SL Uradni list Evropske unije L 289/1

SKLEP KOMISIJE

z dne 25. januarja 2012

o ukrepu C 36/07 (ex NN 25/07), ki ga je Nemčija izvedla za podjetje Deutsche Post AG

(notificirano pod dokumentarno številko C(2012) 184)

(Besedilo v nemškem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

(2012/636/EU)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe (1),

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima členoma (2), in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

I. POSTOPEK

I.1 Postopki v zvezi z državno pomočjo

I.1.1 Odločba o začetku postopka iz leta 1999 in negativna odločba iz leta 2002

(1) Leta 1994 je podjetje United Parcel Service (v nadaljnjem besedilu: podjetje UPS) vložilo pritožbo glede dodeljene nezakonite državne pomoči podjetju Deutsche Bundespost Postdienst (v nadaljnjem besedilu: podjetje Postdienst).

(2) Po začetku postopka 23. oktobra 1999 (v nadaljnjem besedilu: odločba o začetku postopka iz leta 1999) je Nemčija 16. septembra 1999 predložila pripombe. Po objavi odločbe o začetku postopka je Komisija prejela pripombe 14 zainteresiranih strani, ki jih je ustrezno posredovala nemški vladi z dopisom z dne 15. decembra 1999 in ji omogočila, da predloži svoje ugotovitve glede teh pripomb. Nemški organi so odgovorili z dopisom z dne 1. februarja 2000, ki je bil evidentiran 2. februarja 2000.

(3) Komisija je dokončno negativno odločbo sprejela (3)19. junija 2002 (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2002), v njej pa je bilo ugotovljeno, da sta podjetje Postdienst in njegov naslednik, podjetje Deutsche Post AG (v nadaljnjem besedilu: podjetje DPAG; podjetji Postdienst in DPAG bosta skupaj imenovani podjetje Deutsche Post) ceno za dostavo paketov od vrat do vrat določali pod prirastnimi stroški in da ta agresivna politika popustov ne spada v obveznosti univerzalnih storitev podjetja Deutsche Post. Izgube v višini 572 milijonov EUR, ki so nastale zaradi tega, so bile na koncu v nasprotju s členoma 106 in 107 PDEU pokrite z državnimi sredstvi, ki so bila podjetju Deutsche Post odobrena v različnih oblikah (npr. državna nadomestila s strani sestrske družbe Deutsche Bundespost Telekom (v nadaljnjem besedilu: družba Telekom), državna jamstva za posojila in državne subvencije za financiranje pokojnin javnih uslužbencev pošte).

(4) Na zahtevo Komisije je podjetje DPAG Nemčiji vrnilo nezdružljivo državno pomoč v višini 572 milijonov EUR. Podjetje Deutsche Post je odločbo izpodbijalo pred sodišči Unije.

(5) V svoji sodbi iz leta 2008 (4) je Splošno sodišče (v nadaljnjem besedilu: Sodišče) razveljavilo negativno odločbo Komisije iz leta 2002, ker Komisija ni izvedla celovite analize vseh prihodkov in stroškov univerzalnih storitev, da bi ugotovila, ali je podjetje Deutsche Post prejelo prenizko ali previsoko nadomestilo.

(6) Nemčija je zato podjetju Deutsche Post vrnjeno državno pomoč v višini 572 milijonov EUR vrnila skupaj s pripadajočimi obrestmi.

(7) Sodišče Evropske unije je 2. septembra 2010 zavrnilo pritožbo Komisije na sodbo Splošnega sodišča (5).

I.1.2 Nadaljnje pritožbe po negativni odločbi iz leta 2002

(8) Podjetje UPS je 13. maja 2004 vložilo nadaljnjo pritožbo glede nezakonite državne pomoči, ki je bila podjetju Deutsche Post dodeljena po negativni odločbi iz leta 2002. Podjetje UPS je trdilo, da v odločbi iz leta 2002 niso bili preučeni vsi ukrepi iz prvotne pritožbe iz leta 1994 in da so bile finančne koristi za podjetje Deutsche Post znatno večje od nezdružljive pomoči v višini 572 milijonov EUR. Podjetje UPS je menilo tudi, da je podjetje Deutsche Post državne vire porabilo za povečanje obsega storitev paketne dostave (npr. za pridobitev drugih podjetij) in prodajo storitev svojima podružnicama, banki Postbank AG in podjetju Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (v nadaljnjem besedilu: podjetje DPEED), ki sta dejavni na področju bančnih storitev in storitev paketne dostave za poslovne stranke pod znamko DHL, po prenizkih transfernih cenah.

(9) Komisija je 9. novembra 2004 in 1. aprila 2005 Nemčiji poslala zahtevo za informacije. Nemčija je predložila odgovore 2. decembra 2004 oziroma 3. junija 2005.

(10) Podjetje TNT Post AG & Co KG (v nadaljnjem besedilu: podjetje TNT) je 16. julija 2004 vložilo pritožbo, v kateri je trdilo, da je podjetje Deutsche Post banki Postbank AG prodalo storitve po prenizkih transfernih cenah. Trdilo je, da je banka Postbank AG za zagotovljene storitve plačala samo spremenljive stroške, podjetje Deutsche Post pa je stalne stroške distribucijskega omrežja v celoti financiralo iz prihodkov svojega monopola nad pisemskimi pošiljkami.

(11) Komisija je 11. novembra 2004 in 25. aprila 2005 Nemčiji poslala zahtevo za informacije. Nemčija je predložila odgovore 17. decembra 2004 oziroma 23. junija 2005.

I.1.3 Odločba o razširitvi iz leta 2007

(12) Po nadaljnjih pritožbah je Komisija z dopisom z dne 12. septembra 2007 (6) (v nadaljnjem besedilu: odločba o razširitvi iz leta 2007) obvestila Nemčijo o odločitvi, da razširi področje uporabe postopka, ki se je prvotno začel leta 1999. Cilj odločbe o razširitvi iz leta 2007 je bila vključitev novo predloženih informacij in skrbna preiskava vseh morebitnih izkrivljanj konkurence, nastalih zaradi javnih ukrepov, ki so bili odobreni podjetju Deutsche Post (za podrobnejše informacije o državnih nadomestilih, državnih jamstvih, subvencijah za pokojnine in izključni pravici do zagotavljanja storitev dostave pisemskih pošiljk glej oddelek I.1.14).

(13) Komisija je menila, da je treba za razjasnitev učinka državne pomoči na prihodke in stroške različnih storitev, ki jih je nudilo podjetje Deutsche Post, natančno razčleniti finančna poročila podjetja za obdobje 1990–2007.

I.1.4 Pripombe Nemčije na odločbo o razširitvi iz leta 2007

(14) Nemčija je svoje pripombe predložila 14. decembra 2007, podjetje Deutsche Post pa je izpodbijalo odločbo o razširitvi iz leta 2007 (glej tudi oddelek I.3.1).

I.1.5 Pripombe tretjih strani na odločbo o razširitvi iz leta 2007 in ugotovitve Nemčije glede pripomb tretjih strani

(15) Podjetji UPS in TNT sta svoje pripombe predložili 16. novembra 2007.

(16) Nemčija je 20. decembra 2007 zaprosila za podaljšanje roka, nato pa 12. marca 2008 predložila svoje ugotovitve glede pripomb podjetij TNT in UPS.

I.1.6 Izbor zunanjega strokovnjaka

(17) Komisija je 23. januarja 2008 objavila javni razpis za izvedbo strokovne študije, ki bi Komisiji pomagala ugotoviti, ali je podjetje Deutsche Post za opravljanje svojih obveznosti univerzalnih storitev v obdobju 1990–2007 prejelo previsoko nadomestilo (7).

(18) Komisija je 18. junija 2008 sklenila pogodbo s podjetjem WIK Consult GmbH, ki se ukvarja z računovodstvom za poštni sektor.

I.1.7 Pripombe Nemčije glede primernega trajanja obdobja preiskave

(19) Nemčija je z dopisoma z dne 10. in 18. junija 2008 izrazila svoje nestrinjanje s predvidenim trajanjem obdobja preiskave (1990–2007) in trdila, da bi zadoščalo, če bi bila preiskava omejena na obdobje 1990–1994, v katerem so bile državna nadomestila odobrena, saj so bile izgube v tem obdobju višje od državnih nadomestil in podjetje Deutsche Post ni imelo koristi od morebitnega previsokega nadomestila. V skladu z okvirom skupnosti za državne pomoči v obliki nadomestila za javne storitve (v nadaljnjem besedilu: okvir iz leta 2005) (8), ki obdobje za izračun previsokega nadomestila omejuje na štiri leta, bi bila predložitev računovodskih podatkov za obdobje po letu 1994 nesorazmerna.

(20) Nemčija je 27. junija 2008 predložila strokovno mnenje o obveznosti Komisije, da ločeno preveri državna nadomestila, državna jamstva in subvencijo za pokojnine (9). Poleg tega je Nemčija trdila, da preverjanje računovodskih podatkov za oceno državnega jamstva in subvencije za pokojnine ni bilo potrebno.

(21) Nemški organi so enako stališče zavzeli na sestankih s službami Komisije dne 29. maja in 15. julija 2008.

I.1.8 Zahteva za informacije z dne 17. julija 2008

(22) Komisija je Nemčiji 17. julija 2008 poslala zahtevo za informacije glede vseh ukrepov državne pomoči, ki se preiskujejo, vključno z vprašalnikom o prihodkih in stroških podjetja Deutsche Post v obdobju 1990–2007. Zahtevo za informacije je Komisija pripravila skupaj s podjetjem WIK Consult. Nemčija je 5. avgusta zaprosila za odprto podaljšanje roka, ker je morala najprej ugotoviti dostopnost nekaterih podatkov.

I.1.9 Ukrepi z dne 12. in 22. avgusta 2008, ki so sledili zahtevi za informacije

(23) Komisija je 12. avgusta 2008 pojasnila, zakaj bi bilo treba preverjanje stroškov in prihodkov podjetja Deutsche Post izvesti za obdobje 1990–2007, in vztrajala, da je treba predložiti zahtevane informacije.

(24) V svojem sporočilu z dne 14. avgusta 2008 je Nemčija trdila, da ni razloga za preverjanje prihodkov in izgub podjetja Deutsche Post za obdobje po letu 1994. Komisija si je 22. avgusta 2008 pridržala pravico do sprejetja odredbe o predložitvi podatkov v skladu s členom 10(3) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (10), če Nemčija ne bi predložila zahtevanih informacij.

(25) V svojem sporočilu z dne 29. septembra 2008 je Nemčija v podporo svojemu mnenju, da analiza računovodskih poročil po letu 1994 ni potrebna in da je primerno obdobje preiskave 1990–1994, predložila rezultate še enega strokovnega mnenja, ki je bilo predloženo 2. oktobra 2008 (11).

(26) Nemčija je 28. oktobra 2008 predložila informacije o državnem jamstvu in subvenciji za pokojnine.

I.1.10 Odredba o predložitvi podatkov z dne 30. oktobra 2008

(27) Komisija ni sprejela trditev Nemčije in je vztrajala, da je bila analiza do leta 2007 potrebna zaradi celovitega razumevanja konkurenčnih učinkov odobrenih ukrepov državne pomoči. Po dveh opomnikih glede predložitve podatkov z dne 12. in 22. avgusta 2008 je Komisija 30. oktobra 2008 sprejela odredbo o predložitvi podatkov, v kateri je Nemčiji odredila, da predloži vse potrebne računovodske podatke za celotno obdobje 1990–2007.

(28) Nemčija in podjetje Deutsche Post sta izpodbijala veljavnost odredbe o predložitvi podatkov (glej oddelek I.3.2).

(29) Zahtevane računovodske podatke za obdobje 1990–1994 je Nemčija predložila 27. novembra 2008. Nemčija je računovodske podatke, ki jih je predložila 27. novembra 2008, posodobila 5. in 16. decembra 2008.

I.1.11 Predložitev računovodskih podatkov za obdobje 1990–2007

(30) Po sestanku dne 6. februarja 2009 med g. Pfaffenbachom, nemškim zunanjim ministrom, g. Appelom, izvršnim direktorjem podjetja DPAG, in komisarjem, pristojnim za politiko konkurence, sta se Nemčija in podjetje Deutsche Post strinjala, da bosta predložila računovodske podatke za obdobje po letu 1994.

(31) Nemčija je 3. marca 2009 predložila prvi sklop računovodskih podatkov za celotno obdobje preiskave 1990–2007.

(32) Sestanki med podjetjem Deutsche Post in službami Komisije so potekali 3. marca 2009 v Bruslju ter 12. marca, 2. aprila, 28. maja, 23. junija in 18. septembra 2009 v Bonnu. Nemčija je zadevne predstavitve podjetja Deutsche Post predložila 26. marca, 7. maja in 22. junija 2009.

(33) Po teh sestankih in dveh seznamih vprašanj, ki ju je Komisija podjetju Deutsche Post predložila 4. junija in 30. julija 2009, je Nemčija 9. julija, 31. julija, 17. avgusta, 8. septembra, 10. septembra in 15. oktobra 2009 predložila posodobljene računovodske podatke in dodatna pojasnila.

(34) Službe Komisije so 16. in 24. septembra 2009 predložile dodatna vprašanja, na katera je Nemčija odgovorila 14. oktobra 2009.

I.1.12 Predložitev študije podjetja WIK

(35) Zaradi zamude pri predložitvi računovodskih podatkov je bilo treba pogodbo s podjetjem WIK Consult večkrat podaljšati. Podjetje WIK Consult je svojo strokovno študijo (v nadaljnjem besedilu: študija podjetja WIK) končno predložilo 9. novembra 2009.

(36) Nemčija je pripombe na študijo podjetja WIK predložila 14. in 21. januarja 2010. 11. februarja 2010 je Nemčija predložila strokovno študijo družbe KPMG (v nadaljnjem besedilu: študija družbe KPMG) o pravni naravi povračil (12) (Ablieferungen), ki jih je moralo podjetje Deutsche Post do leta 1995 plačevati v državni proračun, in strokovno študijo družbe Deloitte (13) (v nadaljnjem besedilu: študija Deloitte-I) o referenčnem dobičku, uporabljenem v študiji podjetja WIK.

(37) Nemčija je 23. aprila 2010 predložila še eno študijo družbe Deloitte (v nadaljnjem besedilu: študija Deloitte-II) o stopnji zmernega dobička, ki jo je treba uporabiti za univerzalne storitve podjetja Deutsche Post.

(38) Nemčija je 9. avgusta 2010 predložila nadaljnje pripombe o izračunu prekomernega nadomestila in uporabi načela tržnega vlagatelja pri oceni državnih nadomestil.

I.1.13 Pripombe po razveljavitvi negativne odločbe iz leta 2002

(39) Nemčija je 5. novembra 2010 predložila naslednje strokovno mnenje, ki je obravnavalo pomen sodbe v zadevi C-399/08 Komisija proti Deutsche Post (glej oddelek I.3.5) za tekočo preiskavo (14).

I.1.14 Sklep o razširitvi iz leta 2011

(40) Komisija je z dopisom z dne 10. maja 2011 Nemčijo obvestila o odločitvi, da v skladu s členom 108(2) PDEU razširi področje uporabe postopka, ki se je prvotno začel leta 1999 in je bil razširjen leta 2007, da bi lahko izvedla poglobljeno preiskavo subvencije za pokojnine, ki jo podjetje Deutsche Post prejema od leta 1995 (v nadaljnjem besedilu: sklep o razširitvi iz leta 2011).

(41) Po prvotni zahtevi za podaljšanje roka z dne 23. maja 2011 je Nemčija svoje pripombe predložila 29. julija 2011, skupaj z dodatnimi strokovnimi študijami o potrebi za izračun prekomernega nadomestila zaradi dokazovanja domnevnega navzkrižnega subvencioniranja (15), o primerjavi med stroški za socialno varnost, ki jih je plačevalo podjetje Deutsche Post, in tržnim povprečjem stroškov za socialno varnost (16), pa tudi o znesku dodatnih stroškov za socialno varnost, ki jih je krilo podjetje Deutsche Post (17).

(42) Podjetje UPS je svoje pripombe predložilo 4. oktobra 2011. Nato sta svoje pripombe predložila še organizacija Free and Fair Postal Initiative (v nadaljnjem besedilu: organizacija FFPI) 5. oktobra 2011 in združenje Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (v nadaljnjem besedilu: združenje BIEK) 7. oktobra 2011. Komisija je 13. oktobra 2011 pripombe zainteresiranih strani posredovala Nemčiji.

(43) Nemčija je svoje ugotovitve glede pripomb tretjih strani predložila 14. novembra 2011.

(44) Komisija je 18. novembra 2011 poslala še eno zahtevo za informacije v zvezi s podrobnostmi financiranja pokojnin v obdobju po letu 2007. Nemčija je odgovore predložila 2. in 19. januarja 2012. Komisija je 16. decembra 2011 Nemčiji predložila strokovno študijo svetovalnega podjetja Charles River Associates o opredelitvi referenčnega dobička (18) (v nadaljnjem besedilu: študija podjetja CRA), na katero je Nemčija predložila pripombe 16. januarja 2012.

I.2 Postopek na podlagi člena 102 PDEU

(45) Na podlagi pritožbe podjetja UPS iz leta 1994 je Komisija ugotovila, da je podjetje Deutsche Post s plenilskimi cenami dostave paketov od podjetij do potrošnikov v obdobju 1990–1995 kršilo člen 102 PDEU. Podjetju Deutsche Post je bila naložena kazen v višini 24 milijonov EUR (19).

(46) Podjetje UPS je 22. aprila 2004 vložilo še eno pritožbo glede zlorabe prevladujočega položaja na podlagi člena 102 PDEU s strani podjetja Deutsche Post. Podjetje UPS je trdilo, da je podjetje Deutsche Post za svoje regulirane storitve dostave pisemskih pošiljk zaračunavalo previsoke cene poštnih znamk.

(47) Med preiskavo je Komisija 5. novembra 2004 prejela dokumente v zvezi s sklepom nemške poštne regulativne agencije (v nadaljnjem besedilu: poštni regulator) o najvišji ceni za regulirane storitve dostave pisemskih pošiljk podjetja Deutsche Post za obdobje od 1. januarja 2003 (v nadaljnjem besedilu: sklep o najvišji ceni iz leta 2002). Z dopisom z dne 13. junija 2007 se je Nemčija strinjala, da bi lahko te dokumente uporabili tudi v postopku v zvezi z državno pomočjo.

(48) Komisija se je 25. marca 2008 odločila, da bo protimonopolno preiskavo zaključila, ker je obstajala majhna verjetnost, da bi lahko ugotovila takšno kršitev na podlagi člena 102 PDEU (20).

I.3 Sodne zadeve

I.3.1 Zadeva T-421/07 – Deutsche Post AG proti Komisiji

(49) Podjetje Deutsche Post je izpodbijalo veljavnost sklepa o razširitvi iz leta 2007 in trdilo, da je zaradi negativne odločbe iz leta 2002 upravičeno pričakovalo, da Komisija ne bo ponovno začela s preiskavami.

(50) Splošno sodišče je 8. decembra 2011 ugovor zavrnilo kot nedopusten (21).

I.3.2 Zadeva T-570/08 Deutsche Post AG proti Komisiji in zadeva T-571/08 Nemčija proti Komisiji

(51) Nemčija in podjetje Deutsche Post sta izpodbijala veljavnost odredbe Komisije o predložitvi podatkov z dne 30. oktobra 2008, ker sta menila, da so bile z odredbo o predložitvi podatkov zahtevane nepomembne informacije, podjetje Deutsche Post pa je odredba nesorazmerno obremenila.

(52) Splošno sodišče je 16. julija 2010 oba ugovora razglasilo za nedopustna, ker z izdajo odredbe o predložitvi podatkov niso bile kršene niti postopkovne pravice podjetja Deutsche Post niti postopkovne pravice Nemčije.

I.3.3 Zadeva C-463/10 P – Deutsche Post AG proti Komisiji in zadeva C-475/10 P – Nemčija proti Komisiji

(53) Nemčija in podjetje Deutsche Post sta se 27. septembra 2010 pritožila na sodbo Splošnega sodišča in trdila, da je odredba o predložitvi podatkov kršila njune pravice. Sodišče je 13. oktobra 2011 ovrglo sodbo Splošnega sodišča z dne 16. julija 2010 (22). Zadeva je bila nato vrnjena na Splošno sodišče in še ni rešena.

I.3.4 Zadeva T-344/10 – UPS proti Komisiji

(54) Podjetje UPS je 20. avgusta 2010 pri Splošnem sodišču vložilo tožbo, v kateri je trdilo, da je Komisija protipravno opustila ravnanje v zvezi s preiskavo državne pomoči iz leta 2007. Glede na to, da so od sklepa o razširitvi iz leta 2007 pretekla skoraj tri leta, je podjetje UPS trdilo, da je imela Komisija dovolj možnosti za preiskavo zadevnih ukrepov in oceno dejanskih in pravnih okoliščin ter bi lahko sprejela končni sklep in zaključila postopek preiskave. Zadeva še ni zaključena.

I.3.5 Zadeva T-388/11 – Deutsche Post AG proti Komisiji

(55) Podjetje Deutsche Post je 22. julija 2011 izpodbijalo veljavnost sklepa o razširitvi iz leta 2011, ker je menilo, da je Komisija pri svoji predhodni oceni subvencije za pokojnine kot državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU in kot nove pomoči v smislu člena 108(1) PDEU naredila očitno napako. Zadeva še ni zaključena.

II. PODROBEN OPIS JAVNIH UKREPOV

(56) Podjetje Deutsche Post je od leta 1989 prejelo državno pomoč v obliki več različnih ukrepov: — subvencijo za pokojnine na podlagi: — zakona, ki se nanaša na osebje nekdanje Deutsche Bundespost (Postpersonalrechtsgesetz 1994) (23) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostPersRG iz leta 1994), — državna nadomestila in jamstva na podlagi: — zakona o organizaciji poštnih storitev (Postverfassungsgesetz 1989) (24) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostVerfG iz leta 1989), — zakona o reorganizaciji poštnih storitev (Postumwandlungsgesetz 1994) (25) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostUmwG iz leta 1994), — izključne pravice in regulacija cen na podlagi: — zakona o poštnem sistemu (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostG iz leta 1989), — zakona o pošti (Postgesetz 1997) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostG iz leta 1997).

II.1 Subvencija za pokojnine v okviru sheme socialnih prejemkov in sheme prispevkov za socialno varnost za javne in zasebne uslužbence

(57) Od leta 1995 se s subvencijo za pokojnine financira velik del pokojnin za upokojene javne uslužbence podjetja Deutsche Post. Da bi v celoti razumeli učinke subvencije za pokojnine v oceni, naslednji oddelki podrobneje opisujejo socialne prejemke in prispevke za socialno varnost javnih uslužbencev v primerjavi z obveznimi shemami socialnega zavarovanja za uslužbence, zaposlene na podlagi zasebnega prava (v nadaljnjem besedilu: zasebni uslužbenci).

II.1.1 Socialni prejemki za javne uslužbence

(58) Javni uslužbenci so upravičeni do starostne pokojnine, zdravstvenega varstva in oskrbe. Prejemki javnih uslužbencev podjetja Deutsche Post so enaki kot prejemki vseh drugih javnih uslužbencev: — višina pokojnine je v skladu s členom 14 zakona BeamtVG (27) določena vnaprej, kot določen odstotek zadnje plače javnega uslužbenca. Na primer, pokojnina javnega uslužbenca, ki se je upokojil leta 2010 in je delal potrebno število let, bo znašala 71,75 % njegove zadnje plače, — javni uslužbenci so upravičeni do povračila v višini 50–70 % stroškov za zdravstveno varstvo in oskrbo, preostale stroške pa morajo plačati sami. Dejanska razčlenitev stroškov za zdravstveno varstvo je odvisna od številnih meril, npr. števila otrok. Javni uslužbenec se lahko odloči, da sklene prostovoljno dopolnilno zavarovanje ali pa svoj delež stroškov za zdravstveno varstvo poravna iz lastnega žepa.

II.1.2 Financiranje socialnih prejemkov javnih uslužbencev podjetja Postdienst v obdobju 1989–1994

(59) Po prvi reformi poštnega sektorja leta 1989 so morali podjetje Postdienst, družba Telekom in banka Postbank v skladu s členom 54(2) zakona PostVerfG iz leta 1989 v celoti financirati izplačila pokojnin in stroške za zdravstveno varstvo upokojenih javnih uslužbencev, ki so bili na podlagi nekdanjih dejavnosti premeščeni na ustrezna področja. V skladu s to določbo lahko država, tudi če je terjatev javnega uslužbenca še naprej do države, od podjetja Postdienst, družbe Telekom oziroma banke Postbank terja celoten znesek.

II.1.3 Financiranje socialnih prejemkov javnih uslužbencev podjetja DPAG od leta 1995

(60) Z drugo reformo poštnega sektorja iz leta 1994 so bili javni uslužbenci, ki so delali za podjetje Postdienst, v skladu s členom 2(1) zakona PostPersRG iz leta 1994 premeščeni v podjetje DPAG. V skladu s členom 2(3) zakona PostPersRG iz leta 1994 so javni uslužbenci ohranili svoj obstoječi pravni status. V skladu s členom 1(1) zakona PostPersRG iz leta 1994 je podjetje DPAG od zvezne države prevzelo vse pravice in obveznosti delodajalca ter v skladu s členom 2(3) PostPersRG iz leta 1994 vse denarne zahtevke javnih uslužbencev.

(61) V skladu s členom 15 zakona PostPersRG iz leta 1994 je izplačila pokojnin in stroškov zdravstvenega varstva upokojenih javnih uslužbencev prevzel novoustanovljeni pokojninski sklad za javne uslužbence podjetja Deutsche Post. Pokojninski skladi za podjetje Deutsche Post, družbo Deutsche Telekom AG in banko Postbank AG so se 1. julija 2001 združili v pokojninski sklad za javne poštne uslužbence (Postbeamtenversorgungskasse) (v nadaljnjem besedilu so skladi skupaj imenovani „pokojninski sklad“ za celotno obdobje od 1. januarja 1995).

(62) V skladu s členom 16(1) zakona PostPersRG iz leta 1994 je moralo podjetje Deutsche Post v pokojninski sklad v obdobju 1995–1999 plačevati letni prispevek v višini 2,045 milijarde EUR, kar skupaj znaša 10,225 milijarde EUR. Od leta 2000 naprej mora podjetje Deutsche Post v pokojninski sklad na podlagi člena 16(2) zakona PostPersRG iz leta 1994 plačevati letni prispevek v višini 33 % vsote vseh plač javnih uslužbencev (tj. od 735 milijonov EUR v letu 2000 do 540 milijonov EUR v letu 2010).

(63) V skladu s členom 16(2) zakona PostPersRG iz leta 1994 subvencija za pokojnine krije preostali primanjkljaj (tj. razliko med pokojninami za upokojene javne uslužbence in prispevkom, ki ga podjetje Deutsche Post vplačuje v pokojninski sklad). Subvencija za pokojnine se je s 151 milijonov EUR v letu 1995 dvignila na 3,203 milijarde EUR v letu 2010, za obdobje 1995–2010 pa je skupno znašala 37,121 milijarde EUR. Slika 1 Financiranje pokojninskega sklada (v milijonih EUR)

II.1.4 Obvezne sheme socialnega zavarovanja za zasebne uslužbence in dodatno pokojninsko zavarovanje za zasebne uslužbence podjetja Deutsche Post

(64) Zasebni uslužbenci morajo biti člani štirih shem socialnega zavarovanja: pokojninskega zavarovanja, zavarovanja za primer brezposelnosti, zdravstvenega zavarovanja in zavarovanja za oskrbo (28). V primerjavi s shemo za javne uslužbence nudijo obvezne sheme socialnega zavarovanja drugačno kritje za sheme pokojninskega in zdravstvenega zavarovanja: — višina pokojnine ni določena kot odstotek zadnje mesečne plače, ampak kot povprečna plača v celotni življenjski dobi, — stroški zdravstvenega varstva in oskrbe so kriti v celoti.

(65) Pomembne razlike so tudi pri financiranju socialnih prejemkov v primerjavi s socialnimi prejemki javnih uslužbencev. Obvezne sheme socialnega zavarovanja za zasebne uslužbence se financirajo iz skupnih prispevkov delodajalca in uslužbenca v celotnem delovnem življenju uslužbenca (v nadaljnjem besedilu: obvezni prispevki za socialno varnost). Celoten prispevek za socialno varnost je uradno razdeljen na delež delodajalca in delež uslužbenca, oba pa obsegata približno polovico celotnega prispevka. Vendar je delodajalec formalno obvezan, da celoten prispevek vplača v sheme socialnega zavarovanja. Slika 2 Obvezni prispevek za socialno varnost kot odstotek bruto plače zasebnih uslužbencev (glej tudi Prilogo)

(66) Iz slike 2 je razvidno, da so obvezni prispevki za socialno varnost od leta 1995 znašali od 38 % do 42 % bruto plače (= neto plača + delež uslužbenca). Deleža prispevka za socialno varnost, ki sta ju morala plačevati delodajalec in uslužbenec, sta znašala od 19 % do 21 % bruto plače (za podrobnejšo časovno razporeditev glej Prilogo).

(67) Zasebni uslužbenci podjetja Deutsche Post so imeli koristi ne le od obveznih shem socialnega zavarovanja, temveč tudi od dodatnega pokojninskega zavarovanja. Zasebni uslužbenci, ki so bili zaposleni pred letom 1997, so lahko sklenili dodatno pokojninsko zavarovanje, ki jim je omogočilo prejemanje pokojnin, podobnih pokojninam javnih uslužbencev. Dodatno pokojninsko zavarovanje je krilo razliko med obvezno pokojnino socialnega zavarovanja zasebnih uslužbencev, ki je enaka določenemu odstotku povprečne plače v celotni življenjski dobi, in pokojnino javnega uslužbenca, ki je enaka določenemu odstotku zadnje plače. Podrobna pravila so določena v statutu nemškega inštituta za pokojnine v poštnem sektorju (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost, v nadaljnjem besedilu: VAP) (29).

(68) Do leta 1997 je podjetje Deutsche Post financiralo dodatne pokojninske prejemke za upokojene zasebne uslužbence s prispevkom v višini približno [5 do 10 %] (30) bruto plače aktivnega zasebnega uslužbenca. Od leta 1997 je podjetje Deutsche Post oblikovalo rezervacijo za neplačane obveznosti iz VAP (glej tudi opis obremenitve št. 4 v oddelku II.3.1.3).

(69) Zasebni uslužbenci, ki so bili na novo zaposleni po letu 1997, so lahko sklenili precej manj ugodno dodatno pokojninsko zavarovanje, za katero je podjetje Deutsche Post v obdobju 1997–2007 plačevalo prispevek v višini od [0 do 5 %] bruto plače.

II.2 Državna nadomestila in jamstva v okviru izključne pravice in obveznosti univerzalnih poštnih storitev podjetja Deutsche Post

II.2.1 Izključna pravica do leta 2007

(70) Pred letom 1998 je imelo podjetje Deutsche Post na podlagi člena 2 zakona PostG iz leta 1989 izključno pravico do vzpostavitve in vzdrževanja zmogljivosti za prevoz pisemskih pošiljk. Druge poštne storitve – prevoz paketov, časopisov ali periodičnega tiska – niso bile omejene samo na podjetje Deutsche Post, ampak so bile odprte za konkurenco. V skladu s členom 37 zakona PostVerfG iz leta 1989 je moral biti dobiček od teh rezerviranih storitev dostave pisemskih pošiljk uporabljen za financiranje izgub univerzalnih storitev, ki so bile del ponudbe na trgih, odprtih za konkurenco. V skladu s členom 4 zakona o ureditvi telekomunikacij in poštnih storitev, zakona PTRegG iz leta 1994 (31), je bil za odobritev cen rezerviranih storitev dostave pisemskih pošiljk pristojen zvezni minister za pošto in telekomunikacije.

(71) Z začetkom veljavnosti zakona PostG iz leta 1997 v letu 1998 se je obseg storitev, omejenih samo na podjetje Deutsche Post, postopoma zmanjšal. V skladu s členom 51 zakona PostG iz leta 1997 je izključna pravica v letu 1997 obsegala prevoz pisemskih pošiljk in se nanašala na kataloge s težo do 200 gramov, omejitev teže pa se je večkrat zmanjšala in je v letu 2006 znašala 50 gramov. Izključna pravica je prenehala veljati 31. decembra 2007.

II.2.2 Obveznost univerzalne poštne storitve do leta 2007

(72) Obveznost univerzalne poštne storitve za podjetje Deutsche Post je bila določena v dveh uradnih aktih o pooblastitvi: — z uredbo o obveznih poštnih storitvah (32) (v nadaljnjem besedilu: uredba o obveznih storitvah) je bilo podjetje Deutsche Post imenovano za ponudnika univerzalnih poštnih storitev za pisma in pakete s težo največ 20 kg in pooblaščeno za zagotavljanje teh storitev po vsej Nemčiji po enotnih cenah, — zakon PostG iz leta 1997 in spremljajoča izvedbena uredba iz leta 1999 (33) (v nadaljnjem besedilu: uredba o univerzalnih storitvah iz leta 1999) sta to pooblastilo ohranila za podjetje DPAG.

(73) Člen 11 zakona PostG iz leta 1997 je univerzalno storitev opredelil kot osnovni nabor poštnih storitev, ki se po vsej državi zagotavljajo po ugodnih cenah. Te storitve obsegajo prevoz pisemskih pošiljk, naslovljenih paketov s težo največ 20 kg, knjig, katalogov, časopisov in revij (v nadaljnjem besedilu: univerzalne storitve).

(74) Uredba o univerzalnih storitvah iz leta 1999 določa minimalne zahteve glede kakovosti univerzalnih storitev: — po vsej Nemčiji mora biti vsaj 12 000 poštnih uradov, — letno mora biti povprečno 80 % pisemskih pošiljk in paketov dostavljenih v določenih časovnih rokih (en delovni dan za pisma in dva delovna dneva za pakete), vsak delovni dan pa mora biti opravljena vsaj ena dostava, — ker je splošna zahteva glede cen univerzalnih storitev cenovna dostopnost, je moralo podjetje DPAG zaračunavati enotne cene za storitve dostave pisemskih pošiljk, ki jih je opravljalo na podlagi izključne pravice, ki je prenehala v letu 2007. Vendar je podjetje DPAG do določene stopnje cenovno prilagodljivo pri rezerviranih storitvah, saj lahko s strankami, ki pošljejo vsaj 50 enot na transakcijo, sklene individualno pogodbo glede cene.

(75) Člen 52 zakona PostG iz leta 1997 je ohranil pooblastilo podjetja DPAG glede zagotavljanja univerzalnih storitev do 31. decembra 2007, tj. datuma, ko je potekla njegova izključna pravica za zagotavljanje storitev dostave pisemskih pošiljk. Od prenehanja izključne pravice ni bil za izvajanje obveznosti univerzalnih storitev pooblaščen noben poštni operater v Nemčiji, kar pomeni, da naj bi univerzalne poštne storitve zagotavljali vsi ponudniki poštnih storitev („tržne sile“). Če se ugotovi ali je verjetno, da se univerzalne storitve ne izvajajo na ustrezen način, zakon PostG iz leta 1997 določa zakonodajne instrumente, ki ščitijo zagotavljanje teh storitev.

(76) Kot kaže študija podjetja WIK (glej sliko 3), so univerzalne storitve v obdobju 1990–2007 predstavljale približno 88 % skupnega prihodka. Za večino univerzalnih storitev dostave pisemskih pošiljk se je izvajala regulacija cen zaradi prevladujočega položaja podjetja Deutsche Post na teh trgih (glej oddelek II.2.1). Poleg teh cenovno reguliranih storitev, ki so predstavljale približno 62 % skupnega prihodka, je podjetje Deutsche Post zagotavljalo univerzalne storitve paketne dostave (približno 15 % skupnega prihodka) in druge univerzalne storitve dostave pisemskih pošiljk, ki niso bile cenovno regulirane (približno 11 % skupnega prihodka) v konkurenci z drugimi operaterji.

(77) Poleg tega je podjetje Deutsche Post nudilo tudi komercialne storitve (npr. majhne bančne posle za banko Postbank, prodajne storitve za družbo Telekom, dostavo nenaslovljene pošte itd.). Skupno so komercialne storitve v obdobju 1990–2007 obsegale 12 % prihodka podjetja Deutsche Post.

II.2.3 Državna nadomestila

(78) Od njegove ustanovitve leta 1950 je bilo podjetje Deutsche Bundespost posebno premoženje zvezne vlade (v nadaljnjem besedilu: Sondervermögen). V skladu z nemškim upravnim pravom Sondervermögen nima pravne osebnosti, ki bi bila neodvisna od države, ima pa svoj proračun in ni odgovorno za splošne državne dolgove.

(79) Prva reforma poštnega sektorja iz leta 1989 je določala, da Sondervermögen sestavljajo tri različne enote – podjetje Postdienst, banka Postbank in družba Telekom, ki so sicer vse opredeljene kot „javna podjetja“, vendar nimajo pravne osebnosti, neodvisne od države.

(80) V skladu s členom 37(2) in (3) zakona PostVerfG iz leta 1989 je bilo kljub temu, da naj bi se vsaka storitev teh treh enot financirala sama, navzkrižno financiranje med temi tremi enotami dovoljeno, če so izgube izhajale iz obveznosti univerzalnih storitev. V skladu s tem je podjetje Postdienst v obdobju 1990–1993 od družbe Telekom za kritje izgub prejelo nakazila v višini 2,844 milijarde EUR.

(81) Z drugo reformo poštnega sektorja, ki je začela veljati 1. januarja 1995, so bile tri enote Sondervermögen preoblikovane v delniške družbe: podjetje Postdienst je postalo podjetje DPAG, banka Postbank je postala banka Postbank AG in družba Telekom je postala družba Telekom AG. V skladu s členom 2(2) zakona PostUmwG iz leta 1994 je družba Telekom AG prevzela vse obveznosti, ki izhajajo iz posojil Sondervermögen kot celote, vendar je ohranila pravico, da od podjetja DPAG in banke Postbank AG zahteva sredstva, če je bilo te obveznosti, ki izhajajo iz posojil, mogoče pripisati njunima pravnima predhodnikoma.

(82) Vendar pa je v skladu s členom 7 zakona PostUmwG iz leta 1994 pravica družbe Telekom AG (iz člena 2(2) zakona PostUmwG iz leta 1994), da od podjetja DPAG terja dolgove v višini izgub, ki jih je ustvarilo podjetje Postdienst, prenehala 31. decembra 1994. Zato je prišlo do prenosa sredstev v višini 2,822 milijarde EUR z družbe Telekom AG na podjetje DPAG. Po trditvah Nemčije je bil ta prenos sredstev z družbe Telekom AG, tako kot prejšnji prenosi na podlagi člena 37(3) zakona PostVerfG iz leta 1989, nujen, da je lahko podjetje DPAG izpolnilo svoje obveznosti univerzalnih storitev.

(83) V obdobju 1990–1995 je podjetje Postdienst prejelo skupno 5,666 milijarde EUR kot nadomestilo za svojo obveznost univerzalnih storitev.

II.2.4 Državno jamstvo za dolžniške instrumente, izdane pred letom 1995

(84) Od leta 1953 je člen 22(4) zakona PostVwG iz leta 1953 (34) določal, da imajo dolžniški instrumenti, ki jih izda podjetje Deutsche Bundespost, enako pravno veljavo kot dolžniški instrumenti, ki jih izda Zvezna republika Nemčija. Ko je bil zakon PostVwG iz leta1953 razveljavljen z zakonom PostVerfG iz leta 1989, je bila ta določba vključena v člen 40 zakona PostVerfG iz leta 1989.

(85) Po ustanovitvi treh enot v letu 1989 samo podjetje Postdienst ni izdajalo zadolžnic; te transakcije je urejala banka Postbank za vse enote podjetja Deutsche Bundespost. Dolžniški instrumenti so bili nato razdeljeni med podjetje Postdienst, družbo Telekom in banko Postbank v skladu z njihovimi finančnimi potrebami.

(86) Po letu 1995 je v skladu s členom 2(4) zakona PostUmwG iz leta 1994 Nemčija ostala odgovorna za vse zadolžnice, ki jih je pred letom 1995 izdalo podjetje Deutsche Bundespost in nato razdelilo med podjetje Postdienst, družbo Telekom in banko Postbank. Vendar pa Nemčija ni prevzela nobene odgovornosti za dolžniške instrumente, ki jih je kasneje izdalo podjetje DPAG.

II.3 Prihodki od reguliranih cen kot dodatno nadomestilo za stroške pokojnin in neto stroške univerzalnih storitev

(87) Z zakonom PostG iz leta 1997 je bil vzpostavljen tudi Bundesnetzagentur (v nadaljnjem besedilu: poštni regulator) za nadzor rezerviranega in liberaliziranega trga pisemskih pošiljk. V skladu s členom 19 zakona PostG iz leta 1997 je poštni regulator pooblaščen za reguliranje cen podjetja Deutsche Post na trgih pisemskih pošiljk, na katerih ima podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj. Podjetje Deutsche Post je imelo prevladujoč položaj tako glede rezerviranih storitev v skladu s členom 51 zakona PostG iz leta 1997 kot glede skoraj vseh ostalih storitev dostave pisemskih pošiljk, ki so že bile odprte za konkurenco. Regulacija cen je lahko v obliki predhodne določitve najvišjih cen ali naknadnega nadzora cen.

(88) V skladu s tržnimi raziskavami, ki jih je izvedel poštni regulator, je delež podjetja Deutsche Post na trgih pisemskih pošiljk z reguliranimi cenami znašal 90–97 %. Poštni regulator v svojem zadnjem poročilu obžaluje dejstvo, da postopno odpiranje trga od leta 1997 ni prineslo učinkovite konkurence na nemškem trgu pisemskih pošiljk (35).

(89) Storitve dostave pisemskih pošiljk z reguliranimi cenami prispevajo večino skupnih prihodkov podjetja Deutsche Post (npr. približno 62 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post v obdobju 1990–2007 in približno 56 % v obdobju 2008–2010).

(90) Za vse druge univerzalne in komercialne storitve, ki niso predmet regulacije cen v skladu s členi 19–27 zakona PostG iz leta 1997 (36), se bo uporabljal izraz „storitve, ki niso cenovno regulirane“.

(91) Za cenovno regulirane storitve dostave pisemskih pošiljk člen 20(1) in (2) zakona PostG iz leta 1997 določa, da morajo cene odražati stroške učinkovitega zagotavljanja storitev. Vendar pa mora poštni regulator v primerih, v katerih je to objektivno upravičeno, med drugim ustrezno upoštevati: — stroške univerzalnega zagotavljanja poštnih storitev ter — stroške financiranja pokojnin in prejemkov za zdravstveno varstvo uslužbencev, ki so bili premeščeni iz podjetja Postdienst.

(92) Člen 57 zakona PostG iz leta 1997 in ministrski odlok zveznega ministra za gospodarske zadeve in tehnologijo z dne 27. marca 2000 je regulirane cene ohranil na ravni cen iz leta 1997 do 31. decembra 2002.

II.3.1 Sklep o najvišjih cenah iz leta 2002

(93) Poštni regulator je šele leta 2002 sprejel svoj prvi sklep glede najvišjih cen za regulirane poštne storitve v obdobju od 1. januarja 2003 do 31. decembra 2007 (v nadaljnjem besedilu: sklep o najvišjih cenah iz leta 2002). Regulacija najvišjih cen je sistem reguliranja cen več storitev, pri čemer posamezne cene za vsako storitev niso nadzorovane, temveč je postavljena zgornja meja glede na tehtano povprečje vseh cen. V skladu s členom 19 zakona PostG iz leta 1997 je regulacija predhodno določenih najvišjih cen obsegala vse poštne storitve, pri katerih je imelo podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj.

(94) Za namene sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 je podjetje Deutsche Post poštnemu regulatorju prvič predložilo regulativne izkaze prihodkov in stroškov (v nadaljnjem besedilu: regulativni izkazi iz leta 2002), ki so zajemali obdobje 1998–2006. Regulativni izkazi so temeljili na rezultatih do leta 2001 in napovedih za prihodnja leta.

(95) V letu 2002 je podjetje Deutsche Post uveljavljalo „finančne obremenitve“ za zagotavljanje univerzalne storitve ter zaposlitev javnih in zasebnih uslužbencev, ki so bili premeščeni iz podjetja Postdienst. Te obremenitve so stroški, ki jih podjetje Deutsche Post domnevno ne bi imelo, če ne bi bilo obveznosti univerzalnih storitev ter premestitve osebja in infrastrukture podjetja Postdienst (za podroben seznam glej preglednico 1). Preglednica 1 Obremenitve, odobrene s sklepom o najvišjih cenah iz leta 2002 (v milijonih EUR, nominalne vrednosti) # Obremenitve iz sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 Povprečna obremenitev (1998–2006) v milijonih EUR % 1 Dodatni stroški za plače […] […] 2 Dodatni stroški za socialno varnost […] […] 3 Obremenitev zaradi infrastrukture – poštni uradi […] […] 4 Dodatno pokojninsko zavarovanje za zaposlene (VAP) […] […] 5 Obremenitev zaradi infrastrukture – tovor […] […] 6 Stroški za socialno in zdravstveno varstvo (inštitut BAnstPT) […] […] 7 Prestrukturiranje osebja […] […] 8 Kritje primanjkljaja za zdravstveno zavarovanje javnih uslužbencev […] […] Skupna povprečna obremenitev […] 100 %

(96) Poštni regulator je nazadnje sprejel argument podjetja Deutsche Post, da teh obremenitev ne bi bilo, če ne bi bilo obveznosti univerzalnih storitev (za obremenitvi št. 3 in 5 zaradi stroškov univerzalnih storitev) in obveznosti vključevanja javnih in zasebnih uslužbencev iz podjetja Postdienst (obremenitve št. 1, 2, 4, 6, 7 in 8). Poštni regulator je zato odobril zvišanje reguliranih cen pisemskih pošiljk za financiranje navedenih povprečnih letnih obremenitev v višini […] milijard EUR za obdobje 2002–2006 iz prihodkov reguliranih storitev dostave pisemskih pošiljk. Na podlagi sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 je 100 % obremenitev porazdeljenih na cene, ki so predmet predhodne določitve najvišjih cen.

II.3.1.1 Dodatne plače (obremenitev št. 1)

(97) Obremenitev št. 1 kaže, da so navedeni dodatni stroški zaradi plač za poštne delavce višji od povprečja v industriji. Podjetje Deutsche Post je za „konkurenčno“ referenčno plačo uporabilo plače za novo zaposleno osebje po letu 2002, ki je bila določena v kolektivni delavski pogodbi (Entgelttarifvertrag) s sindikati (v nadaljnjem besedilu: plače iz kolektivne delavske pogodbe). Za izračun obremenitve št. 1 se ta referenčna plača uporablja za celotno osebje. Uporablja se tudi za nazaj do leta 1998 v predloženih izkazih.

II.3.1.2 Dodatni prispevki za socialno varnost (obremenitev št. 2)

(98) Poštni regulator je sprejel tudi argument podjetja Deutsche Post, da ima zaradi prispevkov za socialno varnost za svoje zasebne in javne uslužbence višje stroške, kot bi jih zasebni konkurenti običajno imeli za svoje zasebne uslužbence.

(99) Podjetje Deutsche Post je svoj izračun opravilo na podlagi prispevka za socialno varnost, za katerega meni, da je „konkurenčen“ (v nadaljnjem besedilu: predpisani prispevek) za javne in zasebne uslužbence. Ta predpisani prispevek je opredeljen kot vsota: — deleža prispevka za socialno varnost, ki ga mora za zasebnega uslužbenca plačati delodajalec (približno 19–21 %, kar je približno polovica celotnega prispevka za socialno varnost, kot je prikazano na sliki 2), — prispevka za shemo nezgodnega zavarovanja (v razponu od [0 do 5 %]; podjetje Deutsche Post ta prispevek k predpisanemu prispevku prišteva od leta 2001), — prispevka k shemi dodatnega pokojninskega zavarovanja (v razponu od [0 do 5 %]; podjetje Deutsche Post ta prispevek k predpisanemu prispevku prišteva od leta 1997, ker se za prispevek k shemi dodatnega pokojninskega zavarovanja v takem obsegu šteje, da je „konkurenčen“. Stopnja temelji na dodatnem pokojninskem zavarovanju, ki ga podjetje Deutsche Post od leta 1997 nudi na novo zaposlenim zasebnim uslužbencem).

(100) Regulirani prihodki financirajo vse prispevke za socialno varnost, ki se plačujejo poleg predpisanega prispevka (v nadaljnjem besedilu: dodatni prispevki za socialno varnost). Preglednica 2, v kateri so kot primer navedeni izračuni dodatnih prispevkov za socialno varnost za javne uslužbence v letu 2001, kaže, da so dejanski prispevki za socialno varnost za javne uslužbence skoraj dvakrat večji od „konkurenčnih“ prispevkov za socialno varnost na podlagi predpisanega prispevka. Preglednica 2 Izračun dodatnih stroškov za socialno varnost za javne uslužbence v letu 2001 na podlagi regulativnih izkazov iz leta 2002 (v milijonih EUR) % dejanskih plač (1) Stopnja prispevka za pokojninski sklad 33 % (2) Skupna plača javnih uslužbencev […] (3) = (1) * (2) Prispevek za pokojninski sklad […] (4) Stroški za zdravstveno varstvo […] (5) = (3) + (4) Dejanski prispevki za socialno varnost […] [40 do 45 %] (6) Delež prispevkov za socialno varnost, ki ga plača delodajalec 20,43 % (7) Nezgodno zavarovanje […] (8) Dodatno pokojninsko zavarovanje […] (9) = (6) + (7) + (8) Predpisani prispevek […] (10) = (2)* (9) Regulativni referenčni stroški za socialno varnost […] [20 do 25 %] (11) = (5) – (10) Dodatni prispevki za socialno varnost […] [15 do 20 %]

(101) Dejanski prispevki za socialno varnost obsegajo plačilo dejanskih plač javnih uslužbencev v višini 33 % s strani podjetja Deutsche Post (letno pavšalno plačilo v višini 2,045 milijarde EUR v obdobju 1995–1999) in prispevke za stroške zdravstvenega varstva javnih uslužbencev. Skupno so dejanski prispevki za socialno varnost znašali [40 do 45 %] dejanskih plač javnih uslužbencev v letu 2001.

(102) Čeprav je prispevek za socialno varnost opredeljen kot odstotek bruto plač zasebnih uslužbencev (neto plača + delež prispevka za socialno varnost, ki ga plača delodajalec), podjetje Deutsche Post za izračun regulativne referenčne vrednosti predpisani prispevek v višini [20–25 %] pomnoži z dejanskimi plačami javnih uslužbencev.

II.3.1.3 Dodatno pokojninsko zavarovanje za zasebne uslužbence (obremenitev št. 4)

(103) Obremenitev št. 4 naj bi izravnala ustvarjene rezervacije za obveznosti iz obdobja pred letom 1997 iz sheme dodatnega pokojninskega zavarovanja VAP za zasebne uslužbence podjetja Deutsche Post.

(104) Kot je pojasnjeno v oddelku II.1.4, so lahko zasebni uslužbenci podjetja Deutsche Post, ki so bili zaposleni pred letom 1997, sklenili dodatno pokojninsko zavarovanje, ki bi jim zagotovilo pokojnino, podobno pokojninam javnih uslužbencev. Vendar pa podjetje Postdienst ni ustvarilo ustreznih rezervacij za prihodnja plačila pokojnin. Šele po ustanovitvi podjetja DPAG so bile v bilanci stanja rezervacije v višini 8,153 milijarde EUR.

II.3.1.4 Razni dodatni stroški za socialno varnost (obremenitve št. 6, 7 in 8)

(105) Obremenitev št. 6 obsega prispevek podjetja Deutsche Post zveznemu inštitutu za poštni sektor in telekomunikacije (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation, v nadaljnjem besedilu: inštitut BanstPT), ki javnim uslužbencem in zasebnim uslužbencem, premeščenim iz podjetja Postdienst, zagotavlja nekatere socialne ugodnosti (npr. socialna stanovanja). Obremenitev št. 7 vključuje prispevke podjetja Deutsche Post za kritje primanjkljaja sheme zdravstvenega zavarovanja za javne uslužbence. Obremenitev št. 8 glede prestrukturiranja osebja se nanaša tako na javne kot na zasebne uslužbence.

II.3.1.5 Obremenitvi za univerzalne storitve (št. 3 in 5)

(106) Ti dve obremenitvi kažeta prihranek, ki bi ga podjetje Deutsche Post lahko imelo pri stroških, če bi lahko svojo mrežo poštnih uradov in paketov oblikovalo samo na podlagi komercialnih meril. Prihranki pri stroških so izračunani na podlagi, na primer, hipotetičnega števila poštnih uradov, s katerimi bi podjetje Deutsche Post upravljalo, če ne bi bilo obveznosti univerzalnih storitev.

II.3.2 Sklepa o najvišjih cenah iz leta 2007 in leta 2011

(107) Poštni regulator je 7. novembra 2007 odobril najvišje cene za obdobje od 1. januarja 2008 do 31. decembra 2011 (v nadaljnjem besedilu: sklep o najvišjih cenah iz leta 2007). Poštni regulator je 14. novembra 2011 odobril najvišje cene za obdobje od 1. januarja 2012 do 31. decembra 2013 (v nadaljnjem besedilu: sklep o najvišjih cenah iz leta 2011).

(108) Od sklepa o najvišjih cenah iz leta 2007 cene za pošiljanje več kot 50 pisemskih pošiljk niso več predhodno nadzorovane, temveč so predmet naknadnega nadzora v skladu s členom 25 zakona PostG iz leta 1997 (37). Cene za vse ostale poštne storitve, pri katerih ima podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj, se v skladu s členom 19 zakona PostG iz leta 1997 še naprej odobrijo vnaprej.

(109) Komisija bo v tem sklepu navajala „cenovno regulirane storitve“, s čimer poimenuje storitve, pri katerih ima podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj in za katere velja predhodni nadzor cen v skladu s členom 19 zakona PostG iz leta 1997 ali naknadni nadzor cen v skladu s členom 25 zakona PostG iz leta 1997. Vse druge storitve, pri katerih podjetje Deutsche Post nima prevladujočega položaja in ki niso predmet nadzora cen, bodo opredeljene kot „storitve, ki niso cenovno regulirane“.

(110) Podjetje Deutsche Post je še naprej navajalo obremenitve za dodatne plače in stroške za socialno varnost zaradi premestitve osebja iz podjetja Postdienst (npr. povprečno obremenitev št. 2 zaradi dodatnih stroškov za socialno varnost v višini […] milijonov EUR od leta 2008 naprej), pa tudi obremenitve zaradi obveznosti univerzalnih storitev. Kot pri sklepu o najvišjih cenah iz leta 2002 je poštni regulator odobril financiranje teh obremenitev iz prihodkov cenovno reguliranih storitev in najvišje cene določil na ustrezno višji ravni. Priznavanje teh obremenitev v sklepih o najvišjih cenah iz let 2002, 2007 in 2009 s strani poštnega regulatorja je tako glede storitev brez reguliranih cen ostalo nespremenjeno.

II.4 Finančni rezultati podjetja DPAG

(111) Finančni rezultati podjetja DPAG za obdobje 1995–2006 so prikazani na sliki 2 sklepa o razširitvi iz leta 2007. Rezultati v obdobju 1995–1999 so bili različni (nekatera leta so kazala izgubo, druga pa dobiček), vendar pa je podjetje DPAG v obdobju 2000–2006 vsako leto ustvarilo dobiček pred obdavčitvijo v višini od 1 do 2 milijard EUR.

(112) V obdobju 2007–2010 je podjetje DPAG ustvarilo naslednje neto dobičke: 1,8 milijarde EUR (2007); –2,0 milijarde EUR (2008); 0,7 milijarde EUR (2009); 2,6 milijarde EUR (2010).

(113) Na podlagi objavljenih izkazov podjetja DPAG dobička ni mogoče dodeliti različnim storitvam. Zato objavljenih izkazov ni mogoče uporabiti za ugotovitev, ali so univerzalne storitve z reguliranimi cenami na splošno ustvarjale izgubo ali dobiček.

III. RAZLOGI ZA ZAČETEK POSTOPKA

(114) Kot je potrdilo Splošno sodišče v svoji sodbi v zadevi T-421/07 (38), so vsi obravnavani ukrepi del postopka, ki se je začel s sklepom o začetku postopka iz leta 1999 in nadaljeval s sklepom o razširitvi iz leta 2007.

III.1 Subvencija za pokojnine

(115) V sklepu o razširitvi iz leta 2011 je bilo ugotovljeno, da je subvencija za pokojnine pomenila nov ukrep pomoči, ker je bilo podjetje Deutsche Post pred pokojninsko reformo iz leta 1995 v celoti odgovorno za financiranje stroškov pokojnin iz lastnih sredstev. Poleg tega je sklep o razširitvi iz leta 2011 zavrnil trditev Nemčije, ki je temeljila na sodbi v zadevi Combus (39), da subvencija za pokojnine ne pomeni pomoči.

(116) Glede ocenjevanja skladnosti subvencije za pokojnine kot nadomestila za „neposredne stroške“ za pokojnine (npr. v skladu s sklepom Komisije o francoskem podjetju La Poste (v nadaljnjem besedilu: sklep o podjetju La Poste) (40) je bilo v sklepu o razširitvi iz leta 2011 upoštevano, da so bili navedeni dodatni stroški za socialno varnost povrnjeni tako s subvencijo za pokojnine kot tudi s cenovno reguliranimi prihodki (npr. obremenitev št. 2 zaradi dodatnih prispevkov za socialno varnost).

(117) Izračuni iz sklepa o razširitvi iz leta 2011, pri katerih sta bila upoštevana oba vira nadomestila, so pokazali, da je lahko podjetje Deutsche Post uspešno uporabljalo prispevke za socialno varnost, ki so bili za 10–14 odstotnih točk nižji od celotnih obveznih prispevkov za socialno varnost (delež, ki ga plača delodajalec in delež, ki ga plača uslužbenec), ki so jih morali plačevati zasebni konkurenti.

(118) V sklepu o razširitvi iz leta 2011 so bili zato izraženi pomisleki glede skladnosti subvencije za pokojnine kot nadomestila za „neposredne stroške“ za pokojnine na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.

III.2 Nadomestilo za zagotavljanje univerzalnih storitev

(119) Nemčija se je pri utemeljitvi skladnosti državnih nadomestil in državnega jamstva kot nadomestila za obveznost univerzalnih storitev opirala na člen 106(2) PDEU.

(120) Na podlagi sodbe v zadevi Altmark (41) je Komisija v sklepu o razširitvi postopka iz leta 2007 menila, da državna nadomestila in državno jamstvo pomenijo pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

(121) V sklepu o razširitvi iz leta 2007 je Komisija izrazila pomisleke, ali so bili javna nadomestila in jamstvo potrebni za izpolnjevanje obveznosti univerzalnih storitev in temu ustrezno sorazmerni. Komisija je zlasti menila, da je treba v skladu z načeli iz Okvira iz leta 2005 preveriti razdelitev stroškov med univerzalne in komercialne storitve. Izrazila je tudi pomisleke glede določitve zmernega dobička, pri kateri je bilo treba upoštevati povprečno donosnost sektorja in tveganost položaja podjetja Deutsche Post.

IV. ŠTUDIJA PODJETJA WIK

(122) Komisija je študijo podjetja WIK naročila za pomoč pri pregledu izkazov podjetja Deutsche Post za obdobje 1990–2007, da bi ugotovila, ali je podjetje Deutsche Post prejelo prekomerno nadomestilo za svoje obveznosti univerzalnih storitev. Natančneje, naloge podjetja WIK Consult GmbH so bile naslednje: — primerjalna analiza zmernega dobička, — pregled interne dodelitve stroškov in dogovori o transfernih cenah, in — izračun prekomernega nadomestila za neto stroške obveznosti univerzalnih storitev.

IV.1 Opis regulativnih izkazov prihodkov in stroškov

(123) Po tem, ko je Komisija 30. oktobra 2008 sprejela odredbo o predložitvi podatkov, je Nemčija v letu 2009 končno predložila vse regulativne izkaze za obdobje 1990–2007 (v nadaljnjem besedilu: regulativni izkazi iz leta 2009).

IV.1.1 Prihodki

(124) Prihodke podjetja Deutsche Post je mogoče razvrstiti v tri obsežne kategorije: — univerzalne storitve dostave pisemskih pošiljk z reguliranimi cenami (62 % skupnega prihodka v obdobju 1990–2007) Storitve dostave pisemskih pošiljk z reguliranimi cenami obsegajo vse univerzalne storitve, zagotovljene na trgih, na katerih je imelo podjetje Deutsche Post prevladujoč tržni položaj, vključno s storitvami, za katere je imelo podjetje Deutsche Post izključno pravico. Te storitve so ustvarile 62 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post v obdobju 1990–2007 (42), — univerzalne storitve brez reguliranih cen (26 % skupnega prihodka v obdobju 1990–2007) Univerzalne storitve paketne dostave so se vedno zagotavljale na trgih, odprtih za konkurenco, na katerih je imelo podjetje Deutsche Post povprečen tržni delež v višini 30 %. V obdobju 1990–2007 so univerzalne storitve paketne dostave ustvarile 15 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post. Univerzalne storitve dostave pisemskih pošiljk brez reguliranih cen (npr. katalogi, čezmejna pošta) so ustvarile približno 11 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post, — komercialne storitve brez reguliranih cen (12 % skupnega prihodka v obdobju 1990–2007) Podjetje Deutsche Post je svojo mrežo poštnih uradov uporabljalo ne le za trženje poštnih storitev, temveč tudi za prodajo proizvodov in storitev banke Postbank AG, v manjši meri pa tudi družbe Deutsche Telekom. Te komercialne prodajne storitve so ustvarile približno 6 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post. Komercialne storitve paketne dostave in storitve dostave pisemskih pošiljk (npr. naslovljeni reklamni letaki) so ustvarile približno 4 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post. Podjetje Deutsche Post je nudilo tudi številne različne storitve, npr. kot holding za mednarodne podružnice, dejavne v drugih poslovnih segmentih (npr. Danzas, DHL). Te druge komercialne storitve so ustvarile približno 2 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post. Slika 3 Deleži povprečnega prihodka za obdobje 1990–2007 (na podlagi nominalnih vrednosti)

(125) V študiji podjetja WIK so zajete samo komercialne storitve, ki sta jih pravni subjekt podjetje DPAG in njegov predhodnik, podjetje Postdienst, zagotavljala skupaj z univerzalnimi storitvami. Komercialne storitve (npr. dejavnosti hitre pošte, ki jih po vsem svetu zagotavlja podjetje DHL), ki jih zagotavljajo različni pravni subjekti v okviru skupine Deutsche Post World Net (v nadaljnjem besedilu: skupina DPWN), niso bile zajete.

IV.1.2 Izračun obremenitev v regulativnih izkazih iz leta 2009

(126) V nasprotju z regulativnimi izkazi, ki jih je podjetje Deutsche Post regulatorju predložilo za sklepe o najvišjih cenah iz let 2002, 2007 in 2011, so v regulativnih izkazih iz leta 2009, ki regulatorju niso bili predloženi, navedene precej višje obremenitve, ki jih podjetje Deutsche Post razporeja med storitve z reguliranimi cenami.

(127) Na podlagi regulativnih izkazov iz leta 2009 podjetje Deutsche Post za obdobje 1990–2006 navaja povprečno obremenitev v višini […] milijard EUR v primerjavi z […] milijardami EUR na podlagi računovodskih izkazov za leto 2002. Slika 4 Primerjava navedenih obremenitev univerzalnih storitev na podlagi regulativnih izkazov za leto 2009 z odobrenimi obremenitvami na podlagi sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 (letno povprečje, v milijonih EUR nominalne vrednosti) […]

(128) Medtem ko med obremenitvijo št. 2 (dodatni stroški za socialno varnost) in obremenitvijo št. 4 (dodatno pokojninsko zavarovanje) v regulativnih izkazih za leto 2002 in za leto 2009 ni večjih razlik, je pri obremenitvi št. 1 (dodatne plače) razlika skoraj […]. V nasprotju z regulativnimi izkazi iz leta 2002 podjetje Deutsche Post za „konkurenčno“ referenčno plačo ne uporablja več plač iz kolektivne delavske pogodbe. Namesto tega uporablja minimalno plačo za poštni sektor, ki temelji na uredbi zveznega ministrstva za delo iz leta 2007 (v nadaljnjem besedilu: minimalna plača iz leta 2007). Treba pa je opozoriti, da je Zvezno upravno sodišče to uredbo na koncu razglasilo za nezakonito in nikoli ni postala pravno veljavna.

(129) Poleg tega podjetje Deutsche Post v regulativnih izkazih iz leta 2009 navaja novo „infrastrukturno poštno“ obremenitev, ki obsega prirastne stroške šestega dneva dostave (v povprečju […] milijonov na leto). Izračun temelji na hipotetičnem scenariju, ki navaja, da bi brez obveznosti univerzalne storitve podjetje Deutsche Post pošto dostavljalo samo pet in ne šest dni.

(130) Obremenitev št. 3 zaradi infrastrukture (mreža poštnih uradov) je izračunana drugače kot v regulativnih izkazih iz leta 2002. Obremenitev zdaj zajema predvidene prihranke pri stroških, ki bi jih podjetje lahko imelo, če bi bili vsi poštni uradi od leta 1990 naprej vodeni kot agencije. Izračunana je na podlagi povračil, ki jih je podjetje Deutsche Post od leta 2007 plačalo tretjim osebam za prodajne storitve.

IV.1.3 Stopnje dobička v regulativnih izkazih iz leta 2009

(131) Dodelitev obremenitev cenovno reguliranim univerzalnim storitvam dostave pisemskih pošiljk zagotavlja precej manjšo obremenitev storitev, ki niso cenovno regulirane, s stroški, kot so plače in socialna varnost. Ta prerazporeditev prinaša izrazito pozitivne stopnje dobička [15–25 %] za prodajo pri komercialnih storitvah in izgube v višini skoraj [0–10 %] za prodajo pri cenovno reguliranih storitvah dostave pisemskih pošiljk.

(132) Čeprav podjetje Deutsche Post v svojih letnih izkazih poroča o zelo visokem dobičku pri prometu s pisemskimi pošiljkami (glej tudi oddelek V.3), ta dobiček izničijo obremenitve, ki so bile s storitev, ki niso cenovno regulirane, prenesene na cenovno regulirane storitve. Slika 5 Povprečni donos iz poslovanja na podlagi regulativnih izkazov iz leta 2009 […]

IV.2 Opredelitev referenčnega dobička

IV.2.1 Vrednostna veriga podjetja Deutsche Post: nizko tehnološke dejavnosti in nizka stopnja poslovnega tveganja

(133) Analiza vrednostne verige in s tem povezanih poslovnih tveganj je pri pripravi opredelitve referenčnega dobička in oceni razdelitve stroškov nepogrešljiva. Šele ko so znane funkcija in značilnosti tveganja, je mogoče poiskati nekaj „primerljivih“ podjetij in izračunati referenčno vrednost za zmeren dobiček, ki ga lahko podjetje Deutsche Post pričakuje.

IV.2.1.1 Vrednostna veriga nizko tehnološkega poslovanja

(134) Vrednostno verigo podjetja Deutsche Post je mogoče razdeliti na dve glavni dejavnosti: — nacionalno dostavno mrežo za distribucijo pisemskih pošiljk in paketov, — nacionalno mrežo poštnih uradov.

(135) Logistika mreže paketov in pisemskih pošiljk je nizko tehnološko poslovanje, ki ne zahteva obsežnih raziskav ali razvoja. Vsi drugi operaterji v sektorju zato delajo na podoben in standardiziran način. Takšne dejavnosti so zato pogosto označene kot „običajne“ dejavnosti. Dejstvo, da podjetje Deutsche Post storitve zelo pogoste odda v zunanje izvajanje tretjim osebam, prav tako dokazuje njihovo običajno naravo. To velja tudi za prodajne storitve, ki se izvajajo v nacionalni mreži poštnih uradov in ki se prav tako vedno pogosteje oddajajo v zunanje izvajanje.

(136) Ob teh običajnih dejavnostih so glavna neopredmetena sredstva podjetja Deutsche Post njegov krog strank, blagovna znamka in tržni položaj, zlasti na trgih pisemskih pošiljk. Vendar pa je v študiji podjetja WIK podano mnenje, da ta neopredmetena sredstva večinoma ne izhajajo iz lastnega truda ali naložb podjetja Deutsche Post, ampak iz preteklih izključnih pravic. Podjetju Deutsche Post ni bilo treba veliko vlagati v trženje. Namesto tega se je lahko do leta 2007 zanašalo na svoj zakonsko zajamčen tržni položaj. Zato podjetju Deutsche Post za ta neopredmetena sredstva ne bi smela biti izplačana nobena povračila.

IV.2.1.2 Nizko tveganje zaradi državnih ukrepov

(137) Podjetje Deutsche Post je bilo pri obeh vrstah storitev, z reguliranimi cenami in brez njih, iz več razlogov izpostavljeno manjšemu tveganju kot njegovi konkurenti.

(138) Prvič, do leta 2007 je podjetje Deutsche Post ščitil zakoniti monopol za njegove storitve dostave pisemskih pošiljk. Poleg tega je imelo podjetje Deutsche Post v okviru reguliranih storitev dostave pisemskih pošiljk korist od tržnega deleža v višini 90 % in je bilo brez konkurence ali pa je bila ta majhna. Cenovno regulirane storitve so ustvarjale skoraj dve tretjini prihodkov podjetja Deutsche Post.

(139) Drugič, poštni regulator je odobril najvišje cene za regulirane storitve dostave pisemskih pošiljk. Najvišje cene so bile postavljene nad stroški učinkovitega podjetja, da bi med drugim omogočile nadomestilo domnevno dodatnih stroškov, povezanih s storitvami, ki niso cenovno regulirane. Noben od konkurentov podjetja DPAG ni imel izključne pravice ali prevladujočega položaja, ki bi omogočala navzkrižno subvencioniranje njihovih stroškov za socialno varnost. Zato sta izključna pravica in prevladujoč položaj vplivala na precejšnje zmanjšanje poslovnega tveganja ne samo za regulirane storitve, ampak tudi za univerzalne in komercialne storitve, ki niso cenovno regulirane.

(140) Tretjič, drugi državni ukrepi so prav tako precej zmanjšali tveganje pri univerzalnih in komercialnih storitvah. Državna nadomestila so absorbirala izgube iz začetka 90-ih let prejšnjega stoletja, državno jamstvo pa je podjetju Deutsche Post omogočilo posojila po nizki obrestni meri do leta 1995 kljub njegovemu težkemu finančnemu položaju v začetku 90-ih let prejšnjega stoletja.

(141) Glede na navedeno je bilo podjetje Deutsche Post izpostavljeno bistveno manjšemu tržnemu in stroškovnemu tveganju kot njegovi konkurenti, saj mu ni bilo treba ustvariti kroga strank, zvišanja stroškov pa je lahko preneslo preko višjih reguliranih cen. Na podlagi te utemeljitve je podjetje WIK v svoji študiji sklenilo, da bi bili najboljši primerljivi konkurenti poštna podjetja, ki opravljajo samo običajne dejavnosti (npr. ne vlagajo veliko v trženje in blagovne znamke) in niso izpostavljena visoki stopnji tveganja (npr. se lahko zanašajo na dolgoročne pogodbe).

IV.2.2 Količinska opredelitev referenčnega dobička

(142) Da bi našli primerljiva poštna podjetja, je bila na podlagi rezultatov analize funkcije in tveganja v študiji podjetja WIK opravljena analiza finančne podatkovne zbirke (npr. s pomočjo podatkovne zbirke ORBIS, ki obsega približno 10 milijonov podjetij z vsega sveta). Nadzorovane kvantitativne in kvalitativne stopnje izbora opredelijo sklop primerljivih podjetij, ki zagotavljajo poštne storitve na konkurenčnih trgih.

(143) V študiji podjetja WIK je bila izbrana primerjalna skupina 26 poštnih podjetij, ki večinoma zagotavljajo storitve paketne dostave in opravljajo običajne dejavnosti poštnih operaterjev. Vsi primerljivi konkurenti so iz industrijskega sektorja „Poštne in kurirske dejavnosti“ (klasifikacija NACE (43), koda 641).

(144) Opozoriti je treba, da je število primerljivih konkurentov omejeno, saj so zaradi izključne pravice prvotnih poštnih operaterjev, ki je obsegala precejšen del storitev dostave pisemskih pošiljk, zasebna podjetja doslej redko zagotavljala storitve dostave pisemskih pošiljk v večjem obsegu. Poleg tega v študiji podjetja WIK za primerjavo niso upoštevani prvotni poštni operaterji iz drugih držav, ker so jih tako kot podjetje Deutsche Post ščitile izključne pravice in večinoma niso dejavni na konkurenčnih trgih.

(145) Za določitev „zmernega“ dobička je v študiji podjetja WIK uporabljena stopnja donosa iz poslovanja, ki je računovodski dobiček (dobiček pred obrestmi in davki), deljen s prihodki. Poleg tega je v študiji izračunana stopnja donosa sredstev, npr. dobiček pred obrestmi in davki kot odstotek skupnega kapitala, kot referenčni dobiček na podlagi kapitala. Preglednica 3 Referenčna stopnja donosa iz poslovanja in stopnja donosa sredstev iz študije podjetja WIK Donos iz poslovanja Donos sredstev Mediana 3,48 % 7,33 % Zgornja meja (75. centil) 6,77 % 13,41 %

(146) V izbranem vzorcu je mediana donosa iz poslovanja v konkurenčnem delu poštnega sektorja za obdobje 1998–2007 znašala 3,48 %. Vendar pa študija podjetja WIK ne predstavlja samo mediane donosa, ampak tudi zgornjo mejo zmernega dobička, tj. tretji kvartil dobička primerljivih konkurentov, kar je enako donosu iz poslovanja v višini 6,77 %. Z drugimi besedami, 75 % primerljivih konkurentov ustvarja dobiček, ki je nižji od donosa iz poslovanja v višini 6,77 % (44).

(147) Glede donosa sredstev je študija podjetja WIK pokazala mediano donosa sredstev v višini 7,33 % in zgornjo mejo v višini 13,41 %.

(148) Ker je podjetje Deutsche Post izpostavljeno precej manjšemu tveganju kot primerljivi operaterji, ki poslujejo na zelo konkurenčnih trgih (npr. trgu ekspresnih pošiljk), je podjetje WIK v študiji trdilo, da je mediana donosa iz poslovanja v višini 3,48 % za podjetje Deutsche Post preudaren in zadržan referenčni dobiček. Ne priporoča uporabe višje stopnje v razponu do tretjega kvartila donosa iz poslovanja v višini 6,77 %. Nižja referenčna vrednost bi lahko bila celo upravičena, saj mediana donosa iz poslovanja v višini 3,48 % ustreza donosu sredstev v višini 7,33 %, kar bi bilo še vedno precej nad obrestno mero brez tveganja.

IV.3 Pregled porazdelitve stroškov

(149) V študiji podjetja WIK so bile podane pripombe na porazdelitev obremenitev v regulativnih izkazih iz leta 2009, ker so stopnje donosa iz poslovanja komercialnih storitev v višini od [15 do 25 %] precej nad povprečjem industrije (45). Ker imajo zasebni konkurenti kljub precej nižjim stopnjam dobička dobiček, je podjetje WIK v študiji ugotovilo, da bi bilo treba večji delež stroškov dodeliti komercialnim storitvam podjetja Deutsche Post, kar bi ustrezno zmanjšalo obremenitve za cenovno regulirane storitve.

(150) Ugotovitev iz študije podjetja WIK je, da vse komercialne storitve kljub njihovemu delu stroškov še vedno prinašajo dobiček v skladu z mediano donosa iz poslovanja konkurentov v višini 3,48 %. Zato je poročilo podlaga za zmanjšanje povprečne letne obremenitve cenovno reguliranih storitev za […] milijonov EUR za celotno obdobje 1990–2007.

(151) Ker je bil velik del komercialnih prodajnih storitev zagotovljen povezanima podjetjema banki Postbank in družbi Telekom, je študija podjetja WIK preučila tudi, ali se lahko končne cene, ki sta ju ti podjetji plačevali, štejejo za običajne premišljene transakcije in s tem za ustrezno referenčno vrednost za stroške, ki bi jih morale nositi komercialne prodajne storitve. Na podlagi razpoložljivih dokazov je podjetje WIK v študiji zavzelo stališče, da pogodbe med podjetjem Deutsche Post in povezanima podjetjema odražajo pogoje, ki bi jih sprejele tudi neodvisne tretje osebe. Ker niti banka Postbank niti družba Telekom v začetku 90-ih let prejšnjega stoletja nista imeli dejanskih možnosti uporabe zunanjih distribucijskih mrež, sta se strinjali, da si bosta nastale stroške razdelili. Ko pa je bilo pozneje za banko Postbank in družbo Telekom lažje najti druge distribucijske mreže in so se stroški mreže univerzalnih storitev zmanjšali, je bila pogodba spremenjena v provizijo na podlagi prihodka, kar je bilo bolj v skladu z običajno pogodbo o prodajnih storitvah (46).

IV.4 Prilagoditev regulativnih izkazov iz leta 2009

(152) Podjetje WIK je v študiji opravilo več prilagoditev regulativnih izkazov iz leta 2009 na podlagi naslednje metode: Preglednica 4 Metoda izračuna letnega presežnega rezultata na podlagi regulativnih izkazov iz leta 2009 in študije podjetja WIK Prihodki od univerzalnih storitev – Stroški univerzalnih storitev – Zmeren dobiček + Državna nadomestila Presežni rezultat

IV.4.1 Prilagoditev prihodkov od univerzalnih storitev

(153) Podjetje Deutsche Post je prodalo precejšen del svojih nepremičnin (npr. nepremičnine, ki so postale odvečne zaradi prestrukturiranja poštnih dejavnosti). Te prihodke bi bilo treba dodeliti univerzalni storitvi, ki je bila prvotni uporabnik tega premoženja in ga je oddala komercialnim storitvam.

(154) Ustrezna prilagoditev pomeni povprečno letno povečanje prihodkov od univerzalnih storitev za celotno obdobje 1990–2007 v višini […] milijonov EUR.

IV.4.2 Prilagoditev stroškov univerzalnih storitev

IV.4.2.1 Razčlenitev računovodskih izkazov

(155) V regulativnih izkazih iz leta 2009 razčlenitev internih transfernih cen ni pravilna. Skupni dobiček od univerzalnih storitev ni prikazan, ker dobiček, ki izhaja iz določenih dejavnosti (npr. poštnih uradov), ni razčlenjen na univerzalne in komercialne storitve (npr. stroške, ki nastanejo pri posameznih storitvah), ampak je združen in prikazan kot komercialni dobiček. Podjetje Deutsche Post zato ni moglo predložiti ločenih izkazov v skladu z zahtevo iz Direktive Komisije 2006/111/ES z dne 16. novembra 2006 o preglednosti finančnih odnosov med državami članicami in javnimi podjetji ter o finančni preglednosti znotraj določenih podjetij (47).

(156) Podjetje Deutsche Post je predložilo okvirno razčlenitev internega stroškovnega računovodstva za obdobje do leta 1997, podjetje WIK pa je moralo izkaze prilagoditi za obdobje po letu 1997. Napačno knjižene stroške je moralo iz izkazov za univerzalne storitve prenesti v izkaze za komercialne storitve.

(157) Ustrezna prilagoditev pomeni znižanje letnih stroškov univerzalnih storitev za celotno obdobje 1998–2007 za povprečno […] milijonov EUR.

IV.4.2.2 Prilagoditev obremenitev med cenovno reguliranimi storitvami in storitvami, ki niso cenovno regulirane

(158) Kot je bilo razloženo, študija podjetja WIK ne prilagaja vsake obremenitve ločeno. Namesto tega svoj ponovni izračun izvede na podlagi končnih cen komercialnih storitev, ki naj bi bile zanesljive referenčne vrednosti za povprečne stroške industrije. Zato je ves presežni dobiček od komercialnih storitev (48) uporabljen za financiranje prvotno navedenih obremenitev. Povprečno letno zmanjšanje obremenitev v celotnem obdobju 1990–2007 znaša […] milijonov EUR.

IV.4.2.3 Zunajbilančni stroški z dodatnim pokojninskim zavarovanjem (obremenitev št. 4).

(159) Z obremenitvijo št. 4 (dodatno pokojninsko zavarovanje) je podjetje Deutsche Post prištelo stroške, ki jih ni prikazalo v svojih letnih izkazih. Ker je referenčni donos iz poslovanja izračunan na podlagi zakonsko predpisanih izkazov primerljivih konkurentov, so lahko vključeni samo stroški, dovoljeni v skladu z nacionalnimi računovodskimi standardi ali mednarodnimi računovodskimi standardi. Zato dodatnih stroškov, ki običajno niso vključeni v izkazih v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi, ni mogoče sprejeti kot stroškovne postavke, ampak morajo biti financirani iz (referenčne) stopnje dobička.

(160) Ustrezna prilagoditev pomeni povprečno letno zmanjšanje v višini […] milijonov EUR za obremenitev št. 4 (dodatno pokojninsko zavarovanje) za celotno obdobje 1990–2007.

IV.4.3 Prilagoditev kapitalskih stroškov zmernemu dobičku

(161) Podjetje Deutsche Post je regulativnim izkazom iz leta 2009 pripisalo kapitalske stroške, ki v zakonsko predpisanih izkazih prvotno niso bili vključeni: npr. stroške […] in stroške […]. V študiji podjetja WIK stroški […] in stroški […] niso upoštevani, ampak nadomeščeni z referenčno vrednostjo za zmerni dobiček.

IV.4.3.1 Obdobje 1996–2007

(162) Zmerni dobiček je izračunan na podlagi prilagojenih prihodkov od univerzalnih storitev in referenčnega donosa iz poslovanja v višini 3,48 %, kar pomeni letni povprečni zmerni dobiček v višini […] milijonov EUR. Povprečni letni kapitalski stroški v višini […] milijonov EUR (stroški obresti v višini […] milijonov EUR in povečana zakonsko predpisana amortizacija v višini […] milijonov EUR) v regulativnih izkazih iz leta 2009 niso upoštevani.

(163) Opozoriti je treba, da v primerjavi z regulativnimi izkazi iz leta 2009 referenčni donos iz poslovanja v višini 3,48 % prinaša zmeren dobiček, ki je v absolutnem smislu višji od kapitalskih stroškov, ki jih je navedlo podjetje Deutsche Post (npr. stroški obresti, izračunani na podlagi interne stopnje donosa v višini približno […] na vloženi kapital in povečana amortizacija na podlagi tržne vrednosti).

IV.4.3.2 Obdobje 1990–1995

(164) V skladu s členom 63(1) zakona PostVerfG je moralo podjetje Deutsche Post zvezni vladi do leta 1995 plačevati povračila (49), ki so skupaj znašala 5,838 milijarde EUR oziroma 8 % prodaje. V zameno podjetje Deutsche Post v skladu s členom 63(4) zakona PostVerfG ni imelo obveznosti plačevanja dividend, višjih od povračil.

(165) Podjetje WIK zato v študiji za obdobje do leta 1995 ni hotelo prišteti „zmernega dobička“, ker so povračila že v celoti krila kapitalske stroške podjetja Deutsche Post. Zato povprečni letni kapitalski stroški podjetja Deutsche Post v višini […] milijonov EUR (stroški obresti v višini […] milijonov EUR in povečana zakonsko predpisana amortizacija v višini […] milijonov EUR) v regulativnih izkazih iz leta 2009 niso upoštevani, stroški univerzalnih storitev pa so ustrezno zmanjšani.

IV.4.4 Sklepne ugotovitve

(166) Regulativni izkazi iz leta 2009 in študija podjetja WIK kažejo, da prihodki od univerzalnih storitev niso zadoščali za kritje stroškov do leta 1996. Čeprav je podjetju Deutsche Post tudi po upoštevanju državnih nadomestil iz regulativnih izkazov iz leta 2009 ostal skupni primanjkljaj, je podjetje WIK v študiji ugotovilo, da so nadomestila zadoščala za pokritje primanjkljaja podjetja Deutsche Post v letu 1997.

(167) Regulativni izkazi iz leta 2009 ne kažejo bistvenega izboljšanja donosnosti univerzalnih storitev do leta 1999. Prihodki od univerzalnih storitev v povprečju krijejo stroške šele od leta 2000. Ravno nasprotno študija podjetja WIK od leta 2000 kaže precejšen dobiček univerzalnih storitev, ki presega mediano donosa iz poslovanja v višini 3,48 %, in to kljub temu, da so univerzalne storitve paketne dostave kazale samo podpovprečen donos od prodaje v višini […] (glej sliko 6). Slika 6 Primerjava letnih presežnih rezultatov univerzalnih storitev za obdobje 1990–2007 (v milijonih EUR, nominalne letne vrednosti)

V. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI

(168) Zainteresirane strani so predložile pripombe na odločbo o začetku postopka iz leta 1999, sklep o razširitvi iz leta 2007 in sklep o razširitvi iz leta 2011. Najpomembnejše pripombe na odločbo in oba sklepa so povzete v tem oddelku.

V.1 Izključna pravica do uporabe poštnih znamk, ki jih je izdalo zvezno ministrstvo za finance

(169) Podjetje TNT dvomi, da je podjetje Deutsche Post plačalo pristojbino za izključno pravico do uporabe poštnih znamk, ki jih je izdalo zvezno ministrstvo za finance. V skladu s členom 43 zakona PostG iz leta 1997 lahko znamke z napisom „Nemčija“ izdaja samo zvezno ministrstvo za finance. Poštni operater, ki vloži vlogo za uporabo teh znamk, mora plačati pristojbino in kriti dodatne stroške. V skladu s členom 54 zakona PostG je imelo podjetje Deutsche Post do 31. decembra 2007 izključno pravico do uporabe poštnih znamk, ki jih je izdalo zvezno ministrstvo za finance.

(170) Če je podjetje Deutsche Post dejansko brezplačno uporabljalo znamke, ki jih je izdalo zvezno ministrstvo za finance, to po mnenju podjetja TNT pomeni nezakonito državno pomoč.

(171) Komisija je ugotovila, da ta ukrep ni bil obravnavan v odločbi o začetku postopka iz leta 1999, sklepu o razširitvi iz leta 2007 ali sklepu o razširitvi iz leta 2011. Zato ne sodi na področje uporabe tega sklepa.

V.2 Subvencija za pokojnine

(172) Po mnenju podjetja UPS je bila podjetju Deutsche Post dodeljena ugodnost, saj je bilo delno oproščeno plačilne obveznosti, ki jo je imelo pred letom 1995. Ker morajo običajni operaterji sami kriti svoje stroške pokojnin, je bilo podjetje Deutsche Post v boljšem položaju kot njegovi konkurenti. Poleg tega se podjetje UPS strinja z utemeljitvijo Komisije, da zaradi bistvene spremembe položaja podjetja Deutsche Post in uvedbe nove zakonodaje za odpravo dela obveznosti podjetja Deutsche Post glede kritja stroškov pokojnin njegovih javnih uslužbencev pomoči ni mogoče obravnavati kot obstoječo pomoč. Po mnenju podjetja UPS tako velike spremembe sistema niso samo preproste prilagoditve izrecno uradne ali upravne narave.

(173) Podjetje UPS se strinja s predhodno ugotovitvijo Komisije, da subvencije za pokojnine ni mogoče šteti za združljivo na podlagi člena 107(3)(c) PDEU. Glede na stopnjo trajne donosnosti in izključne pravice podjetja Deutsche Post so pomisleki glede potrebe po razbremenitvi zaradi navedenih neposrednih stroškov upravičeni. Poleg tega odobrena subvencija ni sorazmerna s ciljem skupnega interesa, kot je predstavila Nemčija, zlasti ker so neposredni stroški povrnjeni z višjimi cenami pisemskih pošiljk in subvencijo za pokojnine. Podjetje UPS je poudarilo, da dokazno breme sorazmernosti ukrepa nosi Nemčija. Vendar pa Nemčija še ni predložila natančnih navedb glede sorazmernosti ugodnosti, ki jih je podjetje Deutsche Post imelo na podlagi tega ukrepa.

(174) Po mnenju podjetja UPS je lahko podjetje Deutsche Post na podlagi prejete pomoči pridobilo ugodnejši položaj tako v Nemčiji kot na drugih evropskih trgih, na katerih konkurira z drugimi poštnimi operaterji, kot je podjetje UPS. Ker je lahko podjetje Deutsche Post zaradi subvencije za pokojnine okrepilo svoj položaj v komercialnem sektorju na škodo drugih operaterjev, so njegovi konkurenti utrpeli škodo zaradi izkrivljanja konkurence.

(175) Podjetje UPS od Komisije zahteva, da dodatno oceni potrebo po subvencijah za pokojnine iz sklepa o razširitvi iz leta 2011 za obdobje 2007–2011 in njihovo sorazmernost ter preuči, ali ima podjetje Deutsche Post še vedno korist od nezakonite državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU.

(176) Podjetje UPS od Komisije tudi zahteva, da predloži več informacij o tem, kako je prišla do ugotovitve, da je imelo podjetje Deutsche Post korist od nezdružljive pomoči. Podjetje UPS zahteva zlasti kopijo študije podjetja WIK, da bi lahko preučilo, v kolikšni meri so bile ugotovitve iz študije podjetja WIK uporabljene za oceno subvencije za pokojnine v sklepu o razširitvi iz leta 2011.

V.3 Nadomestilo za zagotavljanje univerzalnih storitev

(177) Podjetje UPS v celoti podpira preiskavo Komisije in se v celoti strinja z vsebino sklepa o razširitvi iz leta 2007 v zvezi z oceno nadomestila za univerzalne storitve. Poleg tega je podjetje UPS predložilo posodobljeno (50) študijo družbe NERA iz oktobra 2006 (51), na katero se je Komisija sklicevala v uvodni izjavi 58 sklepa o razširitvi iz leta 2007.

(178) V študiji družbe NERA iz leta 2006 je bil povprečni donos na vloženi kapital za promet s pismi podjetja DPWN za obdobje po letu 1999 (52) ocenjen na več kot 20 %, v posodobljeni študiji pa je poudarjeno, da bi donos na vloženi kapital v obdobju 2000–2005 ostal celo nad 50 %. Za obdobje 2003–2005 je bil donos na vloženi kapital ocenjen na več kot 100 %. Podjetje UPS ugotavlja, da bi dobiček izredno donosnih reguliranih storitev dostave pisemskih pošiljk več kot zadoščal za kritje izgub univerzalnih storitev.

(179) Poleg tega podjetje UPS trdi, da podatki stroškovnega računovodstva podjetja Deutsche Post niso dobra podlaga za analizo in razumevanje donosnosti in obremenitev v rezerviranem sektorju. Zato bi bilo treba opraviti podrobno analizo porazdelitve stroškov med regulirane, univerzalne in komercialne storitve. Vse ugodnosti, ki jih je podjetje Deutsche Post prejelo za pokritje svojih neposrednih obremenitev, na primer kapitalske injekcije, ki jih je Nemčija podjetju Deutsche Post odobrila leta 1995 in sredstva v obliki nepremičnin in infrastrukture, bi bilo treba upoštevati pri določanju zneska pomoči in prekomernega nadomestila.

(180) Glede dogovorov o transfernih cenah podjetje UPS trdi, da bi bilo treba v skladu s sodbo v zadevi Chronopost (53) ohraniti načelo neomejene konkurence. Komisija bi morala zato proučiti pogoje pogodbe, ki ureja razmerje med podjetjema Deutsche Post in DPEED, zlasti dogovore o cenah med strankama.

V.4 Prekomerne cene pisemskih pošiljk

(181) Organizacija FFPI v celoti podpira sklep o razširitvi iz leta 2011. Organizacija FFPI trdi, da zakonodajne in upravne spremembe, zaradi katerih nastanejo višji stroški za pokojnine, pomenijo običajno poslovno tveganje, ki lahko vpliva na donosnost poslovanja. Ker bi moralo podjetje v običajnih tržnih pogojih take dodatne stroške kriti iz lastnih sredstev, podjetje Deutsche Post od Nemčije ne bi smelo prejeti subvencij za pokojnine.

(182) Poleg tega organizacija FFPI poudarja, da je podjetje Deutsche Post poudarilo pomen pokojninske reforme v svojem letnem poročilu za leto 2000, v katerem je trdilo, da so nižji prispevki v pokojninski sklad za javne uslužbence glavni razlog za povečanje dobička pred obrestmi, davki in amortizacijo (EBITA) za 98,6 % v poštnem sektorju podjetja. Zato se pokojninska reforma ne bi smela obravnavati kot manj pomembna ali prvenstveno upravna po naravi.

(183) V skladu s študijo, ki jo je organizacije FFPI izvedla v obdobju 2001–2008, so bile cene znamk v Nemčiji v letu 2009 za standardna pisma s težo do 20 g, poslana s pošto prvega razreda, med najvišjimi. Nasprotno je bila cena za pošiljanje paketov s težo do 500 g preko pošte prvega razreda sorazmerno nizka, kar kaže na navzkrižno subvencioniranje.

(184) Organizacija FFPI je prepričana, da pomoč podjetju Deutsche Post ni bila namenjena pospeševanju rasti nemškega poštnega trga ali nekaterih poštnih storitev. V obdobju preiskave je bilo podjetje Deutsche Post donosno podjetje, ki je okrepilo svojo vodilno vlogo na nemškem trgu, izboljšalo svojo uspešnost in razširilo svoje poslovanje. Zato subvencije za pokojnine ne bi smele biti združljive z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.

V.5 Stopnje dobička

(185) Združenje BIEK meni, da so zaradi prakse podjetja Deutsche Post glede uporabe njegovega prevladujočega položaja na nekaterih trgih pisemskih pošiljk za navzkrižno financiranje stroškov storitev dostave pisemskih pošiljk in paketne dostave na bolj konkurenčnih trgih drugi poštni operaterji utrpeli škodo. Ker lahko podjetje Deutsche Post zviša svoje cene na trgih, na katerih je imelo izključno pravico in ima še vedno tržni delež, večji od 90 %, lahko navzkrižno financira stroške storitev na bolj konkurenčnih trgih.

(186) Poleg tega združenje BIEK trdi, da ima podjetje Deutsche Post kljub navedenim neposrednim stroškom še vedno precej večji dobiček od podobnih podjetij v drugih evropskih državah, kot je to pokazala stopnja dohodka iz poslovanja v višini 10–20 % za njegov sektor notranjega poštnega prometa. To stopnjo dobička je mogoče celo spremeniti navzdol, ker sektor notranjega poštnega prometa obsega tudi notranje storitve paketne dostave, kjer so stopnje dobička v povprečju nižje od tistih pri storitvah dostave pisemskih pošiljk.

(187) Glede navedene obremenitve podjetja Deutsche Post zaradi višjih stroškov plač združenje BIEK poudarja, da je podjetje Deutsche Post pri izračunu razlik med stroški plač, ki jih podjetje krije v primerjavi s svojimi konkurenti, za referenčno vrednost uporabilo povprečne plače v sektorju prevoza. Komisija je v sklepu o razširitvi iz leta 2011 te številke uporabila kot referenčne vrednosti za lasten izračun, združenje BIEK pa trdi, da so plače, ki jih plačujejo konkurenti podjetja Deutsche Post, vsaj 15 % višje od teh povprečnih plač. Zato so domnevno prekomerne plače, ki jih plačuje podjetje Deutsche Post, precej nižje od navedenih. Združenje BIEK trdi, da preostala razlika pri stroških plač ni nastala zaradi neposrednih stroškov, ampak zaradi obsega in prevladujočega položaja podjetja Deutsche Post na trgu.

(188) Združenje BIEK meni, da je podjetje Deutsche Post za neposredne stroške, vključno s stroški za pokojnine, z zvišanjem reguliranih cen pisemskih pošiljk prejelo več kot ustrezno nadomestilo. Zaradi ukrepov pomoči, ki jih Komisija ocenjuje, je prišlo do pomanjkanja konkurence na področju storitev dostave pisemskih pošiljk in resnega izkrivljanja konkurence na področju storitev paketne dostave.

VI. PRIPOMBE NEMČIJE

VI.1 Pripombe glede subvencije za pokojnine

VI.1.1 Brez finančne prednosti zaradi nadomestila dodatnih stroškov za socialno varnost

(189) Glede na sodbo v zadevi Combus (54) Nemčija meni, da med privatizacijo ponudnikov univerzalnih storitev, ki so bili v državni lasti, javno nadomestilo stroškov pokojnin, ki presega stroške, ki jih običajno prevzamejo zasebni konkurenti, ne pomeni pomoči.

(190) Nemčija se strinja s Komisijo, da bi bilo treba izvesti primerjavo med stroški za socialno varnost, ki jih plačuje podjetje Deutsche Post, in stroški za socialno varnost, ki jih plačujejo njegovi konkurenti. Vendar pa bi morala biti primerjava opravljena že na podlagi člena 107(1) PDEU in ne pozneje v fazi ocene združljivosti na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.

VI.1.2 Brez finančne prednosti v primerjavi s položajem pred letom 1995

(191) Nemčija meni, da subvencija za pokojnine podjetja Deutsche Post ni razbremenila stroškov, ki bi jih običajno moralo plačevati iz lastnih sredstev. Zato podjetje Deutsche Post ni pridobilo prednosti v smislu člena 107(1) PDEU. Po trditvah Nemčije podjetje Deutsche Post ni bilo zakonsko zavezano plačevati pokojnine javnim uslužbencem pred letom 1995 in po njem, prav tako pa tega ni bilo ekonomsko sposobno.

(192) Prvič, Nemčija trdi, da so v skladu s členom 46 zakona PostVerfG iz leta 1989 javni uslužbenci, ki so bili v letu 1989 premeščeni v podjetje Deutsche Post, ostali v službi zvezne vlade. Po drugi reformi poštnega sektorja leta 1995 so bili v skladu s členom 2(3) zakona PostPersRG iz leta 1994 in na novo vključenim členom 143b ustave javni uslužbenci podjetja Deutsche Post še naprej v službi zvezne vlade.

(193) Ker je bila zvezna vlada vedno edini dolžnik za pokojninske obveznosti javnih uslužbencev, ni bilo podjetje Deutsche Post nikoli zakonsko zavezano, da mora uporabiti lastna sredstva.

(194) Čeprav je moralo podjetje Deutsche Post v skladu s členom 54(2) zakona PostVerfG iz leta 1989 financirati stroške pokojnin javnih uslužbencev, je bila po mnenju Nemčije ta določba interni dogovor, namenjen pridobivanju sredstev za javni proračun (kot pri obveznosti plačila povračil v skladu s členom 63 zakona PostVerfG iz leta 1989). Določba ni vzpostavila obveznosti podjetja Deutsche Post do javnih uslužbencev.

(195) Po drugi reformi poštnega sektorja leta 1995 je zvezna vlada v skladu s členom 2(3) zakona PostPersRG iz leta 1994 ter členoma 14 in 16 zakona PostPersRG iz leta 1994 ponovno ostala edini dolžnik do javnih uslužbencev, upravičenih do pokojnine. Tako kot obveznosti na podlagi člena 54(2) zakona PostVerfG iz leta 1989 tudi obveznosti na podlagi člena 16(1) zakona PostPersRG glede prispevanja v pokojninski sklad samo zmanjšujejo obremenitev javnega proračuna. Ne spreminjajo izključne obveznosti zvezne vlade glede pokojnin javnih uslužbencev.

(196) Zvezna vlada na podlagi zasebnega prava tudi ne bi mogla prenesti svoje obveznosti glede pokojninskih pravic javnih uslužbencev na novoustanovljeno podjetje DPAG v letu 1995. V skladu s splošnimi načeli zasebnega prava matično podjetje tudi v primeru, ko so obstoječe pokojninske obveznosti prenesene na pravno neodvisno podružnico, še vedno ostane odgovorno za plačilo denarnih zahtevkov tretjih strank.

(197) Drugič, Nemčija trdi, da podjetje Deutsche Post nikoli ni imelo dovolj lastnih sredstev za financiranje stroškov pokojnin. Pred letom 1995 je imelo podjetje Postdienst vedno izgube, ki jih je bilo treba financirati z javnimi nakazili v višini 5,6 milijarde EUR. Ko je podjetje Postdienst leta 1995 postalo podjetje DPAG, so odložene obveznosti glede pokojnin javnih uslužbencev znašale približno […] milijonov EUR. Podjetja DPAG s temi obveznostmi na bilanci stanja ne bi bilo mogoče ustanoviti kot podjetje zasebnega prava, ker zvezna vlada ni zagotovila dovolj kapitala, da bi bilo podjetje DPAG sposobno preživeti.

VI.1.3 Subvencija za pokojnine kot veljavna pomoč v skladu s členom 108(1) PDEU

(198) Nemčija meni, da bi bilo treba subvencijo za pokojnine, če bi bila opredeljena kot državna pomoč, obravnavati kot veljavno pomoč v skladu s členom 1(b)(i) Uredbe (ES) št. 659/1999, ker je država edini dolžnik in od začetka veljavnosti ustrezne določbe iz nemške ustave leta 1953 delno odgovorna za financiranje pokojnin javnih uslužbencev. Nemčija meni, da ne prva reforma poštnega sektorja iz leta 1989 ne druga reforma poštnega sektorja iz leta 1995 nista spremenili obveznosti države glede financiranja pokojnin. Nemčija meni, da podjetje Deutsche Post niti pred letom 1995 niti po njem ni bilo zakonsko zavezano ali ekonomsko sposobno plačevati pokojnine javnih uslužbencev.

(199) Poleg tega je Nemčija navedla izjavo Komisije pred Splošnim sodiščem v zadevi T-266/02. Po trditvah Nemčije je iz uvodne izjave 54 sodbe razvidno, da je Komisija „[…] v izpodbijani odločbi [trdila], da so ji le plačila DB-Telekom podelila prednost“ (55).

(200) Nemčija je na podlagi te izjave ugotovila, da je Komisija za subvencijo za pokojnine že razglasila, da ne pomeni finančne prednosti za podjetje Deutsche Post. Zato je dejansko sprejela „odločbo o nenasprotovanju“ v smislu člena 4 Uredbe (ES) št. 659/1999. Poleg tega bi v skladu s členom 1(b)(ii) Uredbe (ES) št. 659/1999 takšna pozitivna odločba pomenila, da je bila subvencija za pokojnine opredeljena kot veljavna pomoč.

VI.1.4 Subvencija za pokojnine kot združljivo nadomestilo za neposredne stroške v skladu s členom 107(3) PDEU

(201) Ob upoštevanju utemeljitve Komisije v odločitvi iz zadeve La Poste Nemčija trdi, da je subvencija za pokojnine združljiva pomoč na podlagi člena 107(3)(c) PDEU iz naslednjih razlogov: — Nemčija poudarja, da je podjetje Deutsche Post vedno plačevalo višje stroške za socialno varnost kot znaša prispevek delodajalca k pokojninskemu in zdravstvenemu zavarovanju ter zavarovanju za oskrbo. — Nemčija se ne strinja z izračunom primerjalne prednosti, ki ga je izvedla Komisija, ker temelji na predpostavki, da cenovno regulirane storitve krijejo navedeno obremenitev št. 2 (dodatni prispevki za socialno varnost). Podjetje La Poste je, tako kot ostali prvotni poštni operaterji, svoje stroške za socialno varnost prav tako refinanciralo z zvišanimi reguliranimi cenami pisemskih pošiljk, vendar tega Komisija pri odločitvi v zadevi La Poste ni upoštevala. — Čeprav se Nemčija načeloma strinja, da bi morali cenovno regulirani prihodki kriti navedene obremenitve, Komisija ni dokazala, da je poštni regulator odobril zahtevek podjetja Deutsche Post glede financiranja dodatnih stroškov za socialno varnost iz reguliranih prihodkov ali da so bili regulirani prihodki dejansko dovolj visoki za financiranje teh dodatnih stroškov za socialno varnost.

(202) Poleg tega Nemčija poudarja, da je Komisija v svoji odločbi o začetku postopka iz leta 2007 v zadevi Royal Mail (56) poudarila pomen ocenjevanja stroškov pokojnin nekdanjih javnih podjetij z uporabo usklajenih meril, kar je v interesu ustaljene prakse odločanja. Zato bi morala Komisija upoštevati svojo odločitev v zadevi La Poste in predhodno oceno v zadevi Royal Mail. V slednjem primeru Komisija ni ugovarjala nadomestilu primanjkljaja za pokojnine, čeprav Hooperjevo poročilo iz leta 2008 kaže, da so bili stroški družbe Royal Mail za pokojnine delno kriti z zvišanimi reguliranimi cenami pisemskih pošiljk.

VI.1.4.1 Referenčna vrednost, ki temelji na konkurenčnih stroških za socialno varnost

(203) Nemčija na podlagi strokovne študije profesorja Ehlermanna z dne 19. julija 2011 (57) trdi, da je Komisija pri izračunu referenčnih stroškov podjetja Deutsche Post za socialno varnost naredila dve napaki.

(204) Pri izračunu ne bi smel biti upoštevan delež uslužbenca, ker delodajalec iz zasebnega sektorja ne bi bil pravno odgovoren za plačilo deleža uslužbenca. Delodajalec izvede plačilo celotnega prispevka za socialno varnost iz upravnih razlogov, vendar k temu ni zakonsko zavezan. Poleg tega je upoštevanje deleža uslužbenca pri referenčni vrednosti tudi v nasprotju s prejšnjo prakso odločanja v zadevi C 265/02 (glej odločitev v zadevi La Poste).

(205) Izračun referenčnih stroškov za socialno varnost bi moral temeljiti na „konkurenčni“ referenčni plači (58), ker so bile plače javnih uslužbencev bistveno višje od povprečja na trgu.

VI.1.4.2 Cenovno regulirani prihodki ne zadoščajo za kritje dodatnih stroškov za socialno varnost

(206) Prvič, Nemčija poudarja, da je bila predpostavka glede popolnega kritja obremenitve št. 2 s cenovno reguliranimi prihodki samo hipotetična, ker ni mogoče ugotoviti, ali so bile regulirane cene dejansko zvišane zaradi izravnave dodatnih stroškov za socialno varnost. Iz sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 ni razvidno, ali in v kolikšni meri je poštni regulator navedene obremenitve upošteval pri dodatnih stroških za socialno varnost. Do leta 2002 so bile cene na ravni, odobreni v letu 1997, in ni mogoče ugotoviti, ali so te cene vključevale nadomestilo za dodatne stroške za socialno varnost pri storitvah, ki niso cenovno regulirane.

(207) Po mnenju Nemčije ni dovolj prikazati, da so imele storitve, ki niso cenovno regulirane, korist od prispevkov za socialno varnost, nižjih od tistih, ki so jih plačevali konkurenti. Preučiti je treba tudi, ali so lahko cenovno regulirane storitve dejansko financirale navedene obremenitve zaradi dodatnih stroškov za socialno varnost iz svojih prihodkov.

(208) Finančna prednost za podjetje Deutsche Post na podlagi nadomestila njegovih dodatnih stroškov za socialno varnost bi obstajala samo, če bi bilo odobreno nadomestilo višje od skupnih stroškov za socialno varnost, ki jih je podjetje Deutsche Post plačevalo za svoje javne uslužbence.

(209) Zato Nemčija obžaluje, da ni bil narejen celovit izračun, s katerim bi ugotovili, ali je podjetje Deutsche Post skupno prejelo previsoko ali prenizko nadomestilo za dodatne stroške za socialno varnost za javne uslužbence. Poudarja, da je tak izračun potreben zaradi ugotavljanja obstoja finančne prednosti v smislu člena 107(1) PDEU.

(a) Prenizko nadomestilo za dodatne stroške za socialno varnost na podlagi strokovne študije

(210) Zato je Nemčija predložila strokovno študijo prof. Webra (59), da bi ugotovili, kolikšna je bila finančna škoda za podjetje Deutsche Post v zvezi s stroški za socialno varnost zaradi zaposlovanja javnih uslužbencev. Prvič, strokovna študija ugotavlja, za koliko stroški podjetja Deutsche Post za socialno varnost javnih uslužbencev presegajo stroške zasebnega konkurenta za zasebne uslužbence (v strokovni študiji so ti stroški imenovani „dodatni stroški podjetja DPAG za socialno varnost“ ali „strukturna pomanjkljivost“). Drugič, strokovna študija te dodatne stroške za socialno varnost primerja z nadomestilom za obremenitev št. 2.

(211) Kot je prikazano v preglednici 5, strokovna študija v stroške za socialno varnost zaradi zaposlovanja javnih uslužbencev vključuje prispevek podjetja Deutsche Post za pokojninski sklad in druge stroške za socialno varnost, na primer prispevek podjetja Deutsche Post k stroškom zdravstvenega varstva, nezgodnega zavarovanja in raznim zavarovalnim premijam.

(212) V strokovni študiji so stroški za socialno varnost zaradi zaposlovanja zasebnih uslužbencev opredeljeni kot delež prispevka, ki ga plača delodajalec za sheme obveznega pokojninskega zavarovanja, zavarovanja za primer brezposelnosti, za zdravstveno varstvo in oskrbo, pomnožen s „konkurenčnimi“ plačami (npr. minimalna plača iz leta 2007 za večino javnih uslužbencev).

(213) Dodatni stroški za socialno varnost so stroški podjetja Deutsche Post za socialno varnost za javne uslužbence, ki presegajo opredeljene referenčne stroške za socialno varnost na podlagi deleža socialnih prispevkov, ki jih delodajalec plača za zasebne uslužbence. Preglednica 5 Izračun neto rezultata v skladu s strokovno študijo Nemčije – Prispevek za pokojninski sklad – Dodatni stroški za socialno varnost + Referenčni „konkurenčni“ stroški za socialno varnost (na podlagi deleža prispevka za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, in „konkurenčnih“ plač (npr. minimalne plače iz leta 2007)) Dodatni stroški za socialno varnost + Nadomestilo iz reguliranih prihodkov (obremenitev št. 2 – dodatni prispevki za socialno varnost) Neto rezultat (prenizko ali previsoko nadomestilo)

(214) Izračuni za obdobje 1995–2007 kažejo, da obremenitev št. 2 ni zadoščala za kritje dodatnih stroškov za socialno varnost. Pravzaprav strokovnjak trdi, da bi moralo podjetje Deutsche Post prejeti nadomestilo, višje za […] milijard EUR. Strokovnjak je sklenil, da bi bilo nadomestilo za podjetje Deutsche Post tudi v primeru, če bi cenovno regulirani prihodki vključevali obremenitev št. 2, še vedno prenizko za kritje njegovih dodatnih stroškov za socialno varnost.

(b) Regulativni izkazi iz leta 2099 potrjujejo, da cenovno regulirani prihodki niso zadoščali za kritje dodatnih stroškov za socialno varnost

(215) Nemčija trdi, da dokler cenovno regulirane storitve ustvarjajo izgube, višje od dodatnih stroškov za socialno varnost, ni mogoče dokazati, da so regulirani prihodki dejansko krili dodatne stroške za socialno varnost. V tem okviru je Nemčija predložila strokovno študijo, ki je temeljila na regulativnih izkazih iz leta 2009 (60), da bi dokazala, da so bile izgube cenovno reguliranih storitev vedno višje od dodatnih stroškov za socialno varnost.

(216) Izračuni temeljijo na regulativnih izkazih iz leta 2009 in predpostavljajo, da bi morale cenovno regulirane storitve ustvariti zmeren dobiček s stopnjo donosa iz poslovanja v višini 7 % (na podlagi študije Deloitte-II, ki je podrobneje obravnavana v oddelku VI.3.2). Po odbitku zmernega dobička kažejo cenovno regulirane storitve izgubo v višini […] milijard EUR, kar je več od navedenih dodatnih stroškov za socialno varnost za obdobje 1995–2007. Cenovno regulirani prihodki tako niso zadoščali za kritje navedenih dodatnih stroškov za socialno varnost.

VI.2 Pripombe glede nadomestila za univerzalne storitve

VI.2.1 Državna nadomestila

(217) Nemčija trdi, da državna nadomestila podjetju Deutsche Post ne zagotavljajo nobene finančne prednosti, ker so državna nadomestila v višini 5,666 milijarde EUR povrnila samo povračila v višini 5,838 milijarde EUR, ki jih je moralo podjetje Deutsche Post plačati do leta 1995.

(218) Kot je bilo pojasnjeno v sklepu o razširitvi iz leta 2007, so povračila izvirala iz prejšnje poštne uprave, ki je morala približno 10 % svojega prihodka iz poslovanja prenesti v javni proračun. Od leta 1989 do 1995 so bila povračila postopno odpravljena v skladu s členom 63(1) zakona PostVerfG iz leta 1989. Do leta 1993 je moralo podjetje Deutsche Post plačevati 10 % svojih prihodkov iz poslovanja. Od leta 1993 naprej so se povračila postopno nižala, na primer na 10 % prihodkov iz poslovanja minus 153 milijonov EUR v letu 1993. Za leto 1994 so povračila znašala 70 % povračil v letu 1993. V letu 1995 je podjetje Deutsche Post plačalo 50 % zneska iz leta 1993. Skupno je podjetje Deutsche Post v obdobju 1990–1995 plačalo 5,838 milijarde EUR.

(219) Člen 63(4) zakona PostVerfG iz leta 1989 je določal, da je treba morebitne dividende odbiti od povračil. Na podlagi te določbe in oprostitve plačila neposrednih ali posrednih d