KAZALO

1. Postopek 9

2. Ozadje in opis ukrepov, ki so predmet preiskave 10

2.1 Splošni okvir 10

2.1.1 Prvotne pogodbe 10

2.1.2 Podaljšanje prvotnih pogodb 12

2.1.3 Privatizacija družbe Toremar in sklenitev nove pogodbe o opravljanju storitev 13

2.2 Ukrepi, ki so predmet sklepov iz leta 2011 in 2012 13

2.3 Podroben opis ukrepov, ki so predmet tega sklepa 13

2.3.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Toremar in Italijo 13

2.3.1.1 Obveznosti javne službe 13

2.3.1.2 Proračun in trajanje 14

2.3.2 Privatizacija družbe Toremar 16

2.3.2.1 Postopek prodaje in končna oddaja 17

2.3.2.2 Prodajna pogodba 17

2.3.2.3 Postopki na nacionalni ravni 18

2.3.3 Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Toskano in družbo Moby/Toremar 19

2.3.3.1 Upravičenka 19

2.3.3.2 Poti 19

2.3.3.3 Trajanje 19

2.3.3.4 Obveznosti javne službe 19

2.3.3.5 Določbe o nadomestilu in končna oddaja 20

2.3.4 Prednostni privez 20

2.3.5 Ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010 21

2.4 Postopek za ugotavljanje kršitev št. 2007/4609 21

3. Razlogi za začetek in podaljšanje postopka 23

3.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Toremar in Italijo 23

3.1.1 Upoštevanje sodbe v zadevi Altmark in obstoj pomoči 23

3.1.2 Združljivost 23

3.2 Privatizacija družbe Toremar 24

3.3 Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Toskano in družbo Moby/Toremar 24

3.3.1 Upoštevanje sodbe v zadevi Altmark in obstoj pomoči 24

3.3.2 Združljivost 25

3.4 Prednostni privez 25

3.5 Ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010 25

4. Pripombe Italije 25

4.1 O obveznostih javne službe in konkurenčnem okolju 25

4.2 O privatizaciji družbe Toremar 26

4.2.1 O prodajni ceni družbe Toremar 26

4.2.2 O preglednosti in nediskriminatornosti postopka 26

4.3 O skladnosti podaljšanja prvotne pogodbe in novega javnega naročila storitev s pogoji iz sodbe v zadevi Altmark 26

4.4 O 9,95-odstotni stopnji donosa, uporabljeni za leto 2010, in 6,5-odstotni premiji za tveganje, določeni v direktivi odbora CIPE leta 2010 27

4.5 O prednostnem privezu 27

4.6 O ukrepih, določenih v zakonu iz leta 2010 28

4.7 O skladnosti podaljšanja prvotne pogodbe in novega javnega naročila storitev s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 28

4.8 O skladnosti prvotne pogodbe in novega javnega naročila storitev s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 29

5. Pripombe družbe Moby/Toremar 29

5.1 O obveznostih javne službe in konkurenčnem okolju 29

5.2 O privatizaciji družbe Toremar 29

5.2.1 O ceni, plačani za delnice družbe Toremar 29

5.2.2 O preglednosti in nediskriminatornosti postopka ter o prodaji sredstev družbe Toremar v svežnju z novim javnim naročilom storitev 29

5.3 O skladnosti novega javnega naročila storitev z merili iz sodbe v zadevi Altmark 30

5.4 O podaljšanju prvotne pogodbe med družbo Toremar in Italijo 30

6. Ocena 31

6.1 Obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU 31

6.1.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Toremar in Italijo 31

6.1.1.1 Državna sredstva 31

6.1.1.2 Selektivnost 31

6.1.1.3 Gospodarska prednost 31

6.1.1.4 Učinek na konkurenco in trgovino 33

6.1.1.5 Sklepna ugotovitev 33

6.1.1.6 Nova ali obstoječa pomoč 33

6.1.2 Oddaja novega javnega naročila storitev v svežnju z dejavnostmi družbe Toremar družbi Moby/Toremar 34

6.1.2.1 Prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark 34

6.1.2.2 Drugo merilo iz sodbe v zadevi Altmark 40

6.1.2.3 Tretje merilo iz sodbe v zadevi Altmark 40

6.1.2.4 Četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark 43

6.1.2.5 Sklepna ugotovitev 48

6.1.3 Ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010 48

6.1.3.1 Morebitna uporaba sredstev za posodobitev ladij za namene likvidnosti 48

6.1.3.2 Davčne oprostitve, povezane s postopkom privatizacije 49

6.1.3.3 Možnost uporabe sredstev Sklada za premalo izkoriščena območja za kritje likvidnostnih potreb 49

6.1.4 Sklepna ugotovitev o obstoju pomoči 50

6.2 Zakonitost pomoči 50

6.3 Združljivost pomoči 50

6.3.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Toremar in Italijo 50

6.3.1.1 Pravila, ki se uporabljajo 50

6.3.1.2 Resnična storitev splošnega gospodarskega pomena, kot je navedena v členu 106 PDEU 52

6.3.1.3 Potreba po aktu o pooblastitvi, v katerem so določene obveznosti javne službe in metode za izračun nadomestila 54

6.3.1.4 Trajanje obdobja pooblastitve 55

6.3.1.5 Skladnost z Direktivo 2006/111/ES 55

6.3.1.6 Znesek nadomestila 55

6.3.1.7 Prednostni privez 57

6.3.1.8 Sklepna ugotovitev 58

6.3.2 Sklepna ugotovitev glede združljivosti pomoči 58

7. Sklepna ugotovitev 58

SKLEP KOMISIJE (EU) 2022/348

z dne 17. junija 2021

glede ukrepov SA.32014, SA.32015, SA.32016 (2011/C) (ex 2011/NN), ki sta jih Italija in dežela Toskana izvedli za družbo Toremar in njeno pridobiteljico, družbo Moby

(notificirano pod dokumentarno številko C(2022) 4271)

(Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 108(2), prvi pododstavek, Pogodbe,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1), točka (a), Sporazuma,

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

(1) Komisija je 23. marca 2009, 9. decembra 2009, 21. decembra 2009, 6. januarja 2010, 27. septembra 2010 in 12. oktobra 2010 prejela šest pritožb v zvezi z več ukrepi podpore, ki jih je Italija sprejela v korist družb nekdanje skupine Tirrenia (2). Pritožbe so se nanašale na nadomestilo za javne storitve, dodeljeno tem družbam po izteku prvotnih javnih naročil storitev, sklenjenih z Italijo za obdobje od januarja 1989 do decembra 2008 (v nadaljnjem besedilu: prvotne pogodbe), dodatne podporne ukrepe, določene v več zakonodajnih aktih, sprejetih v okviru postopka privatizacije družb, ter nekatera vprašanja, zlasti v zvezi s postopkom privatizacije družb Tirrenia di Navigazione S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: družba Tirrenia) in Siremar – Sicilia Regionale Marittima S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: družba Siremar).

(2) Italija je 1. decembra 2010 Komisiji priglasila nadomestilo, ki ga je v letih 2009 in 2010 plačala družbi Toscana Regionale Marittima S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: družba Toremar).

(3) Komisija je 5. oktobra 2011 začela formalni postopek preiskave v zvezi z več ukrepi, ki jih je Italija sprejela v korist družb nekdanje skupine Tirrenia (v nadaljnjem besedilu: sklep iz leta 2011). Preiskava se je med drugim nanašala na nadomestilo, dodeljeno družbi Toremar za opravljanje storitev na več pomorskih poteh od 1. januarja 2009, in več drugih ukrepov, dodeljenih navedeni družbi (glej uvodno izjavo 33).

(4) Sklep iz leta 2011 je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije. Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo svoje pripombe o ukrepih v okviru preiskave (3).

(5) Italija je z dopisom z dne 28. septembra 2011 Komisijo že obvestila, da namerava privatizirati regionalne družbe nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Toremar. Komisija je 26. oktobra 2011 Italiji poslala zahtevo za informacije v zvezi s postopkom privatizacije. Italija je 30. novembra 2011 predložila odgovor na zahtevo Komisije za informacije z dne 26. oktobra 2011.

(6) Italija je 15. novembra 2011 predložila pripombe o ukrepih, zajetih v sklepu iz leta 2011.

(7) Družba Toscana di Navigazione S.r.l. je 28. februarja 2012 po telefaksu vložila pritožbo zaradi nezakonite državne pomoči zaradi privatizacije družbe Toremar in nadomestila, plačanega družbi Moby S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: družba Moby), izbranemu kupcu družbe Toremar. V pritožbi je trdila zlasti, da: (i) se je s postopkom prodaje družbi Moby zagotovila prednost, (ii) je posledica združitve družb Toremar in Moby monopol na poti Piombino–Elba ter (iii) nadomestilo, dodeljeno družbi Moby za opravljanje javne storitve v okviru novega javnega naročila storitev z veljavnostjo 12 let, ni združljivo z notranjim trgom, če podobne storitve na komercialni podlagi že zagotavlja pritožnik sam.

(8) Italija je z dopisom z dne 19. julija 2012 predložila dodatne informacije o privatizaciji regionalnih družb nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Toremar.

(9) Komisija je 7. novembra 2012 razširila obseg postopka preiskave, med drugim v zvezi z nekaterimi dodatnimi podpornimi ukrepi, ki jih je dežela Toskana dodelila družbi Toremar v zvezi z nadomestilom za javne storitve, dodeljenim družbi Toremar na podlagi novega javnega naročila storitev. Komisija je 19. decembra 2012 sprejela spremenjeno različico navedenega sklepa (v nadaljnjem besedilu: sklep iz leta 2012).

(10) Sklep iz leta 2012 je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije. Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo svoje pripombe o ukrepih v okviru preiskave (4).

(11) Italija je 11. decembra 2012 predložila svoje pripombe, 22. aprila 2013 pa je Komisija prejela pripombe družbe Toremar in njenega kupca, družbe Moby.

(12) Komisija je s sklepom z dne 22. januarja 2014 (v nadaljnjem besedilu: sklep iz leta 2014) (5) končala formalni postopek preiskave v zvezi z več ukrepi, ki jih je dežela Sardinija sprejela v korist družbe Saremar. Pritožbo, ki sta jo družbi Saremar in dežela Sardinija vložili zoper navedeni sklep, je Splošno sodišče leta 2017 zavrnilo (6).

(13) Komisija je 25. januarja 2018, 29. marca 2018, 31. avgusta 2018, 12. februarja 2019, 5., 14. in 17. februarja 2020 ter 12. oktobra 2020 od Italije zahtevala dodatne informacije. Italija je te informacije predložila 26. aprila 2018, 31. maja 2018, 2. novembra 2018, 11. decembra 2018, 8. aprila 2019, 16. in 28. oktobra 2019, 7., 16. in 23. februarja 2020, 21. aprila 2020, 9. novembra 2020 ter 1. in 10. decembra 2020.

(14) Ta sklep se nanaša le na morebitno pomoč za družbo Toremar, kot je navedeno v oddelku 2.3. Vsi preostali ukrepi, ki so predmet sklepa iz leta 2011 in sklepa iz leta 2012, se preučujejo ločeno v zadevah SA.32014, SA.32015 in SA.32016, zato niso zajeti s tem sklepom. Ti preostali ukrepi se nanašajo zlasti na druge družbe nekdanje skupine Tirrenia.

2. OZADJE IN OPIS UKREPOV, KI SO PREDMET PREISKAVE

2.1 Splošni okvir

2.1.1 Prvotne pogodbe

(15) Skupina Tirrenia je bila prek družbe Fintecna (7) prej v lasti Italije, prvotno pa jo je sestavljalo šest družb, in sicer Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar in Toremar. Te družbe so izvajale storitve pomorskega prometa na podlagi ločenih javnih naročil storitev, ki so bila leta 1991 sklenjena z Italijo, veljala pa so 20 let, tj. od januarja 1989 do decembra 2008. Družba Fintecna je imela v lasti 100-odstotni delniški kapital družbe Tirrenia, ta pa je imela v celoti v lasti deželne družbe Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar in Toremar. Družba Adriatica, ki je včasih opravljala storitve na več poteh med Italijo in Albanijo/Hrvaško/Grčijo/Črno goro, se je leta 2004 združila z družbo Tirrenia.

(16) Namen teh prvotnih pogodb je bil zagotoviti redno in zanesljivo izvajanje storitev pomorskega prometa, pri čemer večina teh storitev povezuje celinsko Italijo ter Sicilijo, Sardinijo in druge manjše italijanske otoke. V ta namen je Italija dodelila finančno podporo v obliki subvencij, ki se plačajo neposredno vsaki družbi v skupini Tirrenia.

(17) Družba Toremar je tradicionalno opravljala dejavnosti na poteh za pomorsko kabotažo (8) med deželo Toskano in manjšimi sosednjimi otoki. Zadevne poti so natančno opisane v uvodni izjavi 38.

(18) Komisija se je 6. avgusta 1999 odločila, da bo začela postopek iz člena 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) v zvezi s pomočjo, plačano na podlagi prvotnih pogodb šestim družbam, ki so takrat sestavljale skupino Tirrenia.

(19) Italijanski organi so med fazo preiskave zahtevali, da se zadeva skupine Tirrenia razdeli, da bi se lahko prednostno obravnavalo sprejetje končnega sklepa glede družbe Tirrenia. Razlog za to zahtevo sta bila načrt Italije za privatizacijo skupine, in sicer najprej družbe Tirrenia, in njen namen, da bi pospešili postopek v zvezi s to družbo.

(20) Komisija se je odločila, da lahko ugodi zahtevi Italije, in je z Odločbo Komisije 2001/851/ES (9) zaključila postopek v zvezi s pomočjo, dodeljeno družbi Tirrenia (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2001). Pomoč je razglasila za združljivo pod pogojem, da Italija spoštuje nekatere zaveze.

(21) Komisija je z Odločbo 2005/163/ES (10) (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2004) razglasila nadomestilo, ki ga je Italija dodelila družbam skupine Tirrenia, razen družbi Tirrenia, za delno združljivo z notranjim trgom, vendar pod pogojem, da Italija spoštuje več zavez, in za delno nezdružljivo z notranjim trgom. Odločba je temeljila na računovodskih podatkih iz obdobja 1992–2001 in vključevala nekatere pogoje, ki naj bi zagotovili združljivost nadomestila ves čas trajanja prvotnih pogodb.

(22) S sodbo z dne 4. marca 2009 v združenih zadevah T-265/04, T-292/04 in T-504/04 (11) (v nadaljnjem besedilu: sodba iz leta 2009) je Splošno sodišče odločbo iz leta 2004 razglasilo za nično.

(23) Komisija je s Sklepom Komisije (EU) 2020/1411 (12) končala preiskavo družb skupine Tirrenia, razen družbe Tirrenia, vključno z družbo Toremar, za obdobje 1992–2008 (v nadaljnjem besedilu: sklep o skupini Tirrenia iz leta 2020). Komisija je sklenila, da pomoč, dodeljena za opravljanje prevoznih storitev pomorske kabotaže, pomeni obstoječo pomoč, pomoč, dodeljena za opravljanje storitev mednarodnega pomorskega prevoza, pa je združljiva z okvirom za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 (13).

(24) Komisija je s Sklepom Komisije (EU) 2020/1412 (14) končala formalni postopek preiskave v zvezi z ukrepi, dodeljenimi družbi Tirrenia in njeni pridobiteljici, družbi CIN, za obdobje 2009–2020.

2.1.2 Podaljšanje prvotnih pogodb

(25) V členu 26 zakonskega odloka št. 207 z dne 30. decembra 2008, ki je bil preoblikovan v zakon št. 14 z dne 27. februarja 2009, je bilo določeno podaljšanje prvotnih pogodb (vključno s pogodbo, ki se uporablja za družbo Toremar), ki naj bi 31. decembra 2008 prvotno prenehale veljati za eno leto, in sicer do 31. decembra 2009.

(26) V členu 19-ter zakonskega odloka št. 135 z dne 25. septembra 2009, ki je bil preoblikovan v zakon št. 166 z dne 20. novembra 2009 (v nadaljnjem besedilu: zakon iz leta 2009), je bilo določeno, da se zaradi privatizacije družb skupine Tirrenia delež deželnih družb (razen družbe Siremar) brez kakršnega koli plačila prenese z matične družbe Tirrenia na druge dežele, in sicer: (a) družba Caremar bi se najprej prenesla na deželo Kampanijo. Dežela Kampanija bi nato na deželo Lacij prenesla dejavnosti družbe Caremar, ki bi pod imenom Laziomar samostojno zagotavljala prometne povezave s Pontinskim otočjem (15); (b) družba Saremar bi se prenesla na deželo Sardinijo in (c) družba Toremar bi se prenesla na deželo Toskano.

(27) V zakonu iz leta 2009 je bilo tudi opredeljeno, da bo Italija do 31. decembra 2009 sklenila novi pogodbi z družbama Tirrenia in Siremar. Prav tako bi bile regionalne storitve vključene v osnutke javnih naročil storitev, ki bi jih sklenili regionalni organi Sardinije in Toskane ter družbi Saremar in Toremar do 31. decembra 2009, deželi Kampanija in Lacij ter družbi Caremar in Laziomar pa do 28. februarja 2010. Osnutki novih pogodb/javnih naročil storitev bi bili določeni v okviru oddaje javnega naročila s temi družbami, nato pa bi se po koncu privatizacije vsake od teh družb sklenili s kupci (16).

(28) V ta namen so bile v zakonu iz leta 2009 prvotne pogodbe (vključno s pogodbo, ki se uporablja za družbo Toremar) dodatno podaljšane za obdobje od 1. januarja 2010 do 30. septembra 2010.

(29) V zakonu iz leta 2009 so opredeljene tudi fiksne letne zgornje meje nadomestila za opravljanje storitev od leta 2010 (na podlagi podaljšanja prvotnih pogodb ter na podlagi novih pogodb in javnih naročil storitev) v skupnem znesku 184 942 251 EUR: Družba Najvišje letno nadomestilo Tirrenia 72 685 642 EUR Siremar 55 694 895 EUR Saremar 13 686 441 EUR Toremar 13 005 441 EUR Caremar 29 869 832 EUR (17) Preglednica 1 – Zgornje meje nadomestila od leta 2010

(30) Nazadnje je bilo v členu 1 zakona št. 163 z dne 1. oktobra 2010, s katerim je bil preoblikovan zakonski odlok št. 125 z dne 5. avgusta 2010 (v nadaljnjem besedilu: zakon iz leta 2010), določeno, da se prvotne pogodbe (vključno s pogodbo, ki se uporablja za družbo Toremar) dodatno podaljšajo od 1. oktobra 2010 do konca postopka privatizacije družb Tirrenia in Siremar, tj. do 19. julija 2012 oziroma 31. julija 2012.

2.1.3 Privatizacija družbe Toremar in sklenitev nove pogodbe o opravljanju storitev

(31) Januarja 2010 se je začel postopek za oddajo javnega naročila (glej oddelek 2.3.2), da bi se našel kupec za družbo Toremar v svežnju z novim javnim naročilom storitev za zagotavljanje pomorskih storitev za obdobje 12 let v zameno za nadomestilo za javne storitve.

(32) Po uspešni ponudbi v postopku za oddajo javnega naročila je novi lastnik družbe Toremar postala družba Moby. Prodajna pogodba med deželo Toskano in družbo Moby je bila podpisana 2. januarja 2012. Istega dne so pogodbenice (vključno z družbo Toremar) podpisale novo pogodbo o opravljanju storitev za zagotavljanje pomorskih storitev. Na podlagi navedenega je bilo 2. januarja 2012 lastništvo vseh delnic družbe Toremar preneseno z dežele Toskane na družbo Moby.

2.2 Ukrepi, ki so predmet sklepov iz leta 2011 in 2012

(33) V formalnem postopku preiskave, ki se je začel s sklepoma iz let 2011 in 2012, se ocenjujejo naslednji ukrepi: (a) nadomestilo za zagotavljanje storitev splošnega gospodarskega pomena na podlagi podaljšanja prvotnih pogodb (ukrep 1); (b) nezakonito podaljšanje pomoči za reševanje, dodeljene družbama Tirrenia in Siremar (ukrep 2); (c) privatizacija družb nekdanje skupine Tirrenia (18) (ukrep 3); (d) nadomestilo, plačano za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena na podlagi prihodnjih pogodb/javnih naročil storitev (ukrep 4); (e) prednostni privez (ukrep 5); (f) ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010, s katerim je bil preoblikovan zakonski odlok št. 125/2010 (ukrep 6); (g) dodatni ukrepi, ki jih je dežela Sardinija sprejela v korist družbe Saremar (ukrep 7).

(34) Komisija je s sklepom iz leta 2014 končala formalni postopek preiskave v zvezi z ukrepi, ki jih je dežela Sardinija sprejela v korist družbe Saremar in ki so zgoraj navedeni kot ukrep 7, razen enega ukrepa (19).

2.3 Podroben opis ukrepov, ki so predmet tega sklepa

(35) V tem sklepu so obravnavani le ukrepi od 1, 3, 4, 5 in 6, kot so navedeni v uvodni izjavi 33, če vključujejo družbi Toremar in Moby. Ti ukrepi so podrobneje opisani v oddelkih v nadaljevanju.

2.3.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Toremar in Italijo

2.3.1.1 Obveznosti javne službe

(36) V členu 1 prvotne pogodbe z družbo Toremar so predvideni petletni načrti, v katerih se podrobno opredelijo pristanišča, v katerih je treba opravljati storitve, vrsta plovil, ki naj bi se uporabljala, zahtevana pogostost storitve in prevoznine, ki se plačajo.

(37) Prvi petletni načrt (za obdobje 1990–1994) za družbo Toremar je bil odobren z ministrskim odlokom z dne 29. maja 1990, uporabljal pa se je retroaktivno od 1. januarja 1990. V drugem načrtu, ki je zajemal obdobje 1995–1999 in je bil odobren z ministrskim odlokom z dne 14. maja 1996, so poti in pogostosti ostale nespremenjene. Načrt za obdobji 2000–2004 in 2005–2008 je bil pripravljen, vendar ga pristojna ministrstva niso nikoli uradno odobrila. Namesto tega je vlada sprejela ad hoc sklepe, da bi storitve bolj uskladila s potrebami lokalnih skupnosti, ne da bi pri tem bistveno spremenila sistem javnih storitev.

(38) Na podlagi prvotne pogodbe, kot je bila podaljšana z naknadnimi pravnimi akti, navedenimi v uvodnih izjavah 25 do 30 zgoraj, je družba Toremar vse leto opravljala storitev na naslednjih poteh: — na poti Livorno–Gorgona–Capraia je družba Toremar zagotavljala potniške in mešane storitve (potniki in vozila) z dvakrattedensko storitvijo do otoka Gorgona in dnevno storitvijo do otoka Capraia. Julija in avgusta je bil na tej poti prisoten še en gospodarski subjekt, tj. družba Piccola Società Cooperativa Marittima Ligure Tirrena A.R.L., ki je uporabljal visokohitrostno plovilo, namenjeno samo potnikom. Vendar je ta družba leta 2010 nehala opravljati storitve na tej poti; — na poti Piombino–Portoferraio (otok Elba) je družba Toremar zagotavljala dnevne mešane storitve. Na tej poti so bili konkurenti tudi družba Moby s pogostimi mešanimi plovbami vse leto ter dva nova udeleženca na trgu, tj. družba Blu Navy, ki je plovbe začela leta 2010 (od aprila do oktobra), in Elba Ferries, ki je storitev izvajala samo v poletni sezoni; — na poti Piombino–Cavo–Portoferraio (otok Elba) je družba Toremar opravljala samo potniško storitev, pri čemer je uporabljala hitri hidrogliser; — na poti Piombino–Rio Marina–Porto Azzurro–Pianosa (otok Elba) je bila družba Toremar edini gospodarski subjekt, ki je zagotavljal dnevne mešane storitve v pristanišču Rio Marina in tedensko storitev v pristanišču Pianosa; — na poti Porto S. Stefano–otok Giglio je družba Toremar vse leto zagotavljala dnevne mešane storitve. Na tej poti je bil prisoten tudi gospodarski subjekt Maregiglio, ki je od aprila do novembra zagotavljal mešane storitve, pri čemer je oktobra in novembra opravil povprečno dve do štiri plovbe na dan, med aprilom in septembrom pa šest do osem plovb na dan.

2.3.1.2 Proračun in trajanje

(39) V preglednici 2 je prikazan letni znesek nadomestila, ki ga je Italija plačala družbi Toremar za obdobje 2009–2011.

(40) Poleg tega je dežela Toskana rezervirala dodatni letni proračun v višini 3 000 000 EUR, ki jih je bilo treba plačati družbi Toremar po poročanju o dejanskih prihodkih in stroških, nastalih v letih 2010 in 2011. V navedenih letih se je število potnikov zaradi gospodarske in finančne krize precej zmanjšalo, stroški goriva pa so se povečali. Po mnenju dežele Toskane nadomestilo, plačano iz centralnega državnega proračuna, zato ni zadostovalo za kritje skupnih stroškov javne storitve. Leto Nadomestilo Rezerva Skupaj 2009 13 572 035 13 572 035 2010 13 005 441 3 000 000 16 005 441 2011 13 005 441 3 000 000 16 005 441 Preglednica 2 – Dodeljeno nadomestilo za obdobje 2009–2011 (v EUR)

(41) V prvotni pogodbi je določeno, da se letno nadomestilo za javne storitve plača tako: začetno predplačilo se plača marca vsako leto in je enako 70 % nadomestila, plačanega preteklo leto. Drugo plačilo, ki se opravi junija, je enako 20 % nadomestila. Razlika med plačanimi zneski in primanjkljajem med operativnimi stroški in prihodki v tekočem letu predstavlja neporavnani znesek, ki se plača do 30. novembra. Če bi se izkazalo, da je družba Toremar prejela znesek, večji od neto stroška opravljenih storitev (prihodki, od katerih se odštejejo izgube), je v prvotni pogodbi določeno, da mora družba Toremar razliko povrniti (20). — Nadomestilo, dodeljeno leta 2009

(42) Predsedniški odlok št. 501 z dne 1. junija 1979 (v nadaljnjem besedilu: odlok št. 501/79) določa različne elemente (prihodke in stroške), ki se vključijo v izračun subvencije, ki se plača izvajalcem pomorske javne službe. Zakon št. 856 z dne 5. decembra 1986 (v nadaljnjem besedilu: zakon št. 856/86) dodatno opredeljuje nekatere spremembe, povezane s sistemom obveznosti pomorske javne službe v Italiji. V zvezi s povezavami z manjšimi in večjimi otoki člen 11 navedenega zakona spreminja merila za izračun nadomestila za javne storitve. Dejansko je bilo treba subvencijo izračunati na podlagi razlike med prihodki in stroški storitve, kot se določijo ob upoštevanju povprečnih in objektivnih meril, ter vanjo vključiti razumen donos vloženega kapitala. Člen 11 tudi določa, da morajo javna naročila storitev vključevati seznam subvencioniranih poti, pogostost in vrste ladij, ki naj bi se uporabljale. Subvencije so morala odobriti pristojna ministrstva. Načela, določena v predsedniškem odloku št. 501/79 in zakonu št. 856/86, so bila v prvotnih pogodbah upoštevana.

(43) Nadomestilo za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena v letu 2009 je bilo dejansko izračunano v skladu z metodologijo, določeno v prvotni pogodbi, ki je veljala od leta 1991 in ki je bila po prvotnem izteku veljavnosti 31. decembra 2008 podaljšana. Natančneje je nadomestilo ustrezalo akumulirani čisti izgubi za storitve, ki so se opravljale v okviru sistema javnih storitev, k tej pa je bil prištet variabilni znesek, ki je ustrezal donosu vloženega kapitala.

(44) Različni stroškovni elementi, upoštevani pri izračunu nadomestila, ki so ga opredelili javni organi, so bili stroški pridobitve, oglaševanja in nastanitve, stroški natovarjanja, raztovarjanja in manevriranja, stroški obalnega upravnega osebja, stroški vzdrževanja ladij, upravni stroški, stroški zavarovanja, stroški najema in zakupa, stroški goriva, davkov in amortizacije. — Nadomestilo, dodeljeno leta 2010 in 2011 ter od leta 2012

(45) Od leta 2010 je bilo nadomestilo za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena določeno z uporabo nove metodologije, ki je bila določena v direktivi odbora CIPE (21) z dne 9. novembra 2007 o merilih za opredelitev obveznosti javne službe in dinamiki prevoznin v sektorju pomorske kabotaže v javnem interesu (v nadaljnjem besedilu: direktiva odbora CIPE) (22). Direktiva odbora CIPE je bila v skladu s preambulo izdana zaradi privatizacije javnih družb, ki opravljajo pomorske storitve v okviru sistema javnih storitev (23). Določbe direktive odbora CIPE so se za storitve, ki so jih družbe skupine Tirrenia zagotavljale od leta 2010, uporabljale celo pred začetkom veljavnosti ustreznih novih pogodb in javnih naročil storitev po zadevnih privatizacijah.

(46) Metoda, določena v direktivi odbora CIPE, omogoča družbam, ki opravljajo pomorsko javno storitev, da imajo ustrezen donos. Stopnja donosa kapitala se izračuna na podlagi tehtanega povprečja stroškov kapitala (WACC).

(47) Zahtevan donos lastniškega kapitala (24) se izračuna z modelom določanja cen osnovnih sredstev (CAPM). Na podlagi CAPM se stroški lastniškega kapitala izračunajo kot funkcija (i) netvegane stopnje donosa, (ii) koeficienta beta (ocene profila tveganja družbe glede na trg lastniških vrednostnih papirjev) in (iii) premije za tveganje lastniških vrednostnih papirjev, dodeljene trgu teh papirjev.

(48) Natančneje bi se stroški lastniškega kapitala izračunali tako, da bi se premija za dodatno tveganje uporabila za stopnjo donosa netveganih dejavnosti. Ta premija se izračuna kot premija za tržno tveganje, pomnožena s koeficientom beta, ki meri, kako tvegana je posamezna dejavnost glede na trg.

(49) Direktiva odbora CIPE določa, da stopnja donosa netveganih dejavnosti ustreza povprečnemu bruto donosu referenčnih desetletnih obveznic glede na predhodnih 12 mesecev, za katere so na voljo podatki.

(50) Direktiva odbora CIPE določa 4-odstotno premijo za tržno tveganje. Vendar se v primeru storitve, ki se opravlja na neizključni podlagi, za domnevno večje tveganje, ki ga nosi gospodarski subjekt, plača nadomestilo, in sicer tako, da se premiji za tržno tveganje prišteje dodatnega 2,5 %.

(51) Znesek nadomestila, plačanega družbi Toremar, v praksi ne sme preseči zgornje meje 13 005 441 EUR na leto, kot je določena v zakonu iz leta 2009 (glej uvodno izjavo 29). Čeprav zakon iz leta 2009 omejuje letno nadomestilo, plačano vsem družbam Tirrenia za opravljanje pomorskih storitev, za katere se uporablja sistem javnih storitev, direktiva odbora CIPE vsebuje tudi nekatere zaščitne ukrepe, ki tem gospodarskim subjektom omogočajo, da v zadostni meri krijejo svoje operativne stroške.

(52) V skladu z direktivo odbora CIPE je treba obseg storitev, najvišje prevoznine, določene v novem javnem naročilu storitev, in nadomestilo, ki se dejansko dodeli, predvsem določiti tako, da se ponudniku storitev odobri kritje vseh dopustnih stroškov. Uporablja se naslednja formula: VA(RSP) + VA(AI(X)) = VA(CA) pri čemer je: — VA(RSP) diskontirana vrednost nadomestila za izpolnjevanje obveznosti javne službe; — VA(AI(X)) diskontirana vrednost drugih prihodkov (prevoznin in drugih prihodkov); — VA(CA) diskontirana vrednost dopustnih operativnih stroškov, odplačila dolga in donosa vloženega kapitala.

(53) Če se zgornja enačba ne izide, bi se lahko zmanjšal obseg subvencioniranih dejavnosti ali bi se pregledala organizacija storitev (npr. vrsta ladij) ali pa bi se spremenile omejitve prevoznin.

(54) Poleg tega se na podlagi formule cenovne kapice vsako leto prilagodi zgornja meja za prevoznine, ki se uporablja za vsako storitev, in sicer brez davkov in pristaniških pristojbin: ΔΤ = ΔΡ – Χ pri čemer je: — ΔΤ letna sprememba zgornje meje za prevoznino v odstotkih; — ΔΡ stopnja inflacije za referenčno leto; — Χ realna letna stopnja prilagoditve zgornje meje za prevoznine, določene v javnem naročilu storitev, ki se v času trajanja pogodbe ne spremeni.

(55) Direktiva odbora CIPE tudi določa, da se lahko zgornja meja za prevoznine prilagodi tako, da se upoštevajo spremembe v stroških goriva, in sicer na podlagi standardnih, javno dostopnih cen.

2.3.2 Privatizacija družbe Toremar

(56) Dežela Toskana je 13. januarja 2010 v svojem uradnem listu (25) in Uradnem listu Italijanske republike (26) objavila razpis za zbiranje ponudb za prodajo družbe Toremar in dodelitev nadomestila za javne storitve za izpolnjevanje obveznosti javne službe na pomorskih poteh, opredeljenih v uvodni izjavi 38 zgoraj. Poleg tega je bilo to obvestilo 14. januarja 2010 objavljeno v Uradnem listu Evropske unije (27) in več nacionalnih časopisih (28).

(57) Italija je izbrala postopek iz člena 20(1) zakonika o javnih naročilih – zakonodajni odlok št. 163/2006 (il Codice dei Contratti pubblici), ki je podoben členu 21 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta (29), v kateri je navedeno, da se morajo „[n]aročila, katerih predmet so storitve s seznama v Prilogi II B [kot so storitve prevoza po vodi], […] oddati samo v skladu s členom 23 [tehnične specifikacije] in členom 35(4) [obvestila]“. Izbrano merilo za oddajo javnega naročila je bila ekonomsko najugodnejša ponudba.

2.3.2.1 Postopek prodaje in končna oddaja

(58) Po objavi razpisa za zbiranje ponudb je ob izteku roka izrazilo interes za sodelovanje 11 strani, in sicer: Moby, Toscana di Navigazione S.r.l., Pigreco S.r.l., Sinven S.r.l., Vector S.r.l., Forship S.r.l., Medmar Navi S.p.a., Grandi Navi Veloci S.p.a., Buquebus Italia S.r.l., Loss Cipreses S.p.a. in Blu Navy/Transeuropa Ferries.

(59) V dokumentaciji, ki jo je predložilo vseh 11 družb, je bilo potrjeno, da vse izpolnjujejo zahteve iz obvestila o javnem naročilu, zato so bile vse pozvane k oddaji ponudbe.

(60) Povabilo k oddaji ponudbe je vsebovalo nov osnutek pogodbe z veljavnostjo 12 let, ki jo podpišeta uspešni ponudnik in dežela Toskana, ter podrobnejše informacije v zvezi s postopkom za oddajo javnega naročila. V povabilu je bilo zlasti potrjeno, da bo za pogodbo o opravljanju storitev izbrana ekonomsko najugodnejša ponudba, pri čemer bo cena prinesla 20 točk, kakovost 70 točk in dodatne storitve 10 točk. V zvezi s ceno prodaje dejavnosti družbe Toremar je bil v vabilu naveden fiksni znesek 10 258 397 EUR, izračunan na podlagi neodvisne študije, v kateri je bila ocenjena skupna vrednost sredstev družbe Toremar (glej uvodne izjave 65 do 73). O tej ceni se ni bilo mogoče pogajati in ni bila predmet finančne ponudbe ponudnikov.

(61) Zato so bili vsi morebitni ponudniki pozvani, naj v svojo finančno ponudbo vključijo zgoraj navedeni fiksni znesek za prodajo družbe Toremar, dežela Toskana pa bi izbrala ekonomsko najugodnejšo ponudbo za ponudbo kot celoto na podlagi cene in drugih meril, predvsem kakovosti, v zvezi s storitvijo, kot so določena v povabilu (glej uvodno izjavo 60).

(62) Enajstim ponudnikom je bil zagotovljen tudi dostop do virtualnih varnih sob, ki so vsebovale: (1) vse pravne, tehnične, finančne in komercialne informacije o družbi Toremar; (2) informacije o floti, neopredmetenih sredstvih in nepremičninah družbe; (3) vse informacije v zvezi s pogodbami o opravljanju storitev in nakupu blaga; (4) postopke točkovanja in tehnični obrazec za ponudbe; (5) vse druge informacije, ki jih morebitni kupci potrebujejo za pravilno ovrednotenje predmeta prodaje.

(63) Ponudbo sta predložili dve družbi, in sicer družbi Moby in Toscana di Navigazione, obe uveljavljena pomorska prevoznika v Italiji. Preostalih devet družb do izteka roka ni predložilo ponudb.

(64) Družba Toscana di Navigazione S.r.l. je bila po oceni ponudb izključena iz postopka, ker je bila gospodarska ponudba, ki jo je predložila, neskladna z zahtevami glede tehnične ponudbe in finančne zmogljivosti iz razpisne dokumentacije. Naročilo je bilo torej oddano družbi Moby tako v zvezi s privatizacijo dejavnosti družbe Toremar kot v zvezi z opravljanjem pomorskih storitev (glej oddelek 2.3.3).

2.3.2.2 Prodajna pogodba

(65) Glede na naravo razpisa se je dežela Toskana odločila, da bo določila fiksni znesek za ceno osnovnega kapitala družbe Toremar, da bi opredelila najboljšo konkurenčno ponudbo.

(66) Prodajna pogodba je bila podpisana 2. januarja 2012 in določa prenos delnic družbe Toremar na družbo Moby za fiksno ceno 10 258 397 EUR. Ta znesek se plača v desetih letnih obrokih od konca prvega leta naročila, tj. 2. januarja 2013.

(67) Fiksna cena 10 258 397 EUR za 100 % delnic družbe Toremar je bila določena na podlagi neodvisne strokovne ocene, ki jo je naročila dežela Toskana in pripravila družba Fidi Toscana S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: poročilo družbe Fidi).

(68) Znesek se nanaša na vrednost opredmetenih sredstev, zgradb, plovil, drugih opredmetenih osnovnih in finančnih sredstev ter drugih terjatev družbe na dan 30. junija 2010. Neopredmetena sredstva (npr. koncesije, dovoljenja, licence, blagovne znamke) so bila izključena iz ocene in prepuščena presoji ponudnikov. Znesek je bil nato spremenjen zaradi razlike med knjigovodsko vrednostjo delnic na dan 30. junija 2010 in tržno vrednostjo delnic (30).

(69) Ta zgoraj navedeni znesek vključuje tudi posojilo v višini 9 772 572 EUR, ki se zahteva od družbe Tirrenia (v nadaljnjem besedilu: posojilo).

(70) Družba Moby v skladu s členom 1, točki 5 in 6, prodajne pogodbe v zvezi s prvim obrokom izjavlja, da je deželi Toskani vnaprej plačala znesek v višini 485 825 EUR, kar je enako razliki med prodajno ceno in posojilom.

(71) V skladu s členom 1(3) prodajne pogodbe je plačilo določene cene, razen tistega, kar se plača vnaprej, pogojeno s tem, da se znesek v višini 9 772 572 EUR, ki ga družba Tirrenia dolguje družbi Toremar, odplača (31). V skladu s členom 4(3) prodajne pogodbe mora družba Moby, če znesek posojila ni vrnjen, posojilo (ali morebitno preostalo posojilo) prenesti na deželo Toskano kadar koli do izteka pogodbe o opravljanju storitev (32).

(72) V skladu s členom 4 prodajne pogodbe je družba Moby dolžna obvestiti deželo Toskano o vsaki prodaji delnic Toremar tretjim stranem, ki so skupaj z novim kupcem družbe Toremar še naprej odgovorne za izpolnjevanje obveznosti iz pogodbe o opravljanju storitev.

(73) Nazadnje je družba Banca Popolare di Milano v skladu s členom 5 prodajne pogodbe v korist dežele Toskane zagotovila jamstvo za celotno prodajno ceno delnic družbe Toremar (vključno z obveznostjo kupca, da prenese znesek posojila, ki morda še ni izterjan od družbe Tirrenia).

2.3.2.3 Postopki na nacionalni ravni

(74) Rezultat postopka javnega razpisa, s katerim so bili dejavnosti družbe Toremar in javno naročilo storitev oddani družbi Moby, je bil predmet več postopkov pred nacionalnimi sodišči.

(75) Družba Toscana di Navigazione S.r.l., izključeni ponudnik in pritožnik v teh postopkih, je pred nacionalnimi sodišči izpodbijala zakonitost izključitve iz postopka za oddajo javnega naročila. Najprej je pritožnik deželnemu upravnemu sodišču v Toskani predložil vlogo za začasni ukrep. Sodišče je z odločbo št. 774 z dne 14. julija 2011 vlogo zavrnilo. To sodbo je državni svet v pritožbenem postopku potrdil z odločbo št. 3666 z dne 31. avgusta 2011, v kateri je zlasti poudaril, da je bila gospodarska ponudba, ki jo je predložila družba, nepopolna, kar zadeva dodatne storitve, ki jih je treba opraviti, in dejstvo, da ni bila določena na letni osnovi, zaradi česar ni mogoče uporabiti mehanizma ponovnega ocenjevanja, določenega v razpisni dokumentaciji.

(76) Družba Toscana di Navigazione S.r.l. se je nato pritožila na izid postopka za oddajo javnega naročila pri deželnem upravnem sodišču v Toskani, ki je z odločbo št. 414 z dne 1. marca 2012 zavrnilo pritožbo in potrdilo, da ponudba družbe ni bila v skladu z zahtevami naročnika.

(77) Družba Toscana di Navigazione S.r.l. se je zoper to sodbo pritožila pri državnem svetu, ki je z odločbo št. 83/2015 odločil v korist družbe, pri čemer je deželo Toskano pozval, naj ponovno preuči svoj postopek za oddajo javnega naročila in pregleda zahteve. Po reviziji, ki jo je opravila dežela Toskana, je bil sprejet odlok št. 1312 z dne 30. marca 2015, s katerim je bila potrjena odločitev dežele Toskane o izključitvi družbe iz postopka za oddajo javnega naročila, saj zahteve glede tehnične, ekonomske in finančne zmogljivosti za sodelovanje v postopku za oddajo javnega naročila niso bile dokazane.

(78) Družba Toscana di Navigazione S.r.l. se je zoper odlok št. 1312 z dne 30. marca 2015 pritožila pri deželnem upravnem sodišču v Toskani, ki je pritožbo zavrnilo z odločbo št. 1446 z dne 26. oktobra 2015. Navedeno sodbo je nazadnje potrdil državni svet z odločbo št. 3347/2016.

2.3.3 Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Toskano in družbo Moby/Toremar

2.3.3.1 Upravičenka

(79) Kot je navedeno v uvodni izjavi 63, sta družbi Moby in Toscana di Navigazione predložili ponudbo za novo javno naročilo storitev. Po izključitvi zadnje družbe je družba Moby/Toremar (33)2. januarja 2012 z deželo Toskano podpisala novo javno naročilo storitev za opravljanje storitev na pomorskih poteh.

(80) V skladu s členom 1(2) nove pogodbe o opravljanju storitev družba Moby opravlja storitve, določene v pogodbi, izključno prek družbe Toremar.

2.3.3.2 Poti

(81) Družba Moby/Toremar na podlagi sistema javnih storitev opravlja potniške in mešane (potniki in avtomobili) storitve na več poteh za pomorsko kabotažo: Livorno–Gorgona–Capraia (linija A1) Piombino–Portoferraio (otok Elba) (linija A2) Piombino–Cavo–Portoferraio (otok Elba) (hitra linija A2) Piombino–Rio Marina–Porto Azzurro–Pianosa (otok Elba) (linija A3) Porto S. Stefano–otok Giglio (linija A4) Porto S. Stefano–Giannutri (linija A5) Preglednica 3 – Omrežje poti, na katerih družba Moby/Toremar opravlja storitve na podlagi nove pogodbe o opravljanju storitev

2.3.3.3 Trajanje

(82) Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Toskano in družbo Moby/Toremar traja 12 let (2012–2024).

2.3.3.4 Obveznosti javne službe

(83) Zahteve, določene v pogodbi z družbo Moby/Toremar, se med drugim nanašajo na pristanišča, v katerih se opravljajo storitve, vrsto in zmogljivost plovil, dodeljenih pomorskim potem, na katerih se opravljajo storitve, pogostost storitev in najvišje prevoznine.

2.3.3.5 Določbe o nadomestilu in končna oddaja

(84) V postopku za oddajo javnega naročila je bil znesek letnega nadomestila na podlagi nove pogodbe za izpolnjevanje obveznosti javne službe na pomorskih poteh, opredeljenih v uvodni izjavi 81, omejen na 14 550 400 EUR (v skupnem znesku 174 604 810 EUR v 12-letnem obdobju trajanja pogodbe). Ta vrednost je bila določena z vsoto: 13 005 441 EUR, kot je določeno v zakonu iz leta 2009 (glej uvodno izjavo 29), in povišanjem za 1 544 959 EUR, kot je predvideno v členu 19-ter, odstavek 16(d), zakona iz leta 2009, zaradi znatnih naložb, ki jih mora gospodarski subjekt izvesti v celotnem obdobju trajanja pogodbe.

(85) Znesek nadomestila je bil določen na podlagi metodologije, določene v direktivi odbora CIPE (glej uvodne izjave 45 do 55). Zaščitni ukrepi, določeni v direktivi odbora CIPE, so upoštevani v novi pogodbi o opravljanju storitev.

(86) V skladu s členom 4(2) pogodbe o opravljanju storitev je bilo letno nadomestilo, ki ga je treba plačati družbi Moby/Toremar, ocenjeno na 13 333 318 EUR. Vendar se v skladu s členom 4(3) pogodbe o opravljanju storitev dejansko nadomestilo, plačano družbi Moby/Toremar, določi kot rezultat dejansko opravljene storitve (tj. cena na miljo za vsako pot), pri čemer se upoštevajo povezana (komercialna in industrijska) tveganja, kot je določeno v pogodbi (npr. znižanje nadomestila, če družba ne pluje, kazni za prekinitev storitev).

(87) Pogodba o opravljanju storitev določa plačilo nadomestila, ki ne presega zneska, potrebnega za kritje neto stroškov, nastalih pri izpolnjevanju obveznosti javne službe (gospodarsko-finančno ravnovesje). Ob odstopanjih od tega pogodbenega ravnovesja člen 26 pogodbe o opravljanju storitev določa mehanizem za ponovno uravnoteženje, ki ocenjuje vse parametre, povezane s plačilom nadomestila. Če bi se znesek nadomestila zaradi bistvene spremembe (34) gospodarskih parametrov, na katerih temelji, izkazal za nezadostnega za kritje vseh stroškov, nastalih pri opravljanju storitve, nova pogodba o opravljanju storitev omogoča revizijo ključnih parametrov nadomestila, in sicer: (i) sistema tarif, (ii) ravni ponujenih javnih storitev, (iii) stopnje letnih cenovnih kapic in (iv) kapitalskih sredstev za naložbe.

(88) V skladu s členom 4, odstavki 4, 5 in 6, pogodbe o opravljanju storitev se nadomestilo, plačano gospodarskemu subjektu, zniža za 80 % v primeru prekinitve storitev zaradi stavke zaposlenih in za 30 % v primeru nepredvidenih dogodkov, medtem ko bi gospodarski subjekt zaradi neizvajanja storitev moral plačati kazen.

(89) V skladu s členom 24 pogodbe o opravljanju storitev mora gospodarski subjekt izvajati sistem tehničnega, gospodarskega in upravljavskega spremljanja, v skladu s katerim se letni izkaz poslovnega izida v zvezi s storitvijo, ki se opravlja na podlagi pogodbe o opravljanju storitev, pošlje v preverjanje regionalnim organom.

2.3.4 Prednostni privez

(90) Člen 19-ter, odstavek 21, zakona iz leta 2009 je določal, da bi družbe nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Toremar, za zagotovitev ozemeljske kontinuitete z otoki in v okviru njihovih obveznosti javne službe obdržale že dodeljene priveze in prednost pri dodeljevanju novih slotov v skladu s postopki, ki jih določajo organi za pomorstvo, kot je opredeljeno v zakonu št. 84 z dne 28. januarja 1994 in v italijanskem pomorskem kodeksu.

2.3.5 Ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010

(91) Zakon iz leta 2010 je za podjetja nekdanje skupine Tirrenia določil možnost, da lahko začasno uporabijo finančna sredstva, ki so že namenjena (35) posodobitvi flote, da se pokrijejo nujne likvidnostne potrebe. Podjetja nekdanje skupine Tirrenia, ki so izkoristila to možnost, so morala obnoviti ta namenska sredstva, da bi lahko še vedno izvedla potrebne posodobitve svojih ladij. Te posodobitve so bile potrebne zaradi skladnosti z novimi mednarodnimi varnostnimi standardi na podlagi Stockholmskega sporazuma iz leta 1996 (36).

(92) Natančneje, v okviru dveh instrumentov (37) je bilo rezerviranih 23 750 000 EUR za plačilo posodobitev celotne skupine Tirrenia. Družbi Toremar je bilo od tega zneska dodeljenih 1 617 300 EUR, ki jih je porabila za posodobitev svoje flote (glej uvodno izjavo 138).

(93) Poleg tega je bilo v členu 1 zakona iz leta 2010 določeno: (a) prvotne pogodbe se podaljšajo za obdobje od 1. oktobra 2010 do konca postopka privatizacije družb Tirrenia in Siremar (glej tudi uvodno izjavo 30); (b) člen 19-ter zakonskega odloka št. 135/2009, ki je bil s spremembami preoblikovan v zakon iz leta 2009, se spremeni tako, da se uvede odstavek 24a. V skladu s tem odstavkom so vsa uradna dejanja in dejavnosti pri izvajanju določb iz odstavkov 1 do 15 zakona iz leta 2009 oproščena davkov. Ti odstavki se nanašajo na liberalizacijo sektorja pomorske kabotaže na podlagi privatizacije skupine Tirrenia, vključno s pripravljalno fazo te privatizacije, tj. prenosom deželnih družb na zadevne dežele; (c) da se zagotovi neprekinjeno opravljanje javne storitve in podpre postopek privatizacije družb nekdanje skupine Tirrenia, lahko zadevne dežele uporabijo sredstva Sklada za premalo izkoriščena območja (it. Fondo Aree Sottoutilizzate, v nadaljnjem besedilu: FAS) (38) v skladu z direktivo odbora CIPE (39).

2.4 Postopek za ugotavljanje kršitev št. 2007/4609

(94) Po predhodnih izmenjavah med službami Komisije in Italijo je generalni direktor Komisije, odgovoren za energetiko in promet, 19. decembra 2008 Italiji poslal zahtevo za informacije. Ta zahteva je med drugim zajemala pregled poti, na katerih se je takrat opravljala javna storitev, in nalog v okviru javne službe, ki jih je Italija predvidela v predlogih novih pogodb. Italija je bila tudi pozvana, naj predloži več podrobnosti o načrtih privatizacije za skupino Tirrenia.

(95) Italija je v dopisu z dne 28. aprila 2009 predložila podroben odgovor na zahtevo Komisije z dne 19. decembra 2008. V njem je med drugim navedla, da: (1) je bilo podaljšanje prvotnih pogodb do 31. decembra 2009 potrebno, da se doseže liberalizacija sektorja pomorske kabotaže v Italiji na podlagi privatizacije skupine Tirrenia; (2) je bilo nadomestilo za javne storitve, dodeljeno skupini Tirrenia, potrebno, da se zagotovi ozemeljska kontinuiteta z otoki na podlagi pomorskih povezav, ki jih zasebni gospodarski subjekti na trgu niso zadovoljivo zagotavljali; (3) je bil temeljit postopek racionalizacije poti končan 10. marca 2009. Pri tem postopku so bili upoštevani ustrezni socialni, zaposlitveni in gospodarski vidiki ter potreba po ohranjanju bistvenih povezav za ozemeljsko kontinuiteto, vključeno pa je bilo tudi posvetovanje s šestimi zadevnimi deželami. S to racionalizacijo bi se zmanjšali neto stroški javne storitve za približno 66 milijonov EUR, odpuščenih pa bi bilo približno 600 članov posadke v celotni skupini Tirrenia. Italija je tudi opozorila, da je racionalizacija leta 2009 dopolnila predhodna prizadevanja (leta 2004, 2006 in 2008), da se zmanjša število storitev, ki jih opravlja skupina Tirrenia; (4) so bili cilji (i) ohraniti povezave, potrebne, da se zagotovijo ozemeljska kontinuiteta celine z otoki in med otoki ter pravica do zdravja, študija in mobilnosti; (ii) racionalizirati povezave, ki so jih v istem časovnem obdobju zagotavljali zasebni gospodarski subjekti, in sicer v smislu podobne kakovosti in kontinuitete; ter (iii) racionalizirati poletne in visokohitrostne povezave, namenjene le prevozu oseb; (5) je Italija v dopisu zagotovila pregled poti, na katerih je skupina Tirrenia leta 2008 opravljala storitve, in zmanjšanega števila poti, na katerih bi družbe skupine Tirrenia opravljale storitev leta 2009. Po navedbah Italije bi bile te poti podlaga za nove pogodbe, ki naj bi se sklenile z novimi lastniki družb skupine Tirrenia.

(96) Generalni direktor Komisije, odgovoren za energetiko in promet, je 21. decembra 2009 Italiji poslal dopis, v katerem je med drugim ugotovil, da je bila glede na temeljito prenovo sektorja pomorske kabotaže v Italiji in precejšnje socialne učinke, ki bi jih imela privatizacija, če bi bila javna naročila izvedena na podlagi preprostega javnega naročila storitev, oddaja ladjarskih družb, ki so imele take pogodbe, na podlagi javnega naročila – načeloma in izjemoma – sprejemljiva, da se zagotovi skladnost z merilom nediskriminacije med lastniki ladij iz Skupnosti, ki je določeno v Uredbi Sveta (EGS) št. 3577/92 (40) (v nadaljnjem besedilu: uredba o pomorski kabotaži).

(97) Komisija je 29. januarja 2010 (41) poslala uradni opomin glede napačnega izvajanja uredbe o pomorski kabotaži. V njem je opozorila, da ta uredba zahteva, da kadar koli država članica sklene javna naročila storitev ali naloži obveznosti javne službe, mora to storiti na nediskriminatorni podlagi za vse ladjarje Skupnosti. Člen 4(3) navedene uredbe določa, da lahko obstoječa javna naročila storitve veljajo do dneva izteka ustrezne pogodbe. Vendar je Komisija ugotovila, da so družbe skupine Tirrenia po izteku zadevnih javnih naročil storitev (prvotnih pogodb) še naprej opravljale storitve pomorskega prometa. Natančneje naj bi se te pogodbe iztekle konec leta 2008, Italija pa jih je večkrat podaljšala. Komisija je zato Italijo pozvala, naj predloži svoje pripombe.

(98) Generalni direktor Komisije, odgovoren za energetiko in promet, je prav tako 29. januarja 2010 odgovoril na dopis Italije z dne 22. januarja 2010. Generalni direktor je poudaril, da se njegov odgovor nanaša le na skladnost z uredbo o pomorski kabotaži, ne pa tudi na vprašanja glede državne pomoči. Glede na to je generalni direktor navedel, da so utemeljitve, predložene v zvezi z nekaterimi potmi, zadostne, da se lahko odpravijo predhodno izraženi dvomi. Generalni direktor je opozoril, da lahko javna naročila storitev zajemajo le poti, na katerih obstaja nedelovanje trga.

(99) Italija je 29. marca 2010 odgovorila na uradni opomin Komisije z dne 29. januarja 2010. V svojem odgovoru je med drugim pojasnila, da naj bi 11 zainteresiranih strani sodelovalo v naslednjih fazah postopka za oddajo javnega naročila za družbo Toremar.

(100) Italija je na ad hoc sestanku 10. septembra 2010 Komisijo obvestila, da je bil odložen tudi konkurenčni postopek za pogodbo, med drugim z družbo Toremar. Posledično so bile z zakonom št. 163 z dne 1. oktobra 2010 dodatno podaljšane prvotne pogodbe, dokler se ne končata postopka privatizacije družb Tirrenia in Siremar (glej tudi uvodno izjavo 30).

(101) Ob upoštevanju tega razvoja dogodkov je Komisija 24. novembra 2010 poslala dodaten uradni opomin. V njem je Komisija navedla, da: (a) je bila prvotna konvencija, med drugim za Toremar, podaljšana samodejno in brez vsakega konkurenčnega postopka; (b) ni bil končan noben konkurenčni postopek, med drugim za družbo Toremar, čeprav so se zadevna javna naročila storitev še naprej izvajala; (c) si pridržuje svojo pravico do izdaje obrazloženega mnenja, če bo to potrebno (ob upoštevanju morebitnih pripomb Italije).

(102) Italija je z dopisom z dne 15. julija 2016 Komisijo obvestila, da je privatizacija vseh družb nekdanje skupine Tirrenia končana. Komisija se je 8. decembra 2016 odločila končati postopek za ugotavljanje kršitev.

3. RAZLOGI ZA ZAČETEK IN PODALJŠANJE POSTOPKA

3.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Toremar in Italijo

3.1.1 Upoštevanje sodbe v zadevi Altmark in obstoj pomoči

(103) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da opredelitev obveznosti javne službe ni bila dovolj jasna in da zato ni mogla dokončno ugotoviti, ali vsebuje očitne napake. Komisija v tej fazi zlasti ni imela celovitega pregleda nad dejanskimi obveznostmi, ki so bile družbi Toremar naložene v okviru opravljanja storitev na zadevnih poteh, in sicer v primerjavi s storitvami, ki so jih na nekaterih od teh poti zagotavljali konkurenti.

(104) Komisija je zavzela predhodno stališče, da je drugi pogoj iz sodbe v zadevi Altmark (42) izpolnjen, saj so bila merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, določena vnaprej, zahteve glede preglednosti pa so bile upoštevane. Natančneje je Komisija navedla, da so ta merila opisana v prvotni pogodbi (za nadomestilo za leto 2009) in direktivi odbora CIPE (za nadomestilo od leta 2010 dalje).

(105) Komisiji se je kljub temu zdelo, da tretji pogoj iz sodbe v zadevi Altmark ni izpolnjen in da se je gospodarskim subjektom morda plačalo prekomerno nadomestilo za izvajanje nalog v okviru javne storitve. Komisija je izrazila dvome zlasti glede tega, ali 6,5-odstotna premija za tveganje, ki se uporablja od leta 2010, izraža ustrezno stopnjo tveganja ob upoštevanju dejstva, da na prvi pogled družba Toremar ni prevzemala tveganj, običajno povezanih z opravljanjem takih storitev.

(106) Komisija je zavzela tudi predhodno stališče, da četrti pogoj iz sodbe v zadevi Altmark ni izpolnjen, ker se prvotna pogodba ni podaljšala na podlagi oddaje javnega naročila. Komisija je nadalje ugotovila, da ni prejela nobenega dokaza, ki bi podprl trditev, da je družba Toremar zadevne storitve dejansko opravljala z najnižjimi stroški za skupnost.

(107) Komisija je zato v sklepu iz leta 2011 predhodno ugotovila, da nadomestilo za javne storitve, plačano družbi Toremar v obdobju 2009–2011, pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Komisija je nadalje menila, da je treba to pomoč obravnavati kot novo pomoč.

3.1.2 Združljivost

(108) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da nadomestilo za javne storitve za obdobje 2009–2011 ne spada na področje uporabe odločbe o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005 (43) in okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005 (44). Komisija je zato ta ukrep ocenila neposredno na podlagi člena 106(2) PDEU in ugotovila, da dvomi, da so bili izpolnjeni veljavni pogoji združljivosti.

(109) Komisija je v sklepu iz leta 2012 navedla, da je 31. januarja 2012 začel veljati nov sveženj o storitvah splošnega gospodarskega pomena, sestavljen iz sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 (45) in okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 (46). Vendar je Komisija zavzela predhodno stališče, da se nadomestilo za javne storitve na podlagi podaljšanja prvotne pogodbe ni moglo šteti za združljivo z notranjim trgom in za izvzeto iz obveznosti priglasitve v skladu s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011.

(110) Z zakonom iz leta 2010 je bila prvotna pogodba podaljšana od 30. septembra 2010 do konca postopka privatizacije. Zato je bilo mogoče nadomestilo, ki ga je družba prejela od 1. oktobra 2010 do privatizacije, oceniti na podlagi okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, ki se v skladu z odstavkom 69 uporablja tudi za pomoč, dodeljeno pred 31. januarjem 2012 (glej uvodni izjavi 283 in 284).

3.2 Privatizacija družbe Toremar

(111) Ob sprejetju sklepa iz leta 2012 je Komisija dvomila, da je bil postopek za oddajo javnega naročila za prodajo družbe Toremar dovolj pregleden in brezpogojen, da bi se zagotovila prodaja po tržni ceni.

(112) V sklepu iz leta 2012 je Komisija menila, da se je z nekaterimi pogoji, uvedenimi v okviru privatizacije, morda omejilo število ponudnikov ali vplivalo na prodajno ceno. Komisija je znova poudarila ustaljeno prakso glede prodaje sredstev podjetij v državni lasti, ki jo izvede država (ali jo je v tem primeru mogoče pripisati državi): negospodarski razlogi, ki jih zasebni prodajalec ne navede, na primer razlogi, povezani z javnim redom, zahteve glede zaposlovanja ali regionalni razvoj, kažejo na obstoj državne pomoči, če morebitnemu kupcu nalagajo obremenjujoče obveznosti in lahko zato znižajo prodajno ceno.

(113) Prav tako je Komisija na podlagi informacij, ki so bile na voljo v tej fazi, menila, da so tako imenovane tehnične in finančne zahteve, kot so bile naložene v razpisu v zvezi z družbo Toremar, dejansko motile razpis, saj so morebitne ponudnike omejile na obstoječa pomorska podjetja, glede na to, da je bila v obravnavanem primeru sama družba, ki je prejela javno naročilo za storitve, dana v prodajo (47).

(114) Komisija je zaradi navedenih razlogov predhodno sklenila, da postopek privatizacije družbe Toremar ni bil dovolj pregleden in brezpogojen, da bi zagotovil prodajo po tržni ceni. Komisija zato v tej fazi ni mogla izključiti, da je bila kupcu dodeljena gospodarska prednost.

(115) Komisija je na podlagi informacij, ki so bile na voljo ob objavi sklepa iz leta 2012, menila tudi, da bi bila kakršna koli pomoč, ki bi se morda dodelila med postopkom privatizacije, nezdružljiva.

3.3 Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Toskano in družbo Moby/Toremar

3.3.1 Upoštevanje sodbe v zadevi Altmark in obstoj pomoči

(116) V sklepih iz let 2011 in 2012 je Komisija zavzela predhodno stališče, da nadomestilo, plačano družbi Toremar (in njeni pridobiteljici, družbi Moby), ni izpolnjevalo meril, določenih v sodbi v zadevi Altmark, ter je zato pomenilo pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Komisija je do te ugotovitve prišla, ker: (i) so bili konkurenti, za katere se je zdelo, da ponujajo podobne storitve, prisotni vsaj na nekaterih poteh, na katerih je storitve opravljala družba Toremar, in ni bilo predloženih dovolj informacij, na podlagi katerih bi Komisija lahko ugotovila, ali storitev splošnega gospodarskega pomena odraža dejansko potrebo po javnih storitvah, ki je tržne sile same niso mogle zadovoljiti; (ii) se zdi, da je bil zaradi izračuna nadomestila v skladu z direktivo odbora CIPE gospodarskemu subjektu izplačano prekomerno nadomestilo za opravljanje javnih storitev iz istih razlogov, kot so bili izraženi v sklepu iz leta 2011, ter (iii) četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark očitno ni bilo upoštevano, saj je bila javna storitev oddana na podlagi javnega naročila, če bo uspešni ponudnik pridobil celotno družbo Toremar. Komisija je zavzela predhodno stališče, da če bi bilo javno naročilo storitev oddano brez zahteve glede nakupu, bi to pomenilo nižje stroške za skupnost.

3.3.2 Združljivost

(117) V zvezi z združljivostjo nadomestila družbi Toremar je Komisija ugotovila, da se sklep o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 na podlagi informacij, ki jih je predložila Italija, očitno ne uporablja za to pogodbo o opravljanju storitev zaradi dolgega (12-letnega) obdobja pooblastitve. Komisija v tej fazi v nobenem primeru ni mogla sklepati o uporabi sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, ker podpisana pogodba še ni bila predložena. Komisija ni prejela nobenih informacij (npr. število potnikov, prepeljanih v dveh proračunskih letih pred pooblastitvijo), da bi preučila preostale pogoje združljivosti iz sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011. Komisija je nato ocenila pomoč na podlagi okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, vendar je ugotovila, da dvomi, da so bili izpolnjeni pogoji združljivosti iz tega okvira, in Italijo pozvala, naj to dokaže.

3.4 Prednostni privez

(118) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da je ukrep v primeru, da se za prednostni privez ne plača nadomestilo, regulativna prednost, ki ne vključuje nobenega prenosa državnih sredstev, zato ga ni mogoče šteti za državno pomoč. Če se za prednostni privez plača nadomestilo in če družba Toremar opravlja resnično storitev splošnega gospodarskega pomena ter če se ta prednostni privez dodeli samo za poti, zajete v storitev splošnega gospodarskega pomena, je Komisija menila, da ne pomeni dodatne gospodarske prednosti, ker je del opravljanja storitve splošnega gospodarskega pomena. Komisija je kljub temu pozvala Italijo in tretje strani, naj zagotovijo dodatne informacije o tem ukrepu.

(119) Ker je Komisija izrazila dvome o legitimnosti naloge v okviru storitve splošnega gospodarskega pomena, ni mogla sprejeti sklepne ugotovitve o združljivosti ukrepa, če bi se ta ukrep štel za pomoč.

3.5 Ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010

(120) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da so vsi ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010, pomenili državno pomoč v korist družb nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Toremar. Med njimi so bili: (1) morebitna uporaba sredstev, namenjenih posodobitvi ladij, za namene likvidnosti; (2) davčne oprostitve, povezane s postopkom privatizacije, in (3) morebitna uporaba sredstev Sklada za premalo izkoriščena območja. Komisija je Italijo pozvala, naj pojasni, ali je bil vsak od teh ukrepov potreben za opravljanje javne storitve in kako.

(121) Komisija je zavzela tudi predhodno stališče, da so ti ukrepi verjetno pomenili pomoč za tekoče poslovanje, s katero so se zmanjšali stroški, ki bi jih sicer morale kriti družba Toremar in druge družbe nekdanje skupine Tirrenia, zato bi bilo treba te ukrepe šteti za nezdružljive z notranjim trgom.

4. PRIPOMBE ITALIJE

4.1 O obveznostih javne službe in konkurenčnem okolju

(122) Italija je predložila seznam poti (podprt z ustrezno pravno dokumentacijo), na katerih je družba Toremar opravljala storitev in za katere veljajo obveznosti javne službe, vključno s pogostostjo glede na sezono in voznimi redi, konkurenčnim okoljem ter razlogi za te obveznosti javne službe.

(123) V zvezi z obstojem resnične storitve splošnega gospodarskega pomena Italija ugotavlja, da so bile navedene obveznosti javne službe določene za ohranitev ozemeljske kontinuitete in povezave celine z otoki. Ta storitev tudi prispeva h gospodarskemu razvoju otokov in lažjemu intermodalnemu prevozu, hkrati pa vse leto izpolnjuje osnovne potrebe otoških skupnosti po mobilnosti ter zagotavlja spoštovanje ustavne pravice do ozemeljske kontinuitete.

(124) Kar zadeva konkurenčno okolje, je Italija predložila informacije, iz katerih je razvidno, da je družba Toremar edini gospodarski subjekt, ki po večini poti pluje vse leto. Čeprav je z leti obstajala določena konkurenca, zlasti na poti Piombino–Portoferraio (linija A2) s sodelovanjem družbe Moby, Italija meni, da storitve, ki jo zagotavlja družba Toremar, ni mogoče nadomestiti in da tržne sile same ne bi mogle zagotoviti ozemeljske kontinuitete.

4.2 O privatizaciji družbe Toremar

4.2.1 O prodajni ceni družbe Toremar

(125) Po mnenju Italije je privatizacija družbe Toremar vključevala prenos celotnega osnovnega kapitala družbe prek postopka oddaje javnega naročila, ki ga je sprožila dežela Toskana. Ta postopek je vključeval tudi hkratno pooblastitev za opravljanje javnih storitev pomorskega prometa na Toskanskem otočju za obdobje 12 let, da bi se ohranila ozemeljska kontinuiteta.

(126) Dežela Toskana je naročila neodvisno strokovno oceno (glej uvodni izjavi 67 in 68) za oceno pravnih in gospodarskih vprašanj glede prodaje družbe Toremar. Po mnenju Italije so v tej oceni (poročilo družbe Fidi) jasno in jedrnato določeni postopki, uporabljeni za določitev tržne vrednosti osnovnega kapitala družbe Toremar.

4.2.2 O preglednosti in nediskriminatornosti postopka

(127) Italija poudarja, da so bili postopki izvedeni v skladu s pravnima načeloma preglednosti in nediskriminatornosti. Trdila je, da je vseh 11 strani, ki so izrazile interes, dobilo pomembne informacije, potrebne za predložitev ponudbe, z dostopom do podatkovne sobe, v kateri je bila zagotovljena vsa dokumentacija. Italija nadalje navaja, da v tej fazi postopka ni imela nadzora nad možnimi ponudniki, saj odgovori na razpis za prijavo interesa niso bili zavezujoči. Konkurentom je bila priznana tudi pravica, da predložijo vprašanja in prejmejo odgovore naročnika.

(128) V zvezi z dvomi Komisije glede tehničnih in finančnih zahtev, ki veljajo za ponudnike za sodelovanje na razpisu, Italija trdi, da take zahteve niso diskriminatorne, ampak temeljijo na potrebi po izbiri gospodarskega subjekta, ki lahko zagotovi posebno znanje glede na kvantitativni in kvalitativni razvoj zahtevanih javnih storitev. To je ustrezneje v okviru razpisa, kot je zadevni razpis v teh postopkih, kjer je bila prodaja družbe Toremar združena s sklenitvijo novega javnega naročila storitev (48). Po mnenju Italije zagotavljanje tehničnih in finančnih zahtev v razpisu ni v nasprotju z največjim odprtjem razpisa za vse možne ponudnike, je pa neposredna in nujna posledica te posebne strukture razpisa.

(129) Kar zadeva zlasti prenesena sredstva in obveznost ohranjanja delovnih mest, Italija poudarja, da prodaja družbe Toremar ni vključevala nobene obveznosti glede ohranjanja delovnih mest.

4.3 O skladnosti podaljšanja prvotne pogodbe in novega javnega naročila storitev s pogoji iz sodbe v zadevi Altmark

(130) Italija trdi, da so štiri merila iz sodbe v zadevi Altmark izpolnjena tako za obdobje 2009–2011 kot za obdobje 2012–2024 iz naslednjih razlogov: — družbi Toremar je bilo dejansko zaupano izpolnjevanje obveznosti javne službe. S podaljšanjem prvotne pogodbe in novim javnim naročilom storitev so jasno določeni obveznosti glede poti, na katerih je treba opravljati storitve, vozni red, pogostost plutja, kakovost plovil, ki jih je treba uporabiti, in kakovost storitev na splošno, obveznosti glede tarif, povezane s pristanišči, v katerih se opravljajo storitve, ter obveznosti glede pravic potnikov v skladu z zakonodajo Unije. Italija zato meni, da so obveznosti javne službe jasno opredeljene in da je izpolnjeno prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark; — merila, na podlagi katerih je bilo izračunano nadomestilo, so objektivno in pregledno določena vnaprej. Podrobneje so pojasnjena v direktivi odbora CIPE, ki se uporablja za nadomestilo, dodeljeno od leta 2010, uporabljajo pa se tudi v novem javnem naročilu storitev (in njegovih prilogah). Italija zato meni, da so bila ta merila objektivno in pregledno določena vnaprej ter da je izpolnjeno drugo merilo iz sodbe v zadevi Altmark; — v zvezi s tretjim merilom iz sodbe v zadevi Altmark nadomestilo, tako v okviru podaljšanja prvotne pogodbe kot v novem javnem naročilu storitev, ne presega zneska, potrebnega za kritje stroškov, nastalih zaradi izpolnjevanja obveznosti javne službe. To jasno izhaja iz izkazov poslovnega izida družbe, iz katerih je razvidna izguba v višini 372 008 EUR za triletno obdobje 2009–2011 in izgubo v višini 353 960 EUR za petletno obdobje 2012–2016. Poleg tega so bili zaradi mehanizma za ponovno uravnoteženje, uvedenega s členom 26 novega javnega naročila storitev, sprejeti ukrepi za zagotovitev, da se morebitna odstopanja popravijo in se tako prepreči prekomerno nadomestilo; — Italija meni, da je izpolnjeno tudi četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark. V dveletnem obdobju 2010–2011 je dežela Toskana spremljala uspešnost družbe, medtem ko je bila v obdobju, ki ga zajema novo javno naročilo storitev, družba, odgovorna za izpolnjevanje obveznosti javne službe, izbrana s postopkom za oddajo javnega naročila v skladu s pravili Unije.

4.4 O 9,95-odstotni stopnji donosa, uporabljeni za leto 2010, in 6,5-odstotni premiji za tveganje, določeni v direktivi odbora CIPE leta 2010

(131) V sklepu iz leta 2011 je navedeno, da je bila stopnja donosa vloženega kapitala za leto 2010 določena na 9,95 % pred obdavčitvijo. Italija je bila pozvana, naj to pojasni, ker direktiva odbora CIPE določa, da naj bi se donos kapitala določil s 6,5-odstotno premijo za tveganje, in sicer na podlagi tehtanega povprečja stroškov kapitala (WACC) (glej uvodno izjavo 46).

(132) Italija trdi, da se sklicevanje na 9,95-odstotno stopnjo nanaša na osnutke novih pogodb/javnih naročil storitev, ki bi bila oddana na podlagi javnega naročila s samimi podjetji in podpisana s kupci ob zaključku privatizacije posameznih družb skupine Tirrenia (glej uvodno izjavo 27).

(133) Italija prav tako poudarja, da je bila dejansko sprejeta odločitev, da se izračun nadomestila poenostavi, tako da se uporabi pavšalna stopnja donosa kapitala, ker je bil ponudbeni znesek nadomestila (tj. podlaga za povabilo k predložitvi ponudb) omejen z zakonom iz leta 2009 (49). Zlasti za obdobje, ki zajema podaljšanje prvotne pogodbe (tj. 2010–2011), je bila pavšalna stopnja donosa kapitala dejansko izračunana na 6,9 %. Od leta 2012 se na podlagi novega javnega naročila storitev z družbo Moby/Toremar uporablja 6,5-odstotna pavšalna stopnja donosa kapitala. Italija je trdila, da so te pavšalne stopnje donosa kapitala še vedno sorazmerne s povezanimi tveganji in da so v vsakem primeru nižje od 9,95-odstotne stopnje, ki je bila prvotno sporočena Komisiji.

(134) Italija tudi pojasnjuje, da bi lahko v primeru uporabe celotne metodologije, kot je določena v direktivi odbora CIPE, donos kapitala presegel 6,5 %. Italija zato meni, da je njen poenostavljen pristop konzervativen in da načeloma ne omogoča, da bi bilo družbi Moby/Toremar plačano višje nadomestilo od tega, ki je določeno v direktivi odbora CIPE.

4.5 O prednostnem privezu

(135) Italija se sklicuje na člen 19-ter, odstavek 21, zakona iz leta 2009, ki družbi Toremar daje pravico, da obdrži privez, ki ji je že bil dodeljen, in prednost pri dodeljevanju novih slotov v skladu z nacionalno zakonodajo (glej uvodno izjavo 90 zgoraj).

(136) Italija trdi, da zaradi dodelitve prednostnega priveza niso bili odpisani nobeni državni dohodki. Po navedbah Italije vsi trajektni prevozniki ustreznim pristaniškim organom plačujejo redne pristojbine za privez. Italija tudi trdi, da se je ta prednostni privez uporabljal le za poti, na katerih so se opravljale javne storitve, ter da družba Toremar in pozneje družba Moby/Toremar nista plačevali in ne plačujeta nobene dodatne pristojbine za ta prednostni privez, saj bi jim pristanišča zaradi njune naloge opravljanja javne storitve dala na voljo možnost, da prvi izbirata slote za privez, tudi če ne bi imeli uradnega prednostnega priveza.

(137) Italija meni, da prednostni privez ne bi pomenil pomembne prednosti za družbe nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Tirrenia in njeno pridobiteljico, družbo Moby. Zlasti trdi, da se v praksi prednostni privez uporablja le v zelo omejenih okoliščinah. Velikost večine pristanišč in vnaprejšnje načrtovanje prihodov in odhodov zagotavljata, da se v normalnih okoliščinah – razen v primeru zamud ali skrajnih vremenskih razmer – različni gospodarski subjekti ne prekrivajo pri uporabi posameznih privezov. Ker družbi Toremar in Moby opravljata svoje storitve vse leto (v primerjavi z npr. gospodarskimi subjekti, ki opravljajo storitve le v visoki sezoni), je običajno, da jima pristanišča omogočijo, da prvi izbirata slote za privez, tudi če nimata uradnega prednostnega priveza. Zato Italija meni, da družbi Toremar in Moby zaradi prednostnega priveza nista mogli imeti nobene pomembne prednosti.

4.6 O ukrepih, določenih v zakonu iz leta 2010

(138) Kar zadeva ukrepe, določene z zakonom iz leta 2010 (glej uvodni izjavi 91 in 92 zgoraj), Italija trdi, da so bila finančna sredstva, ki so bila družbi Toremar dodeljena in jih je dejansko uporabila, za prvotni namen dodeljena že z zakonom št. 102/2009. Natančneje, družba Toremar je porabila 1 617 300 EUR za posodobitev svoje flote, da bi spoštovala mednarodne varnostne standarde (tj. 808 650 EUR za posodobitev plovila Aethalia in 808 650 EUR za posodobitev plovila Liburna). Navedeno je tudi, da ta sredstva niso bila uporabljena za namene likvidnosti.

(139) V zvezi z davčnimi oprostitvami, povezanimi s postopkom privatizacije, Italija trdi, da se ukrep v zvezi z davkom od dohodkov pravnih oseb ni uporabljal, saj so bili prenosi družb Caremar, Saremar in Toremar na dežele izvedeni brez plačila. Ker ni bilo nobenega plačila, se člen 86(1), točka (a), zakona o davku od konsolidiranih dohodkov v zvezi s kapitalskimi dobički v primeru prenosov sredstev proti plačilu ne uporablja. V zvezi z DDV Italija ugotavlja, da prenosi družb Caremar, Saremar in Toremar pomenijo transakcije, ki so v skladu s členom 10(1)(4) predsedniškega odloka št. 633 z dne 26. oktobra 1972 oproščene plačila DDV. Kar zadeva posredne davke, ki niso DDV, Italija poudarja, da je bil namen izjeme, določene v zakonu iz leta 2010, upravna poenostavitev. Z vidika obdavčitve se lahko učinki te izjeme obravnavajo kot zanemarljivi in majhni glede na davke, ki se obračunavajo po pavšalni stopnji. Natančneje je povezana s pristojbino za vpis v register (168 EUR na dokument), pristojbinama za vpis v zemljiško knjigo in vpis hipoteke (vsaka po 168 EUR) in kolkovino (14,62 EUR za štiri strani).

(140) V zvezi s sredstvi Sklada za premalo izkoriščena območja Italija trdi, da družba Toremar od njih ni imela nobenih koristi. Poleg tega je pojasnila, da se sredstva Sklada za premalo izkoriščena območja niso uporabila za dodatno nadomestilo za družbe nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Toremar. Ta sredstva so bila na voljo za dopolnitev proračunskih sredstev, ki so bila namenjena plačilu nadomestil za javne storitve za družbe nekdanje skupine Tirrenia, če bi se navedena proračunska sredstva izkazala za nezadostna. Italija ugotavlja, da je člen 1, odstavek 5-ter, zakonskega odloka št. 125/2010 deželam omogočil, da s sredstvi Sklada za premalo izkoriščena območja (delno) financirajo redno nadomestilo za javne storitve in s tem zagotovijo neprekinjenost javnih storitev pomorskega prometa. Poleg tega Italija pojasnjuje, da je bilo v skladu s členom 26 zakonskega odloka št. 185/2008 skupini Tirrenia namenjenih 65 milijonov EUR za vsako leto v obdobju 2009–2011, 195 milijonov EUR pa je bilo ustrezno črpanih iz sredstev Sklada za premalo izkoriščena območja. Navedena sredstva so bila nato prenesena na račun ministrstva za promet, namenjen plačilu nadomestila za javne storitve družbam nekdanje skupine Tirrenia (tj. družbam Tirrenia, Siremar, Caremar, Toremar in Saremar). Ta ukrep je torej bil povezan le z dodelitvijo sredstev v proračunu Italije za plačilo nadomestil za javne storitve.

4.7 O skladnosti podaljšanja prvotne pogodbe in novega javnega naročila storitev s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011

(141) Čeprav Italija meni, da nadomestilo za javne storitve, plačano družbi Toremar v skladu z novim javnim naročilom storitev, ne pomeni državne pomoči, trdi tudi, da bi bil ta ukrep skladen s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, če bi šlo za pomoč.

(142) Italija v odgovoru navaja povprečni letni promet v obdobju 2010–2016 na podlagi vseh poti. Na podlagi tega je Italija predložila podatke o potniškem prometu, da bi dokazala, da prag 300 000 potnikov iz člena 2(1), točka (d), sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 ni bil kršen na nobeni poti, na kateri je storitev do konca leta 2011 opravljala družba Toremar, od leta 2012 pa družba Moby/Toremar.

4.8 O skladnosti prvotne pogodbe in novega javnega naročila storitev s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011

(143) Italija nadalje trdi, da v korist družbe Moby/Toremar ni bilo nobenega prekomernega nadomestila in da so pogoji iz okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 izpolnjeni.

(144) Za utemeljitev navedenega je Italija predložila informacije, iz katerih so razvidni zneski donosa vloženega kapitala za obdobje 2010–2017 ter metodologija, uporabljena za preverjanje, da ni prekomernega nadomestila za storitve družb Toremar in Moby/Toremar, stroški in prihodki na pot za obdobje 2010–2017 ter amortizacijska doba flote za obdobje 2009–2017 (50).

(145) Poleg tega Italija trdi, da družba Toremar (in družba Moby/Toremar) od leta 2009 do danes ni opravljala komercialnih dejavnosti.

5. PRIPOMBE DRUŽBE MOBY/TOREMAR

5.1 O obveznostih javne službe in konkurenčnem okolju

(146) Družba Moby/Toremar trdi, da novo javno naročilo storitev in njegove priloge konkretno opredeljujejo obveznosti javnih služb v zvezi s povezanimi pomorskimi potmi. Te obveznosti se med drugim nanašajo na kakovost in značilnosti storitve (potovanja, ki jih je treba opraviti, vozni redi, pogoji storitve) ter uporabljene tarife.

(147) V odgovoru pritožniku, ki trdi, da je bil po združitvi družb Toremar in Moby na poti Piombino–otok Elba vzpostavljen monopol, slednji strani opozarjata na dovoljenje italijanskega nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco, za navedeno združitev z odločbo št. 22622 z dne 19. julija 2011, ki je bilo pogojeno s tem, da so izpolnjeni nekateri pogoji, namenjeni prav zagotavljanju obstoja konkurence na tej poti.

(148) Družba Moby/Toremar nadalje trdi, da na zadevnih poteh storitev ni bilo mogoče opravljati brez javne podpore in da trg sam ne bi mogel zagotoviti storitev z minimalnimi zahtevami iz javnega naročila.

5.2 O privatizaciji družbe Toremar

5.2.1 O ceni, plačani za delnice družbe Toremar

(149) Družba Moby/Toremar trdi, da privatizacija družbe Toremar ne vključuje elementov državne pomoči, saj je dogovorjeno ceno potrdil neodvisni ocenjevalec.

5.2.2 O preglednosti in nediskriminatornosti postopka ter o prodaji sredstev družbe Toremar v svežnju z novim javnim naročilom storitev

(150) V odgovoru na predhodno stališče Komisije v sklepu iz leta 2012, da je bilo zaradi tehničnih in finančnih zahtev razpisa morda omejeno število konkurentov, ki bi lahko želeli predložiti ponudbo, družba Moby/Toremar trdi, da so bile te zahteve dejansko potrebne glede na posebno strukturo družbe Toremar, ki je posledica tega, da je bila del skupine Tirrenia.

(151) Po mnenju družbe Moby/Toremar družba Toremar ni imela vseh zmogljivosti, da bi sama zagotavljala potrebne pomorske storitve ter je v preteklosti vedno uporabljala storitve skupine Tirrenia, zlasti storitve komercialne narave (npr. usklajevanje dejavnosti pristaniških prodajnih mest, klicnih centrov in komunikacije), tehnične narave (npr. upravljanje informacijskih sistemov) in nekatere bolj specializirane storitve (npr. upravljanje ponudbe).

(152) Zato družba Moby/Toremar trdi, da razpis, kot je bil oblikovan, ne more biti diskriminatoren in da je zahteva dežele Toskane, da je kupec družbe Toremar že dejaven v sektorju pomorskega potniškega prometa, posledica premislekov industrijske politike, da se zagotovi neprekinjenost storitev.

(153) Družba Moby/Toremar trdi, da če bi se pogodba o opravljanju storitev oddala brez prodaje družbe Toremar, ta ne bi imela nobenega razloga več za nadaljnje delovanje in je glede na specifičnost flote ne bi bilo mogoče preprosto prodati na trgu. Poleg tega bi morala dežela Toskana po mnenju strani za storitev verjetno plačati višji znesek nadomestila, saj bi se moral gospodarski subjekt opremiti s potrebnimi plovili in osebjem. Poleg tega bi morala dežela Toskana kriti stroške razgradnje flote družbe Toremar ter upravljanja in likvidacije družbe. Zato se s prodajo sredstev družbe Toremar v svežnju z novim javnim naročilom storitev zmanjšajo tudi stroški posredovanja države.

(154) Nazadnje se družba Moby/Toremar v odgovoru na pritožnikovo trditev, da je bila v postopku za oddajo javnega naročila družbi Moby zagotovljena prednost, sklicuje na postopke na nacionalni ravni (glej oddelek 2.3.2.3), ki je potrdil rezultat postopka za oddajo javnega naročila v zvezi s privatizacijo družbe Toremar in oddajo javnega naročila storitev.

5.3 O skladnosti novega javnega naročila storitev z merili iz sodbe v zadevi Altmark

(155) Družba Moby/Toremar trdi, da novo javno naročilo storitev izpolnjuje vsa merila iz sodbe v zadevi Altmark.

(156) Po mnenju strani so obveznosti javne službe jasno opredeljene, parametri nadomestila pa so objektivno in pregledno določeni vnaprej. Poleg tega to nadomestilo na podlagi mehanizma za oddajo storitve (diskontirana dražba) in vzpostavljenega sistema spremljanja, v skladu s katerima družba Toremar prejme nadomestilo samo za dejansko opravljene dejavnosti, ne presega zneska, potrebnega za kritje stroškov, nastalih zaradi izpolnjevanja obveznosti javne službe.

(157) Družba Moby/Toremar trdi, da je bila izbira družbe, odgovorne za izpolnjevanje obveznosti javne službe, izvedena s postopkom za oddajo javnega naročila v skladu s pravom Unije.

5.4 O podaljšanju prvotne pogodbe med družbo Toremar in Italijo

(158) Družbi Moby/Toremar se sklicujeta na Odločbo 2005/163/ES (odločbo iz leta 2004), s katero je Komisija razglasila nadomestilo, ki ga je Italija dodelila družbam skupine Tirrenia, razen družbi Tirrenia, za delno združljivo z notranjim trgom, za delno združljivo, če Italija spoštuje več zavez, in za delno nezdružljivo z notranjim trgom.

(159) Družbi trdita, da je Komisija na podlagi navedene odločbe potrdila združljivost prvotne pogodbe do njenega prenehanja veljavnosti konec leta 2008 in da je njeno podaljšanje za obdobje 2009–2011 le nadaljevanje združljivega ukrepa, torej obstoječi ukrep pomoči. Tako podaljšanje ne vsebuje bistvenih sprememb in je bilo potrebno za organizacijo postopka privatizacije družb, ki spadajo v skupino Tirrenia.

(160) Družba Moby/Toremar nadalje trdi, da tudi če bi Komisija menila, da je družba Toremar v preteklosti prejela državno pomoč s podaljšanjem prvotne pogodbe, se to izniči z dejstvom, da je bila družba Toremar družbi Moby prodana v okviru postopka za oddajo javnega naročila, torej pod tržnimi pogoji in po ceni, ki je med drugim vključevala oceno tega elementa pomoči. Zato in na podlagi ustaljene sodne prakse (51) podaljšanje prvotne pogodbe za državno pomoč ni pomembno.

6. OCENA

6.1 Obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU

(161) V skladu s členom 107(1) PDEU „je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.

(162) Merila iz člena 107(1) PDEU so kumulativna. Za ugotovitev, ali priglašeni ukrepi pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, morajo biti torej izpolnjeni vsi navedeni pogoji. Finančna podpora mora namreč: (a) biti dodeljena s strani države članice ali iz državnih sredstev; (b) dajati prednost posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga; (c) izkrivljati konkurenco ali ustvarjati možnost izkrivljanja konkurence in (d) vplivati na trgovino med državami članicami.

(163) Komisija ugotavlja, da je prednostni privez, ki se uporablja samo za poti, na katerih se opravljajo javne storitve, neločljivo povezan s tem, da družba Toremar in njena pridobiteljica, družba Moby, opravljata storitev splošnega gospodarskega pomena. Zato bo ta ukrep ocenjen skupaj z nadomestilom za javne storitve, dodeljenim tema družbama (glej oddelka 6.1.1 in 6.1.2).

(164) Poleg tega Komisija ugotavlja, da bi bilo treba novo javno naročilo storitev med Italijo in družbo Moby/Toremar oceniti skupaj s privatizacijo družbe Toremar. Taka skupna ocena je ustrezna, saj je Italija v bistvu organizirala novo javno naročilo storitev, v okviru katerega je moral izbrani ponudnik pridobiti celoten osnovni kapital družbe Toremar, da bi izpolnjeval obveznosti javne službe, določene v tem javnem naročilu storitev.

6.1.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Toremar in Italijo

6.1.1.1 Državna sredstva

(165) Italija je s prvotno pogodbo, kot je bila podaljšana, pooblastila družbo Toremar za opravljanje storitev na pomorskih poteh. Prvotna pogodba je bila sklenjena z državo in nadomestilo za javne storitve na podlagi te pogodbe, dodeljeno družbi Toremar, plačuje država iz svojega proračuna. Zato se nadomestilo za javne storitve, dodeljeno družbi Toremar, lahko pripiše državi in se financira iz državnih sredstev.

(166) Komisija ugotavlja, da po navedbah Italije vsi trajektni prevozniki ustreznim pristaniškim organom plačujejo redne pristojbine za privez, družba Toremar pa za prednostni privez ni plačevala nobene dodatne pristojbine. Komisija kljub temu meni, da bi se Italija načeloma lahko odločila naložiti dodatno pristojbino za prednostni privez in ker tega ni naredila, je odpisala državne dohodke. Glede na to, da se prednostni privez dodeli na podlagi zakona (glej uvodno izjavo 90), je ta ukrep mogoče pripisati državi.

6.1.1.2 Selektivnost

(167) Da se ukrep opredeli kot državna pomoč, mora biti selektiven. Nadomestilo za javne storitve za opravljanje zadevnih pomorskih storitev je bilo dodeljeno samo družbi Toremar, zato je selektivno. Ker je bil prednostni privez dodeljen samo družbam nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Toremar, je prav tako selektiven.

6.1.1.3 Gospodarska prednost

(168) Komisija opozarja, da nadomestila za javne storitve, dodeljena družbi, pod nekaterimi strogo opredeljenimi pogoji ne pomenijo gospodarske prednosti.

(169) V sodbi v zadevi Altmark (52) je Sodišče namreč presodilo, da je državni ukrep zunaj področja uporabe člena 107(1) PDEU, kadar je treba tak ukrep obravnavati kot nadomestilo za storitve, ki jih opravijo upravičena podjetja za izpolnitev obveznosti javne službe, zato da ta podjetja dejansko nimajo dejanske finančne prednosti in da jih ukrep ne postavlja v ugodnejši konkurenčni položaj v primerjavi s podjetji, ki jim konkurirajo.

(170) Vendar je Sodišče tudi pojasnilo, da morajo biti za to, da se v določenem primeru tako nadomestilo za javne storitve ne šteje za državno pomoč, izpolnjena štiri kumulativna merila (v nadaljnjem besedilu: merila iz sodbe v zadevi Altmark), ki so povzeta v nadaljevanju: — podjetje, ki prejema nadomestilo, mora dejansko izpolnjevati obveznosti javne službe, te pa morajo biti jasno opredeljene (prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark); — merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, morajo biti določena vnaprej ter objektivno in pregledno (drugo merilo iz sodbe v zadevi Altmark); — nadomestilo ne sme presegati tistega, kar je nujno za kritje vseh ali dela stroškov, ki so nastali zaradi izpolnjevanja obveznosti javne službe ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička za izpolnjevanje teh obveznosti (tretje merilo iz sodbe v zadevi Altmark); — če podjetje, ki se mu naloži izpolnjevanje obveznosti javne službe, v konkretnem primeru ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, ki omogoča, da se izbere tisti ponudnik, ki lahko te storitve opravlja z najnižjimi stroški za skupnost, je treba raven potrebnega nadomestila določiti na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti (četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark).

(171) Komisija je pojasnila, kako uporablja merila iz sodbe v zadevi Altmark v svojem Sporočilu o uporabi pravil Evropske unije o državni pomoči za nadomestilo, dodeljeno za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o storitvah splošnega gospodarskega pomena) (53).

(172) Ker morajo biti merila iz sodbe v zadevi Altmark izpolnjena kumulativno, bi Komisija zaradi neupoštevanja enega od teh meril ugotovila, da ukrep, ki se ocenjuje, upravičenki zagotavlja gospodarsko prednost. Komisija bo zato najprej ocenila upoštevanje četrtega merila iz sodbe v zadevi Altmark.

(173) V četrtem merilu iz sodbe v zadevi Altmark je določeno, da mora biti nadomestilo omejeno na najnižjo raven, ki je potrebna, da se ne bi opredelilo kot državna pomoč. To merilo se šteje za izpolnjeno, če je bil prejemnik nadomestila za javne storitve izbran v postopku za oddajo javnega naročila, ki omogoča izbiro ponudnika, zmožnega opravljati storitve z najnižjimi stroški za skupnost, ali, če to ni mogoče, je bilo nadomestilo izračunano glede na stroške učinkovitega podjetja.

(174) V okviru nobenega od podaljšanj prvotne pogodbe v obdobju od 1. januarja 2009 do 1. januarja 2012 družba Toremar ni bila izbrana na podlagi postopka za oddajo javnega naročila. Italija je le podaljševala že veljaven sistem in s tem omogočala uveljavljenemu gospodarskemu subjektu, da še naprej prejema nadomestilo za izpolnjevanje obveznosti javne službe.

(175) Italija tudi ni nikoli obvestila Komisije, da je bila stopnja nadomestila določena na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti. Trditev Italije, da je dežela Toskana spremljala uspešnost družbe Toremar v obdobju 2010–2011, ne zadostuje za izpolnjevanje tega merila, saj iz nje ni razvidno, ali so bili stroški, ki jih je družba Toremar dejansko imela pri opravljanju svojih obveznosti javne službe, v skladu s stroški povprečnega, dobro vodenega podjetja, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi.

(176) Komisija na podlagi tega ugotavlja, da v obravnavanem primeru ni izpolnjeno četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark.

(177) Ker v obravnavanem primeru štirje pogoji iz sodbe v zadevi Altmark niso kumulativno upoštevani, Komisija ugotavlja, da je nadomestilo za opravljanje storitev na pomorskih poteh v okviru podaljšanja prvotne pogodbe družbi Toremar zagotovilo gospodarsko prednost.

(178) V zvezi s prednostnim privezom Komisija najprej opozarja, da je italijanski organ za konkurenco AGCM vsaj dvakrat izrazil mnenje, da ima ta ukrep gospodarsko vrednost (54). Družba Toremar za prednostni privez kljub temu ne plačuje nobene pristojbine (glej uvodno izjavo 136). Komisija nadalje ugotavlja, da lahko prednostni privez vsaj v teoriji zmanjša stroške gospodarskega subjekta (npr. ker bi zagotovljen privez lahko zmanjšal čakalno dobo v pristaniščih, zaradi česar bi bili stroški goriva manjši) ali poveča njegove prihodke (npr. ker je lahko povpraševanje potnikov pri nekaterih terminih večje). Če prednostni privez omogoča hitrejši pristanek, uporabniki trajektnih storitev morda dejansko raje izberejo trajektnega prevoznika, ki mu je bil dodeljen ta ukrep. Tudi če bi se ti učinki uresničili le v omejenih primerih ali bi bili sorazmerno majhni, bi kljub temu prednostni privez lahko pomenil gospodarsko prednost za družbo Toremar.

6.1.1.4 Učinek na konkurenco in trgovino

(179) Kadar pomoč, ki jo dodeli država članica, okrepi položaj nekega podjetja v primerjavi z drugimi podjetji, ki konkurirajo v trgovini znotraj Unije, je treba slednje obravnavati, kot da je ta pomoč vplivala nanje (55). Zadostuje, da prejemnik pomoči konkurira drugim podjetjem na trgih, odprtih za konkurenco (56).

(180) V obravnavani zadevi upravičenka konkurira drugim podjetjem, ki opravljajo storitve pomorskega prometa v Uniji, zlasti od začetka veljavnosti Uredbe Sveta (EGS) št. 4055/86 (57) in uredbe o pomorski kabotaži, ki liberalizirata trg mednarodnega pomorskega prometa oziroma pomorske kabotaže. Če je bila družba Toremar takrat edini gospodarski subjekt na nekaterih poteh, to še ne pomeni, da drugih (mednarodnih) gospodarskih subjektov ne zanima zagotavljanje podobnih storitev pomorskega prometa. Zato nadomestilo za opravljanje storitev na pomorskih poteh v okviru podaljšanja prvotne pogodbe lahko vpliva na trgovino Unije in izkrivlja konkurenco na notranjem trgu. Iz istih razlogov ta ugotovitev velja tudi za prednostni privez.

6.1.1.5 Sklepna ugotovitev

(181) Ker so vsa merila iz člena 107(1) PDEU izpolnjena, Komisija ugotavlja, da nadomestilo za javne storitve, plačano na podlagi zaporednih podaljšanj prvotne pogodbe, in prednostni privez za poti, na katerih se je opravljala javna storitev, pomenita državno pomoč družbi Toremar.

6.1.1.6 Nova ali obstoječa pomoč

(182) Komisija najprej ugotavlja, da nadomestilo, plačano družbi Toremar za izpolnjevanje obveznosti javne službe za pomorske storitve do konca leta 2008, ne bo ocenjeno v tem sklepu. Ocena navedenega nadomestila in tega, ali ga je mogoče šteti za obstoječo pomoč ali ne na podlagi člena 4(3) uredbe o pomorski kabotaži, je predmet ločenega sklepa Komisije (58).

(183) V skladu s členom 1, točka (c), Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 (59) nova pomoč pomeni „vso pomoč, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki ni veljavna pomoč, vključno s spremembami veljavne pomoči“. Poleg tega člen 108(3) PDEU določa, da je treba načrte za dodelitev ali spremembo obstoječe pomoči pravočasno priglasiti Komisiji in da se ne smejo izvesti, dokler v tem postopku ni sprejet dokončen sklep (60). V skladu s stališčem sodišč Unije (61) Komisija meni, da sprememba (tj. podaljšanje) trajanja sheme pomoči, ki je imela jasen rok izteka (tj. 31. december 2008), zadostuje, da to pomeni novo pomoč, ne glede na to, ali so se druge značilnosti ukrepa spremenile ali ne.

(184) Zaradi navedenih razlogov Komisija meni, da bi bilo ne glede na to, ali bi se nadomestilo, dodeljeno družbi Toremar do konca leta 2008, štelo za obstoječo pomoč (62), treba nadomestilo za javne storitve, plačano na podlagi podaljšanja prvotne pogodbe, šteti za novo pomoč. Ta sklep velja tudi za prednostni privez.

6.1.2 Oddaja novega javnega naročila storitev v svežnju z dejavnostmi družbe Toremar družbi Moby/Toremar

(185) Da bi Komisija lahko ugotovila, ali oddaja novega javnega naročila storitev v svežnju z dejavnostmi družbe Toremar pomeni prednost za družbo Moby/Toremar v smislu člena 107(1) PDEU, mora oceniti upoštevanje meril iz sodbe v zadevi Altmark (glej uvodno izjavo 170).

6.1.2.1 Prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark

(186) Komisija opozarja, da ni enotne in natančne opredelitve storitve, ki lahko pomeni storitev splošnega gospodarskega pomena v skladu s pravom Unije, bodisi v smislu prvega pogoja iz sodbe v zadevi Altmark bodisi v smislu člena 106(2) PDEU (63). V odstavku 46 sporočila o storitvah splošnega gospodarskega pomena je navedeno: „Ker ni posebnih pravil na ravni Unije, ki bi opredeljevala obseg za obstoj storitve splošnega gospodarskega pomena, imajo države članice visoko stopnjo diskrecije pri uvrščanju storitev med storitve splošnega gospodarskega pomena in dodeljevanju nadomestil izvajalcem zadevnih storitev. Pristojnost Komisije na tem področju je omejena na preverjanje, ali je država članica naredila očitno napako pri uvrščanju storitve med storitve splošnega gospodarskega pomena, in na ocenjevanje, ali gre pri dodelitvi nadomestila za državno pomoč. Če obstajajo specifična pravila Unije, mora država članica pri izvajanju diskrecijske pravice upoštevati tudi ta pravila, kar pa ne vpliva na dolžnost Komisije, da opravi oceno, ali je bila storitev splošnega gospodarskega pomena za namene nadzora državne pomoči pravilno uvrščena.“

(187) Nacionalni organi torej lahko zavzamejo stališče, da so določene storitve v splošnem interesu in jih je treba opravljati v okviru obveznosti javnih službe, da se zagotovi zaščita javnega interesa, kadar tržne sile ne morejo zagotoviti, da se opravljajo na zahtevani ravni ali pod zahtevanimi pogoji.

(188) Na področju kabotaže so podrobna pravila na ravni Unije, ki urejajo obveznosti javne službe, določena v uredbi o pomorski kabotaži, za preučitev morebitne državne pomoči podjetjem, ki delujejo v pomorskem prometu, pa v Smernicah Skupnosti o državnih pomočeh za pomorski promet (v nadaljnjem besedilu: smernice o pomorskem prometu) (64).

(189) Člen 4(1) uredbe o pomorski kabotaži določa: „Država članica lahko sklene pogodbe o gospodarski javni službi ali naloži obveznosti gospodarske javne službe kot pogoj za zagotavljanje pomorske kabotaže ladijskim prevoznikom, ki sodelujejo v rednih prevozih na otoke z otokov in med otoki. Kadar koli država članica sklene pogodbo o gospodarski javni službi ali naloži obveznosti gospodarske javne službe, to stori na nediskriminatorni podlagi za vse ladjarje Skupnosti.“

(190) Člen 2(3) uredbe o pomorski kabotaži določa, da lahko javno naročilo storitev zajema: prevoze, ki izpolnjujejo dogovorjene standarde o neprekinjenosti, rednosti, zmogljivosti in kakovosti, dodatne prevozne storitve, prevoze po natančno določenih tarifah in v določenih pogojih, zlasti za nekatere kategorije potnikov ali na nekaterih progah, ter prilagoditev prevozov dejanskim zahtevam.

(191) V skladu z oddelkom 9 smernic o pomorskem prometu se lahko naložijo obveznosti javne službe ali dodelijo javna naročila storitev, in sicer za storitve iz člena 4 Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92, tj. redni prevozi na otoke, z otokov in med njimi.

(192) Iz uveljavljene sodne prakse izhaja, da se obveznosti javnih storitev lahko naložijo le, če to upravičuje potreba po zagotavljanju ustreznih rednih storitev pomorskega prometa, ki jih ni mogoče zagotoviti zgolj s tržnimi silami (65). Sporočilo o razlagi uredbe o pomorski kabotaži (66) potrjuje, da so „[d]ržave članice (vključno z regionalnimi in lokalnimi organi, kjer je to primerno) […] tiste, ki določijo, za katere povezave so potrebne obveznosti gospodarske javne službe, in ne ladjarji. Zlasti se lahko obveznosti gospodarske javne službe predvidijo za stalne (redne) otoške storitve kabotaže v primeru, ko trg ne zagotovi ustreznih storitev.“ Poleg tega so v členu 2(4) uredbe o pomorski kabotaži obveznosti javne službe opredeljene kot obveznosti, ki jih ladjar ne bi prevzel ali jih ne bi prevzel v enaki meri ali enakih pogojih, če bi upošteval svoje trgovinske interese.

(193) Da bi Komisija preverila, ali je prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark izpolnjeno, bo v skladu s sodno prakso (67) izvedla tristopenjsko oceno, da bi preverila, ali obstaja dejanska potreba po javni storitvi (prva in druga stopnja) ter ali je bila potrebna in sorazmerna (tretja stopnja). Komisija bo ocenila: (1) ali je obstajalo povpraševanje uporabnikov; (2) ali udeleženci na trgu temu povpraševanju niso mogli zadostiti, ker javni organi niso naložili take obveznosti (obstoj nedelovanja trga); (3) ali uporaba zgolj obveznosti javne službe ni zadostovala, da se tako pomanjkanje odpravi (najmanj škodljiv pristop);

(1) povpraševanje uporabnikov.

(194) V tej zadevi je bila družba Toremar pooblaščena za zagotavljanje mešanih storitev (potniških storitev in storitev za vozila) na več poteh, navedenih v preglednici 3. Obveznosti javne službe družbe Toremar so se nanašale na pristanišča, kjer se opravljajo storitve, vrsto in zmogljivost plovil, dodeljenih pomorskim povezavam, ki se opravljajo v okviru sistema javnih storitev, pogostost storitev in najvišje prevoznine, ki se plačajo.

(195) Kot je opisano v uvodni izjavi 123, je Italija naložila obveznosti javne službe, določene v novi pogodbi, predvsem zaradi (i) zagotavljanja ozemeljske kontinuitete med celino in otoki ter (ii) prispevanja h gospodarskemu razvoju zadevnih otokov z rednimi in zanesljivimi storitvami pomorskega prometa. Komisija meni, da sta to dejansko legitimna cilja v javnem interesu.

(196) Zgodovinsko gledano cilji, za katere si prizadeva Italija, niso bili doseženi samo z medsebojnim delovanjem tržnih sil. Dejansko je bila ustreznost teh storitev tradicionalno zagotovljena z obveznostmi javne službe, ki so bile v ta namen naložene družbam nekdanje skupine Tirrenia in določene v prvotnih pogodbah. Komisija pravzaprav ugotavlja, da se storitve na zadevnih poteh opravljajo večinoma brez sprememb že več let, tj. vsaj od začetka veljavnosti prve pogodbe. Italija in zlasti zadevni regionalni organi so menili, da so te storitve bile potrebne (in da bodo potrebne tudi v prihodnje), da se zadosti povpraševanju uporabnikov.

(197) Za ponazoritev dejanskega povpraševanja uporabnikov po storitvah je Italija predložila zbirne statistične podatke, iz katerih je razvidno, da je družba Toremar leta 2010 na petih poteh, na katerih so se opravljale javne storitve, skupaj prepeljala 1 462 570 potnikov in 317 488 vozil. Številke za leto 2011 so bile nekolike manjše (tj. 1 437 613 potnikov in 294 433 vozil). To kaže, da je bilo v dveh letih, preden je bila družba Moby/Toremar pooblaščena za izpolnjevanje obveznosti javne službe, na zadevnih poteh skupaj veliko povpraševanja po storitvah pomorskega prometa (za statistične podatke po posameznih poteh za obdobje 2009–2011 glej uvodno izjavo 297).

(198) Da bi dodatno dokazali, da je bilo povpraševanje uporabnikov še naprej prisotno, ko je družba Moby/Toremar začela opravljati storitve na podlagi novega javnega naročila storitev na vseh šestih progah, je Italija predložila tudi zbirne statistične podatke do konca leta 2018 (glej preglednici 4 in 5). To potrjuje, da je bilo povpraševanje uporabnikov še naprej prisotno, pri čemer je bilo nekaj manjših odstopanj navzgor ali navzdol, razen v letu 2012, v katerem je prišlo do večjega odstopanja navzgor, kar je predvsem posledica strukturne prenove prodajne mreže, ki je pozitivno vplivala na povečanje prometa v visoki sezoni navedenega leta. Iz analize statističnih podatkov po posameznih poteh za vsako leto do konca leta 2018 nikakor ni bilo razvidno, da uporabniki ne bi več povpraševali po storitvah na posameznih poteh. Leto Linija A1 Linija A2 Hitra linija A2 Linija A3 Linija A4 Linija A5 Skupno št. potnikov 2012 […] […] […] […] […] […] […] 2013 […] […] […] […] […] […] […] 2014 […] […] […] […] […] […] […] 2015 […] […] […] […] […] […] […] 2016 […] […] […] […] […] […] […] 2017 […] […] […] […]