasnjevanju povečanega dodatka, potrjene v izkazih, tabela 4 predstavlja tudi sredstva podjetja SCTC. Čeprav so se skupna sredstva dejansko bistveno povečala od leta 2010, je to večinoma posledica povečanega zadrževanja denarnih sredstev v podjetju. Neto denarna sredstva iz poslovnih sredstev so se v obdobju štirih let od leta 2010 do leta 2014 povečala za manj kot tretjino.

(119) Letna poročila podjetja SCTC, ki jih je predložilo podjetje Starbucks, v spremnih opombah prav tako ne opisujejo kakršnih koli razlik med tveganji, funkcijami ali sredstvi od leta 2010 do 2011. Dejavnosti in tveganja so za to obdobje opisani na enak način, tj. glavne dejavnosti podjetja SCTC so glede na obe letni poročili o nakupu in prodaji visokokakovostnih surovih kavnih zrn ter s tem povezane dejavnosti zagotavljanja kakovosti in operacij (logistika, skladiščenje, mešanje, dekofeinizacija itd.). Tabela 4 Finančni podatki podjetja SCTC (CHF) 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 Prodaja podjetja SCTC [500–600 milijonov] [600–700 milijonov] [600–700 milijonov] [600–700 milijonov] [600–700 milijonov] [500–600 milijonov] [900–1 000 milijonov] [1,5–2 milijardi] [1–1,5 milijarde] [900–1 000 milijonov] SCTC COGS [500–600 milijonov] [500–600 milijonov] [600–700 milijonov] [600–700 milijonov] [600–700 milijonov] [400–500 milijonov] [800–900 milijonov] [1–1,5 milijarde] [800–900 milijonov] [700–800 milijonov] bruto marža (prodaja – COGS) [20–30 milijonov] [30–40 milijonov] [40–50 milijonov] [30–40 milijonov] [40–50 milijonov] [30–40 milijonov] [100–200 milijonov] [200–300 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] bruto marža na COGS [4,5–7,5] % [4,5–7,5] % [4,5–7,5] % [4,5–7,5] % [4,5–7,5] % [4,5–7,5] % [16,5–19,5] % [16,5–19,5] % [19,5–22,5] % [16,5–19,5] % operativni stroški (OPeX) (razen rezervacij) [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] dobiček pred obdavčitvijo [10–20 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [30–40 milijonov] [20–30 milijonov] [100–200 milijonov] [200–300 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] Davek [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [1–10 milijonov] [10–20 milijonov] [10–20 milijonov] [10–20 milijonov] [10–20 milijonov] čisti dobiček [10–20 milijonov] [20–30 milijonov] (*3) [20–30 milijonov] (*3) [20–30 milijonov] [20–30 milijonov] [10–20 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] Sredstva skupaj [200–300 milijonov] [200–300 milijonov] [200–300 milijonov] [200–300 milijonov] [200–300 milijonov] [100–200 milijonov] [300–400 milijonov] [500–600 milijonov] [600–700 milijonov] [700–800 milijonov] Neto denarna sredstva iz poslovnih sredstev in ekvivalent denarnih sredstev (vključno s tržnimi vrednostnimi papirji) [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [300–400 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov] [100–200 milijonov]

(%) 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 Pribitek na cogs [1,5–4,5] % [1,5–4,5] % [1,5–4,5] % [1,5–4,5] % [4,5–7,5] % [1,5–4,5] % [16,5–19,5] % [13,5–16,5] % [19,5–22,5] % [16,5–19,5] %

(120) Ker je podjetje Starbucks vključilo program praks C.A.F.E., da bi razložilo povečanje dodatka, ki ga je zaračunavalo podjetje SCT, je Komisija od podjetja Starbucks zahtevala, da navede stroške tega programa in stroške centrov za podporo kmetom. Podjetje Starbucks je predložilo ocene letnih stroškov (i) programa C.A.F.E. in (ii) centrov za podporo kmetom, predstavljene v tabeli 5. Tabela 5 Neposredni in posredni stroški programa C.A.F.E. in centrov za podporo kmetom (USD) DL04 DL05 DL06 DL07 DL08 DL09 DL10 DL11 DL12 DL13 DL14 (1) Stroški, dodeljeni programu C.A.F.E. n. r. n. r. n. r. n. r. n. r. n. r. [500 000 –600 000 ] [100 000 –200 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] (2) Stroški centrov za podporo kmetom) [800 000 –900 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] (3) Drugi stroški v zvezi s programom C.A.F.E. n. r. n. r. [60 000 –70 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [200 000 –300 000 ] [700 000 –800 000 ] [400 000 –500 000 ] [60 000 –70 000 ] [200 000 –300 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] Skupaj [800 000 –900 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ]

(121) V obdobju 2011–2014 so znašali skupni stroški programa C.A.F.E. in centrov za podporo kmetom največ [0,5–1] % vrednosti surovih kavnih zrnih, ki jih je kupilo podjetje SCTC (69).

(122) V odzivu je podjetje Starbucks navedlo, da je treba obravnavati program C.A.F.E. kot intelektualno lastnino, katere vrednost ni povezana z navedenimi stroški.

(123) Komisija je od podjetja Starbucks zahtevala, naj predloži poročilo o transfernih cenah, ki zajema določanje cen surovih kavnih zrn, ki jih prodaja SCTC podjetju SMBV. Kot navaja Starbucks, v preteklosti ni obstajala dokumentacija v zvezi s transfernimi cenami, ki bi se nanašala na razmerje med podjetjema SCTC in SMBV. V odgovor na zahtevo Komisije je Starbucks Komisiji 13. aprila 2015 predložil ad hoc poročilo o transfernih cenah za podjetje SCTC.

(124) Glede na predloženo ad hoc poročilo o transfernih cenah SCTC določa cene za svoje podružnice z uporabo dodatka na stroške proizvoda, povezane s surovimi kavnimi zrni, ki jih dobavlja.

(125) Poleg tega so bili za določitev tržno naravnanega dodatka na stroške proizvoda podjetja SCTC za nabavo surovih kavnih zrn opredeljeni trije ločeni elementi: — Intelektualna lastnina – program praks C.A.F.E.: Podjetje SCTC upravlja program praks C.A.F.E in uporablja dragoceno znanje, ki vključeno v poslovne dejavnosti podjetja Starbucks zagotavlja stalne dobave in podpira vzdržnost blagovne znamke Starbucks. Starbucks je to transakcijo analiziral na podlagi primerljivih licenčnih pogodb v zvezi z živilskimi in kmetijskimi tehnologijami. — Nabava: SCTC zagotavlja funkcije nabave za surova kavna zrna. Starbucks je to transakcijo analiziral na podlagi primerljivih sporazumov o nabavi med tretjimi strankami. — Financiranje: Podjetje SCTC naj bi bilo upravičeno do povračila za financiranje stroškov, ki jih ima zaradi hranjenja neprodanih zalog in neto terjatev za surova kavna zrna. Podjetje Starbucks je analiziralo ustrezno povračilo za financiranje, ki naj bi bilo vrnjeno podjetju SCTC.

(126) Združitev rezultatov za vsako posamezno komponento, ki jih je analiziralo podjetje SCTC, da skupni rezultat za surova kavna zrna v obdobju od leta 2005 do 2014, kakor je prikazano v tabeli 6: Tabela 6 Dodatek na stroške proizvoda (%) Komponenta Dodatek na stroške proizvoda Spodnji kvartil Dodatek na stroške proizvoda Mediana Dodatek na stroške proizvoda Zgornji kvartil Intelektualna lastnina –program praks C.A.F.E. 1,4 4,2 9,9 Nabava 4,7 6,0 8,0 Financiranje [1,5-4,5] [1,5-4,5] [1,5-4,5] Skupni dodatek na stroške proizvoda [7,5-10,5] [10,5-13,5] [19,5-22,5]

(127) Kombiniran tržno naravnan razpon skupnega dodatka na stroške proizvoda, ki ga je zaračunalo podjetje SCTC za kavo, prodano podjetju SMBV, je po ad hoc poročilu o določanju transfernih cen med spodnjim kvartilom [približno 9 %] in zgornjim kvartilom [okoli 21 %], z mediano [okoli 12 %] za celotno obdobje od 2005 do 2014.

(128) Kot navaja Starbucks, je jasno razvidno, da dejansko ustvarjena bruto marža podjetja SCTC (70) spada v razpon tržno primerljivih cen. To naj bi bilo razvidno iz dejstva, da je bruto marža od prodaje podjetja SCTC znašala [približno 12 %] za leta od 2005 do 2014 na podlagi tehtanega povprečja.

(129) Komisija je od podjetja Starbucks zahtevala, da navede podatke in elemente dodatka, uporabljene za določitev številk kvartila in mediane za obdobje od 2005 do 2014, predloženih Komisiji. Podjetje Starbucks je navedlo, da ti podatki niso na voljo.

(130) Podjetje Starbucks je 29. junija 2015 predložilo informacije, s katerimi naj bi utemeljilo cene surovih kavnih zrn v ad hoc poročilu o transfernih cenah ter zlasti številčni podatki v tabeli 6, za katere je Komisija zahtevala osnovne podatke.

(131) V nasprotju s tem, kar prikazuje tabela, ki jo je predložilo podjetje Starbucks 13. aprila 2015, vrednosti 1,4 % and 9,9 % v tabeli v zvezi s programom C.A.F.E. Vrednosti 1,4 % in 9,9 % programa praks nista spodnji kvartil (25. kvartil) in zgornji kvartil (75. kvartil). Namesto tega sta to dve skrajni vrednosti, in sicer najnižja vrednost in najvišja vrednost glede na primerjavo z licenčnimi sporazumi. V dopisu z dne 29. junija 2015 je podjetje Starbucks navedlo enajst licenčnih sporazumov, ki se nanašajo na izdajanje licenc za tehnologijo, ki jih šteje za primerljivo s programom C.A.F.E. Ti sporazumi se nanašajo na živilske izdelke in pijače. Razpon odstotkov, ki jih je izračunalo podjetje Starbucks, je predstavljen v tabeli 7. Podjetje Starbucks je pojasnilo, da se „odstotni dodatek na stroške proizvoda“ v tabeli 7 „izračuna s povprečjem posamezne postavke, deljeno z ena minus povprečje postavke“, čeprav ni pojasnjeno, zakaj je bil izveden ta korak pri izračunavanju dodatka na stroške proizvoda, saj sploh ni informacij ali ocen v zvezi s stroški podjetij glede na te sporazume. Tabela 7 Pojasnilo podjetja Starbucks glede prejšnjih predloženih podatkov o interkvartilnem razponu od 1,4 % do 9,9 % pri določanju cen programa C.A.F.E. Average Observation Percentage Markup on Product Cost Highest Observed Value 9,0 % 9,9 % Upper Quartile 6,0 % 6,4 % Median 4,0 % 4,2 % Lower Quartile 2,7 % 2,8 % Lowest Observed Value 1,4 % 1,4 % Observations 11 11

(132) V dopisu z dne 29. junija 2015 je podjetje Starbucks predložilo določanje cen za dejavnost nabave podjetja SCTC, ocenjeno na podlagi primerljivih transakcij, ki jih je podjetje Starbucks določilo z uporabo zbirk podatkov PowerK in LIVEDGAR. Trinajst sporazumov, po katerih storitve posrednika za nakupovanje zagotavlja nakupni posrednik tretje osebe, se šteje za skladnih s storitvami nabave, ki jih podjetje SCTC zagotavlja podjetju SMBV.

(133) Rezultati analize so predstavljeni kot odstotek stroškov proizvoda „franko na ladijski krov“ (FOB), kar pomeni stroške, zaračunane stranki za dobavljene proizvode. Mediana za predložene postavke znaša 6 %. Podjetje Starbucks je predložilo rezultate glede interkvartilnega razpona stroškov proizvoda, in sicer od 4,7 % do 8,0 %.

(134) Natančneje se ugotovitve nanašajo na sporazume z naslednjimi principali in zastopniki v obliki odstotka cen FOB, navedenega v oklepajih: Aeropostale,Inc (5 %); Ateca Production International, Inc. (7 %); BELL SPORTS CORP. (6 %), COLUMBIA SPORTSWEAR CO (1,5 %); Designs Apparel Inc. (5 %); F.I.S. Inc (10 %); He-Ro Industries Incorporated (10 %); JONES APPAREL GROUP INC/NINE WEST GROUP INC. (10 %); Mannesmann Pipe&Steel Corporation (2 %), Skin Shoes LLC (8 %); Skin Inc. (6 %); TI Sportswear Inc. (4,7 %) and WW Mexicana (1 %). Interkvartilni razpon za te rezultate je od 4 % do 8,5 %. Tako kot pri določanju cen za program C.A.F.E. je podjetje Starbucks navedlo, da se „odstotek prodaje izračuna kot odstotek vrednosti FOB, deljeno z ena plus odstotek FOB“ (71). Ta sprememba številk na podlagi primerjalne analize ni pojasnjena in ne ustreza običajnim finančnim prilagoditvam.

(135) In končno, Starbucks izračuna cene za to, kar je predstavljeno kot finančna funkcija in kar naj bi si podjetje SCTC prislužilo kot vračilo za „hranjenje zalog surovih e kave in financiranje neto terjatev na lastno odgovornost in za lasten račun“, kot navaja Starbucks. To vračilo je podjetje Starbucks izračunalo z uporabo tehtanega povprečja stroškov kapitala (v nadaljnjem besedilu „WACC“) za denarne terjatve in zaloge podjetja SCTC za leto 2014 je na podlagi tega določeno na [3 %].

(136) In končno je Komisija, da bi lahko izračunale dobičke, ustvarjene za praženje surovih kavnih zrn, kupljenih od podjetja SCTC, od podjetja Starbucks zahtevala ceno, ki jo je podjetje SMBV plačalo podjetju STCT. Podjetje Starbucks je predložilo pregled povprečnih cen (na funt), ki jih je podjetje SCTC zaračunalo podjetju SMV, in zneske, ki jih je podjetje SMBV plačalo podjetju SCTC, ki so predstavljeni v tabeli 8. Drugih plačil podjetja SMBV podjetju SCTC ni bilo. Tabela 8 Zneski, ki jih je podjetje SMBV plačalo podjetju SCTC za nakup surovih kavnih zrn Nakupi od podjetja SCTC

Davčno leto Nakupna vrednost v EUR Obseg nakupa v funtih Cena na enoto v EUR/funt (teža) 2002 — — 2003 [10 000 000 –20 000 000 ] [10 000 000 –20 000 000 ] [1,0000–1,5000] 2004 [10 000 000 –20 000 000 ] [10 000 000 –20 000 000 ] [1,0000–1,5000] 2005 [10 000 000 –20 000 000 ] [1 000 000 –10 000 000 ] [1,0000–1,5000] 2006 [10 000 000 –20 000 000 ] [10 000 000 –20 000 000 ] [1,0000–1,5000] 2007 [20 000 000 –30 000 000 ] [20 000 000 –30 000 000 ] [1,0000–1,5000] 2008 [20 000 000 –30 000 000 ] [10 000 000 –20 000 000 ] [1,0000–1,5000] 2009 [20 000 000 –30 000 000 ] [10 000 000 –20 000 000 ] [1,0000–1,5000] 2010 [30 000 000 –40 000 000 ] [20 000 000 –30 000 000 ] [1,0000–1,5000] 2011 [40 000 000 –50 000 000 ] [20 000 000 –30 000 000 ] [2,0000–2,5000] 2012 [60 000 000 –70 000 000 ] [20 000 000 –30 000 000 ] [2,0000–2,5000] 2013 [60 000 000 –70 000 000 ] [30 000 000 –40 000 000 ] [1,500–2,000] 2014 [60 000 000 –70 000 000 ] [40 000 000 –50 000 000 ] [1,500–2,000]

2.6.6 Informacije in podatki o trgovinah Starbucks

(137) Proizvodi, ki jih distribuira podjetje SMBV in jih je bodisi proizvedlo samo bodisi kupilo od drugih dobaviteljev, se prodajajo trgovinam. Nekatere trgovine so neodvisne, nekatere pa v lasti podjetja Starbucks. Komisija je zahtevala informacije, da preveri, ali obstaja razlika glede komercialnih pogojev, ki veljajo za trgovine v lasti skupine in za neodvisne trgovine.

(138) V zvezi s trgovinami Starbucks je podjetje Starbucks predložilo informacije o različnih programih za pridobitelje licence in kriterijih upravičenosti za razvoj trgovin Starbucks v regiji EMEA, pregled trgovin v regiji EMEA ter podatke o prometu trgovin in licenčninah, ki so jih v letu 2012 te trgovine plačale podjetju Starbucks Coffee BV. Po teh informacijah se odstotek licenčnin glede na promet, ki je bil plačan v okviru treh različnih vrst licenčnih programov (neodvisni geografski pridobitelji licence, geografski pridobitelji licence v lasti podjetja in pridobitelji licence v okviru kanala) razlikujejo po državah v razponu od [5 do 10] %.

2.6.7 Informacije o dobičkonosnosti drugih podjetij z dejavnostjo praženja kave, ki jih upravlja Starbucks

(139) Komisija je od podjetja Starbucks zahtevala finančne informacije o dobičkonosnosti vseh drugih podjetij z dejavnostjo praženja, ki jih upravlja skupina Starbucks, zlasti podjetja Starbucks Manufacturing Corporation (v nadaljnjem besedilu: „SMC“), za katero je bilo na podlagi javno objavljenih informacij ugotovljeno, da pripada skupini Starbucks. Komisija je zahtevala te informacije, ker smernice OECD za določanje transfernih cen iz leta 2010 priporočajo uporabo notranjih podatkov za preverjanje delitve dobička na podlagi neodvisnega tržnega načela (72). Podjetje Starbucks je navedlo, da je bilo podjetje SMC poleg podjetja SMBV edino z dejavnostjo praženja kave. Ker podjetje SMC nima revidiranih računovodskih izkazov, je podjetja Starbucks predložilo pro forma izkaze na podlagi notranjega poročanja podjetja.

(140) Podatki, ki jih predložilo podjetje Starbucks, so prikazani v tabeli 9. Razmerja med dobičkom od prodaje in dobičkom v nad operativnimi stroški (73) je dodala Komisija za namen te odločbe, pri čemer je bilo upoštevano, da je razmerje [9–12] % dobička nad operativnimi stroški poslovanja dogovorjeno v sporazumu APA kot tržno naravnano plačilo podjetja SMBV. Za SMC je bilo to razmerje okrog 500 % v zadnjih štirih obračunskih obdobjih. Tabela 9 Finančni podatki o proizvodnem podjetju Starbucks Manufacturing Corporation 2011 2012 2013 2014 Prodaja podjetja Starbucks Manufacturing Corporation [700 000 000 – 800 000 000 ] [1 000 000 000 – 1 500 000 000 ] [1 000 000 000 – 1 500 000 000 ] [1 000 000 000 – 1 500 000 000 ] Strošek prodanega blaga Sold [(500 000 000 ) – (600 000 000 )] [(800 000 000 ) – (900 000 000 )] [(800 000 000 ) – (900 000 000 )] [(700 000 000 ) – (800 000 000 )] Drugi dohodki in dobički [100 000 – 200 000 ] [600 000 – 700 000 ] [300 000 – 400 000 ] [1 000 000 – 10 000 000 ] Odbitki [(40 000 000 ) – (50 000 000 )] [(60 000 000 ) – (70 000 000 )] [(70 000 000 ) – (80 000 000 )] [(80 000 000 ) – (90 000 000 )] za plače [(10 000 000 ) – (20 000 000 )] [(20 000 000 ) – (30 000 000 )] [(20 000 000 ) – (30 000 000 )] [(30 000 000 ) – (40 000 000 )] za amortizacijo [(10 000 000 ) – (20 000 000 )] [(10 000 000 ) – (20 000 000 )] [(10 000 000 ) – (20 000 000 )] [(10 000 000 ) – (20 000 000 )] Skupni dohodek [100 000 000 – 200 000 000 ] [400 000 000 – 500 000 000 ] [300 000 000 – 400 000 000 ] [500 000 000 – 600 000 000 ] Stopnja dobička (dohodek/prodaja) [20 % – 25 %] [30 % – 35 %] [30 % – 35 %] [35 % – 40 %] Dobiček na operativne stroške (dohodek/ amortizacije) [400 % – 450 %] [650 % – 700 %] [500 % – 550 %] [550 % – 600 %]

2.7 Opis različnih pogodb, ki določajo vloge in odgovornosti podjetja SMBV

(141) Ko je bilo na Nizozemskem ustanovljeno podjetje SMBV, je sklenilo različne sporazume, ki določajo pogodbene delitve vlog in odgovornosti podjetja SMBV in njenih nasprotnih strank. Trije sporazumi, ki so pomembni za ta sklep, so sporazum o praženju med podjetjema SMBV in Alki LP, sporazum o kupovanju surovih kavnih zrn med podjetjema SMBV in SCTC ter sporazum o dobavi med podjetjem SMBV in trgovinami.

(142) Sporazum o praženju, ki je začel veljati 1. januarja 2002, ureja proizvodni proces. V skladu s sporazumom o praženju podjetje Alki LP nastopa kot principal, SMBV pa kot lastnik obrata za praženje. Podjetje SMBV plačuje podjetju Alki LP licenco, v zameno pa Alki LP podeljuje podjetju SMBV dostop do pravic intelektualne lastnine in prevzema podjetniško tveganje pri poslovanju SMBV, na primer glede prekoračitve stroškov in prodaje proizvodov. Podjetje SMBV bo pražilo surova kavna zrna in bo omogočilo, da bodo pražena kava in drugi s kavo povezani proizvodi na voljo trgovinam (v skladu s sporazumom o nabavi, obravnavanem v nadaljevanju, in sporazumom ADOA (74)). Kot lastnik obrata je moral SMBV zagotoviti uporabo ustrezne opreme, izvajanje ustreznih procesov in usklajenost proizvodnje izdelkov v skladu s specifikacijami podjetja Alki LP. SMBV bo lastnik kupljenih izdelkov, te pa mora kupiti od dobaviteljev, ki jih je določilo in/ali odobrilo podjetje Alki LP. SMBV mora poskrbeti, da proizvodi ob času dobave ustrezajo specifikacijam podjetja Alki LP, in mora takoj nadomestiti vse količine pomanjkljivih ali neustreznih proizvodov na lastne stroške. LP Alki pa prevzema tveganja v zvezi s škodo, ki lahko nastane zaradi proizvodnje, prodaje, prevoza, skladiščenja, predelave ali druge uporabe proizvodov, in mora podjetju SMBV povrniti škodo pri morebitnih odškodninskih zahtevkih.

(143) Sporazum o nakupu surovih e kave je začel veljati 22. aprila 2002 in določa pogoje za prodajo surovih kavnih zrn iz podjetja SCTC podjetju SMBV. Podjetje SCTC bo prodajalo kavna zrna podjetju SMBV po cenah, določenih v cenikih, ki jih je izdalo podjetje SCTC. Podjetje SMBV bo izdalo naročilo za nakup kave na podlagi nakupnih napovedi. SCTC bo dobavil zrna […].

(144) Dobavni sporazum določa odgovornosti pri dobavi osnovnih proizvodov podjetja Starbucks med podjetjem SMBV in trgovinami. Trgovine se zavezujejo, da bodo kupile vso praženo kavo z blagovno znamko, kot je določeno v navedenem sporazumu, samo od podjetja SMBV ali pooblaščenih dobaviteljev po cenah, ki so bodisi določena v skladu s formulo, ki je priložena navedenemu sporazumu (za kavo in proizvode, povezane s kavo) ali na podlagi cenika […] (za drugo blago). Trgovine morajo zagotoviti podjetju SMBV [periodične] nakupne napovedi (75), SMBV pa trgovinam jamči, da bodo kava in drugo blago v času, ko zapustijo skladišče podjetja, brez napak, sicer bo podjetje SMBV brezplačno nadomestilo proizvod z napako ali trgovinam dalo nepovratna sredstva (76).

2.8 Sporazum o delitvi stroškov

(145) Sporazum CSA med podjetjema Alki LP in Starbucks Corporation z dne 1. avgusta 2006 določa neposredne pravice podjetja Alki LP, da z licencami in podlicencami podeljuje tretjim strankam te pravice: (i) […] upravljanje trgovin Starbucks […], (ii) […] upravljanje „[…]“ in (iii) proizvodnja in/ali distribucija proizvodov z uporabo blagovnih znamk ter tehnologije in znanja podjetja Starbucks.

(146) V skladu s sporazumom CSA mora Alki LP podjetju Starbucks Corporation plačevati licenčnino, pristojbine za storitve, ki jih zagotavlja Starbucks Corporation, in poskrbeti za plačila v okviru delitve stroškov za razvoj nekaterih neopredmetenih sredstev. Plačila licenčnine obsegajo: (i) pristopno licenčnino, dodeljeno blagovni znamki in poslovnemu formatu, in (ii) trajno licenčnino, dodeljeno pravicam intelektualne lastnine glede znanja v zvezi s kavo. Plačila v skladu s to pogodbo so podrobno opredeljena v uvodnih izjavah 112 in 113.

2.9 Pogodbe med podjetjem Starbucks in tretjimi strankami v zvezi s proizvodnjo in prodajo kave

(147) Da bi Komisija lahko primerjala komercialne pogoje, dogovorjene med podjetjem SMBV in skupino Starbucks, in še zlasti plačevanje licenčnine za pravice IL v zvezi s praženjem kave, s komercialnimi pogoji, dogovorjenimi med skupino Starbucks in tretjimi strankami, je od podjetja Starbucks zahtevala vse pogodbe, v katerih Starbucks podeljuje licence za pravice IL, in vse pogodbe, s katerimi je podjetje Starbuck za praženje kave najelo zunanjega izvajalca. Komisija je zahtevala tudi informacije o komercialnih pogojih med podjetjem Starbucks Corporation in podjetjem za praženje kave v okviru skupine s sedežem v ZDA.

(148) V odgovor na zahtevo Komisije je podjetje Starbucks predložilo pogodbe s temi podjetji: — [Nepovezano proizvodno podjetje 2], („[nepovezano proizvodno podjetje 2]“), […]. Podjetje Starbucks je z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 2] sklenilo dve vrsti sporazumov za praženje kave s podpogodbo, ki sta bila večkrat spremenjena. V tehnološkem licenčnem sporazumu iz leta [pred letom 2008] je podružnica podjetja Starbucks, […], podelila neizključno licenco [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 2] za uporabo, med drugim, tehnologije in znanja podjetja Starbucks za proizvodnjo in prodajo pražene kave izbranim tretjim strankam, s katerimi je podjetje Starbucks sklenilo sporazume o dobavi, kot je [nepovezano proizvodno podjetje 5] […]. [Nepovezano proizvodno podjetje 2] mora opravljati storitve za zagotavljanje pražene kave visoke kakovosti, za kar je [nepovezano proizvodno podjetje 2] med drugim moralo izpolnjevati določene standarde za zagotavljanje kakovosti, ki jih je vzpostavilo podjetje Starbucks. Tehnološki licenčni sporazum določa, da [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 2] ni treba plačevati pristojbin za licenco (77). Sporazum o dobavi surovih e kave določa, da mora [nepovezano proizvodno podjetje 2] kupovati kavna zrna samo od podjetja Starbucks za vnaprej določeno plačilo [za določeno količino]. — [Nepovezano proizvodno podjetje 3], („[nepovezano proizvodno podjetje 3]“), […]. V skladu z licenčnim sporazumom o praženju iz leta [po letu 2008], [nepovezano proizvodno podjetje 3] zagotavlja storitve praženja kave, ki jo prodaja podjetju Starbucks in skupnemu podjetju [nepovezanega proizvodnega podjetja 3] in podjetja Starbucks, imenovanem [skupno podjetje nepovezanega proizvodnega podjetja 3 in podjetja Starbucks], ki upravlja kavne trgovine Starbucks v [določeni državi]. [Nepovezano proizvodno podjetje 3] plačuje pristojbino za praženje kave podjetju Starbucks […] v znesku […] USD [na določeno količino] surovih e kave, ki jo proizvaja in prodaja [skupno podjetje nepovezanega proizvodnega podjetja 3 in podjetja Starbucks]. — [Nepovezano proizvodno podjetje 4], („[nepovezano proizvodno podjetje 4]“), […]. Z namenom praženja kave s podpogodbo je [nepovezano proizvodno podjetje 4] sklenilo tri vrste sporazumov, od katerih je bila predložen samo nakupni sporazum […] iz leta [po letu 2008]. V skladu s tem ga je podjetje Starbucks pooblastilo [nepovezano proizvodno podjetje 4] za proizvodnjo, pakiranje in dobavo kavnega proizvoda. Sporazumi ne določajo pristojbin ali licenčnin, ki bi jih bilo treba plačati podjetju Starbucks. Proizvodnja mora potekati pod določenimi specifikacijami in standardi za izdelke, ki jih je določil Starbucks. Sporazum določa, da [nepovezano proizvodno podjetje 4] prodaja proizvode podjetju Starbucks in njegovim odvisnim podjetjem za ceno, določeno na ravni surovih kavnih zrn (kot navaja Starbucks, so surova kavna zrna torej zgolj izključeni stroški za [nepovezano proizvodno podjetje 4]), in stroške dobave, ki jim je dodana konverzijska pristojbina. Konverzijska pristojbina vključuje pristojbine za praženja […]. Formula za določanje cen se nato prevede v prodajno ceno [na določeno količino] pražene kave. Starbucks trdi, da je posledica tega marža v višini [5–10] % celotnih stroškov konverzije, brez dodatnih pojasnil o tem, kako je prišel do tega domnevnega dodatka. — [Nepovezano proizvodno podjetje 5], („[nepovezano proizvodno podjetje 5]“), […]. Podjetje Starbucks je z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 5] sklenilo tri vrste sporazumov v letu [pred letom 2008]. V sporazumu o dobavi je podjetje Starbucks prevzelo obveznost dobave praženih kavnih zrn, koncentrata in drugih kavnih sestavin [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 5] za ceno, ki temelji na formuli, uporabljeni za oblikovanje cen za sestavine kave za dejavnosti maloprodajnih kavnih trgovin podjetja Starbucks […], […]. Sporazum […], ki je sporazum o proizvodnji in distribuciji, podeljuje [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 5] izključno pravico do distribucije nekaterih predpakiranih, za pitje pripravljenih pijač v okviru blagovne znamke Starbucks na določenem ozemlju. Proizvodnja mora potekati pod določenimi specifikacijami in standardi za izdelke, ki jih je določil Starbucks. Sporazum […] ne določa pristojbin ali licenčnin, ki bi jo moralo [nepovezano proizvodno podjetje 5] plačati podjetju Starbucks. Licenčna pogodba za blagovno znamko in tehnologijo omogoča [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 5] uporabo znamke Starbucks ter tehnologije in znanja podjetja Starbucks za namene proizvodnje dogovorjenih proizvodov. [Nepovezano proizvodno podjetje 5] plača licenčnino v višini [10–15] % neto prodaje, za katero velja mehanizem prilagoditve, kar po navedbi podjetja Starbucks pomeni, da licenčnina znaša približno [10–15] % neto prodaje pijač, pripravljenih za pitje (78). — [Nepovezano proizvodno podjetje 6] („[nepovezano proizvodno podjetje 6]“), […]. Podjetje Starbucks je z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 6] sklenilo tri vrste sporazumov v letu [pred letom 2008], ki so bili pozneje spremenjeni. V sporazumu o dobavi je podjetje Starbucks prevzelo obveznost dobave praženih kavnih zrn, koncentrata in drugih kavnih sestavin [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 6] za ceno, ki temelji na formuli, uporabljeni za oblikovanje cen za sestavine kave za dejavnosti maloprodajnih kavnih trgovin podjetja Starbucks […], […]. Sporazum o proizvodnji in distribuciji podeljuje [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 6] izključno pravico do distribucije nekaterih predpakiranih, za pitje pripravljenih pijač v okviru blagovne znamke Starbucks v [določeni državi]. Proizvodnja mora potekati pod določenimi specifikacijami in standardi za izdelke, ki jih je določil Starbucks. Sporazum o proizvodnji in distribuciji ne določa pristojbin ali licenčnin, ki bi jo moralo [nepovezano proizvodno podjetje 6] plačati podjetju Starbucks. Licenčna pogodba za blagovno znamko in tehnologijo omogoča [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 6] uporabo znamke Starbucks ter tehnologije in znanja podjetja Starbucks za namene proizvodnje dogovorjenih proizvodov. [Nepovezano proizvodno podjetje 6] plača licenčnino, odvisno od proizvoda. Kot navaja Starbucks, ta licenčnina znaša med [5 in 10] % neto prodaje pijač, pripravljenih za pitje (79). — [Nepovezano proizvodno podjetje 7] („[nepovezano proizvodno podjetje 7]“), […]. Podjetje Starbucks je z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 7] sklenilo tri vrste sporazumov [po letu 2008], ki so bili pozneje spremenjeni. V sporazumu o dobavi je podjetje Starbucks prevzelo obveznost dobave kavnih sestavin […], [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 7] za ceno [za določeno količino]. Sporazum o proizvodnji in distribuciji podeljuje [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 7] izključno pravico do distribucije nekaterih predpakiranih, za pitje pripravljenih pijač v okviru blagovne znamke Starbucks na [določenem ozemlju. Proizvodnja mora potekati pod določenimi specifikacijami in standardi za izdelke, ki jih je določil Starbucks. Sporazum o proizvodnji in distribuciji ne določa pristojbine ali licenčnine, ki bi jo moralo [nepovezano proizvodno podjetje 7] plačati podjetju Starbucks. Licenčna pogodba za blagovno znamko in tehnologijo omogoča [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 7] uporabo znamke Starbucks ter tehnologije in znanja podjetja Starbucks za namene proizvodnje dogovorjenih proizvodov. [Nepovezano proizvodno podjetje 7] plača licenčnino glede na ozemlje, v vrednosti od [10 do 20] % neto prodaje.

(149) Zgoraj navedene pogodbe, ki jih ima Starbucks z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 5], [nepovezanim proizvodnim podjetjem 6] in [nepovezanim proizvodnim podjetjem 7] so bile razvrščene v tri kategorije: (i) sporazumi o dobavi, podobni sporazumu o dobavi med podjetjem SMBV in razvijalci, opisanim v uvodni izjavi 144; (ii) sporazumi o proizvodnji in distribuciji, podobni sporazumu med podjetjema SMBV in Alki LP; in (iii) sporazumi o podelitvi licence za blagovno znamko in tehnologijo, podobni sporazumu ADOA med podjetjem Starbucks Coffee BV in trgovinami, opisanim v uvodni izjavi 48. Od treh vrst sporazumov med podjetjem Starbucks in [nepovezanim proizvodnim podjetjem 5], [nepovezanim proizvodnim podjetjem 6] in [nepovezanim proizvodnim podjetjem 7] samo zadnja kategorija sporazumov določa, da morajo nasprotne stranke plačevati licenčnino.

(150) Poleg tega je podjetje Starbucks predložilo Komisiji štiri druge sporazume o praženju z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 8], [nepovezanim proizvodnim podjetjem 1], [nepovezanim proizvodnim podjetjem 9] in [nepovezanim proizvodnim podjetjem 10]. — Pogodba o proizvodnji in dobavi je bila sklenjena z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 8] [po letu 2008] in določa, da mora [nepovezano proizvodno podjetje 8] proizvajati aromatizirano kavo za Starbucks po določeni ceni (80). […] določa, da mora [nepovezano proizvodno podjetje 8] strogo upoštevati tehnični priročnik, med drugim glede proizvodnje proizvodov. […] določa, da mora podjetje Starbucks [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 8] podeliti brezplačno licenco za uporabo njegovega znanja v zvezi s proizvodnim postopkom. — Pogodba o proizvodnji in dobavi je bila sklenjena z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 1] [po letu 2008] in določa, da mora [nepovezano proizvodno podjetje 1] proizvajati določene kavne izdelke za Starbucks po določeni ceni (81). […] določa, da mora [nepovezano proizvodno podjetje 1] strogo upoštevati tehnični priročnik, med drugim glede proizvodnje proizvodov. Sporazum ne določa pristojbine ali licenčnine, ki bi jo moralo [nepovezano proizvodno podjetje 1] plačevati podjetju Starbucks. — Pogodba o proizvodnji in dobavi je bila sklenjena z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 9] [po letu 2008] in določa, da mora [nepovezano proizvodno podjetje 9] proizvajati aromatizirano kavo za Starbucks po določeni ceni (82). […] določa, da mora [nepovezano proizvodno podjetje 9] strogo upoštevati tehnični priročnik, med drugim glede proizvodnje proizvodov. [Sporazum o proizvodnji in distribuciji] ne določa pristojbine ali licenčnine, ki bi jo moralo [nepovezano proizvodno podjetje 9] plačati podjetju Starbucks. Sporazum se nanaša tudi na sporazum v zvezi s tehnologijo in blagovno znamko, ki pa ni bil predložen. — Sporazum o proizvodnji z [nepovezanim proizvodnim podjetjem 10] je bil sklenjen [po letu 2008] in se nanaša na proizvodnjo in praženje surovih kavnih zrn za podjetje Starbucks s strani podjetja z dejavnostjo praženja […], ki svoja kavna zrna nabavlja neposredno. Sporazum ne določa pristojbine ali licenčnine, ki bi jo moralo [nepovezano proizvodno podjetje 10] plačevati podjetju Starbucks. […] sporazuma pojasnjuje, da je podjetje Starbucks lastnik pravic intelektualne lastnine glede kavne mešanice, časa in krivulje praženja, končne točke praženja itd. Starbucks plačuje pristojbino [nepovezanemu proizvodnemu podjetju 10] za kavo [za določeno količino] na podlagi posebne formule, po kateri se za praženje zaračuna manj kot za pakiranje.

2.9.1 Argumenti, ki jih je predstavilo podjetje Starbucks v zvezi s sporazumi s tretjimi strankami in podjetjem Starbucks Manufacturing Corp.

(151) Poleg pogodb, navedenih v uvodni izjavi 148, je podjetje Starbucks predložilo analizo primerljivosti teh pogodb s plačili licenčnine podjetja SMBV podjetju Alki LP.

(152) Pri sporazumih, s katerimi je podjetje Starbucks podelilo licence za neopredmetena sredstva (blagovne znamke in določeno posebno znanje v zvezi s kavo) za u