SL Uradni list Evropske unije L 29/1

DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) 2017/180

z dne 24. oktobra 2016

o dopolnitvi Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z regulativnimi tehničnimi standardi za določitev standardov za ocenjevanje referenčnih portfeljev in postopkov za izmenjavo ocen

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (1) ter zlasti člena 78(7) Direktive,

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Določiti je treba standarde, na podlagi katerih pristojni organi ocenjujejo notranje pristope, ki so jih institucije sprejele za izračunavanje kapitalskih zahtev, in opredeliti podrobna pravila v zvezi s postopki za izmenjavo teh ocen med pristojnimi organi, pooblaščenimi za spremljanje razpona zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti ali kapitalskih zahtev institucij, ki lahko uporabljajo notranje pristope za izračun teh zneskov ali kapitalskih zahtev.

(2) Ocena kakovosti naprednih pristopov institucij omogoča primerjavo notranjih pristopov na ravni Unije, pri čemer Evropski bančni organ (v nadaljnjem besedilu: EBA) pomaga pristojnim organom pri njihovi oceni glede morebitne podcenjenosti kapitalskih zahtev. Pravila o postopkih za izmenjavo ocen bi morala vsebovati ustrezne določbe glede časovnega okvira izmenjave ocen z zadevnimi pristojnimi organi in EBA.

(3) Pristojnim organom, odgovornim za nadzor institucij, ki so del skupine, za katero se izvaja konsolidiran nadzor, je upravičeno v interesu, da so notranji pristopi, ki jih uporabljajo te institucije, kakovostni, saj prispevajo k skupni odločitvi o odobritvi notranjih pristopov na podlagi člena 20 Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (2). Pravila o postopkih za izmenjavo ocen, pripravljenih v skladu s členom 78(3) Direktive 2013/36/EU, bi morala tudi določati, kako se uporabljajo splošne obveznosti glede sodelovanja in izmenjave informacij v kolegijih v specifičnem okviru postopka primerjanja.

(4) Da bi se zagotovilo, da se ocene, izvedene v skladu s členom 78(3) Direktive 2013/36/EU, izmenjujejo na učinkovit in praktičen način, bi morali pristojni organi sporočiti svojo oceno ali mnenja glede ravni morebitne podcenjenosti kapitalskih zahtev, ki izhaja iz uporabe notranjih pristopov s strani institucij, ter utemeljitev za sklepe pristojnih organov pri njihovi oceni. Poleg tega so dejanski ali predvideni popravni ukrepi pristojnih organov v skladu s členom 78(4) navedene direktive relevantni tudi za vse druge pristojne organe, odgovorne za nadzor institucij iz skupine, za katero se izvaja konsolidiran nadzor, saj jim je upravičeno v interesu, da je notranji pristop, ki ga uporabljajo navedene institucije, vedno kakovosten. Dejanski ali predvideni popravni ukrepi pristojnih organov bi morali biti tudi sporočeni EBA v skladu s členom 107(1) navedene direktive, saj jih EBA potrebuje za izvajanje svojih nalog.

(5) Poročilo EBA, ki ga ta pripravi za pomoč pristojnim organom pri oceni kakovosti notranjih pristopov, je temeljni element postopka primerjanja, saj tako poročilo vsebuje rezultate primerjave zadevnih institucij s primerljivimi institucijami na ravni Unije. Zato bi morale informacije, vsebovane v poročilu EBA, predstavljati podlago, na kateri se pristojni organi odločijo, katerim podjetjem in portfeljem bi bilo treba pri oceni nameniti „posebno pozornost“, kot se zahteva v prvem pododstavku člena 78(3) Direktive 2013/36/EU.

(6) Rezultati ocene kakovosti notranjih pristopov so odvisni od kakovosti podatkov, ki jih zadevne institucije poročajo v skladu z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2016/2070 (3), ki morajo biti tudi dosledni in primerljivi. Zato bi se moralo od pristojnih organov zahtevati, da potrdijo, da institucije pravilno uporabljajo navedeno izvedbeno uredbo, zlasti v zvezi z uporabo možnosti institucij, da ne poročajo določenih posameznih portfeljev.

(7) Če pristojni organi izračunavajo referenčna merila na podlagi standardiziranega pristopa, bi bilo treba zaradi skrbnosti prilagoditi kapitalske zahteve za kreditno tveganje, ki izhajajo iz uporabe standardiziranega pristopa. Ta prilagoditev bi se morala določiti pri ravni, ki se uporablja za izračun prehodnega praga iz sporazuma Basel I na podlagi člena 500 Uredbe (EU) št. 575/2013.

(8) Referenčna merila, ki temeljijo na standardiziranem pristopu, se trenutno ne štejejo za primerna za izračune v primeru tržnega tveganja, ker lahko privedejo do izkrivljanj. Zaradi večjih razlik v metodologiji pri izračunavanju kapitalskih zahtev v skladu s standardiziranim in notranjimi pristopi, predvsem zaradi znatnih razlik pri združevanju ali razpršitvi posameznih pozicij, primerjava med obema metrikama v okviru tržnega tveganja za majhne portfelje ne bi zagotovila smiselnega kazalnika morebitne podcenjenosti kapitalskih zahtev. Kadar se izračuni na podlagi standardiziranega pristopa upoštevajo pri oceni modelov za kreditno tveganje, bi se morali uporabljati zgolj kot referenčna merila za oceno in ne kot spodnje vrednosti.

(9) Pri oceni splošne kakovosti notranjih pristopov institucij in stopnje raznolikosti med različnimi pristopi se pristojni organi ne bi smeli osredotočati samo na rezultate, ampak bi si morali prizadevati določiti ključne vzroke za raznolikost in sprejeti zaključke glede različnih pristopov modeliranja. Od pristojnih organov bi se moralo zato zahtevati, da upoštevajo rezultate alternativnih izračunov tvegane vrednosti (VaR) in stresne tvegane vrednosti (sVaR) na podlagi časovne vrste podatkov o poslovnem izidu.

(10) Glede na to, da je vloga pristojnih organov pri preverjanju in potrjevanju kakovosti notranjih pristopov bistvena, bi morali poleg informacij, ki jih poročajo institucije v skladu z Izvedbeno uredbo (EU) 2016/2070, pristojni organi proaktivno uporabljati pooblastila, ki jih imajo v skladu z Uredbo (EU) št. 575/2013, za potrjevanje in preverjanje notranjih pristopov, in sicer s pridobivanjem vseh dodatnih informacij, ki bodo uporabne za njihovo tekoče ocenjevanje kakovosti notranjih pristopov.

(11) Za namene ocene tržnega tveganja se testiranje za nazaj na podlagi hipotetičnih in dejanskih sprememb vrednosti portfelja že mora dnevno izvajati za pozicije celotnega portfelja ob koncu dne, kot je določeno v členu 366(3) Uredbe (EU) št. 575/2013. Število preseganj je treba sporočiti pristojnim organom in se redno uporablja za oceno delovanja modela in za določitev faktorjev pribitkov za regulativne multiplikatorje VaR in sVaR. Zato se za portfelje, ki se nanašajo na notranje pristope za tržno tveganje, ne bi smelo izvajati ali ocenjevati nobeno dodatno testiranje za nazaj.

(12) Dejstvo, da je rezultat primerjanja za posamezen portfelj ekstremna vrednost ali je v poročilu EBA navedeno, da ga morajo preveriti pristojni organi, še ne pomeni nujno, da je model, ki ga uporablja institucija, nepravilen ali napačen. V tem pogledu bi se morale ocene, ki jih izvajajo pristojni organi, uporabljati kot orodje za bolj poglobljeno razumevanje modelov in predpostavk za modeliranje, ki jih uporabljajo institucije. Poleg tega bi morali pristojni organi analizo morebitnih razlik med kapitalskimi zahtevami za kreditno tveganje, kot jih institucije poročajo v skladu z Izvedbeno uredbo (EU) 2016/2070, in kapitalskimi zahtevami za kreditno tveganje, ki izhajajo iz uporabe preteklih dejanskih parametrov tveganja (v nadaljnjem besedilu: izidi), uporabljati kot približni kazalnik znatne in sistematične podcenjenosti kapitalskih zahtev, vendar ta analiza nikoli ne bi smela nadomestiti dejanske validacije notranjega pristopa.

(13) Pri uporabi rezultatov primerjanja bi morali biti pristojni organi pozorni na možne omejitve podatkov in to ustrezno upoštevati v svoji oceni. EBA bi morala na podlagi izidov z uporabo zbranih informacij izračunati dodatne metrike, ki bodo dodatno prispevale k analizi. Podobno bi bilo treba zaradi dejstva, da so kapitalske zahteve, pridobljene na podlagi modelov za tržno tveganje, odvisne od posameznih portfeljev in se morebitni zaključki, pridobljeni na razčlenjeni ravni, ne morejo nekritično ekstrapolirati na dejanske portfelje, ki jih posedujejo institucije, bi se morali vsi predhodni zaključki, ki temeljijo izključno na skupnih ravneh kapitala, določenih na podlagi združenih portfeljev, obravnavati s primerno previdnostjo. Pri ocenjevanju dobljenih rezultatov bi morali pristojni organi upoštevati, da bodo tudi združeni portfelji, ki jih sestavlja največje število instrumentov, še vedno precej drugačni od dejanskega portfelja v smislu obsega in strukture. Poleg tega, ker večina institucij ne bo sposobna modelirati vseh nezdruženih portfeljev, rezultati morda ne bodo primerljivi v vseh primerih. Prav tako se ne bi smelo pozabiti, da podatki ne bodo odražali vseh ukrepov v zvezi s kapitalom, kot so omejitve glede koristi zaradi razpršitve ali pribitkov h kapitalu, uvedenih zaradi odpravljanja ugotovljenih napak pri modeliranju ali manjkajočih dejavnikov tveganja.

(14) Ta uredba temelji na osnutkih regulativnih tehničnih standardov, ki jih je Komisiji predložil Evropski bančni organ.

(15) Evropski bančni organ je opravil javna posvetovanja o osnutkih regulativnih tehničnih standardov, na katerih temelji ta uredba, analiziral morebitne povezane stroške in koristi ter zaprosil za mnenje interesno skupino za bančništvo, ustanovljeno v skladu s členom 37 Uredbe (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (4) –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

Člen 1

Postopki za izmenjavo ocen

1. Pristojni organi, ki izvajajo letne ocene kakovosti notranjih pristopov institucij v skladu s členom 78(3) Direktive 2013/36/EU, te ocene izmenjajo z vsemi drugimi zadevnimi pristojnimi organi in Evropskim bančnim organom (v nadaljnjem besedilu: EBA) v treh mesecih po objavi poročila, ki ga pripravi EBA, iz drugega pododstavka člena 78(3) navedene direktive.

2. EBA po prejemu ocen iz odstavka 1 te izmenja z zadevnimi pristojnimi organi, odgovornimi za nadzor institucij, ki spadajo v skupino, za katero se izvaja konsolidiran nadzor, če pristojni organi, ki so pripravili navedene ocene, niso tega že storili.

Člen 2

Postopki za izmenjavo informacij z drugimi pristojnimi organi in EBA

Pri izmenjavi ocen, pripravljenih v skladu s členom 78(3) Direktive 2013/36/EU, pristojni organi zagotovijo naslednje informacije:

(a) zaključke in utemeljitev svoje ocene na podlagi uporabljenih standardov ocenjevanja iz členov od 3 do 11;

(b) svoje mnenje glede ravni morebitne podcenjenosti kapitalskih zahtev, določenih na podlagi notranjih pristopov, ki jih uporabljajo institucije.

Člen 3

Pregled

1. Pristojni organi pri izvajanju ocene iz prvega pododstavka člena 78(3) Direktive 2013/36/EU opredelijo notranje pristope, za katere je potrebna posebna ocena, na način, ki je sorazmeren z naravo, obsegom in kompleksnostjo tveganj, povezanih s poslovnim modelom, ter relevantnostjo portfeljev, vključenih v Izvedbeno uredbo (EU) 2016/2070, za institucijo v zvezi s profilom tveganja institucije. Upoštevajo tudi analizo, zagotovljeno v poročilu EBA iz drugega pododstavka člena 78(3) Direktive 2013/36/EU, kot sledi:

(a) vrednosti, ki izhajajo iz modeliranja in se v poročilu EBA štejejo za ekstremne, obravnavajo kot kazalnik, da obstajajo velike razlike v kapitalskih zahtevah v skladu s prvim pododstavkom člena 78(3) Direktive 2013/36/EU;

(b) vrednosti, ki izhajajo iz modeliranja, in standardni odklon teh vrednosti za izpostavljenosti v istem referenčnem portfelju ali podobnih referenčnih portfeljih, opredeljenih v poročilu EBA, obravnavajo kot predhodni kazalnik velikih razlik ter večje raznolikosti ali neraznolikosti, kot je ustrezno, v kapitalskih zahtevah v skladu s prvim pododstavkom člena 78(3) Direktive 2013/36/EU;

(c) morebitne razlike, izračunane v skladu s členom 4 te uredbe, obravnavajo kot predhodni kazalnik znatne in sistematične podcenjenosti kapitalskih zahtev v skladu s prvim pododstavkom člena 78(3) Direktive 2013/36/EU;

(d) morebitne razlike med ocenjenimi parametri tveganja, ki jih institucije poročajo v skladu z Izvedbeno uredbo (EU) 2016/2070, in preteklimi dejanskimi parametri tveganja (v nadaljnjem besedilu: izidi), ki jih institucije poročajo v skladu z navedeno izvedbeno uredbo, obravnavajo kot predhodni kazalnik velikih razlik v kapitalskih zahtevah v skladu s prvim pododstavkom člena 78(3) Direktive 2013/36/EU;

(e) morebitne razlike med kapitalskimi zahtevami za kreditno tveganje, kot jih institucije poročajo v skladu z Izvedbeno uredbo (EU) 2016/2070, in kapitalskimi zahtevami za kreditno tveganje, ki izhajajo iz uporabe izidov s strani institucij v skladu z navedeno izvedbeno uredbo ali ki jih izračuna EBA v svojem poročilu iz drugega pododstavka člena 78(3) Direktive 2013/36/EU, obravnavajo kot predhodni kazalnik znatne in sistematične podcenjenosti kapitalskih zahtev v skladu s prvim pododstavkom člena 78(3) navedene direktive; Pri uporabi poročila, ki ga zagotovi EBA, lahko pristojni organi upoštevajo možne omejitve podatkov in to ustrezno upoštevajo v svoji oceni.

2. Pri izvajanju ocene iz odstavka 1 tega člena pristojni organi uporabljajo standarde ocenjevanja iz členov od 6 do 11.

Člen 4

Izračun morebitnih razlik za kreditno tveganje z uporabo standardiziranega pristopa

1. Pristojni organi izračunajo morebitne razlike iz točke (c) člena 3(1) tako, da od kapitalskih zahtev za kreditno tveganje, ki izhajajo iz uporabe standardiziranega pristopa, odštejejo kapitalske zahteve za kreditno tveganje, ki jih sporočijo institucije v skladu z Izvedbeno uredbo (EU) 2016/2070. Poleg tega izračunajo primerjalne statistike v zvezi z navedenimi razlikami, kot sledi:

(a) za portfelje z majhnim številom neplačnikov na ravni portfelja, pri čemer se izključijo izpostavljenosti do enot centralne ravni države in centralnih bank držav članic, denominirane in financirane v domači valuti, kot je navedeno v členu 114(4) Uredbe (EU) št. 575/2013;

(b) za portfelje z velikim številom neplačnikov na ravni portfelja.

2. Pristojni organi za izračun primerjalnih statistik iz odstavka 1 tega člena uporabijo kapitalske zahteve za kreditno tveganje, prilagojene ravni, uporabljeni za izračun prehodnega praga iz sporazuma Basel I na podlagi člena 500 Uredbe (EU) št. 575/2013.

Člen 5

Izračun morebitnih razlik za kreditno tveganje z uporabo izidov

Pristojni organi za namene točk (d) in (e) člena 3(1) pri izračunu razlik uporabijo enoletne in petletne povprečne izide.

Člen 6

Standardi ocenjevanja

1. Pristojni organi pri izvajanju ocene iz člena 3(1) te uredbe ocenijo, ali institucije spoštujejo zahteve Izvedbene uredbe (EU) 2016/2070, če so institucije izkoristile možnost iz člena 3(2) navedene izvedbene uredbe za poročanje bolj omejenih informacij v skladu z navedeno izvedbeno uredbo. Pristojni organi to storijo s potrditvijo razlogov in utemeljitve za take omejitve pri poročanju, ki jih institucije predložijo v skladu z navedeno izvedbeno uredbo.

2. Pri izvajanju ocene iz člena 3(1) pristojni organi preverijo razloge za znatno in sistematično podcenjenost ter večjo raznolikost ali neraznolikost kapitalskih zahtev iz tega odstavka, kot sledi:

(a) za ocene, ki se nanašajo na pristope za kreditno tveganje, z uporabo standardov iz členov 7 in 8;

(b) za ocene, ki se nanašajo na pristope za tržno tveganje, z uporabo standardov iz členov od 9 do 11.

Člen 7

Splošni standardi ocenjevanja za notranje pristope za kreditno tveganje

1. Pristojni organi pri izvajanju ocene iz člena 3(1) v zvezi s pristopi za kreditno tveganje uporabijo vsaj informacije o notranjih pristopih, uporabljenih pri portfeljih za nadzorniško primerjanje, ki so vsebovane v naslednjih dokumentih, če je relevantno:

(a) poročilu EBA iz drugega pododstavka člena 78(3) Direktive 2013/36/EU;

(b) rednih poročilih institucije o validaciji;

(c) dokumentaciji o modelu, vključno s priročniki, dokumenti o razvoju in kalibraciji modela ter metodologijo za notranje pristope;

(d) poročilih v zvezi z obiski na kraju samem.

2. Pristojni organi pri izvajanju ocene iz člena 3(1) v zvezi s pristopi za kreditno tveganje upoštevajo naslednje elemente, če je relevantno:

(a) ali institucija uporablja lastne ocene izgube ob neplačilu in konverzijske faktorje v skladu s členom 143 Uredbe (EU) št. 575/2013;

(b) obseg uporabe modela in reprezentativnost referenčnih portfeljev;

(c) ključne značilnosti modelov, pri čemer se na primer razlikuje med modeli, zasnovanimi in kalibriranimi na centralizirani ravni skupine (globalni), in modeli, zasnovanimi in kalibriranimi samo na ravni jurisdikcije države gostiteljice (lokalni), modeli, nabavljenimi pri zunanjih ponudnikih, in modeli institucije, modeli, zasnovanimi in kalibriranimi z uporabo notranjih podatkov, in modeli, zasnovanimi in kalibriranimi z uporabo zunanjih podatkov;

(d) datum odobritve modela in datum razvoja modela;

(e) primerjavo med napovedanimi in dejanskimi stopnjami neplačil v zadevnem obdobju;

(f) primerjavo med napovedanimi izgubami ob neplačilu v recesiji in dejanskimi izgubami ob neplačilu;

(g) primerjavo med ocenjenimi in dejanskimi izpostavljenostmi ob neplačilu;

(h) dolžino uporabljene časovne vrste in, kot je relevantno, vključitev obdobja resnih finančnih težav v letih ali narave in pomembnosti kakršne koli prilagoditve za zajetje pogojev recesije in dodajanje mer konservativnosti pri kalibraciji modelov;

(i) nedavne spremembe v sestavi portfelja institucije, za katerega se uporablja notranji pristop;

(j) mikro- in makroekonomski položaj portfelja institucije, tveganje in poslovno strategijo ter notranje postopke, kot so postopki za izterjavo pri neplačanih izpostavljenostih (v nadaljnjem besedilu: postopki izterjave);

(k) trenutni položaj v ciklu, izbiro filozofije bonitetnega ocenjevanja med sistemom ocenjevanja „v trenutku“ (PIT) in sistemom ocenjevanja „skozi cikel“ (TTC) ter opazovano cikličnost v modelu;

(l) število bonitetnih ocen in dimenzije, ki jih institucije uporabljajo pri modelih za verjetnost neplačila, izgubo ob neplačilu in konverzijske faktorje;

(m) opredelitve neplačila in stopenj okrevanja, ki jih uporablja institucija;

(n) vključitev ali nevključitev odprtih postopkov izterjave v časovno vrsto, uporabljeno za kalibracijo modelov za izgubo ob neplačilu, kjer je relevantno.

3. Če pristojni organi menijo, da informacije iz odstavka 1 ne zadoščajo za doseganje zaključkov v zvezi z elementi, navedenimi v odstavku 2, od institucij brez odlašanja pridobijo dodatne informacije, ki so po njihovem mnenju potrebne za dokončanje njihove ocene.

Pristojni organi pri odločanju, katere dodatne informacije bodo pridobili, upoštevajo pomembnost in relevantnost odstopanja parametrov in kapitalskih zahtev institucije. Pristojni organi pridobijo dodatne informacije na način, ki je po njihovem mnenju najbolj ustrezen, kar vključuje vprašalnike, razgovore in priložnostne obiske na kraju samem.

Člen 8

Standardi ocenjevanja za notranje pristope za kreditno tveganje, ki so specifični za portfelje z majhnim številom neplačnikov

1. Pristojni organi pri izvajanju ocene iz člena 3(1) v zvezi z nasprotnimi strankami v portfeljih z majhnim številom neplačnikov iz predloge 101 v Prilogi I k Izvedbeni uredbi (EU) 2016/2070 ocenijo, ali so vzroki za razlike med kapitalskimi zahtevami za kreditno tveganje institucij in kapitalskimi zahtevami za kreditno tveganje primerljivih institucij kateri od naslednjih:

(a) različna razvrstitev nasprotnih strank, vključenih v vzorce portfeljev z majhnim številom neplačnikov, ali različne ravni verjetnosti neplačila, pripisane vsaki oceni;

(b) specifične vrste kreditnih instrumentov, instrumentov zavarovanja s premoženjem ali lokacija nasprotnih strank;

(c) heterogenost verjetnosti neplačila, izgub ob neplačilu, zapadlosti ali konverzijskih faktorjev;

(d) prakse v zvezi z zavarovanjem s premoženjem;

(e) stopnja neodvisnosti od zunanjih ocen in pogostost posodabljanja notranjih ocen.

2. Če institucija nasprotno stranko razvrsti kot stranko, pri kateri je prišlo do neplačila (defaulted), druge institucije pa jo razvrstijo kot stranko, ki izpolnjuje obveznosti (performing), ali obratno, pristojni organi za tako nasprotno stranko uporabijo pristop iz odstavka 1.

Člen 9

Splošni standardi ocenjevanja za notranje pristope za tržno tveganje

1. Pristojni organi pri izvajanju ocene iz člena 3(1) uporabijo vsaj informacije o notranjih pristopih, uporabljenih pri portfeljih za nadzorniško primerjanje, ki so vsebovane v naslednjih dokumentih, če je relevantno:

(a) poročilu EBA iz drugega pododstavka člena 78(3) Direktive 2013/36/EU;

(b) poročilih institucije o validaciji, ki jo izvedejo kvalificirane neodvisne osebe, ko se notranji model prvič razvije in ob vseh večjih spremembah notranjega modela. Te informacije vključujejo preizkuse za dokazovanje, da so vse predpostavke v notranjih pristopih ustrezne in ne podcenjujejo ali precenjujejo tveganja, posebno testiranje za nazaj, zasnovano v povezavi s tveganji in strukturami njihovih portfeljev, in uporabo hipotetičnih portfeljev za zagotovitev, da je v notranjih modelih mogoče upoštevati posebne strukturne lastnosti, ki se lahko pojavijo, kot so pomembno tveganje osnove in tveganje koncentracije;

(c) obvestilih o številu in utemeljitvi dnevnih preseganj pri testiranju za nazaj, zabeleženih v predhodnem letu, na podlagi testiranja za nazaj pri hipotetičnih in dejanskih spremembah vrednosti portfelja;

(d) dokumentaciji o modelu, vključno s priročniki, dokumenti o razvoju in kalibraciji modela ter metodologijo za notranje pristope;

(e) poročilih v zvezi z obiski na kraju samem.

2. Pristojni organi pri izvajanju ocene iz člena 3(1) upoštevajo naslednje elemente, če je relevantno:

(a) izbiro metodologije za tvegano vrednost (v nadaljnjem besedilu: VaR), ki jo uporablja institucija;

(b) obseg uporabe modela in reprezentativnost referenčnih portfeljev;

(c) utemeljitev in razloge za vključitev dejavnikov tveganja v model za oblikovanje cen institucije, ne pa v njen model za merjenje tveganj;

(d) niz vključenih dejavnikov tveganja, ki ustrezajo obrestnim meram v vsaki valuti, v kateri ima institucija na obrestne mere občutljive bilančne ali zunajbilančne pozicije;

(e) število razredov zapadlosti, v katere je razdeljena vsaka krivulja donosa;

(f) metodologijo, uporabljeno za zajem tveganja ne popolnoma koreliranih gibanj med različnimi krivuljami donosa;

(g) niz modeliranih dejavnikov tveganja, ki se nanašajo na zlato in posamezne tuje valute, v katerih so denominirane pozicije institucije;

(h) število dejavnikov tveganja, uporabljenih za zajetje tveganja lastniških vrednostnih papirjev;

(i) metodologijo, ki se uporablja za oceno tveganja, ki izhaja iz manj likvidnih pozicij in pozicij z omejeno preglednostjo cen, na podlagi realnih tržnih scenarijev;

(j) dosedanje rezultate približkov, uporabljenih v modelu, oceno njihovega učinka na metrike tveganja,

(k) dolžino časovne vrste, uporabljene za VaR;

(l) metodologijo, ki se uporablja za določitev stresnega obdobja za stresno tvegano vrednost (v nadaljnjem besedilu: sVaR), ustreznost stresnega obdobja, izbranega za referenčne portfelje;

(m) metodologije, ki se uporabljajo v modelu za merjenje tveganja za zajem nelinearnosti za opcije, zlasti kadar institucije uporabljajo pristope na podlagi Taylorjevega približka namesto polnega prevrednotenja, in druge produkte ter za zajem korelacijskega tveganja in tveganja osnove;

(n) metodologije, ki se uporabljajo za zajem idiosinkratičnega tveganja osnove, in ali so občutljive na pomembne značilne razlike med pozicijami, ki so si podobne, vendar niso identične;

(o) metodologije, ki se uporabljajo za zajem tveganja nepričakovanih dogodkov;

(p) za notranji model za presežno tveganje neplačila in migracije (IRC) metodologije, ki se uporabljajo za določitev obdobij likvidnosti po pozicijah, ter verjetnosti neplačila, izgube ob neplačilu in matrike prehoda, uporabljene pri simulaciji iz člena 374 Uredbe (EU) št. 575/2013;

(q) za notranji pristop za trgovanje s korelacijo metodologije, ki se uporabljajo za zajem tveganj iz člena 377(3) Uredbe (EU) št. 575/2013, ter predpostavke o korelaciji med relevantnimi modeliranimi dejavniki tveganj.

3. Če pristojni organi menijo, da informacije iz odstavka 1 ne zadoščajo za doseganje zaključkov v zvezi z elementi, navedenimi v odstavku 2, od institucij brez odlašanja pridobijo dodatne informacije, ki so po njihovem mnenju potrebne za dokončanje njihove ocene.

Pristojni organi pri odločanju, katere dodatne informacije bodo pridobili, upoštevajo pomembnost in relevantnost odstopanja parametrov in kapitalskih zahtev institucije. Pristojni organi pridobijo dodatne informacije na način, ki je po njihovem mnenju najbolj ustrezen, kar vključuje vprašalnike, razgovore in priložnostne obiske na kraju samem.

Člen 10

Ocena razlik med rezultati notranjih pristopov za tržno tveganje

1. Pristojni organi pri izvajanju ocene iz člena 3(1) v zvezi s pristopi za tržno tveganje uporabljajo standarde iz odstavkov od 2 do 8 tega člena.

2. Pri ocenjevanju vzrokov za razlike med vrednostmi VaR pristojni organi upoštevajo oboje od naslednjega:

(a) vse alternativne poenotene izračune VaR, ki jih lahko EBA zagotovi v svojem poročilu iz drugega pododstavka člena 78(3) Direktive 2013/36/EU, z uporabo razpoložljivih podatkov o poslovnem izidu;

(b) razpršenost v metriki VaR, ki jo zagotovijo institucije v skladu z Izvedbeno uredbo (EU) 2016/2070.

3. Pristojni organi za institucije, ki uporabljajo historično simulacijo, ocenijo raznolikost tako pri alternativnih poenotenih izračunih VaR kot pri podatkih o VaR, ki jih sporočijo institucije, iz odstavka 2, da določijo učinek različnih možnosti, ki jih uporabljajo institucije pri historični simulaciji.

4. Pristojni organi ocenijo razpršenost med institucijami v zvezi z določenimi dejavniki tveganja, vključenimi v vsakega od nezdruženih referenčnih portfeljev, z uporabo ugotovljene nestanovitnosti in ugotovljene korelacije v vektorju poslovnega izida, ki ga zagotovijo institucije, ki uporabljajo historično simulacijo za nezdružene portfelje.

5. Pristojni organi analizirajo modele VaR institucije za portfelje, ki lahko kažejo časovno vrsto poslovnega izida, ki znatno odstopa od časovne vrste poslovnega izida primerljivih institucij, kot je opredeljeno v poročilu EBA iz drugega pododstavka člena 78(3) Direktive 2013/36/EU, tudi če so končne kapitalske zahteve za ta določeni portfelj v absolutnem smislu podobne tistim pri primerljivih institucijah.

6. Poleg tega pristojni organi za VaR, sVaR, IRC in modele, uporabljene za trgovanje s korelacijo, ocenijo učinek regulativno pogojenih vzrokov za raznolikost z uporabo podatkov, zagotovljenih v poročilu EBA iz drugega pododstavka člena 78(3) Direktive 2013/36/EU, pri čemer rezultate metrik razvrstijo glede na različne možnosti modeliranja.

7. Ko so vzroki za raznolikost, ki izhajajo iz različnih regulativnih možnosti, ocenjeni, pristojni organi ocenijo, ali sta preostala raznolikost in podcenjenost kapitalskih zahtev posledica enega ali več naslednjih dejavnikov:

(a) nesporazumov glede vključenih pozicij ali dejavnikov tveganja;

(b) nepopolne uporabe modela;

(c) manjkajočih dejavnikov tveganja;

(d) razlik v kalibraciji ali časovni vrsti, uporabljeni za simulacijo pri modeliranju;

(e) dodatnih dejavnikov tveganja, vključenih v model;

(f) alternativnih predpostavk za model;

(g) razlik, ki se lahko pripišejo metodologiji, ki jo uporablja institucija.

8. Pristojni organi izvedejo primerjavo med rezultati, pridobljenimi iz portfeljev, ki se razlikujejo samo v specifičnem dejavniku tveganja, da ugotovijo, ali so institucije tak dejavnik tveganja vključile v svoje notranje modele na enak način kot primerljive institucije.

Člen 11

Ocena ravni kapitala za notranje pristope za tržno tveganje

1. Pristojni organi pri ocenjevanju ravni kapitala posamezne institucije upoštevajo oboje od naslednjega:

(a) raven kapitala po nezdruženih portfeljih;

(b) učinek koristi zaradi razpršitve, ki jo vsaka institucija uporabi v združenih portfeljih, pri čemer primerjajo vsoto kapitala nezdruženih portfeljev iz točke (a) tega odstavka z ravnjo kapitala za združeni portfelj, kot je navedena v poročilu EBA iz drugega pododstavka člena 78(3) Direktive 2013/36/EU.

2. Pristojni organi pri ocenjevanju ravni kapitala po institucijah upoštevajo tudi oboje od naslednjega:

(a) učinek nadzorniških pribitkov;

(b) učinek nadzorniških ukrepov, ki niso upoštevani v podatkih, ki jih zbere EBA.

Člen 12

Začetek veljavnosti

Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.

Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, 24. oktobra 2016 Za Komisijo Predsednik Jean-Claude JUNCKER

(1) UL L 176, 27.6.2013, str. 338.

(2) Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 176, 27.6.2013, str. 1).

(3) Izvedbena uredba Komisije (EU) 2016/2070 z dne 14. septembra 2016 o določitvi izvedbenih tehničnih standardov za predloge, opredelitve in rešitve s področja informacijske tehnologije, ki jih institucije uporabljajo za poročanje Evropskemu bančnemu organu in pristojnim organom v skladu s členom 78(2) Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 328, 2.12.2016, str. 1).

(4) Uredba (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski bančni organ) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/78/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 12).