(18)

vstavi se naslednji člen: „Člen 25a Varstvo oškodovancev v primeru nesreče, ki se je zgodila v državi članici, ki ni država članica njihovega prebivanja, v primeru insolventnosti zavarovalnice 1. Vsaka država članica do ... [18 mesecev po datumu začetka veljavnosti te direktive o spremembi] ustanovi ali pooblasti organ, ki oškodovancem, ki prebivajo na njenem ozemlju, v primerih iz člena 20(1) zagotovi odškodnino vsaj do omejitev obveznosti zavarovanja za materialno škodo ali telesne poškodbe, ki jih povzroči vozilo, zavarovano pri zavarovalnici, od trenutka, ko: (a) je zavarovalnica v stečajnem postopku ali (b) je zavarovalnica v postopku prenehanja, kot je opredeljen v členu 268(1), točka (d), Direktive 2009/138/ES. 2. Država članica sprejme ustrezne ukrepe, s katerimi zagotovi, da ima organ iz odstavka 1 na voljo dovolj sredstev za plačilo odškodnine oškodovancem v skladu s pravili iz odstavka 10, ko je treba plačati odškodnino v primerih iz odstavka 1, točki (a) in (b). Ti ukrepi lahko vključujejo zahteve za finančne prispevke, če se naložijo le zavarovalnicam, ki jim je država članica, ki je uvedla ukrepe, izdala dovoljenje. 3. Brez poseganja v katero koli obveznost iz člena 280 Direktive 2009/138/ES vsaka država članica zagotovi, da se ob izdaji naloga ali sklepa pristojnega sodišča ali katerega koli drugega pristojnega organa o začetku postopka iz odstavka 1, točka (a) ali (b), v zvezi z zavarovalnico, katere matična država članica je ta država članica, ta nalog ali sklep objavi. Organ iz odstavka 1, ustanovljen v matični državi članici zavarovalnice, zagotovi, da so vsi organi iz odstavka 1 in vsi odškodninski organi iz člena 24 v vseh državah članicah nemudoma obveščeni o tem nalogu ali sklepu. 4. Oškodovanec lahko vloži zahtevek za odškodnino neposredno pri organu iz odstavka 1. 5. Ob prejemu zahtevka organ iz odstavka 1 obvesti enakovreden organ v matični državi članici zavarovalnice, odškodninski organ iz člena 24 v državi članici prebivanja oškodovanca in zavarovalnico v stečajnem postopku ali postopku prenehanja, ali njenega upravitelja ali likvidacijskega upravitelja, kot je opredeljen v členu 268(1), točka (e) oziroma (f), Direktive 2009/138/ES, da je prejel zahtevek od oškodovanca. 6. Zavarovalnica, ki je v stečajnem postopku ali postopku prenehanja, ali njen upravitelj ali likvidacijski upravitelj obvesti organ iz odstavka 1, ko plača odškodnino ali zavrne odgovornost v zvezi z zahtevkom, ki ga je prejel tudi organ iz odstavka 1. 7. Države članice zagotovijo, da organ iz odstavka 1, med drugim na podlagi informacij, ki jih oškodovanec predloži na njegovo zahtevo, oškodovancu v treh mesecih po datumu, na katerega je oškodovanec vložil odškodninski zahtevek pri organu, v skladu z nacionalnim pravom, ki se uporablja, predloži utemeljeno ponudbo za odškodnino ali odgovor z utemeljitvijo, kot je določeno v drugem pododstavku tega odstavka. Za potrebe prvega pododstavka organ: (a) poda utemeljeno ponudbo za odškodnino, kadar ugotovi, da je dolžen zagotoviti odškodnino v skladu z odstavkom 1, točka (a) ali (b), da se zahtevek ne izpodbija in da je bila škoda delno ali v celoti ocenjena; (b) poda odgovor z utemeljitvijo na točke iz zahtevka, kadar ugotovi, da ni dolžen izplačati odškodnine v skladu z odstavka 1, točka (a) ali (b), da je odgovornost bodisi sporna bodisi ni bila natanko ugotovljena ali da škoda ni bila v celoti ocenjena; 8. Kadar je treba odškodnino izplačati v skladu z odstavkom 7, drugi pododstavek, točka (a), organ iz odstavka 1 oškodovancu izplača odškodnino brez nepotrebnega odlašanja, vsekakor pa v treh mesecih po tem, ko je oškodovanec sprejel utemeljeno ponudbo za odškodnino iz odstavka 7, drugi pododstavek, točka (a). Kadar je bila škoda le delno ocenjena, se zahteve glede izplačila odškodnine iz prvega pododstavka uporabljajo za to delno ocenjeno škodo in od trenutka sprejetja ustrezne utemeljene ponudbe za odškodnino. 9. Države članice zagotovijo, da ima organ iz odstavka 1 vsa potrebna pooblastila in pristojnosti, da lahko v vseh fazah postopkov iz tega člena pravočasno sodeluje z drugimi takimi organi v drugih državah članicah, z organi vseh držav članic, ustanovljenimi ali pooblaščenimi v skladu s členoma 10a in 24, in z drugimi zainteresiranimi stranmi, vključno z zavarovalnico v stečajnem postopku ali postopku prenehanja, njenim upraviteljem ali likvidacijskim upraviteljem, in pristojnimi nacionalnimi organi držav članic. Takšno sodelovanje zajema zahtevek za informacije ter prejemanje in zagotavljanje informacij, po potrebi vključno s podrobnostmi posameznih zahtevkov. 10. Kadar matična država članica zavarovalnice iz odstavka 1 ni država članica, v kateri oškodovanec prebiva, ima organ iz odstavka 1 v državi članici, v kateri oškodovanec prebiva, ki je oškodovancu plačal odškodnino v skladu z odstavkom 8, pravico, da od organa iz odstavka 1 v matični državi članici zavarovalnice zahteva povračilo celotnega zneska plačane odškodnine. Organ iz odstavka 1 v matični državi članici zavarovalnice izvrši plačilo organu iz odstavka 1 v državi članici, v kateri oškodovanec prebiva, ki je oškodovancu izplačal odškodnino v skladu z odstavkom 8, v razumnem roku, ki ni daljši od šestih mesecev, razen če se ti organi pisno dogovorijo drugače, potem ko je organ prejel zahtevek za tako povračilo. Na organ, ki je izplačal odškodnino v skladu s prvim pododstavkom, se prenesejo pravice oškodovanca do povzročitelja nesreče ali njegove zavarovalnice, razen pravic do imetnika zavarovalne police ali druge zavarovane osebe, ki je povzročil nesrečo, če bi odgovornost imetnika zavarovalnice pravice ali zavarovane osebe krila insolventna zavarovalnica v skladu z nacionalnim pravom, ki se uporablja. Vsaka država članica prizna to subrogacijo, kot jo zagotavlja katera koli druga država članica. 11. Odstavki 1 do 10 ne vplivajo na pravico držav članic, da: (a) odškodnino, ki jo izplača organ iz odstavka 1, štejejo za subsidiarno ali nesubsidiarno; (b) predvidijo poravnavo zahtevkov v zvezi z isto nesrečo med: (i) organom iz odstavka 1; (ii) osebo ali osebami, odgovornimi za nesrečo; (iii) drugimi zavarovalnicami ali organi socialne varnosti, ki so dolžni izplačati odškodnino oškodovancu. 12. Države članice organu iz odstavka 1 ne dovolijo, da plačilo odškodnine pogojuje s kakršnimi koli zahtevami, razen s tistimi, ki so opredeljene v tej direktivi. Države članice organu iz odstavka 1 zlasti ne dovolijo, da bi plačilo odškodnine pogojeval z zahtevo, da bi moral oškodovanec dokazati, da je pravna ali fizična oseba plačilno nesposobna ali da noče plačati. 13. Organi iz odstavka 1 ali subjekti iz drugega pododstavka tega odstavka si prizadevajo, da do 23. decembra 2023 sklenejo sporazum za izvajanje tega člena v zvezi z njihovimi funkcijami in obveznostmi ter postopki povračila v skladu s tem členom. Za ta namen vsaka država članica do 23. junija 2023: (a) ustanovi ali pooblasti organ iz odstavka 1 in ga pooblasti, da se pogaja o takem sporazumu in ga sklene, ali (b) določi subjekt in ga pooblasti za pogajanja in sklenitev takega sporazuma, katerega pogodbenik bo organ iz odstavka 1 postal, ko bo ustanovljen ali pooblaščen. Sporazum iz prvega pododstavka se nemudoma uradno sporoči Komisiji. Kadar sporazum iz prvega pododstavka ni sklenjen do 23. decembra 2023, se na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s postopkom iz člena 28b za določitev postopkovnih nalog in postopkovnih obveznosti organov iz odstavka 1 v zvezi s povračilom.“;