UREDBA KOMISIJE (EU) št. 544/2011

z dne 10. junija 2011

o izvajanju Uredbe (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta glede zahtevanih podatkov o aktivnih snoveh

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in razveljavitvi direktiv Sveta 79/117/EGS in 91/414/EGS (1) ter zlasti prvega stavka člena 8(4) Uredbe,

po posvetovanju s Stalnim odborom za prehranjevalno verigo in zdravje živali,

ob upoštevanju naslednjega:

V skladu z Uredbo (ES) št. 1107/2009 mora dokumentacija, ki se predloži za odobritev aktivne snovi ali registracijo fitofarmacevtskega sredstva, izpolnjevati iste zahteve glede zahtevanih podatkov za fitofarmacevtsko sredstvo kot iz prej veljavnih pravil, ki so določena v prilogah II in III k Direktivi Sveta 91/414/EGS z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (2) .

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

Člen 1

V Prilogi k tej uredbi se določijo zahtevani podatki za odobritev aktivne snovi, kakor so določeni v členu 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 1107/2009.

Člen 2

Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.

Uporablja se od 14. junija 2011.

(1) UL L 309, 24.11.2009, str. 1.

(2) UL L 230, 19.8.1991, str. 1.

PRILOGA

ZAHTEVANI PODATKI ZA AKTIVNE SNOVI, KAKOR SO DOLOČENI V ČLENU 8(1)(b) UREDBE (ES) št. 1107/2009

UVOD

1. Zahtevane informacije:

1.1 vključujejo tehnično dokumentacijo s potrebnimi podatki za oceno predvidljivih tveganj, bodisi takojšnjih ali zapoznelih, ki jih aktivna snov lahko pomeni za ljudi, živali in okolje ter ki vsebuje vsaj podatke in rezultate študij iz točk v nadaljevanju;

1.2 so pridobljene, kadar je to relevantno, z uporabo smernic za testiranje iz zadnje sprejete različice, navedenih ali opisanih v tej prilogi. V primeru študij, začetih pred začetkom veljavnosti sprememb te priloge, se informacije pridobijo z uporabo primernih mednarodno ali nacionalno validiranih smernic za testiranje ali, če teh ni, smernic za testiranje, ki jih sprejme pristojni organ;

1.3 vključujejo utemeljitev uporabljene smernice za testiranje, ki je sprejemljiva za pristojni organ, kadar smernica za testiranje ni ustrezna ali opisana ali kadar je uporabljena smernica, ki ni navedena v tej prilogi. Kadar je v tej prilogi navedena metoda iz Uredbe Komisije (ES) št. 440/2008 (1), ki vključuje prenos metode, ki jo je razvila mednarodna organizacija (npr. OECD), lahko država članica sprejme, da so zahtevane informacije pridobljene v skladu z zadnjo različico navedene metode, če metoda iz Uredbe (ES) št. 440/2008 ob začetku študij še ni bila posodobljena;

1.4 če to zahteva pristojni organ, vključujejo popoln opis uporabljenih smernic za testiranje, razen če so navedene ali opisane v tej prilogi, in popoln opis vseh odstopanj od smernic, vključno z utemeljitvijo teh odstopanj, ki je sprejemljiva za pristojni organ;

1.5 vključujejo popolno in nepristransko poročilo o izvedenih študijah s popolnim opisom ali obrazložitvijo, ki je sprejemljiva za pristojni organ, kadar: — niso predloženi posamezni podatki in informacije, ki niso potrebni zaradi narave sredstva ali predlagane uporabe sredstva, ali — informacij in podatkov znanstveno ni potrebno ali tehnično ni mogoče zagotoviti;

1.6 so bile pridobljene v skladu z zahtevami Direktive Sveta 86/609/EGS (2), kadar je to relevantno.

2. Testi in analize

2.1 Teste in analize je treba izvajati v skladu z načeli iz Direktive 2004/10/ES Evropskega parlamenta in Sveta (3), kadar se testiranje izvaja za pridobitev podatkov o lastnostih in/ali varnosti za zdravje ljudi ali živali ali za okolje.

2.2 Z odstopanjem od točke 2.1 lahko države članice določijo, da teste in analize, ki se opravijo na njihovem ozemlju za pridobitev podatkov o lastnostih in/ali varnosti aktivnih snovi za čebele in druge koristne členonožce, razen čebel, izvajajo uradne ali uradno priznane testne postaje ali organizacije, ki izpolnjujejo najmanj zahteve iz točk 2.2 in 2.3 uvoda v Prilogi k Uredbi Komisije (EU) št. 545/2011 (4). To odstopanje se uporablja za poskuse, ki so se dejansko začeli 31. decembra 1999 ali prej.

2.3 Z odstopanjem od točke 2.1 lahko države članice določijo, da nadzorovane poskuse za določitev ostankov, ki se izvajajo na njihovem ozemlju v skladu z določbami oddelka 6 „Ostanki v tretiranih proizvodih, hrani in krmi ali na njih“ s fitofarmacevtskimi sredstvi, ki vsebujejo aktivne snovi, ki so že na trgu dve leti po uradnem obvestilu o Direktivi 91/414/EGS, izvajajo uradne ali uradno priznane testne postaje ali organizacije, ki izpolnjujejo najmanj zahteve iz točk 2.2 in 2.3 uvoda v Prilogi k Uredbi (EU) št. 545/2011. To odstopanje se uporablja za nadzorovane poskuse za določitev ostankov, ki so se dejansko začeli 31. decembra 1997 ali prej.

2.4 Z odstopanjem od točke 2.1 lahko določijo, da teste in analize za aktivne snovi, ki so sestavljene iz mikroorganizmov ali virusov, za pridobivanje podatkov o lastnostih in/ali varnosti v zvezi z drugimi vidiki, ki ne zajemajo zdravja ljudi, izvajajo uradne ali uradno priznane testne postaje ali organizacije, ki izpolnjujejo najmanj zahteve iz točk 2.2 in 2.3 uvoda v Prilogi k Uredbi (EU) št. 545/2011.

DEL A

KEMIJSKE SNOVI

1. Identiteta aktivne snovi

Predložene informacije morajo zadoščati za natančno opredelitev vsake aktivne snovi, njihove specifikacije in določitev njihove narave. Če ni drugače določeno, se navedene informacije in podatki zahtevajo za vse aktivne snovi.

1.1 Vlagatelj (ime, naslov itd.)

Navesti je treba ime in naslov vlagatelja ter ime, položaj, telefonsko številko in številko telefaksa ustrezne kontaktne osebe.

Kadar ima vlagatelj poleg tega poslovalnico, zastopnika ali predstavnika v državi članici, v kateri vloži vlogo za odobritev, z drugačnim naslovom od naslova v državi članici poročevalki, ki jo imenuje Komisija, je treba navesti ime in naslov lokalne poslovalnice, zastopnika ali predstavnika ter ime, položaj, telefonsko številko in številko telefaksa ustrezne kontaktne osebe.

1.2 Proizvajalec (ime, naslov, vključno z lokacijo obrata)

Navesti je treba ime in naslov proizvajalca ali proizvajalcev aktivne snovi ter ime in naslov vseh proizvodnih obratov, v katerih se aktivna snov proizvaja. Navesti je treba kontaktno točko (po možnosti osrednjo kontaktno točko, ki vključuje ime, telefonsko številko in številko telefaksa) za posredovanje posodobljenih informacij in reševanje vprašanj v zvezi s proizvodno tehnologijo, procesi in kakovostjo proizvoda (vključno s posameznimi serijami, kadar je to relevantno). Kadar se po odobritvi aktivne snovi spremeni lokacija ali število proizvajalcev, je treba zahtevane informacije ponovno posredovati Komisiji in državam članicam.

1.3 Predlagano ali sprejeto splošno ime po ISO in sinonimi

Navesti je treba splošno ali predlagano ime po ISO in, kadar je relevantno, druga predlagana ali sprejeta splošna imena (sinonime), vključno z imenom (nazivom) zadevnega organa za nomenklaturo.

1.4 Kemijsko ime (po nomenklaturah IUPAC in CA)

Navesti je treba kemijsko ime iz Priloge VI k Uredbi (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta (5) ali, kadar ime ni vključeno v navedeno uredbo, v skladu z nomenklaturama IUPAC in CA.

1.5 Proizvajalčeve razvojne šifre

Navesti je treba šifre, ki se med razvojem uporabljajo za opredelitev aktivne snovi in, kadar so na voljo, formulacije, ki vsebujejo aktivno snov. Za vsako navedeno šifro je treba opredeliti material, na katerega se nanaša, obdobje, v katerem je bila uporabljena, in države članice ali druge države, v katerih je bila uporabljena ali se uporablja.

1.6 Številke CAS, ES in CIPAC (če so na voljo)

Navesti je treba kemijske okrajšave ter številki ES (EINECS ali ELINCS) ali CIPAC, kadar obstajajo.

1.7 Molekulska in strukturna formula, molekulska masa

Navesti je treba molekulsko formulo, molekulsko maso in strukturno formulo aktivne snovi ter, kadar je relevantno, strukturno formulo vsakega stereo in optičnega izomera, prisotnega v aktivni snovi.

1.8 Način proizvodnje (sinteza) aktivne snovi

Za vsak proizvodni obrat je treba navesti opis proizvodnega postopka, ki vključuje navedbo začetnih snovi, kemijskih postopkov ter navedbo stranskih proizvodov in nečistoč, prisotnih v končnem proizvodu. Na splošno podatkov o tehnoloških postopkih ni treba navesti.

Kadar se predložene informacije nanašajo na poskusno proizvodnjo, je treba zahtevane informacije ponovno predložiti po tem, ko se metode in postopki industrijskega obsega proizvodnje stabilizirajo.

1.9 Specifikacija čistosti aktivne snovi v g/kg

Navesti je treba najmanjšo vsebnost čiste aktivne snovi, v g/kg, (brez neaktivnih izomerov) v uporabljeni tehnični snovi, ki se uporablja pri proizvodnji formuliranih proizvodov.

Kadar se predložene informacije nanašajo na poskusno proizvodnjo, je treba zahtevane informacije ponovno predložiti Komisiji in državam članicam po tem, ko se metode in postopki industrijskega obsega proizvodnje stabilizirajo, če je posledica sprememb v proizvodnji spremenjena specifikacija čistosti.

1.10 Identiteta izomerov, nečistoč in dodatkov (npr. stabilizatorjev), strukturna formula in vsebnost, izražena v g/kg

Navesti je treba najvišjo vsebnost neaktivnih izomerov (v g/kg) ter razmerje med vsebnostjo izomerov in diastereoizomerov, kadar je to relevantno. Navesti je treba tudi najvišjo vsebnost vsake druge sestavine (v g/kg), razen dodatkov, vključno s stranskimi proizvodi in nečistočami. Vsebnost dodatkov je treba navesti v g/kg.

Za vsako sestavino, ki je prisotna v količini 1 g/kg ali več, je treba navesti, kadar je to relevantno, naslednje informacije:

— kemijsko ime po nomenklaturah IUPAC in CA,

— splošno ali predlagano splošno ime po ISO, če je na voljo,

— številke CAS, ES (EINECS ali ELINCS) in CIPAC, če so na voljo,

— molekulsko in strukturno formulo,

— molekulsko maso in

— najvišjo vsebnost v g/kg.

Kadar je proizvodni postopek tak, da bi v aktivni snovi lahko bile prisotne nečistoče in stranski proizvodi, ki so nezaželeni zlasti zaradi svoje toksičnosti, ekotoksičnosti ali vplivov na okolje, je treba vsebnost vsake take spojine določiti in navesti. V teh primerih je za vsako zadevno spojino treba navesti uporabljene analitske metode in meje določitve, ki morajo biti dovolj nizke. Kadar je to relevantno, je treba navesti tudi naslednje informacije:

— kemijsko ime po nomenklaturah IUPAC in CA,

— splošno ali predlagano splošno ime po ISO, če je na voljo,

— številke CAS, ES (EINECS ali ELINCS) in CIPAC, če so na voljo,

— molekulsko in strukturno formulo,

— molekulsko maso in

— najvišjo vsebnost v g/kg.

Kadar se predložene informacije nanašajo na poskusno proizvodnjo, je treba zahtevane informacije ponovno predložiti po tem, ko se metode in postopki industrijskega obsega proizvodnje stabilizirajo, če je posledica sprememb v proizvodnji spremenjena specifikacija čistosti.

Kadar v predloženih informacijah ni v celoti opredeljena sestavina, npr. kondenzati, je treba navesti podrobne informacije o sestavi za vsako tako sestavino.

Navesti je treba tudi trgovsko ime sestavin, dodanih aktivnih snovi pred proizvodnjo formuliranega pripravka z namenom ohranjanja njegove stabilnosti in lažjega ravnanja pri uporabi, kadar so uporabljene. Kadar je to relevantno, je za take dodatke treba navesti še naslednje informacije:

— kemijsko ime po nomenklaturah IUPAC in CA,

— splošno ali predlagano splošno ime po ISO, če je na voljo,

— številke CAS, ES (EINECS ali ELINCS) in CIPAC, če so na voljo,

— molekulsko in strukturno formulo,

— molekulsko maso in

— najvišjo vsebnost v g/kg.

Za dodane sestavine, razen aktivnih snovi in nečistoč, ki so posledica proizvodnega postopka, je treba navesti delovanje sestavine (dodatka):

— sredstvo proti penjenju,

— sredstvo proti zmrzovanju,

— vezivo,

— stabilizator,

— pufer,

— dispergent,

— drugo (določiti).

1.11 Analitske lastnosti serij

Reprezentativne vzorce aktivne snovi je treba analizirati na vsebnost čiste aktivne snovi, neaktivnih izomerov, nečistoč in dodatkov, kakor je primerno. Predloženi rezultati analiz morajo vključevati podatke o količini (vsebnost v g/kg) vseh sestavin, prisotnih v količinah več kakor 1 g/kg, kar predstavlja vsaj 98 % analizirane snovi. Določiti in navesti je treba dejansko vsebnost sestavin, ki so posebej nezaželene zaradi svoje toksičnosti, ekotoksičnosti ali vplivov na okolje. Predloženi podatki morajo zajemati tudi rezultate analize posameznih vzorcev ter povzetek navedenih podatkov, iz katerega sta razvidni najvišja in najnižja vrednost ter običajna vsebnost vsake relevantne sestavine, kakor je primerno.

Kadar se aktivna snov proizvaja v različnih obratih, je treba te informacije navesti ločeno za vsak obrat.

Kadar je to na voljo in relevantno, je treba vzorce aktivne snovi, proizvedene v laboratoriju ali v poskusni proizvodnji tudi analizirati, če so se te snovi uporabljale za pridobitev toksikoloških ali ekotoksikoloških podatkov.

2. Fizikalne in kemijske lastnosti aktivne snovi

(i) V predloženih informacijah je treba opisati fizikalne in kemijske lastnosti aktivnih snovi, ki morajo skupaj z drugimi relevantnimi informacijami omogočiti določitev njihovih značilnosti. Predložene informacije morajo zlasti omogočati: — opredelitev fizikalnih, kemijskih in tehničnih nevarnosti, povezanih z aktivnimi snovmi, — razvrstitev aktivne snovi glede na nevarnost, — opredelitev ustreznih omejitev in pogojev v zvezi z odobritvami in — opredelitev ustreznih opozorilnih besed in izjav o nevarnosti. Navedene informacije in podatki se zahtevajo za vse aktivne snovi, če ni določeno drugače.

(ii) Predložene informacije, skupaj z informacijami za ustrezne pripravke, morajo omogočati določitev fizikalnih, kemijskih in tehničnih nevarnosti, povezanih s pripravki, razvrstitev pripravkov in določitev, da je način uporabe pripravkov preprost in tak, da je izpostavljenost ljudi, živali in okolja zmanjšana na najmanjšo možno mero.

(iii) Za aktivne snovi, za katere je vložena vloga za odobritev, je treba navesti stopnjo skladnosti s specifikacijami FAO. Odstopanja od specifikacij FAO je treba podrobno opisati in utemeljiti.

(iv) V nekaterih natančno navedenih primerih je treba teste opraviti s specificirano čisto aktivno snovjo. V takih primerih je treba navesti postopke čiščenja in čistost testne snovi, ki mora biti najvišja možna, ki jo je mogoče doseči z najboljšo razpoložljivo tehnologijo. Kadar je dosežena stopnja čistosti manjša kot 980 g/kg, je to treba utemeljiti. Iz utemeljitve mora biti razvidno, da so bile izčrpane vse tehnično izvedljive možnosti za proizvodnjo čiste aktivne snovi.

2.1 Tališče in vrelišče

2.1.1 Tališče ali, kadar je to primerno, ledišče ali točko strjevanja čiste aktivne snovi je treba določiti in navesti v skladu z metodo A1 Uredbe (ES) št. 440/2008. Meritve potekajo do 360 °C.

2.1.2 Kadar je to primerno, je treba vrelišče čistih aktivnih snovi določiti in navesti v skladu z metodo A2 Uredbe (ES) št. 440/2008. Meritve potekajo do 360 °C.

2.1.3 Kadar tališča in/ali vrelišča zaradi razgradnje ali sublimacije ni mogoče določiti, je treba navesti temperaturo, pri kateri nastopi razgradnja ali sublimacija.

2.2 Relativna gostota

Relativno gostoto čiste aktivne snovi v tekoči ali trdni obliki je treba določiti in navesti v skladu z metodo A3 Uredbe (ES) št. 440/2008.

2.3 Parni tlak (v Pa), hlapnost (npr. konstanta Henryevega zakona)

2.3.1 Parni tlak čiste aktivne snovi je treba navesti v skladu z metodo A4 Uredbe (ES) št. 440/2008. Kadar je parni tlak manjši od 10–5 Pa, se ga pri temperaturi 20 °C ali 25 °C lahko oceni s pomočjo krivulje parnega tlaka.

2.3.2 Hlapnost čiste aktivne snovi v trdni ali tekoči obliki je treba določiti ali izračunati (konstanta Henryevega zakona) iz njene topnosti v vodi in parnega tlaka ter navesti rezultate (v Pa × m3 × mol–1).

2.4 Videz (agregatno stanje, barva in vonj, če so znani)

2.4.1 Navesti je treba opis barve, če obstaja, in agregatno stanje tehnične aktivne snovi in čiste aktivne snovi.

2.4.2 Navesti je treba opis vonja ki se zazna pri ravnanju s tehnično aktivno snovjo in čisto aktivno snovjo v laboratorijih ali proizvodnih obratih.

2.5 Spektri (UV/VSI, IR, NMR, MS), molekulska ekstinkcija pri določenih valovnih dolžinah

2.5.1 Določiti in navesti je treba naslednje spektre in preglednico značilnosti signalov, ki je potrebna za razlago: ultravijolični/vidni (UV/VIS), infrardeči (IR), nuklearna magnetna resonanca (NMR), masni spekter (MS) čiste aktivne snovi ter molekulsko ekstinkcijo pri določenih valovnih dolžinah.

Določiti in navesti je treba valovne dolžine, pri katerih pride do molekulske ekstinkcije UV/VIS, vključno z valovno dolžino z najvišjo absorpcijsko vrednostjo nad 290 nm, kadar je to primerno.

Če so aktivne snovi ločeni optični izomeri, je treba določiti in navesti njihovo optično čistost.

2.5.2 Za opredelitev nečistoč, ki so pomembne s toksikološkega ali ekotoksikološkega vidika ali zaradi vpliva na okolje, je treba določiti in navesti njihove UV/VIS absorpcijske spektre, IR, NMR in MS spektre.

2.6 Topnost v vodi in vpliv vrednosti pH (4 do 10) na topnost

Topnost čistih aktivnih snovi v vodi pri normalnem zračnem tlaku je treba navesti v skladu z metodo A6 Uredbe (ES) št. 440/2008. Topnost v vodi je treba določiti v nevtralnem območju (tj. v destilirani vodi v ravnovesju z atmosferskim ogljikovim dioksidom). Kadar aktivna snov lahko ionizira, je treba določiti in navesti topnost tudi v kislem (pH 4 do 6) in alkalnem območju (pH 8 do 10). Kadar je aktivna snov v vodnem okolju stabilna, tako da topnosti v vodi ni mogoče določiti, je treba predložiti utemeljitev na osnovi podatkov testa.

2.7 Topnost v organskih topilih

Če je topnost tehnične aktivne snovi manjša od 250 g/kg, jo je treba je določiti in navesti pri 15 °C do 25 °C v naslednjih organskih topilih; navesti je treba tudi temperaturo, pri kateri se je topnost določala:

— alifatski ogljikovodik: po možnosti n-heptan,

— aromatski ogljikovodik: po možnosti ksilen,

— halogenirani ogljikovodik: po možnosti 1,2-dikloretan,

— alkohol: po možnosti metanol ali izopropil alkohol,

— keton: po možnosti aceton,

— ester: po možnosti etil acetat.

Če je za določeno aktivno snov eno ali več od navedenih topil neprimernih (npr. reagirajo s testno snovjo), se namesto njih lahko uporabijo druga ustrezna topila. V takem primeru je izbiro topil treba utemeljiti z njihovo strukturo in polarnostjo.

2.8 Koeficient porazdelitve n-oktanol/voda in vpliv vrednosti pH (4 do 10)

Koeficient porazdelitve n-oktanol/voda za čiste aktivne snovi je treba določiti in navesti v skladu z metodo A8 Uredbe (ES) št. 440/2008. Vpliv vrednosti pH (4 do 10) je treba raziskati, če je snov glede na vrednost pKa (< 12 za kisline, > 2 za baze) kisla ali bazična.

2.9 Stabilnost v vodi, stopnja hidrolize, fotokemična razgradnja, količina in identiteta razgradnih produktov, konstanta disociacije in vpliv vrednosti pH (4 do 9)

2.9.1 Stopnjo hidrolize čistih aktivnih snovi (običajno označenih z radioaktivnimi markerji, čistost > 95 %) je treba za vrednosti pH 4, 7 in 9 določiti in navesti v skladu z metodo C7 Uredbe (ES) št. 440/2008 v sterilnih pogojih in temi. Za snovi z nizko stopnjo hidrolize lahko stopnjo določimo pri 50 °C ali pri drugi primerni temperaturi.

Če pride pri 50 °C do razgradnje, je treba stopnjo razgradnje določiti pri drugi temperaturi; izdelati je treba Arrheniusov diagram, s katerim se hidroliza lahko oceni pri 20 °C. Določiti in navesti je treba nastale produkte hidrolize in njihovo stalno razmerje. Navesti je treba tudi ocenjeno vrednost DT50.

2.9.2 Za spojine z molarnim (dekadnim) absorpcijskim koeficientom (ε) > 10 (1 × mol–1 × cm–1) pri valovni dolžini λ ≥ 290 nm je treba določiti in navesti direktno fototransformacijo čiste aktivne snovi, običajno označene z radioaktivnimi markerji, v čisti (npr. destilirani) vodi pri 20 °C do 25 °C z umetno svetlobo in pri sterilnih pogojih, po potrebi z uporabo topljenca. Uporaba snovi, ki povečajo občutljivost (npr. acetona), kot dodatnega topila ali topljenca ni dovoljena. Svetlobni vir mora posnemati sončno svetlobo in mora biti opremljen s filtri, ki preprečujejo sevanje valovnih dolžin λ < 290 nm. Navesti je treba nastale razgradne produkte, katerih količina kadar koli med študijo je ≥ 10 % dodane aktivne snovi, masno ravnotežje, s katero se lahko utemelji najmanj 90 % uporabljene radioaktivnosti, in fotokemično razpolovno dobo.

2.9.3 Po potrebi je pri preučevanju direktne fototransformacije treba določiti in navesti količino razgradnih produktov neposredne fotorazgradnje v vodi in izračune za oceno teoretične življenjske dobe aktivne snovi v zgornji plasti vodnih sistemov ter dejanske življenjske dobe snovi.

Metoda je opisana v Revidiranih smernicah o okoljskih merilih za registracijo pesticidov FAO (6).

2.9.4 Kadar čista aktivna snov v vodi disociira, je treba določiti in navesti konstante disociacije (vrednosti pKa) čiste aktivne snovi v skladu s Smernicami za testiranje 112 OECD. Na podlagi teoretičnih predpostavk je treba navesti nastale razgradne produkte. Če je aktivna snov sol, je treba navesti vrednost pKa aktivne sestavine.

2.10 Stabilnost na zraku, fotokemična razgradnja, identiteta razgradnih produktov

Predložiti je treba oceno fotokemične oksidativne razgradnje (indirektna fototransformacija) aktivne snovi.

2.11 Vnetljivost in samovžig

2.11.1 Vnetljivost tehničnih aktivnih snovi, ki so trdne snovi, plini ali snovi, ki razvijajo močno vnetljive pline, je treba določiti in navesti v skladu z metodo A10, A11 ali A12 Uredbe (ES) št. 440/2008, kakor je primerno.

2.11.2 Temperaturo samovžiga tehničnih aktivnih snovi je treba določiti in navesti v skladu z metodo A15 ali A16 Uredbe (ES) št. 440/2008, kakor je primerno, in/ali kadar je to potrebno, v skladu s testom UN-Bowes-Cameron-Cage (Priporočila ZN o prevozu nevarnega blaga, poglavje 14, št. 14.3.4).

2.12 Plamenišče

Plamenišče tehničnih aktivnih snovi s tališčem pod 40 °C je treba določiti in navesti v skladu z metodo A9 Uredbe (ES) št. 440/2008; uporabijo se samo metode v zaprti posodi.

2.13 Eksplozivne lastnosti

Eksplozivne lastnosti tehničnih aktivnih snovi je treba določiti in navesti v skladu z metodo A14 Uredbe (ES) št. 440/2008, kadar je to potrebno.

2.14 Površinska napetost

Površinsko napetost je treba določiti in navesti v skladu z metodo A5 Uredbe (ES) št. 440/2008.

2.15 Oksidacijske lastnosti

Oksidacijske lastnosti tehničnih aktivnih snovi je treba določiti in navesti v skladu z metodo A17 Uredbe (ES) št. 440/2008, razen kadar se na podlagi njene strukturne formule nedvoumno ugotovi, da aktivna snov z vnetljivo snovjo ne more eksotermno reagirati. V takih primerih je dovolj, če se navede ta informacija kot utemeljitev, zakaj oksidacijske lastnosti aktivne snovi niso navedene.

3. Dodatne informacije o aktivni snovi

(i) V predloženih informacijah je treba opisati, za kakšen namen se pripravki, ki vsebujejo aktivno snov, uporabljajo ali se bodo uporabljali ter odmerek in način njihove uporabe ali predlagane uporabe.

(ii) V predloženih informacijah je treba navesti običajne metode in varnostne ukrepe pri ravnanju z aktivno snovjo, njenem shranjevanju in prevozu.

(iii) V predloženih študijah, podatkih in informacijah, skupaj z drugimi relevantnimi študijami, podatki in informacijami, je treba podrobno določiti in utemeljiti postopke in varnostne ukrepe v primeru požara. Na podlagi kemijske strukture ter kemijskih in fizikalnih lastnosti aktivne snovi se ocenijo možni produkti gorenja v primeru požara.

(iv) V predloženih študijah, podatkih in informacijah, skupaj z drugimi relevantnimi študijami, podatki in informacijami, je treba prikazati primernost predlaganih ukrepov v izrednih razmerah.

(v) Navedene informacije in podatki se zahtevajo za vse aktivne snovi, če ni določeno drugače.

3.1 Funkcija, npr. fungicid, herbicid, insekticid, repelent, regulator rasti

Delovanje je treba določiti po naslednjem seznamu:

— akaricid,

— baktericid,

— fungicid,

— herbicid,

— insekticid,

— moluskicid,

— nematicid,

— regulator rasti in razvoja rastlin,

— repelent,

— rodenticid,

— semio-kemikalije,

— talpicid,

— viricid,

— drugo (obvezno navesti).

3.2 Vplivi na škodljive organizme, npr. kontaktni, inhalacijski ali želodčni strup, fungitoksik itd., sistemičen ali nesistemičen v rastlinah

3.2.1 Navesti je treba način delovanja na škodljive organizme:

— kontaktno delovanje,

— želodčno delovanje,

— inhalacijsko delovanje,

— fungitoksično delovanje,

— fungistatično delovanje,

— desikant,

— zaviralec procesov razmnoževanja,

— drugo (obvezno navesti).

3.2.2 Navesti je treba, ali se aktivna snov v rastlinah premešča (translocira) in, kadar je to relevantno, ali je translokacija apoplastna, simplastna ali oboje.

3.3 Predvideno področje uporabe, npr. na prostem, v zavarovanem prostoru, skladiščenje rastlinskih proizvodov, hišno vrtnarjenje

Za pripravke, ki vsebujejo aktivno snov, je treba natančno navesti obstoječa ali predlagana področja uporabe, tj.:

— na prostem, kot na primer v poljedelstvu, hortikulturi, gozdarstvu in vinogradništvu,

— zavarovani prostori,

— okrasne in rekreacijske površine,

— uničevanje plevela na nekmetijskih površinah,

— urejanje hišnih vrtov,

— sobne rastline,

— skladiščenje rastlinskih proizvodov,

— drugo (navesti).

3.4 Ciljne vrste škodljivih organizmov in vrste kultur ali proizvodov, ki se varujejo ali tretirajo

3.4.1 Navesti je treba podrobne informacije o obstoječi in načrtovani uporabi v obliki podatkov o tretiranih in, kadar je relevantno, varovanih kulturah, skupinah kultur, rastlinah ali rastlinskih proizvodih.

3.4.2 Kadar je relevantno, je treba navesti podrobne informacije o škodljivih organizmih, pred katerimi je varstvo mogoče.

3.4.3 Kadar je relevantno, je treba navesti podatke o doseženih učinkih, npr. zaviranje kaljenja, zakasnitev zorenja, skrajšanje stebla, boljši učinki pognojevanja itd.

3.5 Način delovanja

3.5.1 Predložiti je treba izjavo o načinu delovanja aktivne snovi glede, kadar je to relevantno, biokemijskih in fizioloških mehanizmov delovanja ter vpletenih biokemijskih poti. Kadar so na voljo, je treba navesti rezultate relevantnih eksperimentalnih študij.

3.5.2 Kadar je znano, da se mora aktivna snov za doseganje predvidenih učinkov po nanosu ali uporabi pripravkov pretvoriti v metabolit ali razgradni produkt, je treba za aktivni metabolit ali razgradni produkt predložiti podatke, pridobljene po navzkrižnem preverjanju in preučevanju informacij iz odstavkov 5.6, 5.11, 6.1, 6.2, 6.7, 7.1, 7.2 in 9, kakor je relevantno:

— kemijsko ime po nomenklaturah IUPAC in CA,

— splošno ali predlagano splošno ime po ISO,

— številke CAS, ES (EINECS ali ELINCS) in CIPAC, če so na voljo,

— empirično in strukturno formulo ter

— molekulsko maso.

3.5.3 Navesti je treba razpoložljive podatke o tvorbi aktivnih metabolitov in razgradnih produktov, ki vključujejo:

— zadevne postopke, mehanizme in reakcije,

— kinetične in druge podatke o hitrosti pretvorbe in načinu za zmanjšanje hitrosti, če je znan,

— dejavnike okolja in druge dejavnike, ki vplivajo na hitrost in obseg pretvorbe.

3.6 Podatki o pojavu ali možnem pojavu razvoja odpornosti in ustrezni ukrepi obvladovanja

Kadar so na voljo, je treba navesti podatke o možnem pojavu razvoja odpornosti ali navzkrižne odpornosti.

3.7 Priporočene metode in varnostni ukrepi v zvezi z ravnanjem, shranjevanjem, prevozom ali požarom

Za vse aktivne snovi je treba predložiti varnostni list v skladu s členom 31 Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (7).

3.8 Postopki uničenja ali dekontaminacije

3.8.1 Nadzorovani sežig

V številnih primerih je najprimernejši ali edini način varnega uničenja aktivnih snovi in kontaminiranih snovi ali embalaže nadzorovani sežig v sežigalni napravi, ki ima za to uradno dovoljenje.

Kadar je vsebnost halogenov v aktivni snovi višja od 60 %, je treba navesti podatke o pirolitskih lastnostih aktivne snovi v nadzorovanih pogojih (vključno s preskrbo s kisikom in opredeljenim časom, kadar je to relevantno) pri temperaturi 800 °C in o vsebnosti polihalogeniranih dibenzo-p-dioksinov in dibenzo-furanov v produktih pirolize. V vlogi je treba opisati podrobna navodila za varno uničenje.

3.8.2 Drugo

Natančno je treba opisati druge postopke uničenja aktivne snovi ter kontaminirane embalaže in kontaminiranih snovi, kadar se to predlaga. Za takšne postopke je treba navesti podatke za določitev njihove učinkovitosti in varnosti.

3.9 Nujni ukrepi ob nesrečah

Navesti je treba postopke za dekontaminacijo vode v primeru nesreče.

4. Analitske metode

Uvod

Določbe tega oddelka veljajo le za analitske metode, potrebne za namene nadzora in spremljanja po registraciji.

Za analitske metode, potrebne za pridobivanje podatkov, kakor jih zahteva ta uredba, ali za druge namene, mora vlagatelj navesti utemeljitev za uporabljeno metodo; po potrebi se za takšne metode pripravijo ločene smernice na podlagi enakih zahtev, kakor so določene za metode za namene nadzora in spremljanja po registraciji.

Navesti je treba opise metod, ki vključujejo podrobne informacije o uporabljeni opremi, materialih in pogojih.

Kolikor je to praktično mogoče, je treba za izvajanje teh metod uporabljati najenostavnejši pristop, ki zahteva najnižje stroške in splošno dostopno opremo.

V tem oddelku velja naslednje:

Nečistoče, metaboliti, relevantni metaboliti Kakor so opredeljeni v Uredbi (ES) št. 1107/2009 Relevantne nečistoče Nečistoče, ki so pomembne s toksikološkega in/ali ekotoksikološkega vidika ali zaradi vpliva na okolje Pomembne nečistoče Nečistoče z vsebnostjo ≥ 1 g/kg tehnične aktivne snovi

Na zahtevo je treba predložiti naslednje vzorce:

(i) analitskih standardov čiste aktivne snovi;

(ii) tehnične aktivne snovi;

(iii) analitskih standardov relevantnih metabolitov in vseh drugih sestavin, ki so opredeljene kot ostanki;

(iv) referenčnih snovi relevantnih nečistoč, če so na voljo.

4.1 Metode za analizo tehnične aktivne snovi

V tej točki se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(i) Specifičnost

Specifičnost je sposobnost metode za razlikovanje med merjeno snovjo in drugimi snovmi.

(ii) Linearnost

Linearnost je opredeljena kot sposobnost metode, da v danem območju dobi sprejemljivo linearno korelacijo med rezultati in koncentracijo merjene snovi v vzorcih.

(iii) Točnost

Točnost metode je opredeljena kot stopnja, do katere je določena vrednost merjene snovi v vzorcu skladna s sprejemljivo referenčno vrednostjo (na primer ISO 5725).

(iv) Natančnost

Natančnost je opredeljena kot stopnja skladnosti med dobljenimi rezultati iz neodvisnih testov pri predpisanih pogojih.

Ponovljivost: Natančnost pri pogojih ponovljivosti, tj. pogojih, ko isti izvajalec tretiranja v kratkih časovnih razmakih z isto metodo na enaki testni snovi, z isto opremo in v istem laboratoriju dobi neodvisne testne rezultate.

Reproduktibilnost se ne zahteva za tehnične aktivne snovi (za opredelitev pojma reproduktibilnosti glej ISO 5725).

4.1.1 Navesti je treba natančen opis metod za določitev čiste aktivne snovi v tehnični aktivni snovi, ki so navedene v dokumentaciji za odobritev. Navedena mora biti možnost uporabe obstoječih metod Cipac.

4.1.2 Navesti je treba tudi metode za določanje pomembnih in/ali relevantnih nečistoč in dodatkov (na primer stabilizatorjev) v tehnični aktivni snovi.

4.1.3 Specifičnost, linearnost, točnost in ponovljivost

4.1.3.1 Prikazati in navesti je treba specifičnost predloženih metod. Poleg tega je treba določiti obseg motenj drugih snovi v tehnični aktivni snovi (na primer izomerov, nečistoč ali dodatkov).

Čeprav se motnje drugih sestavin v oceni točnosti predlaganih metod za določitev čiste aktivne snovi v tehnični aktivni snovi lahko opredelijo kot sistematične napake, je treba predložiti obrazložitev za vse motnje, ki povzročajo več kot ± 3 % odstopanja od celotne določene količine. Prikazati je treba tudi stopnjo motenj za metode za določitev nečistoč.

4.1.3.2 Določiti in navesti je treba linearnost predlaganih metod v ustreznem območju. Za določitev čiste aktivne snovi mora kalibracijsko območje presegati (za najmanj 20 %) najvišjo in najnižjo nominalno vsebnost merjene snovi v ustreznih analitičnih raztopinah. Za tri ali več koncentracij je potrebna dvojna kalibracija. Sprejemljivih pa je tudi pet koncentracij, vsaka kot posebna meritev. Predložena poročila morajo vključevati izenačitev kalibracijske krivulje in korelacijskega koeficienta ter reprezentativno in ustrezno označeno dokumentacijo analize, na primer kromatograme.

4.1.3.3 Navesti je treba točnost metod za določanje čiste aktivne snovi ter pomembnih in/ali relevantnih nečistoč v tehnični aktivni snovi.

4.1.3.4 Za ponovljivost pri določanju čiste aktivne snovi je načeloma potrebnih najmanj pet določitev. Navesti je treba relativno standardno odstopanje (% RSD). Največja odstopanja v katero koli smer, ki se jih ugotovi z ustrezno metodo (na primer Dixonov ali Grubbsov test), se lahko zavržejo. Kadar se največja odstopanja zavržejo, je treba to jasno navesti. Razložiti je treba razlog za pojav posameznih velikih odstopanj v katero koli smer.

4.2 Metode za določitev ostankov

Metode morajo omogočati določitev aktivne snovi in/ali relevantnih metabolitov. Za vsako metodo in za vsako relevantno reprezentativno matriko je treba eksperimentalno določiti in navesti specifičnost, natančnost, obnovljivost in mejo določitve.

Načeloma so predlagane metode za določitev ostankov multirezidualne metode; glede ustreznosti za določitev ostankov je treba oceniti in opisati eno od standardnih multirezidualnih metod. Kadar predlagane metode za določitev ostankov niso multirezidualne metode ali niso združljive s takimi metodami, je treba predlagati drugo metodo. Kadar bi to pomenilo veliko število različnih metod za posamezne spojine, se lahko sprejme uporaba „splošne srednje metode“.

V tem oddelku se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(i) Specifičnost

Specifičnost je sposobnost metode za razlikovanje med merjeno snovjo in drugimi snovmi.

(ii) Natančnost

Natančnost je opredeljena kot stopnja skladnosti med dobljenimi rezultati iz neodvisnih testov pri predpisanih pogojih.

Ponovljivost: Natančnost pri pogojih ponovljivosti, tj. pogojih, ko isti izvajalec tretiranja v kratkih časovnih razmakih z isto metodo na enaki testni snovi, isti opremi in v istem laboratoriju dobi neodvisne testne rezultate.

Reproduktibilnost: Ker opredelitev pojma reproduktibilnosti v ustreznih publikacijah (na primer v ISO 5725) običajno ni uporabna za analitske metode za določitev ostankov, je reproduktibilnost v okviru te uredbe opredeljena kot potrditev ponovljivosti obnovljivosti metode na podlagi reprezentativnih matrik in po reprezentativnih stopnjah v najmanj enem laboratoriju, ki je neodvisen od laboratorija, ki je prvotno potrdil dobljene rezultate (ta neodvisni laboratorij je lahko v istem podjetju) (potrditev neodvisnega laboratorija).

(iii) Obnovljivost

Odstotek količine aktivne snovi ali relevantnega metabolita, ki je bil prvotno dodan vzorcu ustrezne matrike, ki ne vsebuje zaznavne vrednosti merjene snovi.

(iv) Meja določitve

Meja določitve (pogosto navedena kot meja kvantifikacije) je opredeljena kot najnižja testirana koncentracija, pri kateri se dobi sprejemljiva srednja obnovljivost (običajno 70 % do 110 %, po možnosti z relativnim standardnim odstopanjem ≤ 20 %; v nekaterih upravičenih primerih se lahko sprejme nižja ali višja srednja obnovljivost ter višja relativna standardna odstopanja).

4.2.1 Ostanki v rastlinah, rastlinskih proizvodih, živilih (rastlinskega ali živalskega izvora), krmi in/ali na njih

Predložene metode morajo biti ustrezne za določitev vseh sestavin iz opredelitve ostankov v skladu s točkama 6.1 in 6.2, da lahko države članice ugotovijo skladnost z uveljavljenimi mejnimi vrednostmi ostankov ali določijo odstranljive ostanke.

Specifičnost metod mora omogočati določitev vseh sestavin iz opredelitve ostankov, po potrebi z uporabo dodatne potrditvene metode.

Določiti in navesti je treba ponovljivost. Iz skupnega vzorca tretiranega terena, ki vsebuje ostanke, se lahko pripravi več vzorcev za analizo (identični vzorci). Prav tako je mogoče pripraviti več vzorcev za analizo iz posameznega vzorca netretiranega materiala z ostanki, dodanimi v zahtevani količini.

Navesti je treba rezultate meritev neodvisnega laboratorija.

Določiti in navesti je treba mejo določitve, vključno s posamezno in srednjo obnovljivostjo. Eksperimentalno je treba določiti in navesti skupno relativno standardno odstopanje in relativno standardno odstopanje za vsako količino dodanega ostanka.

4.2.2 Ostanki v tleh

Navesti je treba metode za analizo tal za osnovno spojino in/ali relevantne metabolite.

Specifičnost metod mora omogočati določitev osnovne spojine in/ali relevantnih metabolitov, po potrebi z uporabo dodatne potrditvene metode.

Določiti in navesti je treba ponovljivost, obnovljivost in mejo določitve, vključno s posamezno in srednjo obnovljivostjo. Eksperimentalno je treba določiti in navesti skupno relativno standardno odstopanje in relativno standardno odstopanje za vsako količino dodanega ostanka.

Predlagana meja določitve ne sme preseči koncentracije, katere učinek je pomemben zaradi izpostavljenosti neciljnih organizmov ali zaradi fitotoksičnosti. Predlagana meja določitve ne presega 0,05 mg/kg.

4.2.3 Ostanki v vodi (vključno s pitno vodo, podtalnico in površinskimi vodami)

Navesti je treba metode za analizo osnovne spojine in/ali relevantnih metabolitov v vodi.

Specifičnost metod mora omogočati določitev osnovne spojine in/ali relevantnih metabolitov, po potrebi z uporabo dodatne potrditvene metode.

Določiti in navesti je treba ponovljivost, obnovljivost in mejo določitve, vključno s posamezno in srednjo obnovljivostjo. Eksperimentalno je treba določiti in navesti skupno relativno standardno odstopanje in relativno standardno odstopanje za vsako količino dodanega ostanka.

Predlagana meja določitve za pitno vodo ne sme presegati 0,1 μg/l. Predlagana meja določitve za površinsko vodo ne sme presegati koncentracije, ki vpliva na neciljne organizme na način, ki je nesprejemljiv v skladu z zahtevami Priloge k Uredbi Komisije (EU) št. 546/2011 (8).

4.2.4 Ostanki v zraku

Navesti je treba metode za analizo aktivne snovi in/ali relevantnih metabolitov v zraku, ki nastanejo med nanašanjem ali kmalu po njem, razen če je mogoče utemeljiti, da je majhna verjetnost izpostavitve izvajalcev tretiranja, delavcev in drugih navzočih.

Specifičnost metod mora omogočati določitev osnovne spojine in/ali relevantnih metabolitov, po potrebi z uporabo dodatne potrditvene metode.

Določiti in navesti je treba ponovljivost, obnovljivost in mejo določitve, vključno s posamezno in srednjo obnovljivostjo. Eksperimentalno je treba določiti in navesti skupno relativno standardno odstopanje in relativno standardno odstopanje za vsako količino dodanega ostanka.

Predlagana meja določitve mora upoštevati ustrezne na osnovi zdravja določene mejne vrednosti ali ustrezne stopnje izpostavljenosti.

4.2.5 Ostanki v telesnih tekočinah in tkivih

Kadar je aktivna snov razvrščena kot toksična ali zelo toksična, je treba navesti ustrezne analitske metode.

Specifičnost metod mora omogočati določitev osnovne spojine in/ali relevantnih metabolitov, po potrebi z uporabo dodatne potrditvene metode.

Določiti in navesti je treba ponovljivost, obnovljivost in mejo določitve, vključno s posamezno in srednjo obnovljivostjo. Eksperimentalno je treba določiti in navesti skupno relativno standardno odstopanje in relativno standardno odstopanje za vsako količino dodanega ostanka.

5. Toksikološke študije in študije o presnovi

Uvod

(i) Predložene informacije, skupaj s podatki za enega ali več pripravkov, ki vsebujejo aktivno snov, morajo zadoščati za oceno možnega tveganja za ljudi, povezanega z ravnanjem in uporabo fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo aktivno snov, ter tveganja za ljudi, ki ga povzročajo ostanki fitofarmacevtskih sredstev v živilih in vodi. Poleg tega morajo predložene informacije zadoščati za: — odločitev o odobritvi aktivne snovi, — natančno opredelitev ustreznih pogojev ali omejitev v zvezi z vsako odobritvijo, — razvrstitev aktivne snovi glede na nevarnost, — določitev relevantnega sprejemljivega dnevnega vnosa za ljudi, — določitev stopenj sprejemljive izpostavljenosti izvajalca tretiranja, — določitev piktogramov, opozorilnih besed ter relevantnih stavkov o nevarnosti in previdnostnih stavkov za zaščito ljudi, živali in okolja, ki morajo biti na embalaži (posodah), — opredelitev ustreznih ukrepov prve pomoči ter ustreznih diagnostičnih in terapevtskih ukrepov v primeru zastrupitve ljudi ter — oceno glede vrste in obsega možnega tveganja za ljudi, živali (predvsem domače živali in rejne živali) ter tveganja za druge neciljne vrste vretenčarjev.

(ii) Raziskati in navesti je treba vse morebitne škodljive učinke, ugotovljene med običajnimi toksikološkimi študijami (vključno z učinki na organe in posebne sisteme, kot sta imunotoksičnost in nevrotoksičnost), ter pripraviti in navesti dodatne študije, potrebne za raziskavo morebitnih vpletenih mehanizmov, za določitev vrednosti količin, pri katerih škodljivi vplivi niso bili ugotovljeni, ter za oceno pomena teh vplivov. Navesti je treba vse razpoložljive biološke podatke in informacije, pomembne za oceno toksikološkega profila testirane snovi.

(iii) Glede na vpliv, ki ga nečistoče lahko imajo na toksikološko obnašanje, je bistveno, da se za vsako izvedeno študijo predloži natančen opis (specifikacija) uporabljene snovi, kot je navedeno v točki 1.11 dela A. Testi se izvedejo z aktivno snovjo, kakršno se glede na specifikacijo uporablja pri proizvodnji pripravkov, ki so v postopku registracije, razen kadar se zahteva ali dovoljuje snov, označena z radioaktivnimi markerji.

(iv) Študije, v katerih se uporablja aktivna snov, proizvedena v laboratoriju ali v poskusni proizvodnji, je treba ponoviti s tehnično aktivno snovjo, razen kadar je mogoče utemeljiti, da je uporabljena testna snov s stališča toksikološkega testa in ocene enaka. Če gre za negotovost, je treba predložiti primerne povezovalne študije, ki služijo kot podlaga za odločitev o možnosti ponovitve študij.

(v) Za študije o določanju odmerkov, ki potekajo daljše obdobje, se po možnosti uporabi aktivna snov iz ene same serije, če njena stabilnost to omogoča.

(vi) Za vse študije se navedejo podatki o dejansko pridobljenih odmerkih v mg/kg telesne teže ali v drugih primernih enotah. Kadar se za določanje odmerkov uporablja hrana ali krma, je treba testno spojino enakomerno porazdeliti v obroke.

(vii) Kadar končni ostanek (kateremu bodo izpostavljeni potrošniki ali delavci, kot je opredeljeno v točki 7.2.3 dela A Priloge k Uredbi (EU) št. 545/2011), ki kot posledica presnove ali drugih procesov v tretiranih rastlinah ali na njih ali kot posledica predelave tretiranih proizvodov vsebuje snov, ki ni aktivna snov sama in ni opredeljena kot metabolit pri sesalcih, je treba izvesti študije o toksičnosti teh sestavin končnega ostanka, razen če je mogoče prikazati, da izpostavljenost potrošnika ali delavca tem snovem ne predstavlja pomembnega tveganja za zdravje. Toksikokinetične študije in študije o presnovi v zvezi z metaboliti in razgradnimi produkti se izvedejo samo, če ugotovitev o toksičnosti metabolita ni mogoče oceniti na podlagi razpoložljivih rezultatov o aktivni snovi.

(viii) Odločanje o vrsti testiranja testne snovi je odvisno od glavnih oblik izpostavljenosti. Kadar gre za izpostavljenost plinski fazi, je namesto oralnih študij morda primerneje izvesti inhalacijske študije.

5.1 Študije o absorpciji, porazdelitvi, izločanju in presnovi pri sesalcih

Na tem področju se lahko zahtevajo dokaj omejeni podatki, kot so opisani spodaj in omejeni na eno testno vrsto (običajno podgano). Ti podatki lahko zagotavljajo informacije, uporabne pri načrtovanju in razlagi poznejših testov toksičnosti. Informacije o razlikah med vrstami so lahko ključne pri ekstrapolaciji podatkov z živali na človeka, podatki o prehajanju aktivne snovi skozi kožo, absorpciji, porazdelitvi, izločanju in presnovi pa se lahko uporabijo pri oceni tveganja za izvajalca tretiranja. Vseh zahtevanih podrobnih podatkov na vseh področjih ni mogoče opredeliti, ker je natančnejša opredelitev potrebnih podatkov odvisna od rezultatov, pridobljenih za posamezno testno snov.

Namen testiranja:

Testi zagotovijo dovolj podatkov za:

— oceno stopnje in obsega absorpcije,

— oceno porazdelitve v tkivu ter stopnje in obsega izločanja testirane snovi in relevantnih metabolitov,

— določitev metabolitov in metabolnih poti.

Preuči se tudi vpliv količine odmerka na te parametre in ali so rezultati po enem samem odmerku enaki rezultatom ponavljajočih se odmerkov.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Izvesti je treba toksikokinetično študijo na podganah z enkratnim oralnim vnosom dvojnega odmerka in s ponavljajočim oralnim vnosom enojnih odmerkov ter o njej poročati. V nekaterih primerih je treba izvesti dodatne študije na drugih vrstah (kot so koze ali piščanci).

Smernice za testiranje

Uredba (ES) št. 440/2008, metoda B36, tokiskokinetika.

5.2 Akutna toksičnost

Študije, podatki in informacije, ki jih je treba navesti in oceniti, morajo zadoščati za določitev učinkov enkratne izpostavljenosti aktivni snovi, in zlasti za določitev ali navedbo:

— toksičnosti aktivne snovi,

— časovnega poteka in značilnosti učinkov z vsemi podrobnimi informacijami o vedenjskih spremembah in možnih makroskopskih patoloških ugotovitvah pri obdukciji,

— načina toksičnega delovanja, kadar je to mogoče, ter

— relativne nevarnosti, povezane z različnimi načini izpostavljenosti.

Poudarek mora biti na oceni stopenj toksičnosti, pridobljene informacije pa morajo omogočati tudi razvrstitev aktivne snovi v skladu z Uredbo (ES) št. 1272/2008. Informacije, pridobljene z izvajanjem testov akutne toksičnosti, so zlasti koristne pri ocenjevanju nevarnosti, ki se lahko pojavijo v primerih nesreč.

5.2.1 Oralna toksičnost

Okoliščine, v katerih se zahteva

Vedno je treba navesti akutno oralno toksičnost aktivne snovi.

Smernice za testiranje

Test je treba izvesti v skladu z metodo B1 bis ali B1 ter iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008.

5.2.2 Perkutana toksičnost

Okoliščine, v katerih se zahteva

Vedno je treba navesti akutno perkutano toksičnost aktivne snovi.

Smernice za testiranje

Preučiti je treba lokalne in sistemične učinke. Test je treba izvesti v skladu z metodo B3 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008.

5.2.3 Inhalacijska toksičnost

Okoliščine, v katerih se zahteva

Inhalacijsko toksičnost aktivne snovi je treba navesti, kadar je aktivna snov:

— plin ali utekočinjeni plin,

— snov, ki se uporablja kot fumigant (zaplinjevalno sredstvo),

— snov, ki je vključena v pripravke za dimljenje, aerosole ali pripravke za sproščanje pare,

— snov, ki se nanaša z opremo za zamegljevanje,

— snov s parnim tlakom večjim od 1 × 10–2 Pa, ki je vključena v pripravke za uporabo v zavarovanih prostorih, kot so skladišča ali rastlinjaki,

— snov, ki je vključena v pripravke v obliki praška, ki vsebujejo znaten delež delcev premera, manjšega od 50 μm (več kot 1 mas. %), ali

— snov, ki je vključena v pripravke, ki se uporabljajo na način, ki povzroči nastanek znatnega deleža delcev ali kapljic s premerom, manjšim od 50 μm (več kot 1 mas. %).

Smernice za testiranje

Test je treba izvesti v skladu z metodo B2 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008.

5.2.4 Draženje kože

Namen testiranja

S testom se prikaže možnost draženja kože zaradi aktivne snovi ter morebitna reverzibilnost opaženih učinkov.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Draženje kože, ki jo povzroča aktivna snov, je treba določiti, razen kadar obstaja možnost hudih kožnih reakcij, kot je navedeno v smernicah za testiranje, ali se učinki draženja kože lahko izključijo.

Smernice za testiranje

Test akutnega draženja kože je treba izvesti v skladu z metodo B4 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008.

5.2.5 Draženje oči

Namen testiranja

S testom se prikaže možnost draženja oči zaradi aktivne snovi ter reverzibilnost opaženih učinkov.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Test draženja oči je obvezen, razen kadar obstaja možnost hudih poškodb oči, kot je navedeno v smernicah za testiranje.

Smernice za testiranje

Test akutnega draženja oči je treba izvesti v skladu z metodo B5 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008.

5.2.6 Preobčutljivost kože

Namen testiranja

Test zagotovi dovolj informacij za oceno možnosti, da aktivna snov povzroča reakcijo preobčutljivosti kože.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Test je treba vedno izvesti, razen kadar je snov že znan povzročitelj reakcije preobčutljivosti kože.

Smernice za testiranje

Test je treba izvesti v skladu z metodo B6 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008.

5.3 Kratkotrajna toksičnost

Študije o kratkotrajni toksičnosti morajo biti načrtovane tako, da zagotovijo informacije o količini aktivne snovi, ki v pogojih študije nima toksičnih učinkov. Take študije zagotavljajo uporabne podatke o tveganjih za vse tiste, ki rokujejo s pripravki, ki vsebujejo aktivno snov, ali jih uporabljajo. Študije o kratkotrajni toksičnosti zlasti zagotavljajo nujen vpogled v možno kumulativno delovanje aktivne snovi in tveganja za delavce, ki bi lahko bili močno izpostavljeni. Poleg tega zagotavljajo informacije, koristne pri načrtovanju študij o kronični toksičnosti.

Predložene študije, podatki in informacije za oceno morajo zadoščati za določitev posledic ponavljajoče se izpostavljenosti aktivni snovi in zlasti za določitev ali navedbo:

— razmerja med odmerkom in škodljivimi učinki,

— toksičnosti aktivne snovi vključno s količinami, pri katerih škodljivi učinki niso bili opaženi, kadar je to mogoče,

— ciljnih organov, kadar je to relevantno,

— časovnega poteka in značilnosti zastrupitve s podrobnimi informacijami o vedenjskih spremembah in možnih patoloških ugotovitvah pri obdukciji,

— posebnih toksičnih učinkov in povzročenih patoloških sprememb,

— trajnosti in reverzibilnosti nekaterih ugotovljenih toksičnih učinkov po prekinitvi dajanja odmerkov, kadar je to relevantno,

— načina toksičnega delovanja, kadar je to mogoče, in

— relativne nevarnosti, povezane z različnimi načini izpostavljenosti.

5.3.1 28-dnevna oralna študija

Okoliščine, v katerih se zahteva

Čeprav 28-dnevne kratkoročne študije niso obvezne, so lahko uporabne pri določanju obsega učinkov aktivne snovi. Kadar se izvedejo, jih je treba navesti, ker so rezultati lahko zlasti pomembni za določanje prilagoditvenih odzivov, ki so v študijah o kronični toksičnosti lahko prikriti.

Smernice za testiranje

Test je treba izvesti v skladu z metodo B7 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008.

5.3.2 90-dnevna oralna študija

Okoliščine, v katerih se zahteva

Vedno je treba navesti kratkotrajno oralno toksičnost (90 dni) aktivne snovi za podgane in pse. Kadar obstajajo dokazi, da je pes statistično značilno bolj občutljiv, in kadar je verjetno, da bodo ti podatki pomembni pri ekstrapoliranju dobljenih rezultatov na človeka, je treba izvesti 12-mesečno študijo o toksičnosti za pse in navesti rezultate.

Smernice za testiranje

Test je treba izvesti v skladu z metodama B26 in B27 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 za test subkronične (90-dnevne) oralne toksičnosti s ponovljivim odmerkom.

5.3.3 Druge študije

Okoliščine, v katerih se zahteva

Za oceno izpostavljenosti izvajalca tretiranja se priporočajo dodatne študije o prehajanju skozi kožo.

Pri hlapnih snoveh (parni tlak več kot 10–2 Pa) je obvezna strokovna ocena, ali je treba opraviti kratkotrajno oralno ali inhalacijsko študijo izpostavljenosti.

Smernice za testiranje

— 28-dnevna dermalna študija: metoda B9 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 za test (dermalne) toksičnosti s ponovljivim odmerkom,

— 90-dnevna dermalna študija: metoda B28 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 za študijo o subkronični dermalni toksičnosti,

— 28-dnevna inhalacijska študija: metoda B8 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 za test (inhalacijske) toksičnosti s ponovljivim odmerkom,

— 90-dnevna inhalacijska študija: metoda B29 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 za študijo o subkronični inhalacijski toksičnosti.

5.4 Testiranje genotoksičnosti

Namen testiranja

Te študije so koristne pri:

— napovedi možne genotoksičnosti,

— zgodnjem ugotavljanju genotoksičnih rakotvornih snovi,

— pojasnitvi mehanizmov delovanja nekaterih rakotvornih snovi.

Za preprečevanje lažnih odzivov, ki nastanejo kot posledica načina testiranja, se pri in vitro ter in vivo testih mutagenosti ne smejo uporabljati prekomerno toksični odmerki. Ta pristop velja kot splošna smernica. Pomembno je sprejeti prožen pristop z izbiro dodatnih testov, ki je odvisna od razlage rezultatov na posamezni stopnji.

5.4.1 Študije in vitro

Okoliščine, v katerih se zahteva

Vedno je treba izvesti teste mutagenosti in vitro (testi genske mutacije na bakterijah, test klastogenosti v celicah sesalcev in test genskih mutacij v celicah sesalcev).

Smernice za testiranje

Sprejemljive smernice za testiranje so:

— metoda B13/14 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 – testi reverzne mutacije na bakterijah,

— metoda B10 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 – in vitro test kromosomskih nepravilnosti sesalskih celic,

— metoda B17 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 – in vitro test genskih mutacij sesalskih celic.

5.4.2 Študije in vivo na somatskih celicah

Okoliščine, v katerih se zahteva

Če so vsi rezultati študij in vitro negativni, je treba testiranje nadaljevati z upoštevanjem drugih razpoložljivih relevantnih informacij (vključno s toksikokinetičnimi, toksikodinamičnimi in fizikalno-kemijskimi podatki ter podatki o analognih snoveh). Test je lahko študija in vivo ali in vitro ob uporabi drugega sistema presnove, kot je bil predhodni.

Če je citogenetski test in vitro pozitiven, je treba izvesti test in vivo s somatskimi celicami (metafazne analize v kostnem mozgu glodavcev ali mikrojedrski test v glodavcih).

Če je kateri koli od teh testov in vitro za gensko mutacijo pozitiven, je treba izvesti test in vivo za preučitev nepredvidene sinteze DNK ali naključni test na miših.

Smernice za testiranje

Naslednje smernice za testiranje so sprejemljive:

— metoda B12 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 – in vivo mikrojedrski test eritrocitov pri sesalcih,

— metoda B24 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 – naključni test na miših,

— metoda B11 iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008 – in vivo test kromosomskih nepravilnosti v kostnem mozgu sesalcev.

5.4.3 Študije in vivo na spolnih celicah

Okoliščine, v katerih se zahteva

Kadar je kateri koli rezultat študije in vivo na somatskih celicah pozitiven, je testiranje in vivo na vpliv na spolne celice utemeljen. Za vsak posamezen primer je treba preučiti, ali je izvedba teh testov potrebna, ob upoštevanju informacij v zvezi s toksikokinetiko, uporabo in pričakovano izpostavljenostjo. Z ustreznimi testi je treba preučiti interakcijo z DNK (kot npr. s preskusom dominantne smrtnosti) za obravnavo možnosti dednih učinkov in morebitno kvantitativno oceno dednih učinkov. Zaradi zapletenosti kvantitativnih študij velja, da njihova izvedba zahteva dobro utemeljitev.

5.5 Dolgotrajna toksičnost in rakotvornost

Namen testiranja

Opravljene študije o dolgotrajni toksičnosti, skupaj z drugimi relevantnimi podatki in informacijami o aktivni snovi, morajo zadoščati za ugotavljanje posledic ponavljajoče se izpostavljenosti aktivni snovi, in zlasti za:

— določitev škodljivih učinkov izpostavljenosti aktivni snovi,

— določitev ciljnih organov, kadar je to relevantno,

— določitev razmerja med odmerkom in odzivom,

— določitev sprememb znakov zastrupitve in njihovega izražanja ter

— določitev količin, pri katerih škodljivi učinki niso bili opaženi.

Rezultati študij o rakotvornosti, skupaj z drugimi relevantnimi podatki in informacijami o aktivni snovi, morajo zadoščati za oceno možne nevarnosti za ljudi pri ponavljajoči se izpostavljenosti aktivni snovi, in zlasti za:

— določitev rakotvornih učinkov, ki so posledica izpostavljenosti aktivni snovi,

— ugotovitev specifične vrste povzročenih tumorjev ter organa, na katerem nastajajo,

— določitev razmerja med odmerkom in odzivom ter

— določitev najvišjega odmerka, ki še ne povzroča škodljivih učinkov za negenotoksične rakotvorne snovi (mejni odmerek).

Okoliščine, v katerih se zahteva

Določitev dolgotrajne toksičnosti in rakotvornosti vseh aktivnih snovi je obvezna. Če se v izjemnih okoliščinah trdi, da takšno testiranje ni potrebno, je treba to trditev v celoti upravičiti s toksikokinetičnimi podatki, ki dokazujejo, da absorpcija aktivne snovi ne poteka v črevesju, skozi kožo ali preko dihal.

Testni pogoji

Študijo o dolgotrajni oralni toksičnosti in rakotvornosti (dve leti) aktivne snovi je treba izvesti na podgani kot testni vrsti; te študije se lahko kombinirajo z drugimi.

Študijo o rakotvornosti aktivne snovi je treba izvesti na miši kot testni vrsti.

Kadar se domneva, da rakotvornost povzroča mehanizem, ki ni genotoksičen, je treba predložiti dobro utemeljene dokaze, podprte z ustreznimi podatki iz testa ter podatki za obrazložitev možnega vpletenega mehanizma.

Če standardne referenčne točke za odzive na tretiranja hkrati predstavljajo kontrolne podatke, predhodno pridobljeni kontrolni podatki lahko služijo kot pomoč pri razlagi posebnih študij o rakotvornosti. Kadar se predhodno pridobljeni kontrolni podatki predložijo, izhajajo iz sočasnih študij na isti vrsti in rodovni liniji ter v primerljivih pogojih. Informacije o predloženih, predhodno pridobljenih kontrolnih podatkih, morajo vključevati:

— opredelitev vrste in rodovne linije, ime dobavitelja in izvor poskusnih živali, če ima dobavitelj več vzrejnih lokacij,

— naziv laboratorija in datume izvedbe študije,

— opis splošnih pogojev vzdrževanja živali, vključno z vrsto zaužite hrane in količino, kadar je to mogoče,

— približno starost kontrolnih živali v dnevih na začetku študije in v času usmrtitve ali pogina,

— opis vzorca smrtnosti kontrolne skupine, opaženega med študijo ali na koncu študije, in druge ugotovitve (npr. bolezni, okužbe),

— naziv laboratorija ter ime in priimek raziskovalcev, ki so študijo izvedli ter so odgovorni za zbiranje in razlago patoloških podatkov študije, ter

— izjavo o vrsti tumorjev, ki bi lahko skupaj vplivali na podatke o pojavnosti.

Testirane odmerke, vključno z najvišjim, je treba izbrati na podlagi rezultatov testiranja kratkotrajne toksičnosti in podatkov o presnovi in toksikokinetiki, kadar so v času načrtovanja omenjenih študij na voljo. V študiji o rakotvornosti količina najvišjega odmerka povzroči znake minimalne toksičnosti, kot na primer rahel upad prirasta telesne mase (manj kot 10 %) brez odmiranja tkiv ali nasičenosti presnove ter brez bistvene spremembe običajne življenjske dobe zaradi drugih posledic in ne tumorjev. Če se študija o dolgotrajni toksičnosti izvede ločeno, najvišji odmerek povzroči jasne znake toksičnosti brez povečane smrtnosti. Višji odmerki, ki povzročajo povečano toksičnost, za ocenjevanje niso relevantni.

Pojava benignih in malignih tumorjev se pri zbiranju podatkov in pripravi poročil ne sme združevati, razen če obstajajo jasni dokazi, da benigni tumorji sčasoma postanejo maligni. Prav tako se v poročilih ne sme združevati različnih, nepovezanih benignih ali malignih tumorjev, ki se pojavljajo v istem organu. Zaradi preglednosti in jasnosti se pri nomenklaturi in poročanju o pojavu tumorjev uporablja terminologija, ki jo je pripravilo Ameriško društvo toksikoloških patologov (9) (American Society of Toxicologic Pathologists), ali iz Hanoverskega registra tumorjev (Hannover Tumour Registry (RENI)). Uporabljeni sistem je treba navesti.

Biološki material, izbran za histopatološko preiskavo, mora vključevati material, ki zagotavlja nadaljnje informacije o poškodbah, ugotovljenih z makroskopskim patološkim pregledom. Kadar je za pojasnitev mehanizmov delovanja relevantno, je treba izvesti posebne histološke (barvanje) in histokemične postopke in preiskave z elektronskim mikroskopom ter jih v poročilu navesti.

Smernice za testiranje

Študije je treba izvesti v skladu z metodo B30 (test kronične toksičnosti), metodo B32 (test rakotvornosti) ali metodo B33 (kombinirani test kronične toksičnosti/rakotvornosti) iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008.

5.6 Reproduktivna toksičnost

Škodljivi učinki na razmnoževanje so dveh vrst:

— zmanjšanje plodnosti samcev ali samic in

— vplivi na običajni razvoj potomcev (razvojna toksičnost).

Preučiti in navesti je treba možne učinke na vse vidike reproduktivne fiziologije samcev in samic ter možne učinke na prenatalni in postnatalni razvoj. Če se v izjemnih okoliščinah trdi, da tako testiranje ni potrebno, je tako odločitev treba popolnoma utemeljiti.

Če standardne referenčne točke za odzive na tretiranja hkrati predstavljajo kontrolne podatke, predhodno pridobljeni kontrolni podatki lahko služijo kot pomoč pri razlagi posebnih študij o razmnoževanju. Kadar se predhodno pridobljeni kontrolni podatki predložijo, izhajajo iz sočasnih študij na isti vrsti in rodovni liniji ter v primerljivih pogojih. Informacije o predloženih, predhodno pridobljenih kontrolnih podatkih, morajo vključevati:

— opredelitev vrste in rodovne linije, ime dobavitelja in izvor preskusnih živali, če ima dobavitelj več vzrejnih lokacij,

— naziv laboratorija in datume izvedbe študije,

— opis splošnih pogojev vzdrževanja živali, vključno z vrsto zaužite hrane in količino, kadar je to mogoče,

— približno starost kontrolnih živali v dnevih na začetku študije in v času usmrtitve ali pogina,

— opis vzorca smrtnosti kontrolne skupine, opaženega med študijo ali na koncu študije, in druge ugotovitve (npr. bolezni, okužbe) ter

— naziv laboratorija ter ime in priimek raziskovalca, odgovornega za zbiranje in razlago toksikoloških podatkov študije.

5.6.1 Večgeneracijske študije

Namen testiranja

Predložene študije, skupaj z drugimi relevantnimi podatki in informacijami o aktivni snovi, morajo zadoščati za določitev vplivov ponavljajoče se izpostavljenosti aktivni snovi na razmnoževanje, in zlasti za:

— določitev neposrednih in posrednih učinkov na razmnoževanje, ki so posledica izpostavljenosti aktivni snovi,

— določitev vsakega povečanja splošnih toksičnih učinkov (ugotovljenih med testiranjem kratkotrajne in kronične toksičnosti),

— določitev razmerja med odmerkom in odzivom,

— določitev sprememb znakov zastrupitve in njihovega izražanja ter

— določitev količin, pri katerih škodljivi učinki niso bili opaženi.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Vedno je treba navesti rezultate študije o reproduktivni toksičnosti na vsaj dveh generacijah podgan.

Smernice za testiranje

Test je treba izvesti v skladu z metodo B35 (študija o reproduktivni toksičnosti na dveh generacijah) iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008. Poleg tega je treba navesti tudi podatke o teži reproduktivnih organov.

Dopolnilne študije

Kadar je to potrebno za boljšo razlago vplivov na razmnoževanje in če teh podatkov še ni na voljo, je morda treba izvesti dopolnilne študije za pridobitev naslednjih podatkov o:

— ločenih študijah za samce in samice,

— tridelnih modelih,

— dominantni smrtnosti za plodnost samcev,

— navzkrižnem parjenju tretiranih samcev z netretiranimi samicami in obratno,

— vplivih na nastanek in razvoj semenčic (spermatogenezo),

— vplivih na nastanek in razvoj jajčec (oogenezo),

— gibljivosti, mobilnosti in morfologiji semenčic ter

— preiskavi hormonske aktivnosti.

5.6.2 Študije o vplivu toksičnosti na razvoj potomcev

Namen testiranja

Predložene študije morajo skupaj z drugimi relevantnimi podatki in informacijami o aktivni snovi zadoščati za oceno učinkov ponavljajoče se izpostavljenosti aktivni snovi na razvoj zarodka in plodu ter zlasti za:

— določitev neposrednih in posrednih učinkov na razvoj zarodka in plodu, ki so posledica izpostavljenosti aktivni snovi,

— določitev toksičnosti aktivne snovi preko matere,

— ugotovitev razmerja med odmerkom in opaženimi odzivi pri samici in mladičih,

— določitev sprememb znakov zastrupitve in njihovega izražanja ter

— določitev količin, pri katerih škodljivi učinki niso bili opaženi.

Testi bodo zagotovili dodatne informacije o vsakem povečanju splošnih toksičnih učinkov na breje živali.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Testiranje je obvezno.

Testni pogoji

Vpliv oralne toksičnosti na razvoj potomcev je treba določiti za podgano in kunca. Podatki o deformacijah in odstopanjih se navedejo ločeno. Predložiti je treba tudi glosar izrazov in diagnostičnih načel za deformacije in odstopanja.

Smernice za testiranje

Teste je treba izvajati v skladu z metodo B.31 (študija o vplivu toksičnosti na prenatalni razvoj potomcev) iz Priloge k Uredbi (ES) št. 440/2008.

5.7 Študije o zapozneli nevrotoksičnosti

Namen testiranja

S testom se zagotovi dovolj podatkov za oceno zapoznele nevrotoksičnosti po akutni izpostavljenosti aktivni snovi.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Te študije je treba izvesti za snovi s primerljivo ali sorodno sestavo, kot je sestava snovi, ki lahko povzročijo zapoznelo nevrotoksičnost, kot so na primer organofosfati.

Smernice za testiranje

Test je treba opraviti v skladu s smernico 418 OECD.

5.8 Druge toksikološke študije

5.8.1 Študije o toksičnosti metabolitov, navedene v točki (vii) uvoda

Običajno se dodatne študije, kadar se nanašajo na druge snovi, ki niso aktivne snovi, ne zahtevajo.

Odločitev o potrebnih dodatnih študijah je treba sprejeti za vsak posamezen primer.

5.8.2 Dodatne študije o aktivni snovi

Za jasnejši prikaz opaženih učinkov je v nekaterih primerih treba izvesti dodatne študije. Te študije lahko vključujejo:

— študije o absorpciji, porazdelitvi, izločanju in presnovi,

— študije o možnih nevrotoksičnih učinkih,

— študije o možnih imunotoksikoloških učinkih,

— študije o drugih načinih delovanja.

Odločitev o izvedbi dodatnih študij je treba sprejeti za vsak posamezen primer ob upoštevanju rezultatov dostopnih toksikoloških študij in študij o presnovi ter najpomembnejših oblik izpostavljenosti.

Zahtevane študije je treba načrtovati posamično, glede na preučevane parametre in zastavljene cilje.

5.9 Zdravstveni podatki

Kadar so na voljo ter brez poseganja v določbe člena 10 Direktive Sveta 98/24/ES (10), je treba predložiti praktične podatke in informacije, relevantne za prepoznavanje simptomov zastrupitve in za učinkovito prvo pomoč ter terapevtske ukrepe. Navedejo se natančnejše reference za raziskave protistrupov v farmakologiji ali varnostni farmakologiji na podlagi raziskav na živalih. Kadar je to relevantno, se preuči in navede učinkovitost možnih protistrupov.

Podatki in informacije v zvezi z vplivom izpostavljenosti ljudi, kadar so na voljo in so zahtevane kakovosti, so še zlasti pomembni pri potrjevanju veljavnosti izdelanih ekstrapolacij in zaključkov glede ciljnih organov, razmerja med odmerkom in odzivom ter reverzibilnosti toksičnih učinkov. Takšni podatki se lahko pridobivajo na podlagi naključne izpostavljenosti ali izpostavljenosti pri delu.

5.9.1 Zdravstveni nadzor osebja v proizvodnem obratu

Predložiti je treba poročila o programih nadzora zdravja zaposlenih in podrobne informacije o zasnovi programa, izpostavljenosti aktivni snovi in drugim kemikalijam. Poročila vključujejo, kadar je to izvedljivo, podatke v zvezi z načinom delovanja aktivne snovi. Poročila vključujejo tudi podatke o osebah, izpostavljenih v proizvodnih obratih ali po uporabi aktivne snovi (npr. pri poskusih učinkovitosti), kadar so ti dostopni.

Predložiti je treba vse dostopne podatke o preobčutljivosti in pojavu alergij pri delavcih in drugih osebah, izpostavljenih aktivni snovi, in vključiti, kadar je to relevantno, kakršne koli podatke o pojavu preobčutljivosti. Predložene informacije vključujejo podrobne podatke o pogostosti, stopnji in trajanju izpostavljenosti, opaženih simptomih in drugih relevantnih kliničnih podatkih.

5.9.2 Neposredne ugotovitve, npr. klinični primeri in primeri zastrupitve

Predložiti je treba poročila, pripravljena na podlagi dostopnih strokovnih člankov ali uradnih poročil o kliničnih primerih in primerih zastrupitve ter poročila o drugih nadaljnjih študijah. Poročila vsebujejo popoln opis vrste, stopnje in trajanja izpostavljenosti, opaženih kliničnih simptomov, prve pomoči in izvedenih terapevtskih ukrepov ter opravljenih meritev in ugotovitev. Informacije iz povzetkov in izvlečkov ne zadoščajo.

Dokumentacija, podprta s potrebnimi podrobnimi podatki, je lahko še zlasti pomembna pri potrjevanju veljavnosti izdelanih ekstrapolacij z živali na ljudi in pri ugotavljanju nepričakovanih škodljivih učinkov, specifičnih za človeka.

5.9.3 Ugotovitve o izpostavljenosti prebivalcev in epidemiološke študije, če je to primerno

Kadar so epidemiološke študije na voljo in so podprte s podatki o stopnji in trajanju izpostavljenosti ter izvedene v skladu s priznanimi standardi (11), so še zlasti pomembne in jih je treba predložiti.

5.9.4 Diagnoza zastrupitve (določitev aktivne snovi, metabolitov), posebni znaki zastrupitve, klinični testi

Predložiti je treba, kadar je na voljo, podroben opis kliničnih znakov in simptomov zastrupitve, vključno z zgodnjimi znaki in simptomi zastrupitve ter vsemi podatki o kliničnih testih, pomembnih za postavitev diagnoze, ter podrobne podatke o časovnih potekih v zvezi z zaužitjem, izpostavljenostjo skozi kožo ali z vdihavanjem različnih količin aktivne snovi.

5.9.5 Predlagano zdravljenje: ukrepi prve pomoči, protistrupi, zdravstvena oskrba

Zagotoviti je treba ukrepe prve pomoči, ki se uporabljajo v primerih (dejanske ali domnevne) zastrupitve in kontaminacije oči.

V celoti je treba opisati postopke zdravljenja v primeru zastrupitve ali kontaminacije oči, vključno z uporabo protistrupov, kadar so na voljo. Kadar je to relevantno, je treba predložiti informacije o učinkovitosti alternativnih načinov zdravljenja, ki temeljijo na praktičnih izkušnjah, kadar obstajajo in so na voljo, ali na teoretični osnovi. Opisati je treba kontraindikacije, povezane z določenimi postopki zdravljenja, še zlasti tistimi, ki se nanašajo na „splošne zdravstvene težave“.

5.9.6 Pričakovane posledice zastrupitve

Kadar so pričakovane posledice zastrupitve znane, jih je treba opisati in navesti njihovo trajanje in vpliv:

— vrste, stopnje in trajanja izpostavljenosti ali zaužitja ter

— različnih časovnih obdobij med izpostavljenostjo ali zaužitjem in začetkom zdravljenja.

5.10 Povzetek toksičnosti za sesalce in skupna ocena

Predložiti je treba povzetek vseh podatkov in informacij iz odstavkov 5.1 do 5.10 ter podrobno in kritično oceno navedenih podatkov, ki se oblikuje skladno z ustreznimi merili in smernicami za ocenjevanje in odločanje, s posebnim poudarkom na možnem ali dejanskem tveganju za ljudi in živali ter obsegu, kakovosti in zanesljivosti podatkovne zbirke.

Kadar je to relevantno, je treba z vidika ugotovitev v zvezi z analitskimi lastnostmi serij aktivne snovi (točka 1.11) in morebitnimi povezovalnimi študijami (točka (iv) uvoda v oddelek 5) dokazati ustreznost podatkov, predloženih za oceno toksikoloških lastnosti tehnične aktivne snovi.

Na podlagi ocene podatkovne zbirke ter ustreznih meril in smernic za odločanje je treba predložiti utemeljitve za predlagane vrednosti količin, pri katerih škodljivi učinki niso bili opaženi pri vsaki relevantni študiji.

Na podlagi teh podatkov je treba predložiti znanstveno utemeljene predloge za določitev sprejemljivega dnevnega vnosa in stopnje sprejemljive izpostavljenosti izvajalca tretiranja aktivni snovi.

6. Ostanki v tretiranih proizvodih, hrani in krmi ali na njih

Uvod

(i) Predložene informacije, skupaj z informacijami za enega ali več pripravkov, ki vsebujejo aktivno snov, morajo zadoščati za oceno tveganja za ljudi zaradi ostankov aktivne snovi, relevantnih metabolitov ter razgradnih in reakcijskih produktov, ki ostanejo v živilih. Poleg tega morajo predložene informacije zadoščati za: — odločitev o odobritvi aktivne snovi, — natančno opredelitev ustreznih pogojev ali omejitev v zvezi z vsako odobritvijo.

(ii) Navesti je treba podroben opis (specifikacijo) uporabljene snovi, kot je določeno v točki 1.11.

(iii) Študije se izvedejo v skladu s Smernicami EU za pridobivanje podatkov o ostankih (12).

(iv) Kadar je relevantno, se podatki analizirajo z ustreznimi statističnimi metodami. Navedejo se vse podrobnosti statistične analize.

(v) Stabilnost ostankov med shranjevanjem Po potrebi se opravijo študije o stabilnosti ostankov med shranjevanjem. Na splošno se vzorci zamrznejo v 24 urah po vzorčenju, razen ko je sicer znano, da je spojina hitro hlapna ali nestabilna; podatki se običajno ne zahtevajo za vzorce, odvzete in analizirane v 30 dneh po vzorčenju (šest mesecev, če gre za snov, označeno z radioaktivnimi markerji). Študije s snovmi, ki niso označene z radioaktivnimi markerji, se izvedejo na reprezentativnih vzorcih, če je le mogoče na vzorcih iz tretiranih kultur ali živali z izpostavljenimi ostanki. Če to ni mogoče, se enakim delom pripravljenih kontrolnih vzorcev primeša znana količina kemikalij, preden se jih shrani v običajnih pogojih shranjevanja. Če med shranjevanjem pride do znatne razgradnje (več kot 30 %), je treba spremeniti pogoje shranjevanja ali pa se vzorci pred analizo ne shranjujejo in se kakršne koli študije ponovijo, kadar pogoji shranjevanja niso bili zadovoljivi. Navesti je treba podrobne informacije o pripravi vzorcev ter pogojih shranjevanja (temperatura in trajanje) vzorcev ter izvlečkov. Potrebni bodo tudi podatki o stabilnosti med shranjevanjem z uporabo izvlečkov vzorcev, razen če so vzorci analizirani v 24 urah po odvzemu.

6.1 Presnova, porazdelitev in izražanje ostanka v rastlinah

Namen testiranja

Cilji teh študij so:

— pripraviti oceno skupnih končnih ostankov v ustreznem delu kultur ob spravilu po predlaganem tretiranju,

— določiti glavne sestavine skupnih končnih ostankov,

— navesti porazdelitev ostankov med ustreznimi deli kultur,

— količinsko določiti glavne sestavine ostanka in ugotoviti učinkovitost postopkov ekstrakcije teh sestavin,

— opredeliti ostanke in njihovo izražanje.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Te študije so obvezne, razen če je mogoče dokazati, da v rastlinah/rastlinskih proizvodih, ki se uporabljajo kot živila ali krma, ni ostankov.

Testni pogoji

V študije o presnovi morajo biti vključene kulture ali skupine kultur, na katerih bodo uporabljena fitofarmacevtska sredstva z zadevno aktivno snovjo. Če se predvideva široko področje uporabe v različnih skupinah kultur ali vrstah sadja, je treba izvesti študije na vsaj treh kulturah, razen če je mogoče dokazati, da drugačna presnova ni verjetna. Kadar je predvidena uporaba pri različnih skupinah kultur, morajo biti študije reprezentativne za relevantne skupine. V ta namen je mogoče razvrstiti kulture v eno od petih skupin: korenovke, listna zelenjava, sadje, zrnje stročnic in seme oljnic, žita. Če so na voljo študije za tri od teh skupin in rezultati kažejo, da je pot razgradnje pri vseh treh skupinah podobna, dodatne študije niso potrebne, razen če je mogoče pričakovati, da bo presnova drugačna. Pri študijah o presnovi je treba upoštevati tudi različne lastnosti aktivne snovi ter nameravano metodo uporabe.

Predložiti je treba oceno rezultatov različnih študij o mestu vstopa (npr. prek listov ali korenin) in o porazdelitvi ostankov med ustreznimi deli kultur ob spravilu (s posebnim poudarkom na delih, ki so užitni za ljudi ali živali). Če kultura ne sprejme aktivno snov ali relevantnih metabolitov, je treba to razložiti. Pri ocenjevanju poskusnih podatkov so lahko v pomoč informacije o načinu delovanja in o fizikalno-kemičnih lastnostih aktivne snovi.

6.2 Presnova, porazdelitev in izražanje ostanka pri živini

Namen testiranja

Cilji teh študij so:

— določiti glavne sestavine skupnih končnih ostankov v užitnih proizvodih živalskega izvora,

— količinsko določiti hitrost razgradnje in izločanja skupnih ostankov pri nekaterih proizvodih živalskega izvora (mleko ali jajca) ter izločkih,

— navesti porazdelitev ostankov med relevantnimi užitnimi proizvodi živalskega izvora,

— količinsko določiti glavne sestavine ostanka in prikazati učinkovitost izločanja za te sestavine,

— pridobiti podatke, na podlagi katerih je mogoče sprejeti odločitev o potrebi po študijah o krmljenju živine, kakor je določeno v točki 6.4,

— opredeliti ostanke in njihovo izražanje.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Študije o presnovi pri živalih, kot so molznice pri prežvekovalcih (npr. koze ali krave) ali nesnice pri perutnini, so obvezne le, kadar lahko uporaba pesticidov povzroči prisotnost znatnih količin ostankov v krmi (≥ 0,1 mg/kg celotnega zaužitega obroka, razen v izjemnih primerih, npr. ko se aktivne snovi kopičijo). Kadar postane očitno, da se poti presnove pri podganah in prežvekovalcih znatno razlikujejo, je treba opraviti študijo pri prašičih, razen če pri prašičih pričakovani vnos ni znaten.

6.3 Poskusi ostankov

Namen testiranja

Cilji teh študij so:

— količinsko določiti najvišje verjetne vrednosti ostankov v tretiranih kulturah ob spravilu ali pri razkladanju iz skladišča v skladu s predlagano dobro kmetijsko prakso (GAP) in

— če je ustrezno, določiti stopnjo upadanja nakopičenih ostankov fitofarmacevtskih sredstev.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Te študije morajo biti opravljene vedno, kadar se fitofarmacevtsko sredstvo nanaša na rastline/rastlinske proizvode, ki se uporabljajo kot živila ali krma ali kadar lahko te rastline ostanke ali druge snovi vsrkajo iz tal, razen v primerih, ko je mogoče narediti ekstrapolacijo na podlagi primernih podatkov o drugih kulturah.

Podatki o poskusih ostankov so predloženi v dokumentaciji za tiste uporabe fitofarmacevtskih sredstev, za katere se zahteva registracija v trenutku, ko se dokumentacija predloži z namenom odobritve aktivne snovi.

Testni pogoji

Nadzorovani poskusi ustrezajo predlagani natančni dobri kmetijski praksi. Pri pogojih testiranja je treba upoštevati najvišje količine ostankov, ki lahko v razumni meri nastanejo (npr. največje število predlaganih nanosov, uporaba najvišjega odmerka, najkrajša karenca pred spravilom, najkrajše obdobje prepovedi uporabe ali najkrajša doba shranjevanja), vendar kažejo najslabši primer pogojev, v katerih bi bila aktivna snov uporabljena.

Pripraviti in predložiti je treba zadostno količino podatkov za potrditev, da ugotovljeni vzorci veljajo za geografska območja in obseg pogojev, v katerih se bo fitofarmacevtsko sredstvo uporabljalo.

Pri določanju programa nadzorovanih poskusov se običajno upoštevajo dejavniki, kot so podnebne razlike med pridelovalnimi območji, razlike v načinih pridelave (npr. zunanja uporaba nasproti uporabi v rastlinjaku), letni časi pridelave, vrste formulacij itd.

Na splošno se za primerljivo vrsto pogojev izvedejo poskusi v najmanj dveh rastnih dobah. Vse izjeme se popolnoma utemeljijo.

Pred predhodno oceno rezultatov poskusa je težko določiti točno število potrebnih poskusov. Minimalne zahteve po podatkih veljajo le, če so pridelovalna območja primerljiva, npr. glede podnebja, načinov in rastne dobe pridelave itd. Če so domnevno vse druge spremenljivke (podnebje itd.) primerljive, je za glavne kulture treba izvesti najmanj osem poskusov, ki so reprezentativni za predlagano pridelovalno območje. Za manj pomembne kulture so običajno potrebni najmanj štirje poskusi, reprezentativni za predlagano pridelovalno območje.

Zaradi večje homogenosti pri ostankih, ki nastanejo zaradi tretiranja kultur po spravilu ali pred skladiščenjem, zadostujejo poskusi iz ene rastne dobe. Za tretiranje po spravilu so načeloma potrebni najmanj štirje poskusi, ki so po možnosti opravljeni na različnih lokacijah z različnimi kultivarji. Za vsako metodo nanašanja in vrsto shranjevanja je treba opraviti niz poskusov, razen če je mogoče jasno določiti najslabši primer uporabe v zvezi z ostanki.

Število študij, ki jih je treba narediti v eni rastni dobi, se lahko zmanjša, če je mogoče dokazati, da bodo vrednosti ostankov v rastlinah/rastlinskih proizvodih nižje od meje določitve.

Kadar je med tretiranjem kultur pomemben del kultur primeren za uživanje, polovica navedenih nadzorovanih poskusov ostankov vključuje podatke o učinku časa na stopnjo prisotnega ostanka (študije o upadanju ostankov), razen če je mogoče dokazati, da uporaba fitofarmacevtskega sredstva pri predlaganih pogojih ne vpliva na užitne kulture.

6.4 Študije o krmljenju živine

Namen testiranja

Cilj teh študij je določiti ostanke v proizvodih živalskega izvora, ki so posledica ostankov v krmi ali rastlinski krmi.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Študije o krmljenju so obvezne le:

— kadar so v kulturah ali delih kultur (npr. obrezki, odpadki), s katerimi se hranijo živali, prisotne znatne količine ostankov (≥ 0,1 mg/kg celotnega zaužitega obroka, razen v izjemnih primerih, npr. ko se aktivne snovi kopičijo) in

— kadar študije presnove pokažejo, da so lahko v užitnem živalskem tkivu ob upoštevanju vrednosti ostankov v enkratnem odmerku potencialnih krmil prisotne znatne količine ostankov (0,01 mg/kg ali nad mejo določitve, če je višja od 0,01 mg/kg).

Kadar je ustrezno, se predložijo ločene študije za molznice pri prežvekovalcih in/ali nesnice pri perutnini. Kadar je iz študij o presnovi, predloženih v skladu s točko 6.2, razvidno, da se poti presnove pri prašičih v primerjavi s prežvekovalci znatno razlikujejo, je treba izvesti študijo o krmljenju prašičev, razen če pričakovani vnos pri prašičih ni znaten.

Testni pogoji

Na splošno se krma daje v treh odmerkih (pričakovana vrednost ostankov, tri- do petkratna in 10-kratna pričakovana vrednost ostankov). Pri določanju enkratnega odmerka je treba sestaviti teoretični obrok hrane.

6.5 Učinki industrijske predelave in/ali priprave v gospodinjstvu

Okoliščine, v katerih se zahteva

Odločitev o tem, ali je treba izvesti študije o predelavi, je odvisna od:

— pomembnosti predelanega proizvoda za prehrano ljudi ali živali,

— vrednosti ostankov v rastlini ali rastlinskem proizvodu, ki naj bi bil predelan,

— fizikalno-kemičnih lastnosti aktivne snovi ali relevantnih metabolitov in

— možnosti, da bo po predelavi rastline ali rastlinskega proizvoda mogoče najti razgradne produkte toksikološkega pomena.

Študije o predelavi običajno niso obvezne, če v rastlini ali rastlinskem proizvodu, namenjenem za predelavo, niso prisotni nobeni pomembni ali analitično določljivi ostanki ali če je največji skupni teoretični dnevni vnos nižji od 10 % povprečnega dnevnega vnosa. Poleg tega študije o predelavi običajno niso obvezne za rastline ali rastlinske proizvode, ki se v glavnem uživajo surovi, razen tistih z neužitnimi deli, kot so citrusi, banana ali kivi, kjer so lahko potrebni podatki o porazdelitvi ostankov v lupini/mesu sadežev.

„Pomembni ostanki“ se v glavnem nanašajo na ostanke nad 0,1 mg/kg. Če ima zadevni pesticid visoko akutno toksičnost in/ali nizek ADI, je treba upoštevati izvajanje študij o predelavi za določljive ostanke pod 0,1 mg/kg.

Študije o učinkih predelave na naravo ostankov običajno niso potrebne, kadar gre le za preproste fizične postopke, ki ne vključujejo spremembe temperature rastline ali rastlinskega proizvoda, kot so pranje, rezanje ali stiskanje.

6.5.1 Učinki na naravo ostanka

Namen testiranja

Namen teh študij je ugotoviti, ali med predelavo iz ostankov v surovih proizvodih nastajajo razgradni ali reakcijski produkti, ki bi zahtevali ločeno oceno tveganja.

Testni pogoji

Glede na vrednosti in kemijsko obliko ostankov v surovini se po potrebi preuči niz reprezentativnih hidroliznih situacij (ki simulirajo relevantne predelovalne postopke). Poleg hidrolize je treba raziskati tudi druge učinke predelave, kadar lastnosti aktivne snovi ali metabolitov kažejo, da zaradi teh postopkov lahko nastanejo toksikološko pomembni razgradni produkti. Te študije se običajno izvajajo z obliko aktivne snovi, označeno z radioaktivnimi markerji.

6.5.2 Učinki na vrednost ostanka

Namen testiranja

Glavni cilji teh študij so:

— določiti količinsko porazdelitev (prenos) ostankov v različnih vmesnih in končnih proizvodih ter oceniti dejavnike prenosa,

— omogočiti bolj realistično oceno vnosa ostankov s prehrano.

Testni pogoji

Študije o predelavi predstavljajo pripravo v gospodinjstvu in/ali dejansko industrijsko predelavo.

Najprej je običajno treba izvesti le niz osnovnih „študij o ravnovesju“, reprezentativnih za skupne postopke pri rastlinah ali rastlinskih proizvodih, ki vsebujejo znatne količine ostankov. Izbira teh reprezentativnih postopkov se utemelji. Tehnologija, uporabljena pri študijah o predelavi, vedno čim bolj ustreza dejanskim pogojem v praksi. Pripravi se razpredelnica, v kateri se pojasni ravnovesje mase ostankov v vseh vmesnih in končnih proizvodih. Pri pripravi take razpredelnice je mogoče prepoznati vse koncentracije ali znižanja ostankov v posameznih proizvodih in tudi določiti ustrezne faktorje prenosa.

Če predelani rastlinski proizvodi pomenijo pomemben del prehrane in če „študija o ravnovesju“ pokaže, da bi lahko prišlo do znatnega prenosa ostankov v predelane proizvode, je treba izvesti tri „nadaljnje študije“ za določitev koncentracije ostankov ali dejavnikov razredčenja.

6.6 Ostanki v naslednjih kulturah

Namen testiranja

Cilj teh študij je omogočiti oceno možnih ostankov v naslednjih kulturah.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Kadar podatki, pridobljeni v skladu s točko 7.1 te priloge ali točko 9.1 Priloge k Uredbi (EU) št. 545/2011, kažejo, da v tleh ali rastlinskih materialih, kot je slama ali organski material, do setve ali sejanja morebitnih nadaljnjih kultur ostanejo znatne količine ostankov (> 10 % nanesene aktivne snovi celotne nespremenjene aktivne snovi in njenih relevantnih metabolitov ali razgradnih produktov), ki bi lahko presegale mejo določitve pri naslednjih kulturah pri spravilu, se ti ostanki upoštevajo. Pri tem se upošteva narava ostanka v naslednjih kulturah in, vsaj teoretično, ocena vrednosti teh ostankov. Če ni mogoče izključiti verjetnosti ostankov v naslednjih kulturah, je treba izvesti študije o presnovi in porazdelitvi in po potrebi še poskuse na prostem.

Testni pogoji

Če je opravljena teoretična ocena ostankov v naslednjih kulturah, se predložijo vse podrobne informacije in utemeljitev.

Študije o presnovi in porazdelitvi ter poskusi na prostem, če so potrebni, se opravijo na reprezentativnih kulturah, ki so izbrane tako, da predstavljajo običajno kmetijsko prakso.

6.7 Predlagane mejne vrednosti ostankov (MRL) ter opredelitev ostanka

Predložiti je treba popolno utemeljitev predlaganih mejnih vrednosti ostankov, skupaj z vsemi podrobnostmi o uporabljenih statističnih metodah, kadar je to relevantno.

Pri oceni, katere spojine naj bodo vključene v opredelitev ostanka, je treba upoštevati toksikološki pomen spojin, verjetne prisotne količine ter praktičnost predlagane analitske metode za nadzor in spremljanje po registraciji.

6.8 Predlagane karence pred spravilom za predvidene uporabe ali obdobja prepovedi uporabe ali obdobja shranjevanja pri uporabi po spravilu

Predložiti je treba popolno utemeljitev predlogov.

6.9 Ocene potencialne in dejanske izpostavljenosti prek prehrane in drugih sredstev

Upoštevati je treba izračun realistične napovedi vnosa s prehrano. To se lahko naredi na postopen način, ki omogoča bolj realistično napoved vnosa. Kadar je to relevantno, je treba upoštevati druge vire izpostavitve, kot so ostanki v zdravilih ali veterinarskih zdravilih.

6.10 Povzetek in ocena obnašanja ostankov

Pripravita se povzetek in ocena vseh podatkov, predstavljenih v tem oddelku, v skladu s smernicami pristojnih organov držav članic o formatu takih povzetkov in ocen. Povzetek vključuje podrobno in kritično oceno navedenih podatkov v okviru relevantnih meril in smernic za ocenjevanje in odločanje, zlasti v zvezi s tveganjem za ljudi in živali, ki iz tega izvira ali bi lahko izviralo, ter z obsegom, kakovostjo in zanesljivostjo podatkovne zbirke.

Še zlasti je treba obravnavati toksikološki pomen vseh metabolitov pri nesesalcih.

Pripravi se shema presnove pri rastlinah in živalih s kratko razlago porazdelitve in vključenih kemičnih sprememb.

7. Končno stanje in obnašanje v okolju

Uvod

(i) Predložene informacije, skupaj z informacijami za enega ali več pripravkov, ki vsebujejo aktivno snov, morajo zadoščati za oceno vpliva na končno stanje in obnašanje aktivne snovi v okolju in za opredelitev neciljnih vrst, ki so lahko ogrožene zaradi izpostavljenosti aktivni snovi, njenim metabolitom, razgradnim in reakcijskim produktom, kadar so toksikološko ali okoljsko pomembni.

(ii) Predložene informacije o aktivni snovi, skupaj z drugimi relevantnimi informacijami za enega ali več pripravkov, ki vsebujejo aktivno snov, zadoščajo za: — odločitev o odobritvi aktivne snovi, — natančno opredelitev ustreznih pogojev ali omejitev v zvezi z vsako odobritvijo, — razvrstitev aktivne snovi glede na možno nevarnost, — določitev piktogramov, opozorilnih besed in relevantnih stavkov o nevarnosti in previdnostnih stavkov za zaščito okolja, ki morajo biti na embalaži (posodah), — predvidevanje porazdelitve, končnega stanja in obnašanja aktivne snovi, relevantnih metabolitov, razgradnih in reakcijskih produktov v okolju, kakor tudi časovnih potekov teh procesov, — opredelitev neciljnih vrst in populacij, ki so lahko ogrožene zaradi morebitne izpostavljenosti, ter — določitev ukrepov za zmanjšanje onesnaževanja okolja in vpliva na neciljne vrste.

(iii) Predložiti je treba podroben opis (specifikacijo) uporabljene snovi, kot je določeno v točki 1.11. Kadar se testira aktivna snov, se uporabi snov, ki po specifikaciji ustreza snovi, ki se bo uporabljala pri proizvodnji pripravkov, ki so v postopku registracije, razen kadar se uporablja snov, označena z radioaktivnimi markerji. Kadar se izvajajo študije o aktivne snovi, proizvedene v laboratoriju ali v poskusni proizvodnji, jih je treba ponoviti s tehnično aktivno snovjo, razen če je mogoče utemeljiti, da je uporabljena testna snov s stališča ekotoksikološkega testiranja in ocene enaka.

(iv) Kadar se uporablja testna snov, označena z radioaktivnimi markerji, se radioaktivni markerji postavijo na enega ali (po potrebi) več mest, ki omogočajo pojasnitev poti presnove in razgradnje ter porazdelitev aktivne snovi, njenih metabolitov, reakcijskih in razgradnih produktov v okolju.

(v) Ločene študije za metabolite, razgradne ali reakcijske produkte je morda treba izvesti, kadar ti produkti lahko predstavljajo resno tveganje za neciljne organizme ali za kakovost vode, tal in zraka in kadar se njihovi učinki ne morejo oceniti na podlagi razpoložljivih rezultatov za aktivno snov. Pred izvedbo teh študij je treba upoštevati informacije iz oddelkov 5 in 6.

(vi) Kadar je to relevantno, se načrtujejo testi in analizirajo podatki ob uporabi primernih statističnih metod. Navedejo se vse podrobnosti statistične analize (npr. vse ocenjene vrednosti z intervalom zaupanja, natančne p-vrednosti namesto navajanja statistično značilno/neznačilno).

7.1 Končno stanje in obnašanje v tleh

Vse relevantne informacije o vrsti in značilnosti tal, uporabljene v študijah, vključno z vrednostjo pH, vsebnostjo organskega ogljika, sposobnostjo izmenjave kationov, teksturo in sposobnostjo zadrževanja vode pri pF = 0 in pF = 2,5, je treba navesti v skladu z ustreznimi standardi ISO ali drugimi mednarodnimi standardi.

Neposredno pred začetkom in na koncu študije je treba določiti mikrobno biomaso tal, uporabljenih v laboratorijskih študijah o razgradnji.

Priporočljivo je čim več uporabljati vzorce istih tal med vsemi laboratorijskimi študijami o tleh.

Vzorci tal, ki se uporabijo v študijah o razgradnji ali mobilnosti, morajo predstavljati vrste tal, ki so tipične za različna območja EU, kjer se aktivna snov uporablja ali se predvideva njena uporaba, in morajo:

— zajemati različne vsebnosti organskega ogljika, teksturne razrede in vrednosti pH, in

— kadar se na podlagi drugih informacij pričakuje, da bo razgradnja ali mobilnost odvisna od pH (npr. topnost in stopnja hidrolize – točki 2.7 in 2.8), zajemati naslednja območja vrednosti pH: — 4,5 do 5,5, — 6 do 7 in — (približno) 8.

Uporabljeni vzorec tal mora biti, kadar je to mogoče, ob vzorčenju svež. Če se ni mogoče izogniti uporabi shranjenega vzorca tal, se ta ustrezno shrani za omejeno obdobje pri opredeljenih in navedenih pogojih. Vzorci tal, shranjeni v daljšem obdobju, se lahko uporabijo le za študije o adsorpciji/desorpciji.

Vzorec tal, izbran za začetek študij, nima skrajnih značilnosti glede teksture, vrednosti organskega ogljika in pH.

Vzorci tal se odvzamejo in pripravijo v skladu s standardom ISO 10381-6 (Kakovost zemlje – Vzorčenje – Smernice za odvzem, pripravo in shranjevanje vzorcev tal za oceno mikrobioloških postopkov v laboratoriju). Navesti in utemeljiti je treba vsa odstopanja.

Terenske študije se izvedejo v pogojih, ki so čim bolj podobni običajni kmetijski praksi glede vrst tal in podnebnih pogojev, reprezentativnih za območja uporabe. Vremenske razmere se navedejo, kadar se izvajajo terenske študije.

7.1.1 Pot in hitrost razgradnje

7.1.1.1 Pot razgradnje

Namen testiranja

Navedeni podatki in informacije, skupaj z drugimi relevantnimi podatki in informacijami, zadoščajo za:

— določitev, kadar je mogoče, relativne pomembnosti vrst vključenih postopkov (ravnotežje med kemijsko in biološko razgradnjo),

— opredelitev prisotnih posameznih sestavin, ki v katerem koli trenutku predstavljajo ve kot 10 % količine dodane aktivne snovi, vključno z neekstrabilnimi ostanki, kadar je izvedljivo,

— opredelitev prisotnih posameznih sestavin, ki predstavljajo manj kot 10 % količine dodane aktivne snovi, kadar je mogoče,

— določitev relativnih razmerij prisotnih sestavin (masno ravnotežje) in

— opredelitev problematičnih ostankov v tleh, ki so jim neciljne vrste izpostavljene ali lahko izpostavljene.

Pri sklicu na neekstrabilne ostanke se ti opredelijo kot kemijske snovi, ki izvirajo iz pesticidov, ki se uporabljajo v skladu z običajno kmetijsko prakso, in se ne morejo ekstrahirati z metodami, ki bistveno ne spreminjajo kemijske oblike teh ostankov. Pri teh neekstraktibilnih ostankih se šteje, da ne zajemajo delcev skozi metabolne poti, ki vodijo v naravne produkte.

7.1.1.1.1 Aerobna razgradnja

Okoliščine, v katerih se zahteva

Vedno je treba navesti pot ali poti razgradnje, razen kadar narava ali način uporabe pripravkov, ki vsebujejo aktivno snov, preprečuje onesnaženje tal, kot je uporaba na shranjenih proizvodih ali za premaze za zdravljenje poškodb na drevesih.

Testni pogoji

Pot ali poti razgradnje je treba navesti za eno vrsto tal.

Dobljene rezultate je treba predstaviti v obliki shematičnega prikaza vključenih poti in v obliki razpredelnic, ki prikazujejo razporeditev radioaktivnih markerjev in naslednjih snovi glede na čas:

— aktivne snovi,

— CO2,

— hlapnih spojin, razen CO2,

— posameznih opredeljenih transformacijskih produktov,

— ekstrabilnih snovi, ki niso opredeljene, in

— neekstrabilnih ostankov v tleh.

Pri preučevanju poti razgradnje je treba vključiti vse izvedljive korake za opredelitev lastnosti in količine neekstrabilnih ostankov, ki nastanejo po 100 dneh, če presegajo 70 % nanesenega odmerka aktivne snovi. Uporabljene tehnike in metodologije je najbolje izbrati za vsak posamezen primer. Kadar spojine niso opredeljene, je treba predložiti utemeljitev.

Študija običajno traja 120 dni, razen kadar je raven neekstrabilnih ostankov in CO2 po krajšem obdobju taka, da jih je mogoče ekstrapolirati na zanesljiv način po 100 dneh.

Smernice za testiranje

SETAC – Postopki za ocenjevanje končnega stanja pesticidov v okolju in njihove ekotoksičnosti (13).

7.1.1.1.2 Dopolnilne študije

— Anaerobna razgradnja

Okoliščine, v katerih se zahteva

Študijo o anaerobni razgradnji je treba navesti, razen kadar je mogoče utemeljiti, da je majhna verjetnost izpostavitve fitofarmacevtskega sredstva, ki vsebuje aktivno snov, anaerobnim pogojem.

Testni pogoji in smernice za testiranje

Uporabljajo se iste določbe kot iz ustreznih odstavkov točke 7.1.1.1.1.

— Fotoliza tal

Okoliščine, v katerih se zahteva

Študijo o fotolizi tal je treba navesti, razen kadar je mogoče utemeljiti, da je majhna verjetnost depozicije aktivne snovi na površini tal.

Smernice za testiranje

SETAC – Postopki za ocenjevanje končnega stanja pesticidov v okolju in njihove ekotoksičnosti.

7.1.1.2 Hitrost razgradnje

7.1.1.2.1 Laboratorijske študije

Namen testiranja

Študije o razgradnji v tleh zagotovijo najboljšo možno oceno časa za razgradnjo 50 % in 90 % (DT50lab in DT90lab) aktivne snovi, relevantnih metabolitov ter razgradnih in reakcijskih produktov v laboratorijskih pogojih.

— Aerobna razgradnja

Okoliščine, v katerih se zahteva

Vedno je treba navesti hitrost razgradnje v tleh, razen kadar narava ali način uporabe fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo aktivno snov, preprečuje onesnaženje tal, kot je uporaba na shranjenih proizvodih ali za premaze za zdravljenje poškodb na drevesih.

Testni pogoji

Navesti je treba hitrost aerobne razgradnje aktivne snovi v treh vrstah tal poleg tiste iz točke 7.1.1.1.1.

Za preučitev vpliva temperature na razgradnjo je treba opraviti dodatno študijo pri 10 °C na eni od vrst tal, uporabljenih za preučitev razgradnje pri 20 °C, dokler ni na voljo potrjen model izračuna EU za ekstrapolacijo hitrosti razgradnje pri nižjih temperaturah.

Študija običajno traja 120 dni, razen kadar se več kot 90 % aktivne snovi razgradi pred iztekom navedenega obdobja.

Navesti je treba podobne študije za tri vrste tal za vse relevantne metabolite, razgradne in reakcijske produkte, ki se nahajajo v tleh in ki kadar koli med študijo predstavljajo več kot 10 % količine dodane aktivne snovi, razen kadar je mogoče njihove vrednosti DT50 določiti iz rezultatov študij o razgradnji aktivne snovi.

Smernice za testiranje

SETAC – Postopki za ocenjevanje končnega stanja pesticidov v okolju in njihove ekotoksičnosti.

— Anaerobna razgradnja

Okoliščine, v katerih se zahteva

Kadar je treba v skladu s točko 7.1.1.1.2 izvesti študijo o anaerobni razgradnji, je treba navesti hitrost anaerobne razgradnje aktivne snovi.

Testni pogoji

Hitrost anaerobne razgradnje aktivne snovi je treba določiti v vzorcu tal, ki se uporablja v študiji o anaerobni razgradnji v skladu s točko 7.1.1.1.2.

Študija običajno traja 120 dni, razen kadar se več kot 90 % aktivne snovi razgradi pred iztekom navedenega obdobja.

Navesti je treba podobne študije za eno vrsto tal za vse relevantne metabolite, razgradne in reakcijske produkte, ki se nahajajo v tleh in ki kadar koli med študijo predstavljajo več kot 10 % količine dodane aktivne snovi, razen kadar je mogoče njihove vrednosti DT50 določiti iz rezultatov študij o razgradnji aktivne snovi.

Smernice za testiranje

SETAC – Postopki za ocenjevanje končnega stanja pesticidov v okolju in njihove ekotoksičnosti.

7.1.1.2.2 Terenske študije

— Študije o razpadu v tleh

Namen testiranja

Študije o razpadu v tleh omogočajo oceno časa za razpad 50 % in 90 % (DT50f in DT90f) aktivne snovi pri terenskih pogojih. Kadar je relevantno, je treba navesti informacije o relevantnih metabolitih ter razgradnih in reakcijskih produktih.

Okoliščine, v katerih se zahteva

Teste je treba izvajati v pogojih, ko je vrednost DT50lab pri 20 °C in vsebnosti vlage v tleh, ki ustreza vrednosti pF med 2 in 2,5 (vlečni tlak), daljši od 60 dni.

Kadar je predvidena uporaba fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo aktivno snov, v hladnih podnebnih razmerah, je treba teste izvajati v pogojih, ko je vrednost DT50lab pri 10 °C in vsebnosti vlage v tle