(31)

Podpriloga 6 se nadomesti z naslednjim: „Podpriloga 6 Postopki in pogoji preskusa tipa 1 1. Opis preskusov 1.1 Preskus tipa 1 se uporablja za preverjanje emisij plinastih spojin, trdnih delcev, števila delcev, masnih emisij CO2, porabe goriva, porabe električne energije in električnih dosegov v uporabljenem preskusnem ciklu WLTP. 1.1.1 Preskusi se opravijo v skladu z metodo, opisano v odstavku 2 te podpriloge ali v odstavku 3 Podpriloge 8 za popolnoma električna vozila, hibridna električna vozila in hibridna vozila na gorivne celice s stisnjenim vodikom. Izpušni plini, trdni delci in število delcev se vzorčijo in analizirajo v skladu s predpisanimi metodami. 1.2 Število preskusov se določi v skladu z diagramom poteka na sliki A6/1. Mejna vrednost je najvišja dovoljena vrednost za ustrezno merilo za emisije, kot je opredeljeno v tabeli 2 v Prilogi I k Uredbi (ES) št. 715/2007. 1.2.1 Diagram poteka na sliki A6/1 se uporablja le za celoten uporabljeni preskusni cikel WLTP in ne za posamezne faze. 1.2.2 Rezultati preskusa so vrednosti po uporabi popravka ciljne hitrosti, popravka na podlagi spremembe energije v sistemu REESS, popravka Ki, popravka ATCT in popravka za faktor poslabšanja. 1.2.3 Določitev skupnih vrednosti cikla 1.2.3.1 Če je med katerim koli preskusom prekoračena omejitev merila za emisije, se vozilo zavrne. 1.2.3.2 Proizvajalec v skladu s tabelo A6/1 glede na tip vozila kot veljavno navede skupno vrednost cikla za masne emisije CO2, porabo električne energije, porabo goriva za vozila NOVC-FCHV ter PER in AER. 1.2.3.3 Navedena vrednost za porabo električne energije za vozila OVC-HEV v stanju delovanja s praznjenjem naboja se ne določi v skladu s sliko A6/1. Če je navedena vrednost CO2 sprejeta kot odobrena vrednost, se obravnava kot homologacijska vrednost. V nasprotnem primeru se izmerjena vrednost porabe električne energije obravnava kot homologacijska vrednost. 1.2.3.4 Če so po prvem preskusu izpolnjena vsa merila iz vrstice 1 v veljavni tabeli A6/2, se vse vrednosti, ki jih navede proizvajalec, sprejmejo kot homologacijske vrednosti. Če katero koli od meril iz vrstice 1 v veljavni tabeli A6/2 ni izpolnjeno, se z istim vozilom opravi drugi preskus. 1.2.3.5 Po drugem preskusu se izračuna aritmetično povprečje obeh preskusov. Če ti rezultati aritmetičnega povprečja izpolnjujejo vsa merila iz vrstice 2 v veljavni tabeli A6/2, se vse vrednosti, ki jih navede proizvajalec, sprejmejo kot homologacijske vrednosti. Če katero koli od meril iz vrstice 2 v veljavni tabeli A6/2 ni izpolnjeno, se z istim vozilom opravi tretji preskus. 1.2.3.6 Po tretjem preskusu se izračuna aritmetično povprečje vseh treh preskusov. Za vse parametre, ki izpolnjujejo ustrezno merilo iz vrstice 3 v veljavni tabeli A6/2, se navedena vrednost sprejme kot homologacijska vrednost. Za vse parametre, ki ne izpolnjujejo ustreznega merila iz vrstice 3 v veljavni tabeli A6/2, se rezultat aritmetičnega povprečja sprejme kot homologacijska vrednost. 1.2.3.7 Če po prvem ali drugem preskusu ni izpolnjeno katero koli merilo iz veljavne tabele A6/2, se lahko vrednosti na zahtevo proizvajalca ter v skladu z odobritvijo homologacijskega organa ponovno deklarirajo kot višje vrednosti za emisije ali porabo oziroma kot nižje vrednosti za električne dosege, da se zmanjša zahtevano število preskusov za homologacijo. 1.2.3.8 Določitev vrednosti dCO21, dCO22 in dCO23 za sprejetje 1.2.3.8.1 Poleg zahtev iz odstavka 1.2.3.8.2 se naslednje vrednosti za dCO21, dCO22 in dCO23 uporabijo v zvezi z merili za število preskusov iz tabele A6/2: dCO21 = 0,990 dCO22 = 0,995 dCO23 = 1,000 1.2.3.8.2 Če preskus tipa 1 pri praznjenju naboja za vozila OVC-HEV obsega dva ali več uporabljenih preskusnih ciklov WLTP, vrednost dCO2x pa je manjša od 1,0, se vrednost dCO2x nadomesti z 1,0. 1.2.3.9 Če sta bila rezultat preskusa ali povprečje rezultatov preskusa sprejeta in potrjena kot homologacijska vrednost, se za namene prihodnjih izračunov ta rezultat navaja kot ‚navedena vrednost‘. Tabela A6/1 Veljavni predpisi za navedene vrednosti proizvajalca (skupne vrednosti ciklov) (1) Tip vozila MCO2 (2) (g/km) FC (kg/100 km) Poraba električne energije (3) (Wh/km) Doseg samo z električnim pogonom/povsem električni doseg (3) (km) Vozila, preskušena v skladu s Podprilogo 6 (vozila, ki jih poganja izključno motor z notranjim zgorevanjem) MCO2 odstavek 3 Podpriloge 7 — — — Vozila NOVC-FCHV — FCCS odstavek 4.2.1.2.1 Podpriloge 8 — — Vozila NOVC-HEV MCO2,CS odstavek 4.1.1 Podpriloge 8 — — — Vozila OVC-HEV CD MCO2,CD odstavek 4.1.2 Podpriloge 8 — ECAC,CD odstavek 4.3.1 Podpriloge 8 AER odstavek 4.4.1.1 Podpriloge 8 CS MCO2,CS Podpriloga 8 odstavek 4.1.1 Podpriloge 8 — — — Vozila PEV — — ECWLTC odstavek 4.3.4.2 Podpriloge 8 PERWLTC odstavek 4.4.2 Podpriloge 8 Slika A6/1 Diagram poteka za število preskusov tipa 1 Sprejete so vse navedene vrednosti in emisije Zavrnjeno Izpolnjena so vsa merila iz vrstice „drugi preskus“ v tabeli A6/2. Izpolnjena so vsa merila iz vrstice „prvi preskus“ v tabeli A6/2. Katero koli merilo za emisije > omejitev Ne Ne Ne Ne Ne Da Da Da Da Da Navedena vrednost ali povprečje treh sprejetih, odvisno od rezultata presoje za vsako vrednost Katero koli merilo za emisije > omejitev Tretji preskus Katero koli merilo za emisije > omejitev Drugi preskus Prvi preskus Tabela A6/2 Merila za število preskusov Za preskus tipa 1 pri ohranjanju naboja za vozila, ki jih poganja izključno motor z notranjim zgorevanjem, vozila NOVC-HEV in vozila OVC-HEV. Preskus Parameter presoje Merilo za emisije MCO2 Vrstica 1 prvi preskus rezultati prvega preskusa ≤ uredbena omejitev × 0,9 ≤ navedena vrednost × dCO21 Vrstica 2 drugi preskus aritmetično povprečje rezultatov prvega in drugega preskusa ≤ uredbena omejitev × 1,0 (4) ≤ navedena vrednost × dCO22 Vrstica 3 tretji preskus aritmetično povprečje rezultatov vseh treh preskusov ≤ uredbena omejitev × 1,0 (4) ≤ navedena vrednost × dCO23

Za preskus tipa 1 pri praznjenju naboja za vozila OVC-HEV. Preskus Parameter presoje Merila za emisije MCO2,CD AER Vrstica 1 prvi preskus rezultati prvega preskusa ≤ uredbena omejitev × 0,9 (5) ≤ navedena vrednost × dCO21 ≥ navedena vrednost × 1,0 Vrstica 2 drugi preskus aritmetično povprečje rezultatov prvega in drugega preskusa ≤ uredbena omejitev × 1,0 (6) ≤ navedena vrednost × dCO22 ≥ navedena vrednost × 1,0 Vrstica 3 tretji preskus aritmetično povprečje rezultatov vseh treh preskusov ≤ uredbena omejitev × 1,0 (6) ≤ navedena vrednost × dCO23 ≥ navedena vrednost × 1,0

Za vozila PEV Preskus Parameter presoje Poraba električne energije PER Vrstica 1 prvi preskus rezultati prvega preskusa ≤ navedena vrednost × 1,0 ≥ navedena vrednost × 1,0 Vrstica 2 drugi preskus aritmetično povprečje rezultatov prvega in drugega preskusa ≤ navedena vrednost × 1,0 ≥ navedena vrednost × 1,0 Vrstica 3 tretji preskus aritmetično povprečje rezultatov vseh treh preskusov ≤ navedena vrednost × 1,0 ≥ navedena vrednost × 1,0

Za vozila NOVC-FCHV Preskus Parameter presoje FCCS Vrstica 1 prvi preskus rezultati prvega preskusa ≤ navedena vrednost × 1,0 Vrstica 2 drugi preskus aritmetično povprečje rezultatov prvega in drugega preskusa ≤ navedena vrednost × 1,0 Vrstica 3 tretji preskus aritmetično povprečje rezultatov vseh treh preskusov ≤ navedena vrednost × 1,0 1.2.4 Določanje vrednosti za specifično fazo 1.2.4.1 Vrednost za CO2 v specifični fazi 1.2.4.1.1 Ko je navedena skupna vrednost cikla za masne emisije CO2 sprejeta, se aritmetično povprečje za specifično fazo iz rezultatov preskusa v g/km pomnoži s faktorjem prilagoditve CO2_AF, ki izravna razliko med navedeno vrednostjo in rezultati preskusa. Ta popravljena vrednost je homologacijska vrednost za CO2. pri čemer je: pri čemer je: aritmetično povprečje rezultata za masne emisije CO2 za rezultat oziroma rezultate preskusa za fazo L (v g/km); aritmetično povprečje rezultata za masne emisije CO2 za rezultat oziroma rezultate preskusa za fazo M (v g/km); aritmetično povprečje rezultata za masne emisije CO2 za rezultat oziroma rezultate preskusa za fazo H (v g/km); aritmetično povprečje rezultata za masne emisije CO2 za rezultat oziroma rezultate preskusa za fazo exH (v g/km); DL teoretična razdalja faze L (v km); DM teoretična razdalja faze M (v km); DH teoretična razdalja faze H (v km); DexH teoretična razdalja faze exH (v km). 1.2.4.1.2 Če navedena skupna vrednost cikla za masne emisije CO2 ni sprejeta, se homologacijska vrednost masnih emisij CO2 za specifično fazo izračuna na podlagi aritmetičnega povprečja vseh preskusnih rezultatov za pripadajočo fazo. 1.2.4.2 Vrednosti porabe goriva za specifično fazo Poraba goriva se izračuna na podlagi masnih emisij CO2 za specifično fazo, in sicer z enačbami iz odstavka 1.2.4.1 te podpriloge in aritmetičnega povprečja emisij. 1.2.4.3 Vrednost porabe električne energije za specifično fazo, PER in AER Poraba električne energije za specifično fazo in električni dosegi za specifično fazo se izračunajo na podlagi aritmetičnega povprečja vrednosti za specifično fazo iz rezultatov preskusov in brez faktorja prilagoditve. 2. Pogoji za preskus tipa 1 2.1 Pregled 2.1.1 Preskus tipa 1 je sestavljen iz predpisanih zaporedij priprave dinamometra ter pogojev za dovajanje goriva, odstavitev in delovanje. 2.1.2 Preskus tipa 1 obsega delovanje vozila na dinamometru z valji veljavnega sistema WLTC za skupino interpolacij. Sorazmerni del razredčenih emisij izpušnih plinov se zbira neprekinjeno za poznejšo analizo z vzorčevalnikom s konstantno prostornino. 2.1.3 Koncentracije stopenj ozadja se izmerijo za vse spojine, za katere so opravljene meritve razredčenih masnih emisij. Za preskuse emisij izpušnih plinov to zahteva vzorčenje in analizo zraka za redčenje. 2.1.3.1 Merjenje delcev iz ozadja 2.1.3.1.1 Kadar proizvajalec zahteva odbitek bodisi zraka za redčenje bodisi mase delcev iz ozadja tunela za redčenje, se te stopnje ozadja določijo v skladu s postopki, navedenimi v odstavkih 2.1.3.1.1.1 do 2.1.3.1.1.3 te podpriloge. 2.1.3.1.1.1 Največji dovoljeni popravek ozadja je masa na filtru, ki je enakovredna 1 mg/km pri hitrosti pretoka v preskusu. 2.1.3.1.1.2 Če ozadje preseže to raven, se privzeta vrednost 1 mg/km odšteje. 2.1.3.1.1.3 Če je rezultat odštevanja vrednosti ozadja negativen, se šteje, da je stopnja ozadja enaka nič. 2.1.3.1.2 Stopnja mase delcev iz ozadja v zraku za redčenje se določi tako, da filtrirani zrak za redčenje teče skozi filter za delce iz ozadja. Vzorec se vzame na prvi točki za filtri za zrak za redčenje. Stopnje ozadja v μg/m3 se določijo kot aritmetično drseče povprečje vsaj 14 meritev z najmanj eno meritvijo na teden. 2.1.3.1.3 Stopnja mase delcev iz ozadja v tunelu za redčenje se določi tako, da filtrirani zrak za redčenje teče skozi filter za delce iz ozadja. Vzorec se vzame na isti točki kot vzorec trdnih delcev. Kadar je v preskusu uporabljeno sekundarno redčenje, se sistem za sekundarno redčenje aktivira za namene meritev ozadja. Ena meritev se lahko opravi na dan preskusa, in sicer pred preskusom ali po njem. 2.1.3.2 Določitev števila delcev iz ozadja 2.1.3.2.1 Kadar proizvajalec zahteva popravek za ozadje, se te stopnje ozadja določijo, kot sledi: 2.1.3.2.1.1 Vrednost ozadja je lahko izračunana ali izmerjena. Največji dopustni popravek za ozadje je povezan z najvišjo dovoljeno stopnjo puščanja merilnega sistema za število delcev (0,5 delcev na cm3), znižano za faktor zmanjšanja koncentracije delcev, PCRF in hitrost pretoka skozi CVS iz dejanskega preskusa. 2.1.3.2.1.2 Homologacijski organ ali proizvajalec lahko zahtevata, da se namesto izračunanih uporabijo dejanske meritve ozadja. 2.1.3.2.1.3 Če je rezultat odštevanja dodane vrednosti ozadja negativen, se šteje, da je rezultat PN enak nič. 2.1.3.2.2 Stopnja števila delcev iz ozadja v zraku za redčenje se določi z vzorčenjem filtriranega zraka za redčenje. Vzorec se vzame na prvi točki za filtri za zrak za redčenje v merilni sistem PN. Stopnje ozadja v delcih na cm3 se določijo kot aritmetično drseče povprečje vsaj 14 meritev z najmanj eno meritvijo na teden. 2.1.3.2.3 Stopnja števila delcev iz ozadja v tunelu za redčenje se določi z vzorčenjem filtriranega zraka za redčenje. Vzorec se vzame na isti točki kot vzorec PN. Kadar je v preskusu uporabljeno sekundarno redčenje, se sistem za sekundarno redčenje aktivira za namene meritev ozadja. Ena meritev se lahko opravi na dan preskusa, bodisi pred preskusom ali po njem, z uporabo dejanskega PCRF in hitrosti pretoka skozi CVS, ki se uporabita v preskusu. 2.2 Splošna oprema v preskusni celici 2.2.1 Parametri, ki bodo izmerjeni 2.2.1.1 Naslednje temperature se izmerijo s točnostjo ± 1,5 °C: (a) zrak v okolici preskusne celice; (b) temperature sistema za redčenje in vzorčenje, kot je zahtevano za sisteme za merjenje emisij iz Podpriloge 5. 2.2.1.2 Atmosferski tlak mora biti mogoče meriti z natančnostjo ± 0,1 kPa. 2.2.1.3 Specifično vlažnost H mora biti mogoče meriti z natančnostjo ± 1 g H2O/kg suhega zraka. 2.2.2 Preskusna celica in prostor za odstavitev 2.2.2.1 Preskusna celica 2.2.2.1.1 Temperatura v preskusni celici je nastavljena na 23 °C. Odstopanja od dejanske vrednosti morajo biti v območju ± 5 °C. Temperatura zraka in vlažnost se izmerita pri izhodu ventilatorja za hlajenje preskusne celice pri najmanjši frekvenci 0,1 Hz. Za temperaturo na začetku preskusa glej odstavek 2.8.1 te podpriloge. 2.2.2.1.2 Specifična vlažnost H zraka v preskusni celici ali vsesanega zraka motorja izpolnjuje naslednji pogoj: 5,5 ≤ H ≤ 12,2 (g H2O/kg suhega zraka) 2.2.2.1.3 Vlažnost se neprekinjeno meri pri frekvenci najmanj 0,1 Hz. 2.2.2.2 Prostor za odstavitev Temperatura v prostoru za odstavitev je nastavljena na 23 °C, odstopanja od dejanske vrednosti pa morajo biti v območju ± 3 °C od aritmetičnega povprečja 5-minutnega delovanja in ne smejo kazati sistematičnega odstopanja od nastavljene vrednosti. Temperatura se neprekinjeno meri pri frekvenci najmanj 0,033 Hz (vsakih 30 s). 2.3 Preskusno vozilo 2.3.1 Splošno Preskusno vozilo v vseh svojih delih ustreza proizvodni seriji, če pa se vozilo razlikuje od proizvodne serije, se v vsa ustrezna poročila o preskusih vključi popoln opis. Pri izbiranju preskusnega vozila se proizvajalec in homologacijski organ dogovorita, kateri model vozila je reprezentativno vozilo za skupino interpolacij. Pri meritvah emisij se za cestno obremenitev upošteva vrednost, določena s preskusnim vozilom H. V primeru skupine matrik za cestno obremenitev se pri meritvah emisij upošteva cestna obremenitev, izračunana za vozilo HM v skladu z odstavkom 5.1 Podpriloge 4. Če je na zahtevo proizvajalca uporabljena metoda interpolacije (glej odstavek 3.2.3.2 Podpriloge 7), se za cestno obremenitev, določeno s preskusnim vozilom L, opravi dodatno merjenje emisij. Preskusi vozil H in L bi morali biti opravljeni z istim preskusnim vozilom in z najkrajšim razmerjem n/v (z dovoljenim odstopanjem ± 1,5 %) iz skupine interpolacij. V primeru skupine matrik za cestno obremenitev se opravi dodatno merjenje emisij, pri čemer se upošteva cestna obremenitev, izračunana za vozilo LM v skladu z odstavkom 5.1 Podpriloge 4. Uporabijo se lahko koeficienti cestne obremenitve in preskusna masa preskusnih vozil L in H iz različnih skupin cestnih obremenitev, dokler je razlika med temi skupinami cestnih obremenitev posledica uporabe odstavka 6.8 Podpriloge 4 in če so izpolnjene zahteve iz odstavka 2.3.2 te podpriloge. 2.3.2 Interpolacijski razpon za CO2 2.3.2.1 Metoda interpolacije se uporabi le: (a) če razlika v CO2 med preskusnima voziloma L in H, ki je rezultat koraka 9 iz tabele A7/1 v Podprilogi 7, v uporabljenem ciklu znaša od najmanj 5 g/km do zgornje mejne vrednosti iz odstavka 2.3.2.2; (b) če so vrednosti CO2, ki so rezultat koraka 9 iz tabele A7/1 v Podprilogi 7, za vse vrednosti uporabljenih faz za vozilo H višje kot za vozilo L. Če ti zahtevi nista izpolnjeni, se lahko preskusi razveljavijo in ponovijo po dogovoru s homologacijskim organom. 2.3.2.2 Največja razlika v CO2 med preskusnima voziloma L in H, ki je dovoljena za uporabljeni cikel in je rezultat koraka 9 iz tabele A7/1 v Podprilogi 7, je enaka 20 % plus 5 g/km emisij CO2 iz vozila H, vendar znaša najmanj 15 g/km in največ 30 g/km. Ta omejitev ne velja za uporabo skupine matrik za cestno obremenitev. 2.3.2.3 Na zahtevo proizvajalca in z dovoljenjem homologacijskega organa se lahko interpolacijska premica ekstrapolira do največ 3 g/km nad emisijami CO2 za vozilo H in/ali pod emisijami CO2 za vozilo L. Ta razširitev je veljavna samo znotraj absolutnih mejnih vrednosti za interpolacijski razpon, opredeljen v odstavku 2.3.2.2. Ekstrapolacija pri uporabi skupine matrik za cestno obremenitev ni dovoljena. Če sta dve ali več skupin interpolacij enake z vidika zahtev iz odstavka 5.6 te priloge, vendar so ločene, ker bi bil njihov celotni razpon za CO2 večji od največje razlike iz odstavka 2.3.2.2, vsa posamezna vozila z enakimi specifikacijami (npr. znamko, modelom, dodatno opremo) pripadajo samo eni skupini interpolacij. 2.3.3 Utekanje Vozilo mora biti v dobrem tehničnem stanju. Pred preskusom je utečeno in ima od 3 000 do 15 000 prevoženih kilometrov. Motor, menjalnik in vozilo so utečeni po priporočilih proizvajalca. 2.4 Nastavitve 2.4.1 Nastavitev in preverjanje dinamometra se opravita v skladu s Podprilogo 4. 2.4.2 Delovanje dinamometra 2.4.2.1 Pomožne naprave se med delovanjem dinamometra izklopijo ali onemogočijo, razen če njihovo delovanje zahteva zakonodaja. 2.4.2.2 Način delovanja dinamometra vozila, če je na voljo, se aktivira v skladu z navodili proizvajalca (tj. s pritiskom na gumbe na volanu vozila v določenem zaporedju, z uporabo preskusne naprave proizvajalca in z odstranitvijo varovalke). Proizvajalec homologacijskemu organu predloži seznam onemogočenih naprav in razlogov za onemogočitev. Način delovanja dinamometra odobri homologacijski organ, uporaba načina delovanja dinamometra pa se vključi v vsa ustrezna poročila o preskusih. 2.4.2.3 Način delovanja dinamometra vozila ne sme aktivirati, modulirati, zakasniti ali onemogočiti delovanja katerega koli dela, ki pod preskusnimi pogoji vpliva na emisije in porabo goriva. Kakršna koli naprava, ki vpliva na delovanje dinamometra z valji, se nastavi tako, da zagotavlja ustrezno delovanje. 2.4.2.4 Dodelitev vrste dinamometra preskusnemu vozilu 2.4.2.4.1 Če ima preskusno vozilo dve pogonski osi in pod pogoji WLTP v uporabljenem ciklu delno ali stalno deluje tako, da ga poganjata obe osi ali da obnavlja energijo, se vozilo preskusi na dinamometru, ki deluje v načinu 4WD ter je v skladu s specifikacijami iz odstavkov 2.2 in 2.3 Podpriloge 5. 2.4.2.4.2 Če se preskusno vozilo preskuša samo z eno pogonsko osjo, se preskusi na dinamometru, ki deluje v načinu 2WD in je v skladu s specifikacijami iz odstavka 2.2 Podpriloge 5. Na zahtevo proizvajalca in z odobritvijo homologacijskega organa se lahko vozilo z eno pogonsko osjo preskusi na dinamometru 4WD v načinu delovanja 4WD. 2.4.2.4.3 Če preskusno vozilo deluje tako, da ga v namenskih načinih, ki jih izbere voznik in niso namenjeni za običajno vsakodnevno delovanje, ampak samo za posebne omejene namene, kot sta „mountain mode“ (način vožnje navkreber) ali „maintenance mode“ (način za vzdrževanje), poganjata obe osi, ali če se način, v katerem vozilo poganjata obe pogonski osi, vklopi le pri terenski vožnji, se to vozilo preskusi na dinamometru, ki deluje v načinu 2WD in je v skladu s specifikacijami iz odstavka 2.2 Podpriloge 5. 2.4.2.4.4 Če se preskusno vozilo preskuša na dinamometru 4WD, ki deluje v načinu 2WD, se lahko kolesa na osi, ki ni pogonska, med preskusom vrtijo, če način delovanja vozila z dinamometrom in način iztekanja vozila podpirata ta način delovanja. Slika A6/1a Možne preskusne konfiguracije na dinamometrih 2WD in 4WD 2.4.2.5 Dokazovanje enakovrednosti dinamometra, ki deluje v načinu 2WD, in dinamometra, ki deluje v načinu 4WD 2.4.2.5.1 Na zahtevo proizvajalca in z odobritvijo homologacijskega organa se lahko vozilo, ki ga je treba preskusiti na dinamometru, ki deluje v načinu 4WD, namesto tega preskusi na dinamometru, ki deluje v načinu 2WD, če so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) preskusno vozilo se predela tako, da ima samo eno pogonsko os; (b) proizvajalec homologacijskemu organu dokaže, da so CO2, poraba goriva in/ali poraba električne energije predelanega vozila enaki ali večji kot pri nepredelanem vozilu, preskušanem na dinamometru, ki deluje v načinu 4WD; (c) med preskusom je zagotovljeno varno delovanje (npr. z odstranitvijo varovalke ali demontažo pogonske gredi), skupaj z načinom delovanja dinamometra pa se zagotovijo tudi navodila; (d) predela se samo vozilo, preskušeno na dinamometru z valji, postopek določitve cestne obremenitve pa se izvede samo na nepredelanem preskusnem vozilu. 2.4.2.5.2 To dokazovanje enakovrednosti se uporablja za vsa vozila v isti skupini cestnih obremenitev. Na zahtevo proizvajalca in z odobritvijo homologacijskega organa se lahko to dokazovanje enakovrednosti razširi na druge skupine cestnih obremenitev, če se dokaže, da je bilo za preskusno vozilo izbrano vozilo iz najslabše skupine cestnih obremenitev. 2.4.2.6 Informacije o tem, ali je bilo vozilo preskušeno na dinamometru 2WD ali dinamometru 4WD in ali je bilo preskušeno na dinamometru, ki je deloval v načinu 2WD ali v načinu 4WD, se vključijo v vsa ustrezna poročila o preskusih. Če je bilo vozilo preskušeno na dinamometru 4WD, pri čemer je ta deloval v načinu 2WD, se v teh informacijah navede tudi, ali so se kolesa na negnanih kolesih vrtela ali ne. 2.4.3 V izpušnem sistemu vozila ni puščanja, ki bi lahko zmanjšalo količino zbranega plina. 2.4.4 Nastavitve pogonskega sistema in upravljalnih elementov vozila so take, kot jih je za proizvodno serijo predpisal proizvajalec. 2.4.5 Uporablja se tip pnevmatik, ki je po navedbi proizvajalca vozila del originalne opreme. Tlak v pnevmatikah se lahko poveča za največ 50 odstotkov nad tlakom, določenim v odstavku 4.2.2.3 Podpriloge 4. Enak tlak v pnevmatikah se uporabi v nastavitvah dinamometra in v vseh nadaljnjih preskusih. Uporabljeni tlak v pnevmatikah se zabeleži v vseh ustreznih poročilih o preskusih. 2.4.6 Referenčno gorivo Za preskus se uporabi ustrezno referenčno gorivo, kot je določeno v Prilogi IX. 2.4.7 Priprava preskusnega vozila 2.4.7.1 Med preskusom vozilo stoji približno vodoravno, da se gorivo normalno porazdeli. 2.4.7.2 Proizvajalec po potrebi zagotovi dodatne priključne kose in adapterje, ki so potrebni za praznjenje goriva, in sicer na najnižji možni točki posod oziroma posode za gorivo, ki je nameščena na vozilo, ter za zbiranje vzorcev izpušnih plinov. 2.4.7.3 Pri vzorčenju trdnih delcev (PM) med preskusom, ko je naprava za regeneracijo pod stabilnimi pogoji obremenitve (tj. se na vozilu ne izvaja regeneracija), je priporočeno, da je vozilo opravilo > 1/3 prevoženih kilometrov med načrtovanimi regeneracijami ali da je naprava za redno regeneracijo prestala enakovredno obremenitev zunaj vozila. 2.5 Predhodni preskusni cikli Na zahtevo proizvajalca se lahko z namenom spremljanja sledi hitrosti znotraj predpisanih omejitev izvedejo predhodni preskusni cikli. 2.6 Predkondicioniranje preskusnega vozila 2.6.1 Priprava vozila 2.6.1.1 Polnjenje posode za gorivo Posoda ali posode za gorivo se napolnijo s predpisanim preskusnim gorivom. Če gorivo, ki je že v posodi (ali posodah) za gorivo, ne ustreza specifikacijam iz odstavka 2.4.6 te podpriloge, se to gorivo pred polnjenjem s preskusnim gorivom iztoči. Zagotovi se, da se sistem za uravnavanje emisij zaradi izhlapevanja ne splakuje oziroma obremenjuje preveč intenzivno. 2.6.1.2 Polnjenje sistemov REESS Pred preskusnim ciklom predkondicioniranja se sistem REESS popolnoma napolni. Na zahtevo proizvajalca je polnjenje pred predkondicioniranjem mogoče izpustiti. Sistem REESS se pred začetkom uradnega preskušanja ne sme ponovno napolniti. 2.6.1.3 Tlak v pnevmatikah Tlak v pnevmatikah pogonskih koles se nastavi v skladu z odstavkom 2.4.5 te podpriloge. 2.6.1.4 Vozila na plinasta goriva Vozila z motorjem na prisilni vžig, ki za gorivo uporabljajo UNP ali ZP/biometan oziroma so opremljena tako, da lahko za gorivo uporabljajo bodisi bencin bodisi UNP ali ZP/biometan, se med preskusi s prvim in drugim referenčnim plinastim gorivom ponovno predkondicionirajo, in sicer pred preskusom z drugim referenčnim gorivom. Vozila z motorjem na prisilni vžig, ki za gorivo uporabljajo UNP ali ZP/biometan oziroma so opremljena tako, da lahko za gorivo uporabljajo bodisi bencin bodisi UNP ali ZP/biometan, se med preskusi s prvim in drugim referenčnim plinastim gorivom ponovno predkondicionirajo, in sicer pred preskusom z drugim referenčnim gorivom. 2.6.2 Preskusna celica 2.6.2.1 Temperatura Med predkondicioniranjem je temperatura v preskusni celici enaka, kot je opredeljeno za preskus tipa 1 (odstavek 2.2.2.1.1 te podpriloge). 2.6.2.2 Meritve ozadja V preskuševalnem objektu, kjer lahko med preskušanjem vozila z nizkimi emisijami delcev pride do kontaminacije z ostanki prejšnjega preskusa vozila z visokimi emisijami delcev, je zaradi predkondicioniranja opreme za vzorčenje priporočljivo, da vozilo z nizkimi emisijami delcev 20 minut vozi vozni cikel pri stalni hitrosti 120 km/h. Daljše delovanje in/ali delovanje pri višji hitrosti je dovoljeno za predkondicioniranje opreme za vzorčenje, če je to potrebno. Meritve ozadja tunela za redčenje se po potrebi opravijo po predkondicioniranju tunela in pred vsakim naknadnim preskušanjem vozila. 2.6.3 Postopek 2.6.3.1 Preskusno vozilo se bodisi z vožnjo bodisi s potiskanjem postavi na dinamometer in upravlja prek uporabljenih ciklov WLTC. Ni treba, da je vozilo hladno, poleg tega ga je dovoljeno uporabiti za nastavitev obremenitve dinamometra. 2.6.3.2 Obremenitev dinamometra se nastavi v skladu z odstavkoma 7 in 8 Podpriloge 4. Če se za preskušanje uporablja dinamometer, ki deluje v načinu 2WD, se nastavitev cestne obremenitve opravi na dinamometru, ki deluje v načinu 2WD, če pa se za preskušanje uporablja dinamometer, ki deluje v načinu 4WD, se nastavitev cestne obremenitve opravi na dinamometru, ki deluje v načinu 4WD. 2.6.4 Upravljanje vozila 2.6.4.1 Postopek zagona pogonskega sistema se začne z uporabo naprav, predvidenih v ta namen, in v skladu z navodili proizvajalca. Menjava načina delovanja, ki ni izvedena iz vozila, med preskusom ni dovoljena, razen če je navedeno drugače. 2.6.4.1.1 Če sprožitev postopka za zagon pogonskega sistema ni bila uspešna, tj. če se motor ne zažene v skladu s pričakovanji ali pa na vozilu pride do zagonske napake, je preskus neveljaven, preskusi s predkondicioniranjem pa se ponovijo in prevozi se nov preskus. 2.6.4.1.2 Če se kot gorivo uporablja UNP ali ZP/biometan, je motor dovoljeno zagnati z bencinom, nato pa ga po vnaprej določenem času, ki ga voznik ne more spreminjati, samodejno preklopiti na UNP ali ZP/biometan. To obdobje ne sme biti daljše od 60 sekund. Dovoljeno je tudi, da se uporablja samo bencin ali bencin sočasno s plinom, kadar vozilo deluje v načinu delovanja na plin, če je poraba energije plina večja od 80 % skupne količine energije, porabljene med preskusom tipa 1. Ta delež se izračuna v skladu z metodo iz Dodatka 3 k tej podprilogi. 2.6.4.2 Cikel se začne ob začetku postopka za zagon pogonskega sistema. 2.6.4.3 Za predkondicioniranje se odpelje ustrezni cikel WLTC. Na zahtevo proizvajalca ali homologacijskega organa je dovoljeno izvesti dodaten cikel WLTC, da se stabilizira stanje vozila in njegovih krmilnih sistemov. Obseg tovrstnega dodatnega predkondicioniranja se vključi v vsa ustrezna poročila o preskusih. 2.6.4.4 Pospeševanje Med vožnjo je na stopalki za plin uporabljena ustrezna sila, da je mogoče točno slediti hitrosti. Zagotovi se nemotena vožnja vozila, pri tem pa se upoštevajo reprezentativne hitrosti in postopki prestavljanja. V primeru ročnega menjalnika se stopalka za plin sprosti med vsakim menjavanjem, ki mora biti opravljeno v najkrajšem možnem času. Če vozilo ne more slediti hitrosti, ga je treba voziti pri največji možni moči, dokler njegova hitrost ponovno ne doseže ustrezne ciljne hitrosti. 2.6.4.5 Upočasnjevanje Med upočasnjevanjem v ciklu mora voznik sprostiti stopalko za plin, vendar sklopke sam ne sprosti do točke, določene v odstavkih 4(d), 4(e) ali 4(f) Podpriloge 2. Če vozilo upočasnjuje hitreje, kot to predpisuje sled hitrosti, se stopalka za plin upravlja tako, da vozilo točno sledi hitrosti. Če vozilo upočasnjuje prepočasi, da bi lahko sledilo predvidenemu upočasnjevanju, se zavore uporabijo tako, da vozilo točno sledi hitrosti. 2.6.4.6 Uporaba zavor V fazah mirovanja/prostega teka vozila se zavorni pedal pritiska z ustrezno silo, da se pogonska kolesa ne vrtijo. 2.6.5 Uporaba menjalnika 2.6.5.1 Ročni menjalniki 2.6.5.1.1 Upoštevajo se navodila o menjavanju prestav, opredeljena v Podprilogi 2. Vozila, preskušena v skladu s Podprilogo 8, se vozijo v skladu z odstavkom 1.5 navedene podpriloge. 2.6.5.1.2 Menjavanje prestave se začne in zaključi v času ± 1,0 sekunde od določene točke menjave prestave. 2.6.5.1.3 Sklopka se pritisne v času ± 1,0 sekunde od določene točke delovanja sklopke. 2.6.5.2 Avtomatski menjalniki 2.6.5.2.1 Po začetni uporabi se prestavno stikalo med opravljanjem preskusa ne uporabi več. Začetna uporaba se mora zgoditi eno sekundo pred začetkom prvega pospeševanja. 2.6.5.2.2 Vozila z avtomatskim menjalnikom z ročnim načinom se ne preskusijo v tem načinu. 2.6.6 Načini, ki jih izbere voznik 2.6.6.1 Vozila, ki imajo prevladujoči način, se preskusijo v tem načinu. Na zahtevo proizvajalca se lahko vozilo namesto tega preskusi v načinu, ki ga izbere voznik, v najslabših pogojih za emisije CO2. 2.6.6.2 Proizvajalec homologacijskemu organu predloži dokazila o obstoju načina, ki ga izbere voznik in ki izpolnjuje zahteve iz odstavka 3.5.9 te priloge. Z dovoljenjem homologacijskega organa se lahko prevladujoči način uporabi kot edini način, ki ga izbere voznik, za zadevni sistem ali napravo za določitev meril za emisije, emisij CO2 in porabe goriva. 2.6.6.3 Če vozilo nima prevladujočega načina ali pa homologacijski organ zahtevanega prevladujočega načina ni odobril kot takega, se vozilo preskusi v najboljšem in najslabšem možnem načinu, ki ga izbere voznik, glede na merila za emisije, emisije CO2 in porabo goriva. Najboljši in najslabši možni način se določita na podlagi dokazil o emisijah CO2 in porabi goriva v vseh načinih. Emisije CO2 in poraba goriva so aritmetično povprečje rezultatov preskusa v obeh načinih. Rezultati preskusa v obeh načinih se zabeležijo. Na zahtevo proizvajalca se lahko vozilo namesto tega preskusi v načinu, ki ga izbere voznik, v najslabših pogojih za emisije CO2. 2.6.6.4 Na podlagi tehničnih dokazil, ki jih zagotovi proizvajalec, in s soglasjem homologacijskega organa se namenski načini, ki jih izbere voznik, za zelo omejene in posebne namene ne upoštevajo (tj. način za vzdrževanje, način lazenja). Vsi drugi načini, ki jih izbere voznik in se uporabljajo za vožnjo v smeri naprej, se upoštevajo, v vseh teh načinih pa so izpolnjene zahteve glede omejitev meril za emisije. 2.6.6.5 Odstavki 2.6.6.1 do 2.6.6.4 te podpriloge se uporabljajo za vse sisteme vozil z načini, ki jih izbere voznik, vključno s tistimi, ki niso specifični samo za menjalnik. 2.6.7 Razveljavitev preskusa tipa 1 in zaključek cikla V primeru nepričakovane zaustavitve motorja se predkondicioniranje ali preskus tipa 1 razveljavi. Po zaključku cikla se motor ugasne. Vozila ni dovoljeno ponovno zagnati do začetka preskusa, za katerega je bilo predkondicionirano. 2.6.8 Zahtevani podatki in nadzor kakovosti 2.6.8.1 Merjenje hitrosti Med predkondicioniranjem se hitrost meri glede na dejanski čas ali pa se podatki o njej pridobijo iz sistema za zbiranje podatkov pri frekvenci, ki ni nižja od 1 Hz, tako da je mogoče oceniti dejansko hitrost vožnje. 2.6.8.2 Prevožena razdalja Razdalja, ki jo vozilo dejansko prevozi, se vključi v vse ustrezne preskusne pole za vsako fazo cikla WLTC. 2.6.8.3 Odstopanja v sledi hitrosti Vozila, ki ne morejo doseči vrednosti pospeška in največje hitrosti, predpisanih za uporabljeni cikel WLTC, se vozijo z do konca pritisnjeno stopalko za plin, dokler ponovno ne dosežejo predpisanega sledenja hitrosti. Kršitve sledi hitrosti pod temi pogoji ne razveljavijo preskusa. Odstopanja od voznega cikla se vključijo v vsa ustrezna poročila o preskusih. 2.6.8.3.1 Dopustna so naslednja odstopanja med dejansko hitrostjo vozila in predpisano hitrostjo uporabljenih preskusnih ciklov. Odstopanja se vozniku ne pokažejo: (a) zgornja meja: 2,0 km/h hitreje kot na najvišji točki sledi v času ± 1,0 sekunde glede na dano časovno točko; (b) spodnja meja: 2,0 km/h počasneje kot na najnižji točki sledi v času ± 1,0 sekunde glede na dani čas. Glej sliko A6/2. Večja odstopanja hitrosti od predpisanih so sprejemljiva, če nikoli ne trajajo več kot eno sekundo. V posameznem preskusnem ciklu ne sme biti več kot deset tovrstnih odstopanj. 2.6.8.3.2 Indeksa sledi vožnje IWR in RMSSE se izračunata v skladu z zahtevami iz odstavka 7 Podpriloge 7. Če je IWR ali RMSSE zunaj ustreznega območja veljavnosti, je treba preskusno vožnjo šteti za neveljavno. Slika A6/2 Odstopanja v sledi hitrosti 2.7 Odstavitev 2.7.1 Po predkondicioniranju in pred preskušanjem se preskusno vozilo hrani v prostoru z okoljskimi pogoji, navedenimi v odstavku 2.2.2.2 te podpriloge. 2.7.2 Vozilo je z odprtim ali zaprtim pokrovom motorja odstavljeno za najmanj 6 in največ 36 ur. Hlajenje se lahko doseže s prisilno ohladitvijo do nastavljene vrednosti temperature, če to ni izključeno v posebnih pogojih za posamezno vozilo. Če je hlajenje pospešeno z ventilatorji, jih je treba namestiti tako, da je hkrati doseženo največje hlajenje pogonskega sistema, motorja in sistema za naknadno obdelavo izpušnih plinov. 2.8 Preskus emisij in porabe goriva (preskus tipa 1) 2.8.1 Temperatura preskusne celice na začetku preskusa znaša 23 °C ± 3 °C. Temperatura motornega olja in hladilne tekočine, če se uporabljata, je v območju ± 2 °C glede na nastavljeno vrednost 23 °C. 2.8.2 Preskusno vozilo se potisne na dinamometer. 2.8.2.1 Pogonska kolesa vozila se na dinamometer postavijo brez zagona motorja. 2.8.2.2 Tlak v pnevmatikah pogonskih koles se nastavi v skladu z določbami odstavka 2.4.5 te podpriloge. 2.8.2.3 Pokrov motorja mora biti zaprt. 2.8.2.4 Vse povezovalne izpušne cevi se na izpušno cev oziroma cevi vozila namestijo tik pred zagonom motorja. 2.8.3 Zagon pogonskega sistema in vožnja 2.8.3.1 Postopek zagona pogonskega sistema se začne z uporabo naprav, predvidenih v ta namen, in v skladu z navodili proizvajalca. 2.8.3.2 Vozilo se v uporabljenem ciklu WLTC vozi v skladu z odstavki 2.6.4 do 2.6.7 te podpriloge, kot je opisano v Podprilogi 1. 2.8.4 Podatki za RCB se izmerijo za vsako fazo cikla WLTC, kot je opredeljeno v Dodatku 2 k tej podprilogi. 2.8.5 Dejanska hitrost vozila se vzorči z merilno frekvenco 10 Hz, indeksi sledi vožnje, ki so opisani v odstavku 7 Podpriloge 7, pa se izmerijo in dokumentirajo. 2.8.6 Dejanska hitrost vozila, vzorčena z merilno frekvenco 10 Hz, se skupaj z dejanskim časom uporabi za popravke rezultatov CO2 glede na ciljno hitrost in razdaljo, kot sta opredeljeni v Podprilogi 6b. 2.9 Vzorčenje plinov Vzorci plinov se zberejo v vreče, spojine pa se analizirajo ob zaključku preskusa ali preskusne faze; spojine je mogoče analizirati tudi neprekinjeno in jih integrirati med ciklom. 2.9.1 Pred vsakim preskusom se opravi naslednje: 2.9.1.1 Očiščene, izpraznjene vreče za vzorčenje se namestijo na sistem za zbiranje vzorcev razredčenih izpušnih plinov in zraka za redčenje. 2.9.1.2 Merilni instrumenti se vklopijo v skladu z navodili proizvajalcev instrumentov. 2.9.1.3 Izmenjevalnik toplote za napravo CVS (če je nameščen) se najprej predhodno segreje ali ohladi do območja svoje delovne temperature za preskus, določene v odstavku 3.3.5.1 Podpriloge 5. 2.9.1.4 Deli, kot so cevi za vzorčenje, filtri, ohlajevalniki in črpalke, se po potrebi segrejejo ali ohladijo na stabilizirano delovno temperaturo. 2.9.1.5 Hitrosti pretoka skozi CVS se nastavijo v skladu z odstavkom 3.3.4 Podpriloge 5, hitrosti pretoka vzorcev pa se nastavijo na ustrezno raven. 2.9.1.6 Vse vgrajene elektronske naprave se nastavijo na ničelno vrednost in se lahko pred začetkom katere koli faze cikla ponovno nastavijo na ničelno vrednost. 2.9.1.7 Za vse analizatorje za neprekinjeno merjenje plinov se določijo ustrezni razponi. Med preskusom so lahko vklopljeni le, če se vklopijo zaradi spremembe umerjanja, v katerem je uporabljena digitalna ločljivost instrumenta. Ojačenja, ki jih dajo analogni ojačevalniki delovanja v analizatorju, med preskusom ne smejo biti uporabljena. 2.9.1.8 Vsi analizatorji za neprekinjeno merjenje plinov se nastavijo na ničelno vrednost in umerijo s pomočjo plinov v skladu z zahtevami iz odstavka 6 Podpriloge 5. 2.10 Vzorčenje za določitev trdnih delcev (PM) 2.10.1 Pred začetkom vsakega preskusa se izvedejo koraki iz odstavkov 2.10.1.1 do 2.10.1.2.2 te podpriloge. 2.10.1.1 Izbira filtra Za celoten uporabljeni cikel WLTC se uporabi en filter za delce brez nadomestnega filtra. Zaradi upoštevanja razlik v regionalnem ciklu se lahko v prvih treh fazah uporabi isti filter, v četrti fazi pa nov filter. 2.10.1.2 Priprava filtra 2.10.1.2.1 Najmanj eno uro pred preskusom se filter položi v petrijevko, ki zagotavlja zaščito pred vdorom prahu in omogoča izmenjavo zraka, nato pa se položi v tehtalno komoro (ali prostor), kjer se stabilizira. Na koncu obdobja stabilizacije se filter stehta, podatek o njegovi teži pa se vpiše v vse ustrezne preskusne pole. Filter se nato hrani v zaprti petrijevki ali zatesnjenem nosilcu za filter, dokler se ne uporabi za preskušanje. Filter se uporabi v osmih urah po odstranitvi iz tehtalne komore (ali prostora). Filter se v prostor za stabilizacijo vrne v roku ene ure po preskusu in se kondicionira najmanj eno uro pred tehtanjem. 2.10.1.2.2 Filter za delce z vzorcem se previdno vstavi v nosilec za filter. S filtrom se rokuje le z uporabo klešč ali prijemalk. Grobo ali abrazivno rokovanje s filtrom povzroči napačno določitev teže. Sestav nosilca za filter se položi v nepretočno cev za vzorčenje. 2.10.1.2.3 Mikrotehtnico je priporočeno preveriti pred vsakim tehtanjem, tj. v roku 24 ur od tehtanja vzorca, in s tehtanjem referenčnega predmeta, težkega približno 100 mg. Ta predmet se stehta trikrat, aritmetično povprečje rezultatov pa se vpiše v vse ustrezne preskusne pole. Če je aritmetično povprečje rezultatov tehtanja v območju ± 5 μg glede na rezultate predhodnega tehtanja, se tehtanje in tehtnica upoštevata kot veljavna. 2.11 Vzorčenje števila delcev (PN) 2.11.1 Pred začetkom vsakega preskusa se izvedejo koraki iz odstavkov 2.11.1.1 in 2.11.1.2 te podpriloge: 2.11.1.1 Sistem za redčenje specifičnih delcev in oprema za merjenje delcev se vklopita in pripravita za vzorčenje. 2.11.1.2 Pravilno delovanje elementov števca PNC in izločevalnika VPR se potrdi v skladu s postopki, navedenimi v odstavkih 2.11.1.2.1 do 2.11.1.2.4 te podpriloge. 2.11.1.2.1 Pri preverjanju puščanja, ki se opravi s filtrom ustrezne zmogljivosti, nameščenim na vstopno odprtino celotnega sistema za merjenje PN, izločevalnika VPR in števca PNC, mora izmerjena koncentracija znašati manj kot 0,5 delcev na cm3. 2.11.1.2.2 Pri dnevnem preverjanju ničelne nastavitve števca PNC z uporabo filtra ustrezne zmogljivosti, nameščenega na vstopno odprtino števca PNC, mora izmerjena koncentracija znašati ≤ 0,2 delcev na cm3. Po odstranitvi filtra mora PNC pri vzorčenju zraka iz okolice pokazati povečanje izmerjene koncentracije do vsaj 100 delcev na cm3, ko pa se filter ponovno namesti, se mora koncentracija vrniti na vrednost ≤ 0,2 delcev na cm3. 2.11.1.2.3 Potrdi se, da sistem za merjenje kaže, da je cev za izhlapevanje, če je sistem opremljen z njo, dosegla svojo pravilno delovno temperaturo. 2.11.1.2.4 Potrdi se, da sistem za merjenje kaže, da je PND1 naprave za redčenje dosegel ustrezno delovno temperaturo. 2.12 Vzorčenje med preskusom 2.12.1 Sistem za redčenje, črpalke za vzorce in sistem za zbiranje podatkov se zaženejo. 2.12.2 Sistema za vzorčenje PM in PN se zaženeta. 2.12.3 Število delcev se meri neprekinjeno. Aritmetično povprečje koncentracije se določi z integriranjem signalov analizatorja iz vsake faze. 2.12.4 Vzorčenje se začne ob začetku postopka za zagon pogonskega sistema ali pred njim, zaključi pa se ob zaključku cikla. 2.12.5 Menjava vzorcev 2.12.5.1 Plinaste emisije Vzorci razredčenih izpušnih plinov in zraka za redčenje se ob zaključku vsake faze uporabljenega cikla WLTC, v katerem bo potekala vožnja, po potrebi zamenjajo z naslednjim parom vreč. 2.12.5.2 Trdni delci Upoštevajo se zahteve iz odstavka 2.10.1.1 te podpriloge. 2.12.6 Razdalja, prevožena na dinamometru, se za vsako fazo vpiše v vse ustrezne preskusne pole. 2.13 Zaključek preskusa 2.13.1 Motor se po zaključku zadnjega dela preskusa takoj izklopi. 2.13.2 Vzorčevalnik s konstantno prostornino, CVS ali druge sesalne naprave se izklopijo ali pa se prekine povezava z izpušno cevjo oz. cevmi vozila. 2.13.3 Vozilo se lahko nato odstrani z dinamometra. 2.14 Postopki po preskusu 2.14.1 Preverjanje analizatorja plina Preveri se odčitek za ničelni in kalibracijski plin na analizatorjih, uporabljenih za neprekinjeno merjenje razredčenih plinov. Preskus se šteje za sprejemljivega, če je razlika med rezultati pred preskusom in po njem manjša od 2 % vrednosti kalibracijskega plina. 2.14.2 Analiza vreče 2.14.2.1 Izpušni plini in zrak za redčenje, zajeti v vreči, se analizirajo takoj, ko je mogoče. Izpušni plini v nobenem primeru ne smejo biti analizirani pozneje kot v 30 minutah po zaključku faze cikla. Upošteva se reaktivni čas plina za spojine v vreči. 2.14.2.2 Pred analizo se merilno območje analizatorja, ki bo uporabljeno za vsako spojino, z ustreznim ničelnim plinom nastavi na nič takoj, ko je to izvedljivo. 2.14.2.3 Krivulje umerjanja za analizatorje se nastavijo z uporabo kalibracijskih plinov, ki imajo nazivne koncentracije od 70 do 100 % celotnega območja. 2.14.2.4 Nato se ponovno preverijo ničelne nastavitve na analizatorjih: če katera koli odčitana vrednost za več kot 2 % obsega skale odstopa od območja iz odstavka 2.14.2.2 te podpriloge, se za ta analizator postopek ponovi. 2.14.2.5 Vzorci se nato analizirajo. 2.14.2.6 Po analizi se z istimi plini ponovno preverijo ničelne točke in točke umerjanja. Preskus se šteje za sprejemljivega, če je razlika manjša od 2 % vrednosti kalibracijskega plina. 2.14.2.7 Hitrosti pretoka in tlaki različnih plinov v analizatorju morajo biti enaki tistim, ki so bili uporabljeni med umerjanjem analizatorjev. 2.14.2.8 Vsebnost vsake izmerjene spojine se po stabilizaciji merilne naprave vpiše v vse ustrezne preskusne pole. 2.14.2.9 Masa in število vseh emisij se po potrebi izračunata v skladu s Podprilogo 7. 2.14.2.10 Umerjanja in preverjanja se opravijo: (a) pred analizo vsakega para vreč in po njej ali (b) pred zaključenim preskusom in po njem. V primeru (b) se umerjanja in preverjanja opravijo na vseh analizatorjih za vsa območja, uporabljena med preskusom. V obeh primerih, tj. (a) in (b), se za pripadajoče vreče z zrakom iz okolice in izpušnimi plini uporabi enako območje analizatorja. 2.14.3 Tehtanje filtra za delce z vzorcem 2.14.3.1 Filter za delce z vzorcem se vrne v tehtalno komoro (ali prostor) najpozneje eno uro po zaključku preskusa. Najmanj eno uro se kondicionira v petrijevki, ki je zaščitena pred vdorom prahu in omogoča izmenjavo zraka, nato pa se stehta. Bruto teža filtra se vpiše v vse ustrezne preskusne pole. 2.14.3.2 Vsaj dva neuporabljena referenčna filtra se stehtata v osmih urah po tehtanjih filtra z vzorcem, najbolje pa je, da se to izvede hkrati. Referenčni filtri morajo biti enako veliki in iz enakih materialov kot filter z vzorcem. 2.14.3.3 Če se specifična teža katerega koli referenčnega filtra v primerjavi s tehtanji filtra z vzorcem spremeni za več kot ± 5 μg, se filter z vzorcem in referenčni filtri ponovno kondicionirajo v tehtalni komori (ali prostoru) ter ponovno stehtajo. 2.14.3.4 Primerjava rezultatov tehtanja referenčnega filtra se opravi na podlagi specifičnih tež in aritmetičnega drsečega povprečja specifične teže tega referenčnega filtra. Aritmetično drseče povprečje se izračuna na podlagi specifičnih tež, pridobljenih v obdobju po tem, ko so bili referenčni filtri dani v tehtalno komoro (ali prostor). Čas povprečenja mora biti najmanj en dan in največ 15 dni. 2.14.3.5 Dovoljenih je več ponovnih kondicioniranj in tehtanj filtra z vzorcem in referenčnih filtrov, ki se izvedejo največ 80 ur po merjenju plinov iz preskusa emisij. Če pred iztekom 80 ur več kot polovica referenčnih filtrov izpolni merilo ± 5 μg, se lahko tehtanje filtra z vzorcem upošteva kot veljavno. Če sta bila ob izteku 80 ur uporabljena dva referenčna filtra, od katerih eden ne izpolnjuje merila ± 5 μg, se tehtanje filtra z vzorcem šteje kot veljavno pod pogojem, da je vsota absolutnih razlik med specifično in drsečo vrednostjo obeh referenčnih filtrov enaka 10 μg ali manjša. 2.14.3.6 Če merilo ± 5 μg izpolni manj kot polovica referenčnih filtrov, se filter z vzorcem zavrže, preskus emisij pa ponovi. Vsi referenčni filtri se zavržejo in zamenjajo v roku 48 ur. V vseh drugih primerih se referenčni filtri zamenjajo vsaj vsakih 30 dni, in sicer tako, da se noben filter z vzorci ne stehta brez primerjave z referenčnim filtrom, ki je bil v tehtalni komori (ali prostoru) prisoten najmanj en dan. 2.14.3.7 Če merila za stabilizacijo tehtalne komore (ali prostora), opisana v odstavku 4.2.2.1 Podpriloge 5, niso izpolnjena, tehtanja referenčnega filtra pa izpolnjujejo zgoraj navedena merila, lahko proizvajalec vozila sprejme teže filtra z vzorcem ali pa preskuse razveljavi, po popravilu krmilnega sistema tehtalne komore (ali prostora) pa ponovi preskus. Podpriloga 6 – Dodatek 1 Postopek preskusa emisij za vsa vozila, opremljena s sistemi z redno regeneracijo 1. Splošno 1.1 V tem dodatku so določene posebne določbe v zvezi s preskušanjem vozil s sistemi z redno regeneracijo iz odstavka 3.8.1 te priloge. 1.2 Med cikli, v katerih se izvede regeneracija, ni treba uporabiti emisijskih standardov. Če se redna regeneracija med posameznim preskusom tipa 1 izvede najmanj enkrat in se je med pripravo vozila že izvedla najmanj enkrat ali če je razdalja, prevožena v ponovljenih preskusih tipa 1 med dvema zaporednima rednima regeneracijama, večja od 4 000 km, poseben preskusni postopek ni potreben. V tem primeru se ta dodatek ne uporablja, uporabi pa se faktor Ki 1,0. 1.3 Določbe tega dodatka se uporabljajo samo za meritve trdnih delcev (PM), ne pa tudi za meritve števila delcev (PN). 1.4 Na zahtevo proizvajalca in z odobritvijo homologacijskega organa preskusnega postopka, določenega za sisteme z redno regeneracijo, ni treba uporabiti za regeneracijsko napravo, če proizvajalec predloži podatke, ki dokazujejo, da emisije v ciklih, v katerih se izvede regeneracija, ostanejo pod mejnimi vrednostmi emisij za zadevno kategorijo vozil. V tem primeru se za CO2 in porabo goriva uporabi nespremenljiva vrednost za Ki, ki znaša 1,05. 1.5 Na zahtevo proizvajalca in s soglasjem homologacijskega organa se lahko iz določanja faktorja regeneracije Ki za vozila razreda 2 in 3 izloči faza Zelo visoko. 2. Preskusni postopek Preskusno vozilo je sposobno preprečiti ali omogočiti postopek regeneracije, če to delovanje ne vpliva na prvotno umerjanje motorja. Preprečevanje regeneracije je dovoljeno le med polnjenjem regeneracijskega sistema in v ciklih predkondicioniranja. Med merjenjem emisij v fazi regeneracije ni dovoljeno. Preskus emisij se izvede z nespremenjeno krmilno enoto proizvajalca originalne opreme. Na zahtevo proizvajalca in s soglasjem homologacijskega organa se lahko med določanjem Ki uporabi „tehnična krmilna enota“, ki ne vpliva na prvotno umerjanje motorja. 2.1 Meritve emisij izpušnih plinov med dvema cikloma WLTC z regeneracijskimi dogodki 2.1.1 Aritmetično povprečje emisij med dogodki regeneracije in med polnjenjem regeneracijske naprave se določi z aritmetično sredino več preskusov tipa 1 (če sta več kot dva) v približno enakem razmiku. Druga možnost je, da proizvajalec zagotovi podatke, ki kažejo, da emisije v ciklih WLTC med dogodki regeneracije ostanejo konstantne (± 15 %). V tem primeru se lahko uporabijo emisije, izmerjene v preskusu tipa 1. V vseh drugih primerih se emisije izmerijo za vsaj dva cikla tipa 1: eno merjenje se izvede takoj po regeneraciji (pred novo obremenitvijo) in eno čim bliže fazi regeneracije. Vsa merjenja emisij se opravijo v skladu s to podprilogo, vsi izračuni pa v skladu z odstavkom 3 tega dodatka. 2.1.2 Postopek obremenitve in določitev Ki se opravita med ciklom vožnje tipa 1 na dinamometru z valji ali na preskusni napravi za motor z uporabo enakovrednega preskusnega cikla. Ti cikli lahko potekajo neprekinjeno (tj. med cikli ni treba izklopiti motorja). Po katerem koli zaključenem ciklu se lahko vozilo odstrani z dinamometra z valji in preskus se lahko nadaljuje pozneje. Na zahtevo proizvajalca in z odobritvijo homologacijskega organa lahko proizvajalec oblikuje alternativni postopek in dokaže njegovo enakovrednost, vključno s temperaturo filtra, obsegom obremenitve in prevoženo razdaljo. To lahko stori na preskusni napravi za motor ali na dinamometru z valji. 2.1.3 Število ciklov D med dvema cikloma WLTC, v katerih nastopijo regeneracijski dogodki, število ciklov, v katerih se izvedejo merjenja emisij, tj. n, in merjenja masnih emisij M′sij za vsako spojino i v vsakem ciklu j se vpišejo v vse ustrezne preskusne pole. 2.2 Merjenje emisij med regeneracijo 2.2.1 Priprava vozila na preskus emisij med fazo regeneracije, če je to potrebno, je lahko zaključena s cikli predkondicioniranja iz odstavka 2.6 te podpriloge ali enakovrednimi cikli za preskusno napravo za motor, odvisno od izbranega postopka obremenitve iz odstavka 2.1.2 tega dodatka. 2.2.2 Preskusni pogoji in pogoji za vozilo za preskus tipa 1, ki je opisan v tej prilogi, se uporabljajo, preden se izvede prvi veljavni preskus emisij. 2.2.3 Regeneracija se ne sme začeti med pripravo vozila. To se lahko zagotovi na enega od naslednjih načinov: 2.2.3.1 za cikle predkondicioniranja se lahko vgradi „navidezni“ sistem z regeneracijo ali delni sistem; 2.2.3.2 s katero koli drugo metodo, dogovorjeno med proizvajalcem in homologacijskim organom. 2.2.4 Preskus emisij izpušnih plinov pri hladnem zagonu, vključno z regeneracijskim postopkom, se opravi v skladu z uporabljenim ciklom WLTC. 2.2.5 Če regeneracijski postopek zahteva več kot en cikel WLTC, je treba zaključiti vsak cikel WLTC. Za dokončanje regeneracije je dovoljeno za več ciklov uporabiti en filter za delce z vzorcem. Če je potreben več kot en cikel WLTC, se vožnje za naknadne cikle WLTC opravijo takoj in brez izklopa motorja, dokler ni regeneracija v celoti zaključena. Če bi število vreč za plinaste emisije, potrebnih za več ciklov, preseglo število razpoložljivih vreč, se novi preskus pripravi v najkrajšem možnem času. V tem času se motor ne izklopi. 2.2.6 Vrednost emisij za vsako spojino i med regeneracijo Mri se izračuna v skladu z odstavkom 3 tega dodatka. Število uporabljenih preskusnih ciklov d, izmerjenih za celotno regeneracijo, se vpiše v vse ustrezne preskusne pole. 3. Izračuni 3.1 Izračun emisij izpušnih plinov in CO2 ter poraba goriva pri enem sistemu z regeneracijo for n ≥ 1 for d ≥1 pri čemer za vsako zadevno spojino i velja: M′sij so masne emisije spojine i v preskusnem ciklu j brez regeneracije (v g/km); M′rij so masne emisije spojine i v preskusnem ciklu j med regeneracijo (v g/km) (če je d > 1, se prvi preskus cikla WLTC opravi pri hladnem teku, naknadni cikli pa pri toplem); Msi so povprečne vrednosti masnih emisij spojine i brez regeneracije (v g/km); Mri so povprečne vrednosti masnih emisij spojine i med regeneracijo (v g/km); Mpi so povprečne vrednosti masnih emisij spojine i (v g/km); n je število preskusnih ciklov med cikli, v katerih nastopijo regeneracijski dogodki, med katerimi so merjene emisije v ciklih WLTC tipa 1, ≥ 1; d je število zaključenih uporabljenih preskusnih ciklov, potrebnih za regeneracijo; D je število zaključenih uporabljenih preskusnih ciklov med dvema cikloma, kjer se zgodi regeneracijski dogodek. Izračun Mpi je grafično prikazan na sliki A6, Dodatek 1/1. Slika A6, Dodatek 1/1 Parametri, izmerjeni v preskusu emisij v ciklih, v katerih se začne regeneracija, in med temi cikli (shematski prikaz, emisije v času trajanja „D“ se lahko povečajo ali zmanjšajo) Število ciklov Emisije [g/km] 3.1.1 Izračun faktorja regeneracije Ki za vsako zadevno spojino i. Proizvajalec lahko za vsako spojino neodvisno določi bodisi seštevne izravnave bodisi faktorje množenja. Ki faktor : Ki izravnava : Ki = Mpi – Msi Msi, Mpi in rezultati Ki ter proizvajalčeva izbira vrste faktorja se zabeležijo. Rezultat Ki se zabeleži v vsa ustrezna poročila o preskusih. Rezultati Msi, Mpi in Ki se zabeležijo v vse ustrezne preskusne pole. Ki se lahko določi po zaključku enega regeneracijskega zaporedja, ki obsega meritve pred in med regeneracijskim dogodkom ter po njem, kot je prikazano na sliki A6, Dodatek 1/1. 3.2 Izračun emisij izpušnih plinov in CO2 ter porabe goriva za več sistemov z redno regeneracijo Naslednje postavke se izračunajo za en delovni cikel tipa 1 za merila za emisije in za emisije CO2. Emisije CO2, uporabljene za navedeni izračun, izhajajo iz rezultata koraka 3 iz tabele A7/1 v Podprilogi 7. za nj ≥ 1 for d ≥ 1 Ki faktor : Ki izravnava : Ki = Mpi – Msi pri čemer je: Msi povprečne vrednosti masnih emisij za vse dogodke k za spojino i brez regeneracije (v g/km); Mri povprečne vrednosti masnih emisij za vse dogodke k za spojino i med regeneracijo (v g/km); Mpi povprečne vrednosti masne emisije za vse dogodke k za spojino i (v g/km); Msik povprečne vrednosti masnih emisij za dogodek k za spojino i brez regeneracije (v g/km); Mrik povprečne vrednosti masnih emisij za dogodek k za spojino i med regeneracijo (v g/km); M′sik,j povprečne vrednosti masnih emisij za dogodek k za spojino i brez regeneracije, izmerjene na točki j, kjer je 1 ≤ j ≤ nk (v g/km); M′rik,j masne emisije za dogodek k za spojino i med regeneracijo (ko je j > 1, se prvi preskus tipa 1 opravi pri hladnem teku, naknadni cikli pa pri toplem), izmerjene v preskusnem ciklu j, kjer je 1 ≤ j ≤ dk (v g/km); nk število zaključenih preskusnih ciklov za dogodek k med dvema cikloma, v katerima nastopijo regeneracijske faze, med katerimi so izmerjene emisije (cikli WLTC tipa 1 ali enakovredni cikli na preskusni napravi za motor), ≥ 2; dk število zaključenih uporabljenih preskusnih ciklov za dogodek k, potrebnih za popolno regeneracijo; Dk število zaključenih uporabljenih preskusnih ciklov za dogodek k med dvema cikloma, v katerima nastopijo faze regeneracije; x število dokončanih regeneracijskih dogodkov. Izračun Mpi je grafično prikazan na sliki A6, Dodatek 1/2. Slika A6, Dodatek 1/2 Parametri, izmerjeni v preskusu emisij v ciklih, v katerih se začne regeneracija, in med temi cikli (shematski prikaz) Besedilo slike Število ciklov [g/km] Izračun Ki za več sistemov z redno regeneracijo je mogoč šele po določenem številu regeneracijskih dogodkov za vsak sistem. Po izvedbi celotnega postopka (od A do B, glej sliko A6, Dodatek 1/2) je treba ponovno doseči prvotni začetni pogoj A. 3.3 Faktorji Ki (multiplikativni ali aditivni) se zaokrožijo na štiri decimalna mesta na podlagi fizične enote vrednosti emisijskega standarda. Podpriloga 6 – Dodatek 2 Preskusni postopek za spremljanje sistema za shranjevanje energije z možnostjo ponovnega polnjenja 1. Splošno V primeru preskušanja vozil NOVC-HEV in OVC-HEV se uporabljata dodatka 2 in 3 k Podprilogi 8. V tem dodatku so opredeljene posebne določbe v zvezi s popravkom rezultatov za preskus masnih emisij CO2 kot funkcije energijske bilance ΔEREESS za vse sisteme REESS. Popravljene vrednosti masnih emisij CO2 ustrezajo ničelni energijski bilanci (ΔEREESS = 0) in se izračunajo z uporabo korekcijskega koeficienta, določenega, kot sledi v nadaljevanju. 2. Merilna oprema in instrumenti 2.1 Meritev toka Praznjenje naboja iz sistema REESS se opredeli kot negativni tok. 2.1.1 Tok v sistemu REESS se meri v preskusih, in sicer z uporabo tokovnega pretvornika objemnega ali zaprtega tipa. Sistem za merjenje toka izpolnjuje zahteve, navedene v tabeli A8/1. Pretvorniki toka so zmožni meriti najvišje toke ob zagonu motorja in pri temperaturnih pogojih v času meritve. Za zagotovitev točnosti meritev se pred preskusom opravita ničelna prilagoditev in razmagnetenje v skladu z navodili proizvajalca instrumenta. 2.1.2 Tokovni pretvorniki se namestijo na kateri koli sistem REESS na enega izmed kablov, priključenih neposredno v sistem REESS, v meritvi pa se upošteva skupni tok v sistemu REESS. Če so žice zaščitene, se uporabijo ustrezne metode, kot jih je določil homologacijski organ. Za enostavno merjenje toka v sistemu REESS z uporabo zunanje merilne opreme naj proizvajalci poskrbijo, da so v vozilo vgrajene ustrezne, varne in dostopne priključne točke. Če to ni izvedljivo, proizvajalec homologacijskemu organu pomaga tako, da omogoči priključitev pretvornika na enega od kablov, priključenih v sistem REESS, na zgoraj opisani način. 2.1.3 Izmerjeni tok se integrira glede na čas pri najmanjši frekvenci 20 Hz, s čimer se pridobi izmerjena vrednost Q, izražena v amper urah (Ah). Izmerjeni tok se integrira glede na čas, s čimer se pridobi izmerjena vrednost Q, izražena v amper urah (Ah). Integracija se lahko opravi v sistemu za merjenje toka. 2.2 Podatki na vozilu 2.2.1 Namesto tega se lahko tok v sistemu REESS določi tudi na podlagi podatkov na vozilu. Z namenom uporabe te merilne metode se zagotovi, da je mogoče iz preskusnega vozila pridobiti naslednje podatke: (a) integrirano vrednost za nivo napolnjenosti od zadnjega vžiga v Ah; (b) integrirano vrednost za nivo napolnjenosti iz podatkov na vozilu, izračunano pri najmanjši frekvenci vzorca 5 Hz; (c) vrednost za nivo napolnjenosti prek priključka OBD, kot je opisano v SAE J1962. 2.2.2 Proizvajalec homologacijskemu organu dokaže točnost podatkov o polnjenju in praznjenju na vozilu iz sistema REESS. Proizvajalec lahko ustvari skupino vozil za spremljanje sistema REESS, da bi dokazal, da so podatki o polnjenju in praznjenju na vozilu iz sistema REESS točni. Točnost podatkov se dokaže na reprezentativnem vozilu. Veljajo naslednja merila za skupino: (a) identični procesi zgorevanja (tj. prisilni vžig, kompresijski vžig, dvotaktni, štiritaktni); (b) identičen način polnjenja in/ali rekuperacije (podatkovni modul programske opreme za sistem REESS); (c) razpoložljivost podatkov na vozilu; (d) identičen nivo napolnjenosti, izmerjen s podatkovnim modulom sistema REESS; (e) simulacija identičnega nivoja napolnjenosti na vozilu. 2.2.3 Vsi sistemi REESS, ki ne vplivajo na masne emisije CO2, se izključijo iz spremljanja. 3. Postopek za popravek glede na spremembo energije v sistemu REESS 3.1 Merjenje toka v sistemu REESS se začne hkrati z začetkom preskusa in zaključi takoj, ko vozilo prevozi celoten vozni cikel. 3.2 Energijska bilanca Q, izmerjena v sistemu za polnjenje z električno energijo, se uporabi kot merilo razlike v energetski vsebnosti sistema REESS ob zaključku cikla v primerjavi z začetkom cikla. Energijska bilanca se določi za celotni prevoženi cikel WLTC. 3.3 V prevoženih fazah cikla se beležijo ločene vrednosti za Qphase. 3.4 Popravek za masne emisije CO2 v celotnem ciklu kot funkcija korekcijskega merila c 3.4.1 Izračun korekcijskega merila c Korekcijsko merilo c je razmerje med absolutno vrednostjo spremembe električne energije ΔEREESS,j in energije goriva ter se izračuna z uporabo naslednjih enačb: pri čemer je: c korekcijsko merilo; ΔEREESS,j sprememba električne energije za vse sisteme REESS v času j, določena v skladu z odstavkom 4.1 tega dodatka (v Wh); j v tem odstavku celoten uporabljeni preskusni cikel WLTP; EFuel energija goriva, izračunana z naslednjo enačbo: Efuel =10 × HV × FCnb × d pri čemer je: Efuel energijska vsebnost porabljenega goriva v uporabljenem preskusnem ciklu WLTP (v Wh); HV kalorična vrednost v skladu s tabelo A6, Dodatek 2/1 (v kWh/l); FCnb neuravnotežena poraba goriva iz preskusa tipa 1, ki ni popravljena za energijsko bilanco, določena v skladu z odstavkom 6 Podpriloge 7 ter z uporabo rezultatov za merila za emisije in CO2, izračunanih v koraku 2 iz tabele A7/1 (v l/100 km); d prevožena razdalja v ustreznem uporabljenem preskusnem ciklu WLTP (v km); 10 faktor pretvorbe v Wh. 3.4.2 Popravek se uporabi, če je sprememba ΔEREESS negativna (ustreza praznjenju sistema REESS), korekcijsko merilo „c“, izračunano v skladu z odstavkom 3.4.1 tega dodatka, pa je večje od veljavne mejne vrednosti v skladu s tabelo A6, Dodatek 2/2. 3.4.3 Popravek se izpusti in uporabijo se nepopravljene vrednosti, če je korekcijsko merilo „c“, izračunano v skladu z odstavkom 3.4.1 tega dodatka, manjše od veljavne mejne vrednosti v skladu s tabelo A6, Dodatek 2/2. 3.4.4 Popravek je mogoče izpustiti in uporabiti nepopravljene vrednosti, če: (a) ΔEREESS je pozitivna (ustreza polnjenju sistema REESS), korekcijsko merilo „c“, izračunano v skladu z odstavkom 3.4.1 tega dodatka, pa je večje od veljavne mejne vrednosti v skladu s tabelo A6, Dodatek 2/2; (b) lahko proizvajalec homologacijskemu organu z meritvijo dokaže, da med ΔEREESS in masno emisijo CO2 ter ΔEREESS in porabo goriva ni nobene povezave. Tabela A6, Dodatek 2/1 Energijska vsebnost goriva Gorivo Bencin Dizelsko gorivo Vsebnost etanola/biodizla, odstotek E10 E85 B7 Toplotna vrednost (kWh/l) 8,64 6,41 9,79

Tabela A6, Dodatek 2/2 Mejne vrednosti za korekcijsko merilo za RCB Cikel nizek + srednji nizek + srednji + visok nizek + srednji + visok + zelo visok Mejne vrednosti za korekcijsko merilo c 0,015 0,01 0,005 4. Uporaba funkcije popravka 4.1 Za uporabo funkcije popravka se izračuna sprememba električne energije ΔTREESS,j za obdobje j v vseh sistemih REESS iz izmerjenega toka in nazivne napetosti: pri čemer je: ΔEREESS,j,i sprememba električne energije i v sistemu REESS v zadevnem obdobju j (v Wh); in: pri čemer je: UREESS nazivna napetost v sistemu REESS v skladu z IEC 60050-482 (v V); I(t)j,i električni tok i v sistemu REESS v zadevnem obdobju j, določen v skladu z odstavkom 2 tega dodatka (v A); t0 čas na začetku zadevnega obdobja j (v s); tend čas na koncu zadevnega obdobja j (v s). i indeksno število zadevnega sistema REESS; n skupno število sistemov REESS; j indeksno število za zadevno obdobje, pri čemer je obdobje katera koli uporabljena faza cikla, kombinacija faz cikla in celotni uporabljeni cikel; faktor pretvorbe iz Ws v Wh. 4.2 Za popravek masne emisije CO2 (v g/km) se uporabijo Wiliansovi faktorji za specifični proces zgorevanja iz tabele A6, Dodatek 2/3. 4.3 Popravek se izvede in uporabi za celoten cikel in za vsako fazo cikla posebej ter se vključi v vsa ustrezna poročila o preskusih. 4.4 Za ta specifični izračun se uporabi nespremenljiva učinkovitost alternatorja za oskrbo z električno energijo: ηalternator = 0.67 for electric power supply system REESS alternators 4.5 Dobljena razlika masne emisije CO2 za zadevno obdobje j se zaradi načina delovanja alternatorja pod obremenitvijo za polnjenje sistema REESS izračuna z naslednjo enačbo: pri čemer je: ΔMCO2,j dobljena razlika masne emisije CO2 za obdobje j (v g/km); ΔEREESS,j sprememba energije za sistem REESS v zadevnem obdobju j, izračunana v skladu z odstavkom 4.1 tega dodatka (v Wh); dj prevožena razdalja v zadevnem obdobju j (v km); j indeksno število za zadevno obdobje, pri čemer je obdobje katera koli uporabljena faza cikla, kombinacija faz cikla in celotni uporabljeni cikel; 0,0036 faktor pretvorbe iz Wh v MJ; ηalternator učinkovitost alternatorja v skladu z odstavkom 4.4 tega dodatka; Willansfactor Willansov faktor za specifični proces zgorevanja, kot je opredeljen v tabeli A6, Dodatek 2/3 (v gCO2/MJ). 4.5.1 Vrednosti CO2 za vsako fazo in celoten cikel se popravijo, kot sledi: MCO2,p,3 = MCO2,p,1 – ΔMCO2,j MCO2,c,3 = MCO2,c,2 – ΔMCO2,j pri čemer je: ΔMCO2,j rezultat iz odstavka 4.5 tega dodatka za obdobje j (v g/km). 4.6 Za popravek emisije CO2 (v g/km) se uporabijo Wiliansovi faktorji iz tabele A6, Dodatek 2/3. Tabela A6, Dodatek 2/3 Willansovi faktorji Polnjenje pri tlaku okolice Tlačno polnjenje Prisilni vžig bencin (E10) l/MJ 0,0756 0,0803 gCO2/MJ 174 184 CNG (G20) m3/MJ 0,0719 0,0764 gCO2/MJ 129 137 UNP l/MJ 0,0950 0,101 gCO2/MJ 155 164 E85 l/MJ 0,102 0,108 gCO2/MJ 169 179 Kompresijski vžig dizelsko gorivo (B7) l/MJ 0,0611 0,0611 gCO2/MJ 161 161 Priloga 6 – Dodatek 3 Izračun razmerja energije iz plina za plinska goriva (UNP in ZP/biometan) 1. Merjenje mase plinskega goriva, porabljenega v preskusnem ciklu tipa 1 Merjenje mase plina, porabljenega v ciklu, se izvede s sistemom za tehtanje goriva, ki lahko med preskusom izmeri težo posode za shranjevanje v skladu z naslednjimi zahtevami: (a) točnost ± 2 % razlike med odčitki na začetku in na koncu preskusa ali večja točnost; (b) sprejmejo se ukrepi, da se preprečijo napake pri merjenju. Taki ukrepi vključujejo vsaj skrbno namestitev naprave v skladu z navodili proizvajalca instrumenta in dobro inženirsko prakso; (c) če je mogoče dokazati enakovredno točnost, je dovoljeno uporabiti tudi druge načine merjenja. 2. Izračun razmerja energije iz plina Vrednost porabe goriva se izračuna iz emisij ogljikovodikov, ogljikovega monoksida in ogljikovega dioksida, določenih na podlagi rezultatov merjenja, pri čemer se predpostavlja, da med preskusom zgoreva samo plinsko gorivo. Razmerje energije iz plina za energijo, porabljeno v ciklu, se določi z naslednjo enačbo: pri čemer je: Ggas razmerje energije iz plina (v %); Mgas masa plinskega goriva, porabljenega v ciklu (v kg); FCnorm poraba goriva (v l/100 km za UNP, v m3/100 km za ZP/biometan), izračunana v skladu z odstavkoma 6.6 in 6.7 Podpriloge 7; dist razdalja, prevožena v ciklu (v km); ρ gostota plina: ρ = 0,654 kg/m3 za ZP/biometan; ρ = 0,538 kg/liter za UNP; cf korekcijski faktor z naslednjima predpostavljenima vrednostma: cf = 1 v primeru UNP ali referenčnega goriva G20; cf = 0,78 v primeru referenčnega goriva G25.