SKLEP KOMISIJE (EU) 2020/1412

z dne 2. marca 2020

glede ukrepov SA.32014, SA.32015, SA.32016 (11/C) (ex 11/NN), ki jih je Italija izvedla za družbo Tirrenia di Navigazione in njeno pridobiteljico, družbo Compagnia Italiana di Navigazione

(notificirano pod dokumentarno številko C(2020) 1110)

(Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) PDEU,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

(1) Komisija je 5. oktobra 2011 začela formalni postopek preiskave v zvezi z več ukrepi, ki jih je Italija sprejela v korist družb nekdanje skupine Tirrenia (2) (v nadaljnjem besedilu: sklep iz leta 2011). Preiskava se je med drugim nanašala na nadomestila, dodeljenima družbi Tirrenia di Navigazione (v nadaljnjem besedilu: Tirrenia) za opravljanje storitev na več pomorskih poteh od 1. januarja 2009, in postopek privatizacije (glej oddelek 2.3.3), s katerim je poslovno vejo družbe Tirrenia (glej tudi uvodno izjavo 27) pridobila družba Compagnia Italiana di Navigazione (v nadaljnjem besedilu: CIN).

(2) Sklep iz leta 2011 je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije (3). Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo svoje pripombe o ukrepih v okviru preiskave.

(3) V zvezi z ukrepi, ki so predmet tega sklepa, je Komisija prejela pripombe od družbe Tirrenia pod izredno upravo, družbe Pan Med Lines (v nadaljnjem besedilu: Pan Med), družbe CIN in družbe Grandi Navi Veloci (v nadaljnjem besedilu tudi: GNV) (glej oddelek 5). Posredovala jih je Italiji in ji dala možnost odgovora. Italija ni predložila nobenih pripomb.

(4) Italijanski organi so 10. januarja 2012 uradno priglasili, in sicer domnevno zaradi pravne varnosti, osnutka pogodb o javnih naročil storitev (v nadaljnjem besedilu: pogodbi), ki naj bi bili sklenjeni z zadevnima prihodnjima pridobiteljema poslovnih vej družb Tirrenia in Siremar in na podlagi katerih bi bilo tema pridobiteljema dodeljeno nadomestilo. Komisija je 24. januarja 2012, 4. februarja 2012 in 3. julija 2012 od italijanskih organov zahtevala dodatne informacije o priglašenih ukrepih. Italijanski organi so te informacije predložili v dopisih z dne 9. februarja 2012, 11. maja 2012 in 19. julija 2012. V dopisu z dne 19. julija 2012 so italijanski organi Komisijo tudi obvestili, da je bila dan prej sklenjena nova pogodba med italijansko državo in družbo CIN.

(5) Komisija je 7. novembra 2012 razširila obseg postopka preiskave, med drugim (glej oddelek 2.2) v zvezi z (i) nezakonitim podaljšanjem pomoči za reševanje, dodeljene družbi Tirrenia, in (ii) nadomestilom za javne storitve, ki je bilo dodeljeno družbi CIN na podlagi nove pogodbe, sklenjene z italijansko državo. Komisija je 19. decembra 2012 sprejela spremenjeno različico (4) tega sklepa (v nadaljnjem besedilu: sklep iz leta 2012).

(6) Sklep iz leta 2012 je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije (5). Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo svoje pripombe o ukrepih v okviru preiskave.

(7) V zvezi z ukrepi, ki so predmet tega sklepa, je Komisija prejela pripombe od družbe CIN, družbe Tirrenia pod izredno upravo in družbe Pan Med (glej oddelek 5). Posredovala jih je Italiji in ji dala možnost odgovora. Italija ni predložila nobenih pripomb.

(8) Komisija je 5. oktobra 2012 naročila družbi Ecorys Netherlands BV, naj pripravi oceno tržne vrednosti zadevnih sredstev družbe Tirrenia, ki so se prodajala (glej oddelek 2.3.3.5), in sicer na podlagi dveh različnih scenarijev. Družba Ecorys je svoje končno poročilo predložila 4. septembra 2013 (v nadaljnjem besedilu: poročilo družbe Ecorys). Komisija je to poročilo posredovala Italiji 27. septembra 2013. Italija je v dopisu z dne 17. decembra 2013 predložila svoje pripombe na poročilo družbe Ecorys, vključno z nasprotnim vrednotenjem neodvisnega strokovnjaka, ki ga je izvedla banka Banca Profilo.

(9) Komisija je s sklepom z dne 22. januarja 2014 (v nadaljnjem besedilu: sklep iz leta 2014) (6) končala formalni postopek preiskave v zvezi z različnimi ukrepi, ki jih je dežela Sardinija sprejela v korist družbe Saremar. Pritožbo, ki sta jo družbi Saremar in dežela Sardinija vložili zoper ta sklep, je Splošno sodišče leta 2017 zavrnilo (7).

(10) Družba Grimaldi Euromed S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: Grimaldi) je 12. februarja 2016, 29. maja 2018, 18. septembra 2018, 10. oktobra 2018 in 22. novembra 2018 Komisiji predložila dopise, opisane v oddelku 6. Poleg tega so se službe Komisije na zahtevo družbe Grimaldi 17. julija 2018 sestale z njenim zakonitim zastopnikom.

(11) Komisija je 25. januarja 2018, 29. marca 2018 in 31. avgusta 2018 od italijanskih organov zahtevala dodatne informacije. Italijanski organi so te informacije zagotovili v dopisih z dne 26. aprila 2018, 31. maja 2018, 2. novembra 2018 in 11. decembra 2018. Službe Komisije so se 23. in 24. januarja 2019 sestale z italijanskimi organi v Rimu. V naslednjih mesecih so italijanski organi predložili dodatne informacije, ki jih je na tem sestanku zahtevala Komisija.

(12) Ta sklep se nanaša le na morebitne ukrepe pomoči za družbi Tirrenia in CIN, kot je navedeno v uvodni izjavi 31. Vsi preostali ukrepi, ki so predmet sklepa iz leta 2011 in sklepa iz leta 2012, se proučujejo ločeno v zadevah SA.32014, SA.32015 in SA.32016, zato niso zajeti v ta sklep. Ti preostali ukrepi se nanašajo zlasti na druge družbe nekdanje skupine Tirrenia.

2. OZADJE IN OPIS UKREPOV, KI SO PREDMET PREISKAVE

2.1. Splošni okvir

2.1.1. Prvotne pogodbe

(13) Skupina Tirrenia je bila prek družbe Fintecna (8) prej v lasti italijanske države, prvotno pa jo je sestavljalo šest družb, in sicer Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar in Toremar. Te družbe so izvajale storitve pomorskega prometa na podlagi ločenih javnih naročil storitev, ki so bila leta 1991 sklenjena z italijansko državo, veljala pa so 20 let, tj. od januarja 1989 do decembra 2008 (v nadaljnjem besedilu: prvotne pogodbe). Družba Fintecna je imela v lasti 100-odstotni delniški kapital družbe Tirrenia, ta pa je imela v celoti v lasti deželne družbe Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar in Toremar. Družba Adriatica, ki je včasih opravljale storitve na več poteh med Italijo in Albanijo/Hrvaško/Grčijo/Črno goro, se je leta 2004 združila z družbo Tirrenia.

(14) Namen teh javnih naročil storitev je bil zagotoviti redno in zanesljivo izvajanje storitev pomorskega prometa, pri čemer večina teh storitev povezuje celinsko Italijo ter Sicilijo, Sardinijo in druge manjše italijanske otoke. V ta namen je italijanska država dodelila finančno podporo v obliki subvencij, ki se plačajo neposredno vsaki družbi v skupini Tirrenia.

(15) Družba Tirrenia zagotavlja storitve pomorskega prometa na različnih mešanih poteh (za potnike, avtomobile in tovornjake) in tudi na nekaterih tovornih poteh, predvsem med celinsko Italijo ter Sardinijo, Sicilijo oziroma otočjem Tremiti, pa tudi med Sardinijo in Sicilijo. Točne poti so opisane v nadaljevanju.

(16) Komisija je 6. avgusta 1999 začela postopek iz člena 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU) v zvezi s pomočjo, plačano na podlagi prvotnih pogodb šestim družbam, ki so takrat sestavljale skupino Tirrenia.

(17) Italijanski organi so med fazo preiskave zahtevali, da se zadeva skupine Tirrenia razdeli, da bi se lahko prednostno obravnavalo sprejetje končnega sklepa glede družbe Tirrenia. Razlog za to zahtevo sta bila načrt italijanskih organov za privatizacijo skupine, in sicer najprej družbe Tirrenia, in njihov namen, da bi pospešili postopek v zvezi s to družbo.

(18) Komisija je ugodila zahtevi italijanskih organov in z odločbo 2001/851/ES (9) končala postopek, ki ga je začela v zvezi s pomočjo, dodeljeno družbi Tirrenia (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2001). Pomoč je razglasila za združljivo pod pogojem, da italijanski organi spoštujejo nekatere zaveze.

(19) Komisija je z Odločbo 2005/163/ES (10) (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2004), ki jo je sprejela 16. marca 2004, razglasila nadomestilo, ki ga je Italija dodelila družbam v skupini Tirrenia, razen družbi Tirrenia (11), za delno združljivo z notranjim trgom, in sicer pod pogojem, da italijanski organi spoštujejo več zavez, in za delno nezdružljivo z notranjim trgom. Odločba je temeljila na računovodskih podatkih iz obdobja 1992–2001 in vključevala nekatere pogoje, ki naj bi zagotovili združljivost nadomestila ves čas trajanja prvotnih pogodb.

(20) S sodbo z dne 4. marca 2009 v zadevah T-265/04, T-292/04 in T-504/04 (12) (v nadaljnjem besedilu: sodba iz leta 2009) je Splošno sodišče odločbo iz leta 2004 razglasilo za nično. Ta sklep ne posega v postopek, ki je v teku po sodbi iz leta 2009.

2.1.2. Podaljšanje prvotnih pogodb

(21) V členu 26 zakonskega odloka št. 207 z dne 30. decembra 2008, ki je bil preoblikovan v zakon št. 14 z dne 27. februarja 2009, je bilo določeno podaljšanje prvotnih pogodb (vključno s pogodbo, ki se uporablja za družbo Tirrenia), ki naj bi 31. decembra 2008 prvotno prenehale veljati za eno leto, in sicer do 31. decembra 2009.

(22) V členu 19-ter zakonskega odloka št. 135 z dne 25. septembra 2009, ki je bil preoblikovan v zakon št. 166 z dne 20. novembra 2009 (v nadaljnjem besedilu: zakon iz leta 2009), je bilo določeno, da se zaradi privatizacije družbe skupine Tirrenia delež deželnih družb (razen družbe Siremar) brez kakršnega koli plačila prenese z matične družbe Tirrenia na druge dežele, in sicer: (1) delež družbe Caremar na deželo Kampanija. Dežela Kampanija bi nato na deželo Lacij prenesla delujoče podjetje (13), ki bi od takrat dalje pod imenom Laziomar samostojno zagotavljalo prometne povezave s Pontinskim otočjem; (2) delež družbe Saremar na deželo Sardinijo; (3) delež družbe Toremar na deželo Toskano.

(23) V zakonu iz leta 2009 je bilo tudi opredeljeno, da naj bi 31. decembra 2009 italijanska država sklenila novi pogodbi z družbama Tirrenia in Siremar. Deželne storitve naj bi bile prav tako vključene v osnutke pogodb o „javnih naročilih storitev“, ki naj bi jih družbe Saremar, Toremar in Caremar sklenile z regionalnimi organi do 31. decembra 2009 (s Sardinijo in Toskano) oziroma do 28. februarja 2010 (s Kampanijo in Lacijem). Osnutki novih pogodb/javnih naročil storitev bi bili določeni v okviru oddaje javnega naročila s temi družbami, nato pa bi se po koncu privatizacije vsake od teh družb sklenili s kupci (14).

(24) V ta namen so bile v zakonu iz leta 2009 prvotne pogodbe (vključno s pogodbo, ki se uporablja za družbo Tirrenia) dodatno podaljšane za obdobje od 1. januarja 2010 do 30. septembra 2010.

(25) V zakonu iz leta 2009 so opredeljene tudi fiksne letne zgornje meje nadomestila za opravljanje storitev od leta 2010 (na podlagi podaljšanja prvotnih pogodb ter na podlagi novih pogodb in javnih naročil storitev) v skupnem znesku 184 942 251 EUR: Preglednica 1 Zgornje meje nadomestila od leta 2010 Družba Najvišje letno nadomestilo (v EUR) Tirrenia 72 685 642 Siremar 55 694 895 Saremar 13 686 441 Toremar 13 005 441 Caremar 29 869 832 (15)

(26) Nazadnje je bilo v členu 1 zakona št. 163 z dne 1. oktobra 2010, s katerim je bil preoblikovan zakonski odlok št. 125 z dne 5. avgusta 2010 (v nadaljnjem besedilu: zakon iz leta 2010), določeno, da se prvotne pogodbe (vključno s pogodbo, ki se uporablja za družbo Tirrenia) dodatno podaljšajo od 1. oktobra 2010 do konca postopka privatizacije družb Tirrenia in Siremar.

2.1.3. Privatizacija družbe Tirrenia in sklenitev nove pogodbe

(27) Septembra 2010 se je začel postopek za oddajo javnega naročila (glej oddelek 2.3.3), da bi se našel kupec za poslovno vejo družbe Tirrenia v svežnju z novo pogodbo za zagotavljanje pomorskih storitev za obdobje osmih let v zameno za nadomestilo za javne storitve. V zvezi s tem se namesto družbe Tirrenia omenja poslovna veja družbe Tirrenia, saj se je postopek za oddajo javnega naročila nanašal samo na tista sredstva in pogodbe, ki so potrebni za izvajanje obveznosti javne službe, določene v novi pogodbi, ki naj bi se sklenila s pridobiteljem. Preostala sredstva družbe Tirrenia, ki jih je uporabljala za druge namene (na primer ladje, nepremičnine in umetniška dela), naj bi se prodala na podlagi ločenih postopkov. Poleg tega se postopek za oddajo javnega naročila ni nanašal na obveznosti družbe Tirrenia, zato ni bil na kupca prenesen noben dolg družbe Tirrenia, ki je nastal do datuma prodaje. Družba Tirrenia pod izredno upravo še vedno obstaja kot ločen subjekt, njen glavni namen pa je, da bo po povračilu dolgov njenim upnikom likvidirana.

(28) Potem ko je bila družba CIN izbrana v postopku za oddajo javnega naročila, je 25. julija 2011 sklenila pogodbo za nakup poslovne veje družbe Tirrenia. Nova pogodba med italijansko državo in družbo CIN je bila sklenjena 18. julija 2012. Na podlagi te pogodbe je bilo lastništvo poslovne veje družbe Tirrenia 19. julija 2012 preneseno z države na družbo CIN.

2.2. Ukrepi, ki so predmet sklepov iz leta 2011 in 2012

(29) V formalnem postopku preiskave, ki se je začel s sklepom iz leta 2011 in sklepom iz leta 2012, se ocenjujejo naslednji ukrepi (glej tudi oddelek 3): (a) nadomestilo za zagotavljanje storitev splošnega gospodarskega pomena na podlagi podaljšanja prvotnih pogodb (ukrep 1); (b) nezakonito podaljšanje pomoči za reševanje, dodeljene družbama Tirrenia in Siremar (ukrep 2); (c) privatizacija družb nekdanje skupine Tirrenia (16) (ukrep 3); (d) nadomestilo, plačano za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena na podlagi prihodnjih pogodb/javnih naročil storitev (ukrep 4); (e) prednostni privez (ukrep 5); (f) ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010, s katerim je bil preoblikovan zakonski odlok št. 125/2010 (ukrep 6); (g) dodatni ukrepi, ki jih je dežela Sardinija sprejela v korist družbe Saremar (ukrep 7).

(30) Komisija je s sklepom iz leta 2014 končala formalni postopek preiskave v zvezi z ukrepi, ki jih je dežela Sardinija sprejela v korist družbe Saremar in ki so navedeni kot ukrep 7, razen enega ukrepa (17).

2.3. Podroben opis ukrepov, ki so predmet tega sklepa

(31) V tem sklepu so obravnavani le ukrepi od 1 do 6, kot so navedeni v uvodni izjavi 29. Ti ukrepi so podrobneje opisani v oddelkih v nadaljevanju.

2.3.1. Podaljšanje prvotne pogodbe med državo in družbo Tirrenia

2.3.1.1. Obveznosti javne službe

(32) V členu 1 prvotne pogodbe z družbo Tirrenia so predvideni petletni načrti, v katerih se podrobno opredelijo pristanišča, v katerih je treba zagotavljati storitve, vrsta plovil, ki naj bi se uporabljala, in zahtevana pogostost storitve, za katero je bila pooblaščena družba Tirrenia.

(33) Italija je Komisijo obvestila, da zadnji petletni načrt, ki je bil za družbo Tirrenia sprejet z ministrskim odlokom z dne 20. septembra 2001, zajema obdobje 2000–2004. Ta načrt v celoti upošteva zaveze (zlasti zmanjšanje obsega sistema javnih storitev), ki jih je Italija sprejela v okviru odločbe Komisije iz leta 2001. Načrt za obdobje 2005–2008 je bil pripravljen, vendar ga pristojna ministrstva niso nikoli uradno odobrila. Namesto tega je vlada sprejela ad hoc sklepe, da bi storitve bolj uskladila s potrebami lokalnih skupnosti, ne da bi pri tem bistveno spremenila sistem javnih storitev. Italijanski organi so trdili, da dolgoročno načrtovanje ni bilo več možno, ker potrebna sredstva niso bila predvidena v proračunu. Zato so bile omejene spremembe, ki so bile izvedene, povezane predvsem z zmanjšanjem obsega javnih storitev.

(34) Na podlagi prvotne pogodbe, kakor je bila podaljšana in spremenjena (za izbrane poti), je družba Tirrenia od 1. januarja 2009 do 18. julija 2012 opravljala storitve na naslednjih poteh: — Genova–Porto Torres: družba Tirrenia je v nizki sezoni (18) zagotavljala mešane storitve v okviru sistema javnih storitev, v visoki sezoni pa na komercialni podlagi. V okviru sistema javnih storitev je družba Tirrenia zagotavljala dnevne storitve z večernimi odhodi iz obeh pristanišč, in sicer na podlagi vnaprej določenih voznih redov, da bi zagotovila zanesljive povezave z železniškim omrežjem na Sardiniji. Edini konkurent, ki je v zadevnem obdobju tudi opravljal storitve na tej poti vse leto, tj. Grandi Navi Veloci, je v nizki sezoni zagotavljal le tri tedenske odhode. V visoki sezoni je družba Grandi Navi Veloci zagotavljala dnevno storitev, ne pa tudi večernih odhodov iz obeh pristanišč. — Civitavecchia–Olbia: družba Tirrenia je v nizki sezoni (19) zagotavljala mešane storitve v okviru sistema javnih storitev, v visoki sezoni pa na komercialni podlagi. V okviru sistema javnih storitev je družba Tirrenia zagotavljala dnevne storitve z večernimi odhodi iz obeh pristanišč, in sicer na podlagi vnaprej določenih voznih redov. Vsaj v delu obdobja, ki se ocenjuje, je družba SNAV opravljala storitve na tej poti v nizki in visoki sezoni. Vendar je leta 2008 družba SNAV v nizki sezoni opravljala storitve na tej poti samo trikrat tedensko, v visoki sezoni pa enkrat dnevno. Po razpoložljivih podatkih je družba SNAV leta 2009 in 2010 povečala pogostost opravljanja storitve v nizki sezoni na eno plovbo dnevno. Po maju 2011 pa je družba SNAV prenehala opravljati storitev na tej poti, saj je pot prevzela družba Grandi Navi Veloci. Ta družba se je nato odločila, da bo to povezavo zagotavljala le v visoki sezoni. Prisotnost drugih gospodarskih subjektov (npr. družb Moby in Sardinia Ferries) na tej poti del tega obdobja je bila omejena na visoko sezono. — Neapelj–Palermo: leta 2009 je družba Tirrenia vse leto zagotavljala mešane storitve v okviru sistema javnih storitev, od leta 2010 dalje pa je te storitve zagotavljala v okviru sistema javnih storitev v nizki sezoni in na komercialni podlagi v visoki sezoni. V okviru sistema javnih storitev je družba Tirrenia na podlagi vnaprej določenega voznega reda zagotavljala dnevne storitve z večernimi odhodi iz obeh pristanišč. Edini konkurent, ki je v celotnem obdobju podaljšanja tudi vse leto opravljal storitev na tej poti, tj. družba SNAV, je zagotavljal dnevne odhode, ne pa tudi enako redne in neprekinjene storitve, kot jih je zagotavljala družba Tirrenia (20). Poleg tega je družba SNAV za opravljanje storitve na tej poti uporabljala veliko starejše ladje kot družba Tirrenia in zato ni zagotavljala enake kakovosti (21). Družba Grandi Navi Veloci je navedla, da je leta 2011 opravljala storitev na tej poti od maja do decembra, leta 2012 pa vse leto (glej tudi uvodni izjavi 266 in 267). Družba Grandi Navi Veloci je storitve na tej poti zagotavljala v sodelovanju z družbo SNAV. — Genova–Olbia–Arbatax: družba Tirrenia je v okviru sistema javnih storitev vse leto vsaj trikrat tedensko zagotavljala mešane storitve. Dvakrat tedensko je zagotavljala storitev do Arbataxa, in sicer kot dodaten postanek po tem, ko se je najprej ustavila v Olbii. V obdobju, ki se ocenjuje, je zasebni gospodarski subjekt Moby opravljal storitev med Genovo in Olbio le del leta (večino let od sredine marca do sredine oktobra). Družba GNV je podobno opravljala storitev med Genovo in Olbio le v visoki sezoni. Družba Tirrenia je bila edini gospodarski subjekt, ki je storitev do Olbie opravljal vse leto. Poleg tega je bila družba Tirrenia vse obdobje, ki se ocenjuje, edini gospodarski subjekt, ki je zagotavljal povezavo do Arbataxa. — Civitavecchia–Cagliari–Arbatax: v okviru sistema javnih storitev je družba Tirrenia vse leto dnevno zagotavljala mešane storitve, in sicer z večernimi odhodi iz obeh pristanišč. Dvakrat tedensko je zagotavljala storitev do Arbataxa, in sicer kot dodaten postanek. V celotnem obdobju podaljšanja je bila družba Tirrenia edini gospodarski subjekt, ki je na tej poti opravljal storitev v nizki in visoki sezoni. — Neapelj–Cagliari: družba Tirrenia je v okviru sistema javnih storitev vse leto vsaj enkrat tedensko zagotavljala mešane storitve iz vsakega pristanišča. V celotnem obdobju podaljšanja je bila družba Tirrenia edini gospodarski subjekt, ki je na tej poti opravljal mešano storitev v nizki in visoki sezoni. — Palermo–Cagliari: družba Tirrenia je v okviru sistema javnih storitev vse leto tedensko zagotavljala mešane storitve iz vsakega pristanišča. V celotnem obdobju podaljšanja je bila družba Tirrenia edini gospodarski subjekt, ki je na tej poti opravljal mešano storitev v nizki in visoki sezoni. — Trapani–Cagliari: družba Tirrenia je v okviru sistema javnih storitev vse leto tedensko zagotavljala mešane storitve iz vsakega pristanišča. V celotnem obdobju podaljšanja je bila družba Tirrenia edini gospodarski subjekt, ki je na tej poti opravljal mešano storitev v nizki in visoki sezoni. — Termoli–otočje Tremiti: družba Tirrenia je v okviru sistema javnih storitev vse leto vsaj dnevno zagotavljala mešane storitve iz vsakega pristanišča. V celotnem obdobju podaljšanja je bila družba Tirrenia edini gospodarski subjekt, ki je na tej poti opravljal storitev v nizki in visoki sezoni. — Livorno–Cagliari (22): družba Tirrenia je v okviru sistema javnih storitev vse leto petkrat tedensko zagotavljala tovorni promet. V zadevnem obdobju so konkurenti (npr. družba Moby) na tej poti zagotavljali le en odhod na teden in začasno prekinili storitev v visoki poletni sezoni in med božičnimi prazniki. — Neapelj–Cagliari: družba Tirrenia je v okviru sistema javnih storitev vse leto dva- do trikrat tedensko zagotavljala tovorni promet. V celotnem obdobju podaljšanja je bila družba Tirrenia edini gospodarski subjekt, ki je na tej poti opravljal tovorni promet v nizki in visoki sezoni (poleg svoje mešane storitve na isti poti). — Ravena–Catania: družba Tirrenia je v okviru sistema javnih storitev vse leto trikrat tedensko zagotavljala tovorni promet iz vsakega pristanišča. V celotnem obdobju podaljšanja je bila družba Tirrenia edini gospodarski subjekt, ki je na tej poti opravljal tovorni promet v nizki in visoki sezoni.

2.3.1.2. Proračun in trajanje

(35) V spodnji preglednici je prikazano letno nadomestilo, dodeljeno družbi Tirrenia za obdobje od leta 2009 do julija 2012: Preglednica 2 Nadomestila, dodeljena za obdobje od leta 2009 do julija 2012 Leto Nadomestilo (v EUR) 2009 (januar–december) 80 010 000 2010 (januar–december) 72 685 642 2011 (januar–december) 72 685 642 2012 (januar–julij) 39 978 409,46 (23)

(36) V prvotni pogodbi je določeno, da se letno nadomestilo za javne storitve plača takole: začetno predplačilo se plača do 30. marca vsako leto in je enako 70 % nadomestila, plačanega preteklo leto. Drugo plačilo, ki se opravi do 30. junija, je enako 20 % nadomestila. Razlika med plačanimi zneski in primanjkljajem med operativnimi stroški in prihodki v tekočem letu predstavlja neporavnani znesek, ki se plača do 30. novembra. Če bi se izkazalo, da je družba Tirrenia prejela znesek, večji od neto stroška opravljenih storitev (prihodki, od katerih se odštejejo izgube), bi morala razliko povrniti (24).

(37) Kot je opisano zgoraj (glej uvodno izjavo 34), družba Tirrenia v visoki sezoni opravlja storitve na poteh Genova–Porto Torres, Civitavecchia–Olbia in Neapelj–Palermo (od leta 2010) na komercialni podlagi. Ves dobiček, ustvarjen na teh poteh v visoki sezoni, se odšteje od zneska nadomestila za javne storitve, ki se plača družbi Tirrenia, morebitne izgube, ki nastanejo v tem obdobju, pa bi morala kriti družba Tirrenia. S tem se zmanjša znesek nadomestila, ki je potreben za opravljanje storitev na teh poteh v okviru sistema javnih storitev, ki se uporablja v nizki sezoni. — Nadomestilo, dodeljeno leta 2009

(38) Predsedniški odlok št. 501 z dne 1. junija 1979 (v nadaljnjem besedilu: odlok št. 501/79) določa različne elemente (prihodke in stroške), ki se vključijo v izračun subvencije, ki se plača izvajalcem pomorske javne službe. Zakon št. 856 z dne 5. decembra 1986 (v nadaljnjem besedilu: zakon št. 856/86) dodatno opredeljuje nekatere spremembe, povezane s sistemom obveznosti pomorske javne službe v Italiji. V zvezi s povezavami z večjimi in manjšimi otoki člen 11 tega zakona spreminja merila za izračun nadomestila za javne storitve. Dejansko je bilo treba subvencijo izračunati na podlagi razlike med prihodki in stroški storitve, kot se določijo ob upoštevanju povprečnih in nepristranskih meril, in vanjo je bilo treba vključiti razumen donos vloženega kapitala. Isti člen tudi določa, da morajo javna naročila storitev vključevati seznam subvencioniranih poti, pogostost in vrste ladij, ki naj bi se uporabljale. Subvencije so morala odobriti pristojna ministrstva. Načela, določena v predsedniškem odloku št. 501/79 in zakonu št. 856/86, so bila v prvotnih pogodbah upoštevana.

(39) Nadomestilo za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena za leto 2009 je bilo dejansko izračunano v skladu z metodologijo, določeno v prvotni pogodbi, ki je veljala od leta 1991 in ki je bila po prvotnem izteku veljavnosti 31. decembra 2008 podaljšana. Natančneje je nadomestilo ustrezalo akumulirani čisti izgubi za storitve, ki so se opravljale v okviru sistema javnih storitev, k tej pa je bil prištet variabilni znesek, ki je ustrezal donosu vloženega kapitala.

(40) Različni stroškovni elementi, upoštevani pri izračunu nadomestila, ki so ga opredelili javni organi, so bili: stroški pridobitve, oglaševanja in nastanitve, stroški natovarjanja, raztovarjanja in manevriranja, stroški obalnega upravnega osebja, stroški vzdrževanja ladij, upravni stroški, stroški zavarovanja, stroški najema in zakupa, stroški goriva, davkov in amortizacije. — Nadomestilo, dodeljeno leta 2010, 2011 in 2012

(41) Od leta 2010 je bilo nadomestilo za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena določeno z uporabo nove metodologije, ki je bila določena v direktivi odbora CIPE (25) z dne 9. novembra 2007 o merilih za opredelitev obveznosti javne službe in dinamika prevoznin v sektorju pomorske kabotaže v javnem interesu (v nadaljnjem besedilu: direktiva odbora CIPE) (26). Direktiva odbora CIPE je bila v skladu s svojo preambulo izdana zaradi privatizacije javnih družb, ki opravljajo pomorske storitve v okviru sistema javnih storitev (27). Določbe direktive odbora CIPE so se za storitve, ki so jih družbe skupine Tirrenia zagotavljale od leta 2010, uporabljale celo pred začetkom veljavnosti ustreznih novih pogodb in javnih naročil storitev po zadevnih privatizacijah.

(42) Metoda, določena v direktivi odbora CIPE, omogoča družbam, ki opravljajo pomorsko javno storitev, da imajo ustrezen donos. Stopnja donosa kapitala bi se izračunala na podlagi tehtanega povprečja stroškov kapitala (WACC).

(43) Zahtevan donos lastniškega kapitala (28) se izračuna z modelom določanja cen osnovnih sredstev. Na podlagi tega modela se stroški lastniškega kapitala izračunajo kot funkcija (i) netvegane stopnje donosa, (ii) koeficienta beta (ocene profila tveganja družbe glede na trg lastniških vrednostnih papirjev) in (iii) premije za tveganje lastniških vrednostnih papirjev, dodeljene trgu teh papirjev.

(44) Natančneje bi se stroški lastniškega kapitala izračunali tako, da bi se premija za dodatno tveganje uporabila za stopnjo donosa netveganih dejavnosti. Ta premija se izračuna kot premija za tržno tveganje, pomnožena s koeficientom beta, ki meri, kako tvegana je posamezna dejavnost glede na trg.

(45) V skladu z direktivo odbora CIPE stopnja donosa netveganih dejavnosti ustreza povprečnemu bruto donosu referenčnih desetletnih obveznic glede na predhodnih 12 mesecev, za katere so na voljo podatki.

(46) Direktiva odbora CIPE določa 4-odstotno premijo za tržno tveganje. Poleg tega se v primeru storitve, ki se opravlja na neizključni podlagi, za domnevno večje tveganje, ki ga nosi gospodarski subjekt, plača nadomestilo, in sicer tako, da se premiji za tržno tveganje prišteje dodatnih 2,5 %.

(47) Znesek nadomestila, plačanega družbi Tirrenia, pa v praksi ne sme preseči zgornje meje 72 685 642 EUR na leto, kot je določena v zakonu iz leta 2009 (glej uvodno izjavo 25). Čeprav zakon iz leta 2009 omejuje letno nadomestilo, plačano vsem družbam Tirrenia za opravljanje pomorskih storitev, za katere se uporablja sistem javnih storitev, direktiva odbora CIPE vsebuje tudi nekatere zaščitne ukrepe, ki tem gospodarskim subjektom omogočajo, da v zadostni meri krijejo svoje operativne stroške.

(48) V skladu z direktivo odbora CIPE je treba obseg storitev, najvišje prevoznine, določene v novi pogodbi, in nadomestilo, ki se dejansko dodeli, predvsem določiti tako, da se ponudniku storitev odobri kritje vseh dopustnih stroškov. Uporablja se naslednja formula: VA(RSP) + VA(AI) = VA(CA) pri čemer je: — VA(RSP) diskontirana vrednost nadomestila za izpolnjevanje obveznosti javne službe, — VA(AI(X)) diskontirana vrednost drugih prihodkov (prevoznin in drugih prihodkov), — VA(CA) diskontirana vrednost dopustnih operativnih stroškov, odplačila dolga in donosa vloženega kapitala.

(49) V primeru, da se zgornja enačba ne izide, bi se lahko zmanjšal obseg subvencioniranih dejavnosti (glej tudi uvodno izjavo 103), lahko bi se pregledala organizacija storitev (npr. vrsta ladij) ali pa bi se lahko spremenile najvišje prevoznine.

(50) Poleg tega se na podlagi formule cenovne kapice vsako leto prilagodi zgornja meja za prevoznine, ki se uporablja za vsako storitev, in sicer brez davkov in pristaniških pristojbin: ΔT = ΔP – X pri čemer je: — ΔT letna sprememba zgornje meje za prevoznino v odstotkih, — ΔP stopnja inflacije za referenčno leto, — realna letna stopnja prilagoditve zgornje meje za prevoznine, določene v pogodbi, ki se v času trajanja pogodbe ne spremeni.

(51) Direktiva odbora CIPE tudi določa, da se lahko zgornja meja za prevoznine prilagodi tako, da se upoštevajo spremembe v stroških goriva, in sicer na podlagi standardnih, javno dostopnih cen.

2.3.2. Nezakonito podaljšanje pomoči za reševanje, dodeljene družbi Tirrenia

(52) Komisija je 16. novembra 2010 družbama Tirrenia in Siremar odobrila pomoč za reševanje (v nadaljnjem besedilu: odločitev iz leta 2010) (29). Pomoč je zajemala poroštvo za kreditne linije, ki so jih zagotovile zasebne banke v znesku do 95 000 000 EUR. Italija se je zavezala, da bo Komisiji najpozneje šest mesecev po odobritvi ukrepa pomoči za reševanje predložila načrt za prestrukturiranje ali dokazilo, da je bilo posojilo v celoti povrnjeno in/ali da je poroštvo prenehalo.

(53) Italija je nato obvestila Komisijo, da sta izbrani finančni instituciji, in sicer Banca Infrastrutture Innovazione e Sviluppo (v nadaljnjem besedilu: BIIS) in Unicredit, družbama Tirrenia in Siremar odobrili kreditno linijo v višini 40 000 000 EUR (tj. 25 000 000 EUR družbi Tirrenia in 15 000 000 EUR družbi Siremar) in z datumom zapadlosti 30. junija 2011. Država je poroštvo za kreditno linijo zagotovila 15. februarja 2011.

(54) Financiranje je bilo izplačano takole: (a) prvi obrok 28. februarja 2011 (20 000 000 EUR za družbo Tirrenia in 12 000 000 EUR za družbo Siremar); (b) drugi obrok 23. marca 2011 (5 000 000 EUR za družbo Tirrenia in 3 000 000F EUR za družbo Siremar).

(55) Italija je Komisijo obvestila, da ob upoštevanju tega, da je bil družbama Tirrenia in Siremar prvi obrok posojila s poroštvom izplačan šele 28. februarja 2011, šestmesečno obdobje za povračilo posojila v smislu odstavka 25(a) Smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (v nadaljnjem besedilu: smernice za reševanje in prestrukturiranje iz leta 2004) (30) ter uvodnih izjav 32 in 47 odločitve iz leta 2010, poteče 28. avgusta 2011.

(56) Vendar družbi Tirrenia in Siremar nista plačali svojih posojil, zato je banka BIIS 11. julija 2011 unovčila državno poroštvo. Družba Tirrenia je torej na ta datum državi dolgovala 25 203 063,89 EUR. To vključuje glavnico zadevnih posojil in neporavnane obresti, dolgovane banki.

(57) Stečajno sodišče je dovolilo, da se med prednostne upnike (ita. prededucibili) družbe Tirrenia vključi ministrstvo za gospodarstvo in finance. Po navedbah italijanskih organov je izredni upravitelj, pooblaščen za upravljanje družbe v postopku v primeru insolventnosti, takrat menil, da bi družba Tirrenia lahko povrnila financiranje do 28. avgusta 2011, in sicer s prihodki od načrtovane privatizacije (glej oddelek 2.3.3).

(58) Pogodba za prodajo poslovne veje družbe Tirrenia družbi CIN je bila sklenjena 25. julija 2011. Prenos sredstev in s tem tudi plačilo pa sta bila odložena, predvsem zaradi težav pri pridobivanju potrebnih dovoljenj za združitev (31). Italijanski organ za konkurenco Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (v nadaljnjem besedilu: AGCM), je 21. junija 2012 odobril transakcijo med družbama Tirrenia in CIN, prodaja pa je bila končana 19. julija 2012.

(59) Družba Tirrenia je 18. septembra 2012 državi povrnila znesek v višini 25 852 548,93 EUR. Italija je 24. oktobra 2012 obvestila Komisijo, da je družba Tirrenia 11. julija 2011 v celoti vrnila dolgovane zneske, vključno z obrestmi v višini 649 485,04 EUR, ki jih je dolgovala državi, in o tem predložila dokazilo.

2.3.3. Privatizacija družbe Tirrenia in odlog plačila nakupne cene s strani družbe CIN

(60) Družba Fintecna je 23. decembra 2009 objavila prvo povabilo k oddaji ponudb za prodajo celotnega osnovnega kapitala družbe Tirrenia, vključno z njenim odvisnim podjetjem Siremar. Do 19. februarja 2010 je prejela 16 prijav interesa od 19 subjektov. Družba Fintecna je 4. avgusta 2010 po neuspešnih pogajanjih z edinim ponudnikom, ki je predložil zavezujočo ponudbo, razglasila, da je postopek končan. Po navedbah Italije pogajanja niso bila uspešna zaradi pomislekov glede finančnih vidikov ponudbe.

(61) Po neuspešnem prvem poskusu privatizacije sta bili družbi Tirrenia in Siremar, ki sta se soočali s hudimi finančnimi težavami, sprejeti v skupni postopek v primeru insolventnosti, ki je v italijanski zakonodaji predviden za velike družbe, tj. postopek izredne uprave (ita. amministrazione straordinaria), in kmalu zatem razglašeni za insolventni. Natančneje, družba Tirrenia je bila sprejeta v postopek izredne uprave 5. avgusta 2010. Sodišče v Rimu je 12. avgusta 2010 izreklo sodbo št. 332/2010, s katero je razglasilo družbo Tirrenia za insolventno.

2.3.3.1. Postopek izredne uprave

(62) Za razliko od običajnega stečajnega postopka, katerega glavni cilj je likvidirati insolventno družbo, da se poravnajo terjatve upnikov, je postopek izredne uprave, določen v zakonskem odloku št. 270 z dne 8. julija 1999, poseben postopek v primeru insolventnosti za velike družbe, ki je namenjen zaščiti sredstev in zagotavljanju nadaljnjega poslovanja.

(63) V skladu s tem postopkom se upravljanje insolventne družbe prenese na izrednega upravitelja, ki ga imenuje pristojno ministrstvo. Izredni upravitelj predlaga načrt vračila pomoči za zadevni poslovni subjekt, in sicer s prestrukturiranjem ali prodajo sredstev insolventne družbe. Načrt mora predhodno odobriti pristojno ministrstvo ob upoštevanju mnenja nadzornega sveta (ki ga sestavljajo strokovnjaki, ki jih imenuje ministrstvo).

(64) Zakonski odlok št. 347 z dne 23. decembra 2003 o nujnih ukrepih za prestrukturiranje velikih insolventnih družb, ki je bil s spremembami preoblikovan v zakon št. 39 z dne 18. februarja 2004 (v nadaljnjem besedilu: Marzanov zakon), ureja postopek izredne uprave, ki se uporablja za insolventne družbe, ki nameravajo izvesti ta postopek prestrukturiranja. Te družbe morajo tudi kumulativno izpolnjevati nekatera merila glede števila zaposlenih v predhodnem letu in stopnje zadolženosti.

(65) V skladu s tem postopkom mora insolventna družba vložiti vlogo pri italijanskem ministrstvu za gospodarski razvoj in peticijo pri pristojnem stečajnemu sodišču. Ministrstvo se nato odloči, ali bo insolventno družbo sprejelo v postopek, in imenuje izrednega upravitelja, ki ga nadzoruje nadzorni svet, sodišče pa preveri insolventnost družbe.

(66) Izredni upravitelj mora v 180 dneh od svojega imenovanja ministrstvu predložiti načrt za prestrukturiranje. Redni stečajni postopek se začne le, če ministrstvo tega načrta za prestrukturiranje ne odobri in če drugačen postopek prodaje sredstev ni izvedljiv.

(67) Zakonski odlok št. 134/2008 (v nadaljnjem besedilu: odlok št. 134/2008) (32) je uvedel več sprememb Marzanovega zakona. Te spremembe se uporabljajo za družbe, ki zagotavljajo osnovne javne storitve, in se med drugim nanašajo na možnost, da izredni upravitelj določi kupca sredstev insolventne družbe na podlagi postopka pogajanj s stranmi, ki bi zagotovile neprekinjeno opravljanje javne storitve na srednji rok in hitro posredovanje. Odlok št. 134/2008 določa, da prodajna cena ne sme biti nižja od tržne vrednosti sredstev, ki jo določi neodvisni strokovnjak, imenovan z ministrskim odlokom.

(68) Odlok št. 134/2008 je tudi uvedel možnost, da se – v bližnji prihodnosti – uresniči načrt odprodaje sredstev, v skladu s predhodnim sistemom pa je bilo ministrstvu treba najprej predložiti načrt za prestrukturiranje. Nazadnje odlok št. 134/2008 določa, da se, če se ne more izvesti niti načrt odprodaje sredstev niti načrt za prestrukturiranje ali če ju ministrstvo ne odobri, začne redni stečajni postopek.

2.3.3.2. Postopek prodaje

(69) Povabilo k oddaji ponudb za prodajo poslovne veje družbe Tirrenia (33) v svežnju z novo osemletno pogodbo je bilo objavljeno 15. septembra 2010. Namen tega povabila je bil preveriti, ali obstajajo morebitni nacionalni ali mednarodni subjekti, ki bi jih zanimala pridobitev poslovne veje družbe Tirrenia in bi lahko zagotovili neprekinjenost prometnih storitev.

(70) To povabilo je bilo objavljeno na spletnem mestu družbe Tirrenia, v več časopisih (34) in tudi na izbranih strokovnih spletnih mestih (35). Rok za ta razpis za prijavo interesa je prvotno bil 29. september 2010, nato pa je bil z javnim obvestilom, objavljenim v istih, zgoraj navedenih nacionalnih in mednarodnih časopisih ter na spletnih mestih, podaljšan do 20. oktobra 2010, da bi se zagotovilo razumno obdobje za predložitev prijav interesa.

(71) Nacionalni, evropski in neevropski subjekti so predložili skupno 21 prijav interesa za sodelovanje v tem javnem naročilu. Izredni upravitelj je nato pozval 16 subjektov, ki so v svojih prijavah interesa dokazali, da bi lahko zagotovili neprekinjenost storitve pomorskega prometa (36), naj izvedejo skrbni pregled poslovne veje družbe Tirrenia. Dostop do ustrezne dokumentacije je bil odobren pod pogojem, da so zainteresirane strani podpisale sporazume o zaupnosti.

(72) Enajstim stranem (37), ki so se na koncu odločile izvesti ta skrbni pregled, je bil zagotovljen dostop do virtualnih varnih sob, ki so vsebovale: (a) vse tehnične, pravne in finančne informacije, vključno s podatki o poslovni veji, ki se je prodajala; (b) poslovni načrt poslovne veje družbe Tirrenia, ki ga je pripravil izredni upravitelj; (c) poročilo prodajalca o skrbnem pregledu in bilanca stanja družbe na dan sprejetja v postopek izredne uprave; (d) nov osnutek osemletne pogodbe, ki naj bi bila sklenjena med uspešnim ponudnikom in državo; (e) vse druge informacije, ki jih morebitni kupci potrebujejo za pravilno ovrednotenje predmeta prodaje.

(73) Z ministrskim odlokom z dne 4. februarja 2011 je minister za gospodarski razvoj imenoval banko Banca Profilo za neodvisnega strokovnjaka, njena naloga pa je bila ovrednotiti poslovno vejo družbe Tirrenia v skladu s členom 4(4-quater) zakonskega odloka št. 347/2003. Banka Banca Profilo je 8. marca 2011 ocenila vrednost poslovne veje družbe Tirrenia (vključno z novo osemletno pogodbo) na 380 000 000 EUR. Te informacije so bile naložene v varno sobo za vse morebitne ponudnike pred iztekom roka za predložitev zavezujočih ponudb.

(74) Izredni upravitelj je 15. marca 2011, tj. po zadnjem roku za predložitev zavezujočih ponudb, ugotovil, da je le družba CIN – družba, sestavljena iz družb Onorato Partecipazioni S.r.l., Grimaldi Compagnia di Navigazione S.p.A. in Marinvest S.r.l. – predložila zavezujočo ponudbo v skladu s pogoji iz dopisa o postopku z dne 2. februarja 2011 (38).

(75) Družba CIN je po tem, ko je izredni upravitelj od nje zahteval pojasnila, 14. aprila 2011 predložila končno zavezujočo ponudbo za pridobitev poslovne veje družbe Tirrenia. Natančneje sta bila v tej ponudbi, dopolnjeni s (i) poslovnim načrtom, skladnim z obveznostmi javne službe iz pogodbe, in (ii) bančnimi poroštvi v skupnem znesku 20 000 000 EUR, določena: (i) cena, ponujena za nakup poslovne veje družbe Tirrenia, vključno z novo osemletno pogodbo v skupni vrednosti 380 100 000 EUR; (ii) plačilo ponudbe, in sicer naj bi se znesek 200 100 000 EUR plačal po prenosu poslovne veje, preostali znesek pa postopno: (a) 55 000 000 EUR do 15. decembra tretjega leta po prenosu poslovne veje; (b) 60 000 000 EUR do 15. decembra šestega leta po prenosu poslovne veje; (c) 65 000 000 EUR do 15. decembra osmega leta po prenosu poslovne veje.

(76) Ob upoštevanju navedenega je izredni upravitelj zavezujočo ponudbo, ki jo je predložila družba CIN, naložil v varno sobo, 2. maja 2011 pa je vsem ponudnikom, ki so bili pozvani k sodelovanju v fazi skrbnega pregleda, poslal dopis, v katerem jih je pozval, naj do 12. maja 2011 predložijo boljšo ponudbo kot to, ki jo je družba CIN predložila 14. aprila 2011. Izredni upravitelj je nato na zahtevo enega od morebitnih kupcev podaljšal rok za predložitev boljših ponudb do 19. maja 2011. Vendar izredni upravitelj do tega datuma ni prejel nobenih drugih ponudb.

(77) Na podlagi ocene, ki so jo izvedli izredni upravitelj in njegovi svetovalci, je bila ponudba za nakup, ki jo je 14. aprila 2011 predložila družba CIN, ocenjena kot skladna z vrednostjo poslovne veje družbe Tirrenia, kot jo je določila banka Banca Profilo. Ugotovljeno je bilo, da je bil poslovni načrt iz ponudbe skladen z zahtevami iz dopisa o postopku z dne 2. februarja 2011 (glej uvodno izjavo 74), in štel se je za ustrezen dokaz o tem, da lahko ponudnik zagotovi nemoteno nadaljnje opravljanje javne storitve pomorskega prometa.

(78) Ministrstvo za gospodarski razvoj je nato 23. maja 2011 pooblastilo izrednega upravitelja, da poslovno vejo družbe Tirrenia proda družbi CIN v skladu s pogoji iz ponudbe, predložene 14. aprila 2011. Po nekaj dodatnih posvetovanjih je izredni upravitelj 25. julija 2011 sklenil pogodbo z družbo CIN.

(79) Transakcija, ki je bila rezultat tega postopka, je bila 21. novembra 2011 priglašena Komisiji v odobritev. Komisija je 18. januarja 2012 začela temeljito preiskavo v skladu z Uredbo EU o združitvah (39).

(80) Začetna tržna raziskava, ki jo je opravila Komisija, je pokazala resne pomisleke glede konkurence, predvsem ker so imele strani, udeležene v združitvi, zelo velike, če ne monopolne, združene tržne deleže za več pomorskih poti v Italiji, zlasti za nekatere poti na Sardinijo in z nje. Družba CIN je bila prvotno skupno podjetje glavnih konkurentov družbe Tirrenia: Grimaldi, Marinvest (ki na primer obvladuje družbi Grandi Navi Veloci in SNAV) in Onorato Partecipazioni (ki obvladuje družbo Moby). Ob upoštevanju pomislekov Komisije sta družbi Grimaldi in Marinvest izstopili iz družbe CIN tako, da sta svoje delnice prodali družbi Onorato Partecipazioni. Ta je nato pritegnila nove delničarje, tako da je družba CIN na koncu bila v 40-odstotni lasti družbe Moby (ki jo nadzira družba Onorato Partecipazioni), 30-odstotni lasti družbe Clessidra Società del Risparmio, 20-odstotni lasti družbe Gruppo Investimenti Portuali in v 10-odstotni lasti družbe Shipping Investment S.r.l.

(81) Komisija je 27. aprila 2012, potem ko so strani opustile priglašeno transakcijo, končala svojo temeljito preiskavo. Spremenjena transakcija združitve, ki je ni bilo več treba odobriti na evropski ravni, je bila 7. maja 2012 priglašena organu AGCM. Organ AGCM je s svojo resolucijo št. 23670 z dne 21. junija 2012 odobril transakcijo pod določenimi pogoji (40). Lastništvo poslovne veje družbe Tirrenia je bilo 19. julija 2012 končno preneseno na družbo CIN.

(82) Družba Onorato Partecipazioni je 6. julija 2015 priglasila svojo namero o pridobitvi popolnega nadzora nad družbama Moby in CIN, in sicer s pridobitvijo deležev od drugih delničarjev obeh družb. Organ AGCM je s svojo resolucijo št. 25773 z dne 10. decembra 2015, in sicer pod določenimi pogoji za poti Civitavecchia–Olbia in Genova–Olbia (41), odobril ta postopek, ki je dejansko pomenil koncentracijo družb Moby in CIN. Zaradi te reorganizacije je družba CIN trenutno v celoti v lasti družbe Moby, zato sta obe družbi v celoti v lasti družbe Onorato Partecipazioni.

(83) Upravni odbor družbe Moby je 26. aprila 2018 odobril načrt združitve z družbo CIN. Če bi bila pridobljena potrebna dovoljenja, je bilo načrtovano, da bo ta združitev končana do konca leta 2018, vendar je po posredovanju družbe Tirrenia pod izredno upravo prišlo do zamude.

2.3.3.3. Prodajna pogodba

(84) Prodajna pogodba z dne 25. julija 2011 opredeljuje poslovno vejo družbe Tirrenia, ki se prenaša, kot vejo družbe Tirrenia, katere namen je opravljanje prometnih storitev v okviru obstoječih obveznosti javne službe. Natančneje člen 4 pogodbe določa, da so sredstva poslovne veje navedena v prilogi k prodajni pogodbi, zajemajo pa vsa neopredmetena (42) in opredmetena sredstva (43), ki jih je družba uporabljala pri izpolnjevanju svojih obveznosti javne službe.

(85) Člen 11(3) prodajne pogodbe določa, da je prodaja odvisna od sklenitve nove pogodbe med družbo CIN in ministrstvom za promet v določenem, vnaprej opredeljenem roku. Drugače povedano, sklenitev nove pogodbe je nujen pogoj, da se prodaja dejansko izvede.

(86) Člen 7(9) prodajne pogodbe tudi določa, da bo družba CIN ponudila nova delovna mesta (na podlagi novih pogodb o zaposlitvi) vsemu upravnemu osebju in posadki, ki sta zaposlena v družbi Tirrenia za izpolnjevanje obveznosti javne službe, pri čemer bo upoštevala pridobljene kvalifikacije in/ali enakovredne opise delovnih mest, pa tudi morebitne sporazume s sindikati. Družba CIN se mora v skladu s členom 63(2) zakonskega odloka št. 270/1999 dve leti vzdržati vsakršnega odpuščanja iz nedisciplinskih razlogov. V skladu s členom 7(11) in (12) prodajne pogodbe mora družba CIN prodajalca redno obveščati o izpolnjevanju teh obveznosti, pri čemer mora v primeru kršitev plačati precejšnje kazni.

(87) Člen 7(6)(d) prodajne pogodbe določa, da mora biti kupec v skladu s členom 4(4-quater) Marzanovega zakona sposoben zagotoviti neprekinjeno opravljanje storitve na srednji rok ter upoštevanje nacionalne in mednarodne veljavne zakonodaje.

(88) V skladu s členom 5 prodajne pogodbe se prodajna cena v višini 380 100 000 EUR plača takole: (a) 200 100 000 EUR (tako imenovana fiksna cena) v treh delovnih dneh po tem, ko ministrstvo za gospodarski razvoj sprejme odlok, s katerim odpravi vse vnose, povezane s predkupnimi pravicami ter evidencami zasegov in zaplemb za poslovno vejo družbe Tirrenia; (b) preostalih 180 000 000 EUR (tako imenovana odložena cena) se odloži takole: 55 000 000 EUR na 30. april četrtega leta po prvotnem datumu začetka veljavnosti nove pogodbe; 60 000 000 EUR na 30. april sedmega leta po prvotnem datumu začetka veljavnosti nove pogodbe; 65 000 000 EUR na 30. april devetega leta po prvotnem datumu začetka veljavnosti nove pogodbe (44).

(89) Člen 8(23) prodajne pogodbe določa, da v skladu s členom 63(5) zakonskega odloka št. 270/1999 novi lastnik ne bo dolžen vrniti nobenega dolga, ki ga je družba Tirrenia imela pred prenosom poslovne veje.

(90) Strani sta 16. julija 2012 sklenili dodatek k prodajni pogodbi, ki je med drugim spremenil način plačila fiksne cene v višini 200 100 000 EUR (glej uvodno izjavo 88(a)). Natančneje naj bi se znesek 138 200 000 EUR še vedno plačal v treh dneh od sprejetja odloka iz uvodne izjave 88(a), preostalih 61 900 000 EUR pa naj bi bilo plačanih z obrestmi (45) 1. marca osmega leta po začetku veljavnosti nove pogodbe (tj. leta 2020). Strani sta se strinjali, da se bosta dve leti po začetku veljavnosti pogodbe posvetovali, da bi ugotovili, ali se lahko dogovorita o novih pogojih plačila preostalih 61 900 000 EUR. Zaradi tega je bil ta znesek plačan prej, kot je bilo najprej predvideno (tj. februarja 2016 namesto marca 2020). Plačilo odložene cene v višini 180 000 000 EUR se ni spremenilo.

2.3.3.4. Študija banke Banca Profilo

(91) Kot je opisano zgoraj (glej uvodno izjavo 73), je minister za gospodarski razvoj imenoval banko Banca Profilo za neodvisnega strokovnjaka, njena naloga pa je bila ovrednotiti poslovno vejo družbe Tirrenia v skladu s členom 4(4-quater) zakonskega odloka št. 347/2003. Banka Banca Profilo je 8. marca 2011 objavila poročilo, v katerem je opisala metodologije vrednotenja in podatke, ki jih je uporabila in ki so vključevali poslovni načrt družbe Tirrenia za obdobje 2011–2018. To poročilo je vključevalo predviden razpon vrednosti za poslovno vejo družbe Tirrenia.

(92) Vrednotenje banke Banca Profilo temeljijo na več predpostavkah, med drugim predvsem na tem, da bi se novo javno naročilo storitev uporabljalo do njegovega izteka in da bi poslovna veja družbe Tirrenia zato prejemala nadomestilo za javne storitve za zagotavljanje povezav pomorskega prometa iz tega javnega naročila. Banka Banca Profilo v svojem poročilu o vrednotenju uporablja diskontirani denarni tok (v nadaljnjem besedilu: DCF) in gospodarsko dodano vrednost (v nadaljnjem besedilu: dodana vrednost) kot svoji glavni metodologiji, tržne večkratnike in kapitalsko metodo pa kot sekundarni metodologiji z namenom nadzora.

(93) Na podlagi metodologije DCF banka Banca Profilo upošteva: (i) denarne tokove, nastale do datuma izteka veljavnosti nove pogodbe; (ii) likvidacijsko vrednost poslovne veje družbe Tirrenia ob izteku veljavnosti nove pogodbe, ki temelji na predpostavki, da po tem datumu ne bo mogoče več opravljati dejavnosti in (iii) vrednost lastniškega kapitala nekaterih omejenih manjšinskih deležev, povezanih s poslovno vejo družbe Tirrenia. Z metodologijo dodane vrednosti banka Banca Profilo oceni: (i) prilagojeno knjigovodsko vrednost; (ii) dobro ime; (iii) likvidacijsko vrednost poslovne veje družbe Tirrenia ob izteku veljavnosti nove pogodbe (zaradi istega razloga kot pri pristopu DCF). Ta ocena temelji na podatkih iz industrijskega načrta družbe in izračunov banke Banca Profilo na podlagi navedenih podatkov.

(94) Pri sekundarnih metodologijah so bili uporabljeni podatki v nadaljevanju. Analiza tržnih večkratnikov temelji na izračunih banke Banca Profilo, v katerih je uporabila podatke družbe Bloomberg o devetih primerljivih družbah za pomorski promet. Kapitalska metoda zajema oceno neto vrednosti sredstev, kot je zabeležena v bilanci stanja, vendar z nekaterimi prilagoditvami, kadar je to ustrezno (npr. vrednost flote, javno naročilo storitev itd.).

(95) Banka Banca Profilo je na podlagi navedenih metodologij sklenila, da je vrednost poslovne veje družbe Tirrenia med 380 in 426 milijonov EUR. Zato bi najnižja cena za to družbo morala znašati 380 000 000 EUR.

2.3.3.5. Poročilo družbe Ecorys

(96) Komisija je v okviru formalnega postopka preiskave neodvisnega svetovalca (družbo Ecorys) pooblastila za nalogo, da določi tržno vrednost poslovne veje družbe Tirrenia, ki se je prodajala (glej uvodno izjavo 8). Od svetovalca se je zahtevalo, da (i) potrdi veljavnost vrednotenja, ki ga je izvedla banka Banca Profilo, in (ii) določi tržno vrednost poslovne veje brez kakršnih koli pogojev.

(97) Da bi družba Ecorys določila vrednost poslovne veje družbe Tirrenia v svežnju z novo pogodbo, je uporabila glavne metodologije, ki jih je uporabila tudi banka Banca Profilo. Družba Ecorys je uporabila zlasti metodologiji diskontiranega denarnega toka in gospodarske dodane vrednosti, spremenila pa je ustrezne predpostavke, kadar je menila, da je to ustrezno (46). Družba Ecorys domneva, da nova pogodba ob izteku veljavnosti ne bo podaljšana (47), zato se na poteh po tem datumu ne bo več opravljala javna storitev. Na tej podlagi je družba Ecorys ugotovila, da je najnižja tržna vrednost poslovne veje družbe Tirrenia, kot se je prodajala, 409,5 milijona EUR (tj. skoraj 8 % več v primerjavi z vrednotenjem banke Banca Profilo).

(98) Družba Ecorys je tudi sklenila, da bi bila družba prodana po svoji likvidacijski vrednosti (48), tj. 303,5 milijona EUR, če bi bila poslovna veja družbe Tirrenia prodana brez kakršnih koli pogojev in zlasti brez novega naročila javnih storitev za opravljanje javne storitve (in s tem tudi brez obveznosti, da zagotovi neprekinjeno opravljanje te javne storitve). Ta ugotovitev družbe Ecorys temelji na domnevi, da poslovna veja družbe Tirrenia ne bi mogla še naprej donosno opravljati svoje dejavnosti brez nadomestila za javne storitve. Družba Ecorys je javne poti, na katerih sta družbi Tirrenia in Siremar opravljali javne storitve, opisala kot dejavnosti z veliko izgubo, za katere je značilno majhno število potnikov in ki so v celoti odvisne od financiranja na podlagi pogodb. Poleg tega je družba Ecorys menila, da možnost spremembe kakovosti storitev in več manevrskega prostora za določanje cen vozovnic nista zadostna pogoja, da bi te poti postale gospodarsko donosne s poslovnega vidika. Družba Ecorys je ugotovila, da je ta likvidacijska vrednost nižja od vrednosti, ki je izhajala iz javnega naročila, in navedla, da zato takojšnja likvidacija (v bistvu prodaja ladij) ni bila smiselna možnost za udeleženca v tržnem gospodarstvu.

(99) Družba Ecorys je tudi primerjala osebje poslovne veje družbe Tirrenia z osebjem več primerljivih trajektnih družb in sklenila, da sta število in stroškovna struktura osebja družbe Tirrenia podobna tem v primerljivih družbah, in sicer glede na delež skupnih prihodkov v okviru stroškov dela (49) in razmerje med stroški dela/osebjem (50). Analiza ni pokazala nobene bistvene razlike med poslovno vejo družbe Tirrenia in primerljivimi podjetji, ki bi lahko pomenila preveliko število zaposlenih ali previsoke stroške dela. Morebitni kupec bi zato imel malo manevrskega prostora v smislu odpuščanja ali zamenjave dela delovne sile. Na tej podlagi je družba Ecorys sklenila, da ni elementov, ki bi kazali, da je pogoj glede delovne sile znatno vplival na vrednost poslovne veje družbe Tirrenia.

2.3.4. Nova pogodba med italijansko državo in družbo CIN

2.3.4.1. Upravičenka

(100) Družba CIN je uspešni ponudnik za poslovno vejo družbe Tirrenia, za ta namen pa je bila prvotno ustanovljena iz družb Onorato Partecipazioni S.r.l., Grimaldi Compagnia di Navigazione S.p.A. in Marinvest S.r.l., čeprav sta slednji dve strani morali nadomestiti trije drugi vlagatelji, da bi pridobili odobritev združitve (glej uvodno izjavo 80). Kot je pojasnjeno zgoraj (glej uvodno izjavo 82), družbo CIN od julija 2015 nadzoruje izključno družba Onorato Partecipazioni S.r.l.

2.3.4.2. Poti

(101) V skladu z novo pogodbo z dne 18. julija 2012 med Italijo in družbo CIN naj bi ta družba v okviru sistema javnih storitev opravljala storitve na naslednjih poteh: Preglednica 3 Poti, na katerih družba CIN opravlja storitve na podlagi nove pogodbe Poti za mešane storitve Poti za tovorni promet Neapelj–Palermo (samo v nizki sezoni): dnevna storitev (ponoči) iz obeh pristanišč. Livorno–Cagliari (vse leto): pet odhodov na teden iz vsakega pristanišča. Genova–Porto Torres (samo v nizki sezoni): dnevna storitev (ponoči) iz obeh pristanišč. Genova–Olbia–Arbatax (vse leto): na Sardinijo: trije odhodi na teden iz Genove v Olbio v nizki sezoni (pet v visoki) z dvema dodatnima plovbama na teden iz Olbie v Arbatax; na celino: dva odhoda na teden iz Arbataxa v Genovo s postankom v Olbii. En dodaten odhod iz Olbie v Genovo v nizki sezoni (trije v visoki). Neapelj–Cagliari (vse leto): eden do trije odhodi na teden iz vsakega pristanišča. Eden od treh odhodov se lahko izvede na poti Cagliari–Palermo glede na prometne potrebe. Civitavecchia–Olbia (samo v nizki sezoni): dnevna storitev (ponoči) iz obeh pristanišč. Ravena–Catania (vse leto): trije odhodi na teden iz vsakega pristanišča. Neapelj–Cagliari (vse leto): en odhod na teden iz vsakega pristanišča v nizki sezoni (dva v visoki). Palermo–Cagliari (vse leto): en odhod na teden iz vsakega pristanišča v nizki in visoki sezoni. Trapani–Cagliari (vse leto): en odhod na teden iz vsakega pristanišča v nizki in visoki sezoni. Civitavecchia–Cagliari–Arbatax (vse leto): na Sardinijo: dnevna storitev (ponoči) iz Civitavecchie v Cagliari z dvema dodatnima postankoma na teden v Arbataxu. na celino: dnevna storitev (ponoči) iz Cagliarija v Civitavecchio z dvema dodatnima postankoma na teden v Arbataxu. Termoli–otočje Tremiti (vse leto): dnevna storitev iz obeh pristanišč in dve dodatni povezavi na teden iz obeh pristanišč. Ena tedenska povezava za prevoz nevarnega blaga. V visoki sezoni ena dodatna povezava na teden.

(102) Družba CIN bo v visoki sezoni storitve na poteh Neapelj–Palermo, Genova–Porto Torres in Civitavecchia–Olbia opravljala na komercialni podlagi. V Prilogi A k novi pogodbi je podrobno opisano, kako je treba opravljati storitve na vsaki od teh poti iz preglednice 3 (npr. vrsta ladij, ura odhoda za nekatere poti itd.). Poleg tega prevoznine, ki se zaračunajo uporabnikom (prebivalcem otokov in drugim potnikom) ne smejo presegati omejitev iz člena 6 nove pogodbe, ki so podrobno opisane v isti Prilogi A.

(103) Družba CIN je v dopisu z dne 7. novembra 2013 zahtevala ponovno preučitev pogojev gospodarsko-finančnega ravnovesja, kot je predvideno v členu 9 nove pogodbe (glej uvodno izjavo 107). Italijansko ministrstvo za infrastrukturo in promet ter družba CIN sta se 7. avgusta 2014 na tej podlagi dogovorila o več spremembah pogodbe z dne 18. julija 2012. Za ponovno vzpostavitev gospodarsko-finančnega ravnovesja dejavnosti je v sporazumu o spremembi določeno, da: — se bo ukinila mešana pot Trapani–Cagliari, — se bo ukinila tovorna pot Neapelj–Cagliari, — se bo tovorna pot Ravena–Catania spremenila tako, da se bo zagotovil odhod iz Ravene, Benetk ali Tržiča do Catanie in omogočila možnost postanka v Brindisiju v obeh smereh, — v posebnih obdobjih leta (51) (predvsem ob praznikih in med počitnicami) ne bo treba več opravljati storitev na tovornih poteh (kot bodo spremenjene), — spremenila se bo pogostost storitve in najmanjša pogostost storitve na nekaterih poteh. Najopaznejše spremembe so bile: (a) na mešani poti Genova–Olbia–Arbatax se bo ukinila povezava do Arbataxa v nizki sezoni (v visoki sezoni pa bi se ohranila); (b) na mešani poti Civitavecchia–Cagliari–Arbatax se bo pogostost v nizki sezoni zmanjšala z dnevne storitve na tri odhode na teden, in sicer z dvema povezavama na teden do Arbataxa, v visoki sezoni pa ne bi bilo sprememb; (c) na mešani poti Neapelj–Cagliari se bo pogostost v nizki sezoni povečala z enega na dva odhoda na teden, brez sprememb v visoki sezoni; (d) na mešani poti Palermo–Cagliari se bo pogostost v visoki sezoni povečala z enega na dva odhoda na teden, brez sprememb v visoki sezoni; (e) na tovorni poti Livorno–Cagliari se bo pogostost spremenila s petih na štiri do šest odhodov na teden; — najvišji znesek letnega nadomestila za javne storitve bo stalno znašal 72 685 642 EUR in se v nobenem primeru ne bo mogel povečati.

2.3.4.3. Trajanje

(104) Nova pogodba, ki sta jo 18. julija 2012 sklenili italijanska država in družba CIN, bo veljala osem let in se torej iztekla 18. julija 2020.

2.3.4.4. Obveznosti javne službe

(105) Obveznosti javne službe, naložene družbi CIN, se nanašajo na pomorske prometne povezave, ki jih je treba zagotavljati (glej uvodno izjavo 101), vrsto in zmogljivost plovil, dodeljenih zadevnim pomorskim potem, na katerih se opravljajo storitve, razpoložljivost nadomestne ladje, da se zagotovi neprekinjenost storitve, pogostost storitve in najvišje prevoznine, ki se zaračunajo uporabnikom storitve na vsaki od zadevnih poti.

2.3.4.5. Nadomestilo

(106) Letno nadomestilo, ki ga na podlagi nove pogodbe prejme družba CIN, je omejeno na 72 685 642 EUR. Znesek nadomestila se določi na podlagi metodologije, ki je določena v direktivi odbora CIPE (glej uvodne izjave 41 do 51).

(107) Člen 8 nove pogodbe določa redni triletni pregled obsega subvencioniranih dejavnosti, da se preveri, da ni finančnega neravnovesja. Člen 9 nove pogodbe dodatno določa, da lahko strani v zelo posebnih okoliščinah, ki zajemajo nepričakovane in strukturne spremembe prihodkov ali stroškov, v vsakem primeru pa šele po prvem letu vsakega triletnega obdobja, začnejo tak pregled prej („zaščitna klavzula“).

2.3.5. Prednostni privez

(108) Člen 19-ter(21) zakona iz leta 2009 je določal, da bi družbe nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Tirrenia, za zagotovitev ozemeljske kontinuitete z otoki in v okviru njihovih obveznosti javne službe obdržale že dodeljene priveze in prednost pri dodeljevanju novih slotov v skladu s postopki, ki jih določajo organi za pomorstvo, kot je opredeljeno v zakonu št. 84 z dne 28. januarja 1994 in italijanskem pomorskem kodeksu.

2.3.6. Ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010

(109) Zakon iz leta 2010 je za podjetja nekdanje skupine Tirrenia določil možnost, da lahko začasno uporabijo finančna sredstva, ki so že namenjena posodobitvi (52) flote, da se pokrijejo nujne likvidnostne potrebe. Podjetja nekdanje skupine Tirrenia, ki so izkoristila to možnost, pa so morala obnoviti ta namenska sredstva, da bi lahko še vedno izvedla potrebne posodobitve svojih ladij. Te posodobitve so bile potrebne zaradi skladnosti z novimi mednarodnimi varnostnimi standardi na podlagi Stockholmskega sporazuma iz leta 1996 (53).

(110) Natančneje, v okviru dveh instrumentov (54) je bilo rezerviranih 23 750 000 EUR za plačilo posodobitev celotne skupine Tirrenia. Od tega zneska je bilo 12 051 900 EUR deponiranih na namenski bančni račun pri banki Banca Carige posebej za družbo Tirrenia, pri čemer je bil namen uporabe teh sredstev še vedno prvoten, tj. da se izvedejo potrebne posodobitve v skladu z mednarodnimi varnostnimi standardi. Vendar je 12. avgusta 2010 banka Banca Carige izvedla pobot med tem depozitom in dvema dolgovoma družbe Tirrenia, pri katerih je bila upnica, in sicer v znesku 4 657 005,35 EUR. Zato je družba Tirrenia dejansko izkoristila možnost iz zakona iz leta 2010, da uporabi sredstva, namenjena posodobitvi flote za izpolnitev likvidnostnih zahtev, čeprav je še vedno imela obveznost to pomoč vrniti italijanski državi, tako da bi položila sredstva na račun, namenjen posodobitvam.

(111) Poleg tega je bilo v členu 1 zakona iz leta 2010 določeno: (a) prvotne pogodbe se podaljšajo za obdobje od 1. oktobra 2010 do konca postopka privatizacije družb Tirrenia in Siremar (glej tudi uvodno izjavo 26); (b) člen 19-ter zakonskega odloka št. 135/2009, ki je bil s spremembami preoblikovan v zakon iz leta 2009, se spremeni tako, da se uvede odstavek 24 bis. V skladu s tem odstavkom so vsa uradna dejanja in dejavnosti pri izvajanju določb iz odstavkov 1–15 zakona iz leta 2009 oproščena davkov. Ti odstavki se nanašajo na liberalizacijo sektorja pomorske kabotaže na podlagi privatizacije skupine Tirrenia, vključno s pripravljalno fazo te privatizacije, tj. prenosom deželnih družb na zadevne dežele; (c) Da se zagotovi neprekinjeno opravljanje javne storitve in podpre postopek privatizacije družb iz nekdanje skupine Tirrenia, lahko zadevne dežele uporabijo sredstva Sklada za premalo izkoriščena območja (ita. Fondo Aree Sottoutilizzate, v nadaljnjem besedilu: FAS) (55) v skladu z direktivo odbora CIPE št. 1/2009 z dne 6. marca 2009 (56).

2.4. Postopek za ugotavljanje kršitev št. 2007/4609

(112) Po predhodnih izmenjavah med službami Komisije in italijanskimi organi je generalni direktor Komisije, odgovoren za energetiko in promet, 19. decembra 2008 Italiji poslal zahtevo za informacije. Ta zahteva je med drugim zajemala pregled poti, na katerih se je takrat opravljala javna storitev, in nalog v okviru javne službe, ki jih je Italija predvidela v predlogih novih pogodb. Italija je bila tudi pozvana, naj predloži več podrobnosti o načrtih privatizacije za skupino Tirrenia.

(113) Italijanski organi so v dopisu z dne 28. aprila 2009 podrobno odgovorili na zahtevo Komisije z dne 19. decembra 2008. V tem dopisu je Italija med drugim: — opozorila, da je bilo podaljšanje prvotnih pogodb do 31. decembra 2009 potrebno, da se liberalizira sektor pomorske kabotaže v Italiji na podlagi privatizacije skupine Tirrenia, — trdila, da je bilo nadomestilo za javne storitve, dodeljeno skupini Tirrenia, potrebno, da se zagotovi ozemeljska kontinuiteta z otoki na podlagi pomorskih povezav, ki jih zasebni gospodarski subjekti na trgu niso zadovoljivo zagotavljali, — poudarila, da je bil 10. marca 2009 končan temeljit postopek racionalizacije poti. Pri tem postopku so bili upoštevani ustrezni socialni, zaposlitveni in gospodarski vidiki ter potreba po ohranjanju bistvenih povezav za ozemeljsko kontinuiteto, vključeno pa je bilo tudi posvetovanje s šestimi zadevnimi deželami. Ta racionalizacija bi zmanjšala neto stroške javne storitve za približno 66 milijonov EUR, odpuščenih pa bi bilo približno 600 članov posadke v celotni skupini Tirrenia. Italija je tudi opozorila, da je racionalizacija leta 2009 dopolnila predhodna prizadevanja (leta 2004, 2006 in 2008), da se zmanjša število storitev, ki jih opravlja skupina Tirrenia, — pojasnila, da so bili cilji racionalizacije (i) ohraniti povezave, ki so potrebne, da se zagotovijo ozemeljska kontinuiteta celine z otoki in med otoki in pravica do zdravja, študija in mobilnosti, (ii) racionalizirati povezave, ki so jih v istem časovnem obdobju zagotavljali zasebni izvajalci, in sicer v smislu podobne kakovosti in kontinuitete, ter (iii) racionalizirati poletne in visokohitrostne povezave, ki so namenjene le prevozu oseb, — zagotovila pregled poti, na katerih je skupina Tirrenia leta 2008 opravljala storitve, in zmanjšanega števila poti, na katerih bi družbe skupine Tirrenia opravljale storitev leta 2009. Po mnenju italijanskih organov bi slednje poti bile podlaga za nove pogodbe, ki naj bi se sklenile z novimi lastniki družb skupine Tirrenia.

(114) Generalni direktor Komisije, odgovoren za energetiko in promet, je 21. decembra 2009 italijanskim organom poslal dopis, v katerem je med drugim ugotovil, da: — glede na temeljito prenovo sektorja pomorske kabotaže v Italiji in precejšnje socialne učinke, ki bi jih po mnenju italijanskih organov imela privatizacija, če bi bila javna naročila izvedena na podlagi preprostega javnega naročila storitev, je bila oddaja ladjarskih družb, ki so imele take pogodbe, na podlagi javnega naročila – načeloma in izjemoma – sprejemljiva, da se zagotovi skladnost z merilom nediskriminacije med lastniki ladij iz Skupnosti, ki je določeno v Uredbi Sveta (EGS) št. 3577/92 (57) (v nadaljnjem besedilu: uredba o pomorski kabotaži), — je bilo treba omejiti nadomestilo za javne storitve na tiste linije, na katerih je bila stalna prisotnost drugih gospodarskih subjektov vse leto omejena in zato neustrezna v smislu odzivanja na potrebe trga. V zvezi s tem so bila zahtevana pojasnila glede nedelovanja trga na poteh Genova–Porto Torres, Genova–Olbia–Arbatax in Civitavecchia–Olbia. Italija je bila tudi pozvana, naj pojasni, ali je družba Tirrenia prejela nadomestilo za opravljanje storitev na teh treh poteh v visoki sezoni. Zastavljena so bila tudi vprašanja o linijah, na katerih opravlja storitev družba Caremar. V dopisu je bilo tudi poudarjeno, da je na podlagi uredbe o pomorski kabotaži v javno naročilo storitev utemeljeno vključiti le notranje linije (ne pa tudi mednarodnih), — so se javna naročila storitev skupine Tirrenia iztekla 31. decembra 2008 in da je privatizacija, ki jo je načrtovala Italija, morda trajala dlje od predvidenega. V dopisu je bilo zato opozorjeno na možnost pošiljanja uradnega opomina zaradi napačnega izvajanja uredbe o pomorski kabotaži.

(115) Italijanski organi so 22. januarja 2010 odgovorili na dopis služb Komisije z dne 21. decembra 2009. Italijanski organi so v dopisu: — navedli, da se je Komisija načeloma strinjala s predlaganim pristopom za privatizacijo skupine Tirrenia skupaj z novimi javnimi naročili storitev, — predložili podrobna pojasnila o poteh Genova–Porto Torres, Genova–Olbia–Arbatax in Civitavecchia–Olbia, v zvezi s katerimi je Komisija zastavila več vprašanj. Italija je tudi potrdila, da se storitve na poteh Genova–Porto Torres in Civitavecchia–Olbia opravljajo v okviru sistema javnih storitev le v nizki sezoni, — omenili, da je bil razpis za prijavo interesa za prodajo družbe Tirrenia (vključno z družbo Siremar) objavljen 23. decembra 2009. Italija je navedla, da je nameravala dokončati privatizacijo celotne skupine Tirrenia do 30. septembra 2010, — pozvali Komisijo, naj izrecno potrdi, ali so utemeljitve glede nedelovanja trga zadostne.

(116) Komisija je 29. januarja 2010 (58) poslala uradni opomin glede napačnega izvajanja uredbe o pomorski kabotaži. Komisija je v tem dopisu opozorila, da ta uredba zahteva, da kadar koli država članica sklene javna naročila storitev ali naloži obveznosti javne službe, to stori na nediskriminatorni podlagi za vse ladjarje Skupnosti. V skladu s členom 4(3) te uredbe lahko obstoječe pogodbe o gospodarski javni službi veljajo do dneva izteka ustrezne pogodbe. Vendar je Komisija ugotovila, da so družbe skupine Tirrenia po izteku zadevnih javnih naročil storitev (prvotnih pogodb) še naprej opravljale storitve pomorskega prometa. Natančneje naj bi se te pogodbe iztekle konec leta 2008, Italija pa jih je večkrat podaljšala. Komisija je zato italijanske organe pozvala, naj predložijo svoje pripombe.

(117) Generalni direktor Komisije, odgovoren za energetiko in promet, je prav tako 29. januarja 2010 odgovoril na dopis italijanskih organov z dne 22. januarja 2010. Generalni direktor je poudaril, da se njegov odgovor nanaša le na skladnost z uredbo o pomorski kabotaži, ne pa tudi na vprašanja glede državne pomoči. Glede na to je generalni direktor navedel, da so utemeljitve, predložene v zvezi s linijami Genova–Porto Torres, Genova–Olbia–Arbatax in Civitavecchia–Olbia zadostne, da se lahko odpravijo predhodno izraženi dvomi. Generalni direktor je tudi pozitivno ocenil to, da je Italija na podlagi njegove prehodne zahteve odstranila mednarodno povezavo iz novega osnutka pogodbe za družbo Tirrenia. V zvezi z vprašanji, ki so bila zastavljena glede poti, na katerih je storitve opravljala družba Caremar, so se utemeljitve štele za zadostne le glede nekaterih od teh poti. Italija je bila zato pozvana, naj zagotovi dodatna pojasnila glede nekaterih poti družbe Caremar. Generalni direktor je opozoril, da lahko javna naročila storitev zajemajo le poti, na katerih obstaja nedelovanje trga.

(118) Italijanski organi so 29. marca 2010 odgovorili na uradni opomin Komisije z dne 29. januarja 2010. Italijanski organi so v svojem odgovoru: — opozorili, da so službe Komisije v dopisu z dne 21. decembra 2009 (glej uvodno izjavo 114) načeloma soglašale s privatizacijo skupine Tirrenia, pri kateri se družbe prodajo v svežnju z novimi javnimi naročili, — navedli, da je podaljšanje prvotnih pogodb temeljilo le na potrebi, da se zagotovi neprekinjeno opravljanje pomorske javne storitve, dokler se ne končajo zadevni postopki privatizacije, — potrdili, da nameravajo postopek privatizacije izvesti do 30. septembra 2010, da bi do tega datuma liberalizirali sektor pomorske kabotaže, — zagotovili pregled postopka privatizacije za družbo Tirrenia (vključno z družbo Siremar). Italija je zlasti navedla, da je po objavi razpisa za prijavo interesa 19. februarja 2010 19 subjektov predložilo 16 prijav interesa. V okviru faze skrbnega pregleda se je 22. marca 2010 odprla varna soba, ki je ostala odprta do konca maja 2010. Italija je takrat pričakovala, da bo prodajna pogodba sklenjena do sredine julija 2010 in da bo lastništvo preneseno do septembra 2010, — pojasnili, da naj bi 11 zainteresiranih strani sodelovalo v naslednjih fazah postopka za oddajo javnega naročila za družbo Toremar, — poudarili, da bi lahko nadaljnja negotovost, ki izhaja iz nadaljevanja postopka za ugotavljanje kršitev, ogrozila postopke privatizacije in tudi negativno vplivala na vrednost družb, ki se oddajajo na podlagi javnega naročila, — ponudili popolno sodelovanje s Komisijo, da bi se pojasnili vsakršni preostali dvomi glede postopka za ugotavljanje kršitev in morebitna vprašanja glede državne pomoči.

(119) Italijanski organi so na ad hoc sestanku 10. septembra 2010 obvestili Komisijo, da je bil postopek privatizacije družb Tirrenia in Siremar v zadnji fazi preklican in da zato rok 30. septembra ne bo izpolnjen. Poleg tega so italijanski organi sporočili, da je tudi pri konkurenčnih postopkih za pogodbe družb Caremar, Saremar, Siremar in Toremar prišlo do zamude. Posledično so bile z zakonom št. 163 z dne 1. oktobra 2010 dodatno podaljšane prvotne pogodbe, dokler se ne končata postopka privatizacije družb Tirrenia in Siremar (glej tudi uvodno izjavo 26).

(120) Ob upoštevanju tega razvoja dogodkov je Komisija 24. novembra 2010 sprejela dodaten uradni opomin. V tem dopisu je Komisija: — ugotovila, da so se prvotne pogodbe družb Tirrenia, Siremar, Caremar, Saremar in Toremar podaljšale samodejno in brez vsakršnega konkurenčnega postopka, — poudarila, da ni bil končan noben konkurenčni postopek, ne za družbo Tirrenia ne za družbe Siremar, Caremar, Saremar ali Toremar, kljub temu da so se zadevna javna naročila storitev še naprej izvajala, — navedla, da si pridržuje svojo pravico do izdaje obrazloženega mnenja, če bo to potrebno (ob upoštevanju morebitnih pripomb Italije).

(121) Komisija je 21. junija 2012 sprejela obrazloženo mnenje v zvezi z zamudo pri privatizaciji treh družb (Caremar, Laziomar in Saremar) nekdanje skupine Tirrenia. Ker so bili postopki za oddajo javnega naročila za preostale tri družbe (Tirrenia, Toremar in Siremar) končani leta 2011 (59), te družbe niso bile zajete v obrazloženo mnenje. Komisija je navedla, da Italija več kot tri leta po običajnem izteku zadevnih prvotnih pogodb ni vzpostavila konkurenčnih postopkov za oddajo javnih naročil storitev za pomorsko kabotažo, ki jo opravljajo družbe Caremar, Laziomar in Saremar. Te pogodbe so bile podaljšane samodejno in za nedoločen čas, s čimer se je drugim lastnikom ladij Skupnosti preprečilo, da bi konkurirali pri oddaji teh naročil.

(122) Italijanski organi so 8. avgusta 2012 odgovorili na obrazloženo mnenje in navedli, da so obvestila o javnih naročilih za oddajo družb, ki so pooblaščene za nova javna naročila storitev, objavljena ali bodo objavljena v Uradnem listu Evropske unije. Natančneje, obvestilo za družbo Caremar je bilo objavljeno 20. julija 2012, obvestilo za družbo Laziomar pa je bilo poslano v objavo 1. avgusta 2012. Za družbo Saremar je bil 2. avgusta 2012 sprejet zakon, ki je zahteval objavo takega obvestila do 2. oktobra 2012.

(123) Družba Compagnia Laziale di Navigazione je 13. januarja 2014 postala novi lastnik družbe Laziomar in sklenila desetletno javno naročilo storitev za povezave s Pontinskim otočjem. Družba ATI SNAV-Rifim je 16. julija 2015 prevzela lastništvo družbe Caremar in bila pooblaščena za devetletno javno naročilo storitev. Družba Saremar je bila po sprejetju sklepa iz leta 2014 likvidirana, javno naročilo storitev za poti med Sardinijo in majhnimi otoki pa je bilo marca 2016 oddano družbi Delcomar.

(124) Italijanski organi so z dopisom z dne 15. julija 2016 Komisijo obvestili, da je privatizacija vseh družb nekdanje skupine Tirrenia končana. Komisija se je 8. decembra 2016 odločila končati postopek za ugotavljanje kršitev.

3. RAZLOGI ZA ZAČETEK IN PODALJŠANJE POSTOPKA

3.1. Podaljšanje prvotne pogodbe med državo in družbo Tirrenia

3.1.1. Upoštevanje sodbe v zadevi Altmark in obstoj pomoči

(125) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da opredelitev obveznosti javne službe ni bila dovolj jasna in da zato ni mogla dokončno ugotoviti, ali vsebuje očitno napako. Komisija zlasti ni imela celovitega pregleda nad dejanskimi obveznostmi, ki so bile družbi Tirrenia naložene v okviru opravljanja storitev na zadevnih poteh, in sicer v primerjavi s storitvami, ki so jih na nekaterih od teh poti zagotavljali konkurenti. Komisija je tudi dvomila, ali je mogoče tovorne poti, na katerih je opravljala storitev družba Tirrenia, obravnavati kot poti, ki so namenjene izpolnjevanju splošnih gospodarskih interesov v smislu prava Unije.

(126) Komisija je zavzela predhodno stališče, da je drugo merilo iz sodbe v zadevi Altmark (60) izpolnjeno, saj so bila merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, določena vnaprej in upoštevane so bile zahteve glede preglednosti. Natančneje je Komisija navedla, da so ta merila opisana v prvotni pogodbi (za nadomestilo za leto 2009) in direktivi odbora CIPE (za nadomestilo od leta 2010 dalje).

(127) Komisiji se je kljub temu zdelo, da tretje merilo iz sodbe v zadevi Altmark ni izpolnjeno in da se je gospodarskim subjektom morda plačalo prekomerno nadomestilo za izvajanje nalog v okviru javne storitve. Komisija je izrazila dvome zlasti glede tega, ali 6,5-odstotna premija za tveganje, ki se uporablja od leta 2010, izraža ustrezno stopnjo tveganja ob upoštevanju dejstva, da na prvi pogled družba Tirrenia ni prevzemala tveganj, ki so običajno povezana z opravljanjem takšnih storitev.

(128) Komisija je zavzela tudi predhodno stališče, da četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark ni izpolnjeno, ker se prvotna pogodba ni podaljšala na podlagi oddaje javnega naročila. Komisija je nadalje ugotovila, da ni prejela nobenega dokaza, ki bi podprl trditev, da je družba Tirrenia zadevne storitve dejansko opravljala z najnižjimi stroški za skupnost.

(129) Komisija je zato v sklepu iz leta 2011 predhodno ugotovila, da nadomestila za javne storitve, plačana družbi Tirrenia v obdobju 2009–2011, pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Komisija je nadalje menila, da je treba to pomoč obravnavati kot novo pomoč.

(130) V sklepu iz leta 2012 je Komisija izrazila mnenje, da nadomestilo, dodeljeno družbi Tirrenia od 1. januarja 2012 na podlagi nadaljnjega podaljšanja prvotne pogodbe, tudi pomeni tudi državno pomoč, če so leta 2012 in do začetka veljavnosti nove pogodbe vsi pogoji ostali nespremenjeni.

3.1.2. Združljivost

(131) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da nadomestilo za javne storitve za obdobje 2009–2011 ne spada na področje uporabe Odločbe Komisije 2005/842/ES (61) (v nadaljnjem besedilu: odločba o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005) in okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005 (62). Komisija je zato ta ukrep ocenila neposredno na podlagi člena 106(2) PDEU in ugotovila, da dvomi, da so bili izpolnjeni veljavni pogoji združljivosti.

(132) V sklepu iz leta 2012 je Komisija navedla, da je 31. januarja 2012 začel veljati nov sveženj o storitvah splošnega gospodarskega pomena, sestavljen iz Sklepa Komisije 2012/21/EU (63) (v nadaljnjem besedilu: sklep o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011) in okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 (64). Vendar je Komisija zavzela predhodno stališče, da se nadomestilo za javne storitve na podlagi podaljšanja prvotne pogodbe ni moglo šteti za združljivo z notranjim trgom in za izvzeto iz obveznosti priglasitve v skladu s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011.

(133) Z zakonom iz leta 2010 je bila prvotna pogodba podaljšana od 30. septembra 2010 do konca postopka privatizacije. Družba Tirrenia je bila ob sprejetju zakona iz leta 2010 v težavah (glej uvodno izjavo 61). Zato nadomestila, ki ga je družba prejemala od 1. oktobra 2010 do njene privatizacije, ni bilo mogoče oceniti na podlagi okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011. Namesto tega je Komisija na podlagi odstavka 9 (65) okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da bi bilo treba to pomoč oceniti na podlagi smernic za reševanje in prestrukturiranje iz leta 2004.

(134) Komisija je ugotovila, da merila združljivosti iz smernic za reševanje in prestrukturiranje iz leta 2004 v tem primeru niso bila izpolnjena, zato je v sklepu iz leta 2012 zavzela predhodno stališče, da nadomestilo, plačano družbi Tirrenia v težavah, pomeni nezdružljivo pomoč za prestrukturiranje.

3.2. Nezakonito podaljšanje pomoči za reševanje, dodeljene družbi Tirrenia

(135) V sklepu iz leta 2012 je Komisija zavzela predhodno stališče, da je bila pomoč za reševanje nezakonito podaljšana od 28. avgusta 2011 do 18. septembra 2012 in da je podaljšanje pomoči za reševanje v tem obdobju pomenilo nezdružljivo pomoč družbama Tirrenia in Siremar ter morda tudi njunima kupcema. Komisija je zlasti ugotovila, da Italija ni predložila načrta prestrukturiranja ali likvidacije v šestih mesecih po izplačilu prvega obroka pomoči za reševanje tem družbam, kot je zahtevano v smernicah za reševanje in prestrukturiranje iz leta 2004. Komisija je menila, da pogoji za podaljšanje pomoči za reševanje, kot so določeni v smernicah za reševanje in prestrukturiranje iz leta 2004, tudi niso bili izpolnjeni.

3.3. Privatizacija družbe Tirrenia in odlog plačila nakupne cene s strani družbe CIN

(136) Komisija je v sklepu iz leta 2011 izrazila dvome, da postopek za oddajo javnega naročila za prodajo poslovne veje družbe Tirrenia ni bil dovolj pregleden in brezpogojen, da bi se zagotovila prodaja po tržni ceni.

(137) Prvič, Komisija je ugotovila, da se zdi, čeprav je bil razpis za prijavo interesa objavljen v več časopisih in na več spletnih mestih, da v tem razpisu ni bil podrobno opisan obseg prodaje in da ponudnikom niso bila dana nobena jasna navodila glede nadaljnjih faz postopka. Zdelo se je tudi, da razpis ni vseboval nobenih meril za predizbiro ali izbiro ali drugih pogojev, ki bi jih ponudniki morali izpolniti, razen obveznega pogoja, da se nadaljuje opravljanje javne storitve. Poleg tega so bile vse pomembne informacije glede sredstev, ki so bila predmet postopka prodaje, ponudnikom na voljo le v fazi skrbnega pregleda.

(138) Drugič, Komisija je tudi menila, da so nekatere zahteve, ki so bile naložene v okviru privatizacije, morda omejile število ponudnikov in/ali vplivale na prodajno ceno. Komisija je znova poudarila svojo ustaljeno prakso glede prodaje sredstev podjetij v javni lasti, ki jo izvede država ali jo je mogoče pripisati državi: negospodarski razlogi, ki jih zasebni prodajalec ne navede, na primer vprašanja glede javnega reda, zaposlovanja ali regionalnega razvoja, kažejo na obstoj državne pomoči, če morebitnemu kupcu nalagajo obremenjujoče obveznosti in lahko zato znižajo prodajno ceno.

(139) Postopki prodaje poslovnih vej družb Tirrenia in Siremar so temeljili na postopku, določenem v Marzanovem zakonu (glej uvodno izjavo 64). Zato je Komisija ocenila oba postopka skupaj. Menila je, da je bila posledica prodaje poslovnih vej, ki so bile pooblaščene za nove pogodbe, obveznost za kupce, da opravljajo javno storitev v skladu s predhodno določenimi obveznostmi glede kakovosti, pogostosti in prevoznine, kot so bile določene v novih pogodbah. Komisiji se je zdelo, da država z naložitvijo takih obveznosti ni poskušala doseči najvišje cene, temveč je sledila ciljem v javnem interesu. Komisija je menila, da je zelo malo verjetno, da bi zasebni prodajalec dal enak pomen neprekinjenemu opravljanju javne storitve.

(140) Komisija je podobno menila, da zasebni prodajalec, ki posluje v običajnih tržnih razmerah, ne bi naložil obveznosti, da se morajo dve leti ohraniti delovna mesta.

(141) Komisija je zaradi navedenih razlogov predhodno sklenila, da postopek privatizacije poslovne veje družbe Tirrenia ni bil dovolj pregleden in brezpogojen, da bi zagotovil prodajo po tržni ceni. Zato Komisija ni mogla izključiti, da je bila gospodarska prednost dodeljena bodisi prodani gospodarski dejavnosti bodisi kupcu.

(142) Komisija je na podlagi razpoložljivih informacij tudi menila, da bi bila kakršna koli pomoč, ki bi se morda dodelila med postopkom privatizacije, nezdružljiva.

(143) V sklepu iz leta 2012 je Komisija zavzela predhodno stališče, da bi odlog plačila s strani družbe CIN za nakupno ceno poslovne veje družbe Tirrenia lahko pomenil državno pomoč družbi CIN. Komisija je zlasti ugotovila, da je realna vrednost nakupne cene, izračunana z diskontiranjem odlogov plačil po njihovi vrednosti ob prodaji, nižja od tržne vrednosti, ki jo je določil neodvisni strokovnjak, ki ga je imenovala Italija. Komisija je zato menila, da je družba CIN morda imela prednost, ki jo je predstavljala vsaj razlika med ceno, ki jo je določil neodvisni strokovnjak, in prihodnjimi plačili, diskontiranimi po njihovi sedanji vrednosti. Na podlagi razpoložljivih informacij je Komisija menila, da bi ta ukrep lahko pomenil pomoč za tekoče poslovanje, ki je načeloma nezdružljiva z notranjim trgom.

3.4. Nova pogodba med italijansko državo in družbo CIN

(144) V sklepu iz leta 2012 je Komisija zavzela predhodno stališče, da nadomestilo, plačano kupcu poslovne veje družbe Tirrenia (tj. družbi CIN), ni izpolnjevalo meril, določenih v sodbi v zadevi Altmark, in je zato pomenilo pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

(145) Komisija je do te ugotovitve prišla, ker: — so bili konkurenti, za katere se je zdelo, da opravljajo podobne storitve, očitno prisotni vsaj na nekaterih poteh, na katerih je storitve opravljala družba CIN, — se je zdelo, da je zaradi izračuna nadomestila v skladu z direktivo odbora CIPE gospodarski subjekt prejel prekomerno nadomestilo za opravljanje javne storitve iz istih razlogov, kot so navedeni v sklepu iz leta 2011, in — ker se je zdelo, da ni bilo upoštevano četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark (66), saj je bila na podlagi javnega naročila oddana poslovna veja družbe Tirrenia z novo pogodbo, ne pa samo javno naročilo storitev, in ker ni bilo dokazano, da je to omogočilo izbiro ponudnika, ki bi lahko opravljal storitve z najnižjimi stroški za skupnost.

(146) V zvezi z združljivostjo nadomestila, plačanega družbi CIN, je Komisija ugotovila, da se je na podlagi informacij, ki so jih predložili italijanski organi, zdelo, da na povezavah, ki jih je družba CIN zagotavljala v okviru sistema javnih storitev, število prevoženih potnikov v dveh predhodnih letih do leta pooblastitve ni preseglo praga, določenega v sklepu o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, in sicer 300 000 potnikov. Vendar je Komisija zaradi svojih dvomov o resnični naravi storitve splošnega gospodarskega pomena in o morebitnem prekomernem nadomestilu, plačanem družbi CIN, zavzela predhodno stališče, da se nadomestila ne morejo šteti za združljiva na podlagi sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011. Komisija je nato ocenila pomoč na podlagi okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, vendar je ugotovila, da dvomi, da so bili izpolnjeni pogoji združljivosti iz tega okvira, in Italijo pozvala, naj to dokaže.

3.5. Prednostni privez

(147) V sklepu iz leta 2011 je Komisija zavzela predhodno stališče, da je ukrep v primeru, da se za prednostni privez ne plača nadomestilo, regulativna prednost, ki ne vključuje nobenega prenosa državnih sredstev, zato ga ni mogoče šteti za državno pomoč. Če se za prednostni privez plača nadomestilo in če družba Tirrenia opravlja resnično storitev splošnega gospodarskega pomena in če se ta prednostni privez dodeli samo za poti, ki so zajete v storitev splošnega gospodarskega pomena, je Komisija menila, da ne pomeni dodatne gospodarske prednosti, ker je del opravljanja storitve splošnega gospodarskega pomena. Komisija je kljub temu pozvala italijanske organe in tretje strani, naj zagotovijo dodatne informacije o tem ukrepu.

(148) Ker je Komisija izrazila dvome o legitimnosti naloge v okviru storitve splošnega gospodarskega pomena, ni mogla sprejeti sklepne ugotovitve o združljivosti ukrepa, če bi se ta ukrep štel za pomoč.

3.6. Ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010

(149) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da so vsi ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010, pomenili državno pomoč v korist družb nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Tirrenia. Vključevali so (1) morebitno uporabo sredstev, ki so bila namenjena posodobitvi ladij, za namene likvidnosti; (2) davčne oprostitve, povezane s postopkom privatizacije; (3) morebitno uporabo sredstev Sklada za premalo izkoriščena območja. Komisija je italijanske organe pozvala, naj pojasnijo, če je bil vsak od teh ukrepov potreben za opravljanje javne storitve in na kakšen način.

(150) Komisija je zavzela tudi predhodno stališče, da so ti ukrepi verjetno pomenili pomoč za tekoče poslovanje, s katero so se zmanjšali stroški, ki bi jih sicer morale kriti družba Tirrenia in druge družbe nekdanje skupine Tirrenia, zato bi bilo treba te ukrepe šteti za nezdružljive z notranjim trgom.

4. PRIPOMBE ITALIJE

4.1. O obveznostih javne službe in konkurenčnem okolju

(151) Italija je predložila seznam poti, na katerih je družba Tirrenia opravljala storitev in za katere veljajo obveznosti javne službe, vključno s pogostostjo glede na sezono in voznimi redi, konkurenčnim okoljem in razlogi za naložitev obveznosti javne službe.

(152) Glede obstoja resnične storitve splošnega gospodarskega pomena je Italija navedla, da obveznosti javne službe, ki jih je naložila družbi Tirrenia in pozneje družbi CIN, v smislu rednosti, neprekinjenosti in kakovosti zagotavljajo zadovoljivo storitev, ki povezuje celino s pristanišči na otokih. Ta storitev prispeva h gospodarskemu razvoju otokov, hkrati pa izpolnjuje osnovne potrebe otoških skupnosti po mobilnosti in zagotavlja spoštovanje ustavne pravice do ozemeljske kontinuitete. V zvezi s tem je Italija ugotovila, da so obveznosti javne službe povsem v skladu s cilji člena 174 in naslednjih členov PDEU ter z izjavo št. 30 o otoških regijah (priloženo Sklepni listini Amsterdamske pogodbe). Italija se je sklicevala tudi na sodno prakso Sodišča Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Sodišče), ki potrjuje, da je cilj zagotavljanja zadostnega števila rednih storitev pomorskega prometa na otoke, z otokov in med otoki zajet v legitimen cilj v javnem interesu (67).

(153) Italija je trdila, da storitve, ki jih opravljajo družbe, za katere veljajo obveznosti javne službe, in storitve, ki jih upravljajo družbe, ki opravljajo poslovno dejavnost svobodno, niso povsem primerljive. Zaradi jasnih obveznosti, določenih v pogodbah, so zlasti rednost, neprekinjenost in kakovost storitev, ki jih opravljajo prve družbe, v celoti zagotovljene, medtem ko so ti vidiki storitev, ki jih opravljajo druge družbe, odvisni izključno od tega, kako gospodarski subjekt izračuna donosnost svojih naložb. V zvezi s tem je Italija kot primer navedla pot La Maddalena–Palau, na kateri je družba Enermar opravljala storitev na komercialni podlagi in se odločila, da jo bo brez predhodnega obvestila prenehala opravljati. Nasprotno je družba Saremar, ki je storitev na tej poti opravljala na podlagi javnega naročila storitev, morala še naprej opravljati to storitev, zato je dejansko zagotavljala ozemeljsko kontinuiteto. Italija je navedla tudi primer zasebnega gospodarskega subjekta Go In Sardinia, ki je avgusta 2014 zaradi finančnih težav nepričakovano prenehal z opravljanjem svojih storitev. To je povzročilo težave več tisoč potnikom, ki so že plačali svoje vozovnice in ki brez posredovanja družbe Tirrenia ne bi pripotovali na svoj cilj.

4.2. O morebitnem nezakonitem podaljšanju pomoči za reševanje, dodeljene družbi Tirrenia

(154) Italijanski organi so opozorili, da so Komisijo z dopisom z dne 16. maja 2011 obvestili, da bo družba Tirrenia pod izredno upravo povrnila posojila z državnim poroštvom po zaključku prodaje poslovnih vej družb Tirrenia in Siremar, in sicer s sredstvi od teh prodaj (68). Glede na to, da je družba CIN 25. julija 2011 sklenila prodajno pogodbo za poslovno vejo družbe Tirrenia, so italijanski organi in družba Tirrenia pod izredno upravo utemeljeno menili, da bi se pomoč lahko vrnila do roka, tj. do 28. avgusta 2011.

(155) Italija je poudarila, da je zaradi poznejših dogodkov prišlo do nepričakovanih zamud pri zaključku prodaje poslovnih vej družb Tirrenia in Siremar. Družba Tirrenia pod izredno upravo je zato morala še naprej opravljati svoje storitve, in sicer precej dlje, kot je bilo predvideno, pri čemer je krila povezane stroške. Po mnenju Italije je bil načrt likvidacije družbe Tirrenia na voljo na spletnem mestu družbe Tirrenia pod izredno upravo precej pred iztekom šestmesečnega roka, določenega v smernicah za reševanje in prestrukturiranje iz leta 2004. Italija je dodala, da je Komisijo vse čas obveščala o napredku glede postopka privatizacije. Celotni znesek, ki sta ga bili dolžni družbi Tirrenia in Siremar, vključno z obrestmi, je bil državi vrnjen že 48 dni po tem, ko je družba CIN plačala prvi obrok cene za poslovno vejo družbe Tirrenia.

4.3. O privatizaciji poslovne veje družbe Tirrenia

4.3.1. O preglednosti in nediskriminatornosti postopka

(156) Italija je poudarila, da so bili postopki izvedeni povsem v skladu z Marzanovim zakonom. Čeprav se ta zakon nanaša na možnost določanja kupca na podlagi zasebnih pogajanj, to ne izključuje upoštevanja načel odprtosti, preglednosti in nediskriminacije. Poleg tega bi v tem primeru druge pravne določbe, ki izrecno zahtevajo organizacijo preglednih in nediskriminatornih konkurenčnih postopkov, izključevale možnost uporabe kakršne koli oblike zasebnih pogajanj. Zlasti člen 1(5-bis)(b) zakona iz leta 2010 je od izrednega upravitelja zahteval, da omeji postopke na najkrajše možno časovno obdobje, ki je mogoče v okviru postopka izredne uprave, hkrati pa zagotovi skladnost s konkurenčnim, preglednim in nediskriminatornim postopkom, ki je potreben za prodajo.

(157) S postopkom iz člena 4(4-quater) zakonskega odloka št. 347/2003 so bila po mnenju Italije zagotovljena dodatna jamstva v smislu preglednosti in nediskriminacije, zlasti glede na vrednotenje tržne cene poslovne veje, ki se je prodajala, ki ga je pripravil neodvisni strokovnjak, in izbiro najugodnejše ponudbe v smislu cene.

(158) Italija je trdila, da so vse strani imele enak dostop do vseh informacij, potrebnih za jasno opredelitev sredstev, ki so se prodajala, in za pripravo ponudbe. Prodaja je bila namreč omejena na sredstva in pogodbena razmerja, ki izhajajo iz opravljanja javne storitve, in sicer na: (a) plovila in dodatno opremo, ki so potrebni za izpolnjevanje obveznosti javne službe; (b) pogodbe s strateškimi dobavitelji za storitve, ki so potrebne za normalno poslovanje; (c) pravno zahtevo po pripravi predloga za ponovno zaposlitev osebja, potrebnega za izpolnjevanje obveznosti javne službe, na podlagi preglednic s številom članov posadke v floti (za več podrobnosti glej uvodno izjavo 160).

(159) Italija je tudi pojasnila, da je bilo šest plovil družbe Tirrenia, ki niso bila potrebna za opravljanje javne storitve, prodanih v ločenih postopkih prodaje. Začeli so se tudi ločeni postopki za prodajo nepremičnin in umetniških del v lasti družbe Tirrenia. Ta sredstva zato niso bila vključena v javno naročilo za poslovno vejo družbe Tirrenia (glej tudi oddelek 4.3.2).

(160) Kar izrecno zadeva obveznost ohranjanja delovnih mest, je Italija poudarila, da prodaja poslovnih vej družb Tirrenia in Siremar ne spada na področje uporabe člena 2112 civilnega zakonika in da se zato osebje (s svojimi obstoječimi pogodbami) na uspešne ponudnike ne prenese samodejno. Uspešni ponudniki so imeli le eno pravno obveznost, in sicer da ponovno zaposlijo osebje prodajalca (na podlagi novih pogodb) in da dve leti ohranijo delovna mesta, kot to zahteva člen 63(2) zakonskega odloka št. 270/1999, ki se uporablja za vse velike družbe pod izredno upravo. Vendar to ni pomenilo, da bi se zaposleni v družbi Tirrenia samodejno prenesli na kupca. Poleg tega je bila ta obveznost omejena na osebje, ki se je v skladu s poslovnim načrtom in preglednicami s številom članov posadke na plovilih poslovne veje obravnavalo kot bistveno za neprekinjeno opravljanje javne storitve.

(161) Italija je trdila, da bi zasebni prodajalec tako obveznost, ki izhaja iz splošne nacionalne zakonodaje in ki služi zagotavljanju neprekinjenega poslovanja in opravljanju javne storitve, naložil pod enakimi pogoji.

(162) Po objavi razpisa za prijavo interesa v italijanščini in angleščini na spletnem mestu družbe Tirrenia ter v več nacionalnih in mednarodnih časopisih in na strokovnih spletnih mestih so italijanski, evropski in neevropski subjekti predložili 21 prijav interesa. Italija je menila, da to dokazuje, da je bilo na podlagi vsebine tega razpisa mogoče jasno opredeliti predmet prodaje in naravo postopka, ki ga je bilo treba upoštevati, hkrati pa so se zaščitili poslovno občutljivi podatki (predvsem da bi se zaščitili interesi morebitnih kupcev). V fazi skrbnega pregleda so bile nato subjektom na voljo podrobne informacije, med drugim o specifičnih sredstvih, ki so se prodajala, poslovnem načrtu in osnutku nove pogodbe (glej uvodno izjavo 72).

(163) Italija je zato trdila, da so bile vsem subjektom, ki jih je zanimala pridobitev poslovne veje družbe Tirrenia, informacije, ki so bile potrebne za predložitev ponudbe za nakup na podlagi celovitega poznavanja dejstev, zagotovljene pregledno in nediskriminatorno.

4.3.2. O prodaji sredstev, ki ne spadajo v okvir poslovne veje družbe Tirrenia

(164) Italija je pojasnila, da je izredni upravitelj začel neodvisne, pregledne in nediskriminatorne razpisne postopke za prodajo šestih ladij (69), ki jih družba Tirrenia ni potrebovala za opravljanje javne storitve. Razpisi za prijavo interesa so bili 10. decembra 2010 objavljeni v nacionalnih in mednarodnih časopisih ter v nekaterih strokovnih publikacijah. Ob izteku roka, ki je bil dvakrat podaljšan, so bile prejete samo ponudbe za namene razreza petih tako imenovanih hitrih trajektov. Vendar pa sta bili ob izteku roka za postopek v zvezi z motorno ladjo Domiziana predloženi dve ponudbi, in sicer za nakup tega plovila za komercialne namene (tj. za namene pomorskega prometa). Poskušale so se pridobiti višje ponudbe (od dveh prvotnih ponudnikov in od morebitnih dodatnih ponudnikov), vendar take ponudbe niso bile predložene. Naročilo je bilo torej oddano ponudniku, ki je predložil najvišjo ponudbo.

(165) Italija je tudi navedla, da je bila načrtovana prodaja več nepremičnin v lasti družbe Tirrenia na podlagi neodvisnih, ločenih razpisnih postopkov, saj te nepremičnine niso bile potrebne za opravljanje javne storitve, zato niso bile vključene v poslovno vejo družbe Tirrenia. Italija se je sklicevala na prodajo nepremičnine Palazzo Molin v Benetkah, da bi ponazorila zaščitne ukrepe, ki so bili sprejeti za zagotovitev najvišje možne prodajne cene (npr. nepremičnino je ocenil neodvisni strokovnjak, ponudniki so bili pozvani, naj izboljšajo svoje ponudbe). Nazadnje je Italija pojasnila, da se bo prodala tudi umetniška zbirka družbe Tirrenia na ločeni javni dražbi pri veliki dražbeni hiši.

4.3.3. O prodaji sredstev poslovne veje družbe Tirrenia v svežnju z novo pogodbo

(166) Prvič, Italija je trdila, da je bila odločitev o privatizaciji sredstev skupaj s pooblastitvijo za obveznost javne službe sprejeta, da bi se zagotovila nemotena liberalizacija sektorja pomorske kabotaže. Italija je navedla, da je o tej strategiji predhodno razpravljala s Komisijo (glej oddelek 2.4) in da se je načeloma štela kot skladna z uredbo o pomorski kabotaži.

(167) Italija je tudi menila, da je bilo glede na prevladujoče tržne razmere v tistem času primerno sredstva poslovne veje družbe Tirrenia prodati v svežnju z novo pogodbo. V času recesije in znatnega upada povpraševanja v sektorju pomorskega prometa bi možnost uporabe flote poslovne veje družbe Tirrenia za opravljanje storitev na poteh, na katerih se je opravljala javna storitev in ki so bile določene v novi pogodbi, pomenila ugodno poslovno priložnost, ne pa dejavnik, ki bi zmanjšal tržno vrednost poslovne veje družbe Tirrenia. Italija zato meni, da to ni moglo negativno vplivati na