IZVEDBENA UREDBA SVETA (EU) 2017/2459

z dne 5. decembra 2017

o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 282/2011 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost

SVET EVROPSKE UNIJE JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) in zlasti člena 397 Direktive,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

ob upoštevanju naslednjega:

Pri ocenjevanju zahtev glede uporabe teh domnev se je izkazalo, da je za davčne zavezance, ki imajo sedež v državi članici in opravljajo take storitve za osebe v drugih državah članicah, ki niso davčni zavezanci, v nekaterih okoliščinah izjemno obremenjujoče pridobiti dva nenasprotujoča si dokaza glede kraja sedeža, stalnega naslova ali običajnega prebivališča prejemnika storitve.

To breme je še posebej težko za mala in srednja podjetja. Z zahtevo po enem dokazu bi se morale obveznosti takih družb, ki znotraj Skupnosti opravijo storitve za potrošnike v drugih državah članicah v obsegu pod določenim pragom, poenostaviti.

Poenostavitev zahteve po dokazovanju kraja prejemnika storitev dopolnjuje spremembe, ki jih člen 1 Direktive Sveta (EU) 2017/2455 (3) uvaja v posebnih ureditvah, opredeljenih v poglavju 6 naslova XII Direktive 2006/112/ES, in bi se zato morala uporabljati od istega datuma.

SPREJEL NASLEDNJO UREDBO:

Člen 1

Člen 24b Izvedbene uredbe (EU) št. 282/2011 se nadomesti z naslednjim:

„Člen 24b

Za namene uporabe člena 58 Direktive 2006/112/ES in kadar se telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronsko opravljene storitve opravljajo za osebo, ki ni davčni zavezanec:

(a) prek njenega fiksnega omrežja, se domneva, da ima prejemnik sedež, stalni naslov ali običajno prebivališče v kraju, v katerem je nameščeno fiksno omrežje;

(b) prek mobilnih omrežij, se domneva, da ima prejemnik sedež, stalni naslov ali običajno prebivališče v državi, identificirani z mobilno oznako države na kartici SIM, ki se uporablja za prejemanje navedenih storitev;

(c) ter je zanje potrebna dekodirna ali podobna naprava ali kartica za gledanje in se fiksno omrežje ne uporablja, se domneva, da ima prejemnik sedež, stalni naslov ali običajno prebivališče v kraju, v katerem se nahaja dekodirna ali podobna naprava, če ta kraj ni znan, pa v kraju, v katerega je bila kartica za gledanje poslana v uporabo;

(d) v okoliščinah, ki niso navedene v členu 24a ter v točkah (a), (b) in (c) tega člena, se domneva, da ima prejemnik sedež, stalni naslov ali običajno prebivališče v kraju, ki ga kot takšnega določi izvajalec na podlagi dveh nenasprotujočih si dokazov iz člena 24f te uredbe.

Brez poseganja v točko (d) prvega odstavka, se za opravljanje storitev iz navedene točke, kadar skupna vrednost takšnih storitev brez DDV, ki jih davčni zavezanec iz svojega sedeža dejavnosti ali stalne poslovne enote, ki se nahaja v državi članici, opravi v tekočem in preteklem koledarskem letu, ne presega 100 000 EUR ali protivrednosti v nacionalni valuti, domneva, da ima prejemnik sedež, stalni naslov ali običajno prebivališče v kraju, ki ga kot takšnega določi izvajalec na podlagi enega dokaza iz točk (a) do (e) člena 24f, ki ga je zagotovila oseba, ki je sodelovala pri opravljanju storitev in ni dobavitelj ali prejemnik.

Kadar je v koledarskem letu presežen prag iz drugega odstavka, se navedeni odstavek ne uporablja od tistega trenutka in vse dokler niso pogoji iz navedenega odstavka ponovno izpolnjeni.

Ustrezna vrednost zneska v nacionalni valuti se izračuna z uporabo menjalnega tečaja, ki ga objavi Evropska centralna banka na dan sprejetja Izvedbene uredbe Sveta (EU) 2017/2459 (*1).