Direktiva Sveta

z dne 21. januarja 1980

o vzajemnem priznavanju diplom, spričeval in drugih dokazil o formalnih kvalifikacijah v babištvu in o ukrepih za učinkovito uresničevanje pravice ustanavljanja in svobode opravljanja storitev

(80/154/EGS)

SVET EVROPSKIH SKUPNOSTI JE

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti in zlasti členov 49, 57 in 66 Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije [1],

ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta [2],

ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora [3],

ker je v skladu s Pogodbo od konca prehodnega obdobja prepovedana kakršna koli diskriminacijska obravnava glede na državljanstvo; ker načelo take obravnave, ki bi temeljilo na državljanstvu, velja zlasti za izdajo dovoljenja, potrebnega za opravljanje babiške dejavnosti, in za registracijo članstva v strokovnih organizacijah ali organih;

ker je kljub temu zaželeno, da bi sprejeli ustrezne določbe, s katerimi bi olajšali učinkovito uveljavljanje pravice do ustanavljanja in do opravljanja storitev v zvezi z dejavnostmi babic;

ker v skladu s Pogodbo državam članicam ni dovoljeno dajati takih oblik pomoči, ki bi verjetno razvrednotile pogoje ustanavljanja;

ker določbe člena 57(1) Pogodbe določajo, da morajo biti izdane direktive o vzajemnem priznavanju diplom, potrdil in drugih dokazil o formalnih kvalifikacijah;

ker bi bilo verjetno priporočljivo, da bi se hkrati z vzajemnim priznavanjem diplom pripravilo tudi določilo za usklajevanje pogojev, ki urejajo usposabljanje babic; ker je to usklajevanje predmet Direktive 80/155/EGS [4];

ker zakonodaja v državah članicah registracijo in opravljanje dejavnosti babic pogojuje s pridobitvijo ustrezne diplome iz babištva;

ker kar zadeva posest formalnega potrdila o usposabljanju, ni nujno, da direktiva o vzajemnem priznavanju diplom pomeni enakovredno usposobljenost, ki jo taka diploma potrjuje, bi morala biti uporaba teh kvalifikacij odobrena le v jeziku matične države članice ali tiste države članice, iz katere tuji državljan prihaja;

ker lahko države članice, zato da bi nacionalnim organom olajšale uporabo te direktive, predpišejo, da mora oseba, ki izpolnjuje v tej direktivi določene pogoje, poleg formalnih potrdil o usposobljenosti predložiti tudi potrdilo pristojnih organov svoje države ali države, iz katere prihaja, z navedbo, da so ta potrdila o usposobljenosti tista, ki jih ureja ta direktiva;

ker bi pri opravljanju storitev zahteva po registraciji pri strokovnih organizacijah ali po članstvu v teh organizacijah ob dejstvu, da gre za nespremenljivo in trajno naravo dejavnosti v državi gostiteljici, nedvomno ovirala osebo, ki bi želela zagotoviti tako storitev, glede na občasno naravo dejavnosti te osebe; ker bi bilo treba zato tako zahtevo odpraviti; ker bi bilo v tem primeru kljub temu treba zagotoviti nadzor nad strokovno disciplino, za katero so odgovorne te strokovne organizacije ali organi; ker bi bilo s tem namenom na podlagi uporabe člena 62 Pogodbe treba zagotoviti, da je od zadevne osebe mogoče zahtevati predložitev podatkov pristojnemu organu države članice gostiteljice v zvezi s ponudbo storitev;

ker bi bilo v smislu zahtev v zvezi z osebno zanesljivostjo treba ločevati med zahtevami, ki jih je treba izpolniti ob registraciji dejavnosti, in tistimi, ki jih je treba izpolniti za njihovo opravljanje;

ker v zvezi z dejavnostmi, ki jih babice opravljajo kot uslužbenke, Uredba Sveta (EGS) št. 1612/68 z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev na ozemlju Skupnosti [5] ne vsebuje nobenih posebnih določb v zvezi z osebno zanesljivostjo, strokovno disciplino ali uporabo naziva za zadevne poklice; ker se, odvisno od posamezne države članice, ta pravila uporabljajo ali jih je mogoče uporabljati za uslužbenke in tiste, ki poklic opravljajo kot samostojno dejavnost; ker mora za opravljanje dejavnosti babic v vseh državah članicah oseba imeti ustrezno diplomo, potrdilo ali drugo dokazilo o formalni kvalifikaciji v babištvu; ker te dejavnosti izvajajo uslužbenke in osebe, ki jih opravljajo kot samostojno dejavnost, ali iste osebe, ki v svoji poklicni karieri nastopajo v obeh vlogah; ker se ob namenu kar najbolj spodbuditi prosto gibanje teh strokovnjakov v Skupnosti zdi potrebno, da bi veljavnost te direktive razširili tudi na babice, ki te dejavnosti opravljajo kot uslužbenke,

SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:

POGLAVJE I

PODROČJE UPORABE

Člen 1

1. Ta direktiva se uporablja za dejavnosti babic, kot jih opredeljuje vsaka država članica in se izvajajo pod naslednjimi strokovnimi nazivi, brez vpliva na določbe člena 4 Direktive 80/155/EGS:

v Zvezni republiki Nemčiji:

- "hebamme",

v Belgiji:

- "accoucheuse/vroedvrouw",

na Danskem:

- "jordemoder",

v Franciji:

- "sage-femme",

na Irskem:

- "midwife",

v Italiji:

- "ostetrica",

v Luksemburgu:

- "sage-femme",

na Nizozemskem:

- "verloskundige",

v Združenem kraljestvu:

- "midwife".

POGLAVJE II

DIPLOME, POTRDILA IN DRUGA DOKAZILA O FORMALNIH KVALIFIKACIJAH V BABIŠTVU

Člen 2

1. Vsaka država članica prizna tiste diplome, potrdila in druga dokazila o formalnih kvalifikacijah v babištvu, ki jih državljanom držav članic izdajo druge države članice in so navedena v členu 3 in ki izpolnjujejo zahteve glede minimalnega programa, opredeljenega v členu 1(1), (3) in (4) Direktive 80/155/EGS, in ustrezajo enemu izmed naslednjih pogojev:

- redno izobraževanje za babice, ki traja vsaj tri leta,

- bodisi pod pogojem, da ima oseba diplomo, potrdilo ali drugo dokazilo o formalnih kvalifikacijah, ki ji daje pravico do vpisa na univerzo ali druge visokošolske ustanove ali, če ji te pravice ne daje, potrjuje enakovredno raven znanja,

- ali na podlagi strokovnih izkušenj, za katere je bilo izdano potrdilo iz člena 4 te direktive,

- redno izobraževanje v babištvu, ki traja vsaj dve leti ali 3600 ur, pod pogojem, da ima oseba diplomo, potrdilo ali drugo dokazilo o formalnih kvalifikacijah za medicinsko sestro, odgovorno za splošno zdravstveno nego, kakor je to opredeljeno v členu 3 Direktive 77/452/EGS [6],

- redno izobraževanje v babištvu, ki traja vsaj 18 mesecev ali 3000 ur, pod pogojem, da ima oseba diplomo, potrdilo ali drugo dokazilo o formalnih kvalifikacijah za medicinsko sestro za splošno zdravstveno nego, kakor je to opredeljeno v členu 3 Direktive 77/452/EGS, in strokovne izkušnje, za katere je bilo izdano potrdilo, opredeljeno v členu 4 te direktive.

2. Kar zadeva pravico do registracije in opravljanja dejavnosti babic kot samostojne dejavnosti, bo vsaka država članica na svojem ozemlju diplome, potrdila in druga dokazila o formalnih kvalifikacijah, obravnavala enako kakor tista, ki jih izda sama država članica.

Člen 3

Diplome, potrdila in druga dokazila o formalnih kvalifikacijah, iz člena 2 so:

(a) v Zvezni Republiki Nemčiji:

- "Hebammenpruefungszeugnis", ki ga izda od države imenovana izpitna komisija,

- potrdila, ki jih izdajajo pristojni organi Zvezne Republike Nemčije in potrjujejo, da so diplome, ki so jih po 8. maju 1945 izdali pristojni organi Nemške demokratične republike, po veljavi enakovredne tistim, ki so navedene v prvi alinei;

(b) v Belgiji:

"diplome d'accoucheuse/vroedvrouwdiploma", ki jih izdajo šole, ki jih ustanovi ali potrdi država ali "jury central";

(c) na Danskem:

"bevis for bestaaet jordemodereksamen", ki jih izda "Danmarks Jodermoderskole";

(d) v Franciji:

"diplome de sage-femme", ki jo izda država;

(e) na Irskem:

"the certificate of midwifery", ki ga izda "An Bord Altranais";

(f) v Italiji:

"diploma d'ostetrica", ki jo izdajo šole, ki jih odobri država;

(g) v Luksemburgu:

"diplome de sage-femme", ki jo izda minister za zdravstvo na podlagi sklepa izpitne komisije;

(h) na Nizozemskem:

"vroedvrouwdiploma", ki jo izda izpitna komisija, ki jo določi država;

(i) v Združenem kraljestvu:

potrdilo o vpisu v register babic, ki ga v Angliji in Walesu izda Osrednji babiški odbor za Anglijo in Wales, na Škotskem Osrednji babiški odbor za Škotsko, v Severni Irski pa Severnoirski svet za medicinske sestre in babice.

Člen 4

Potrdilo iz člena 2 izdajo pristojni organi matične države članice državljana ali tiste države članice, od koder tuji državljan prihaja. To potrdilo potrjuje, da je imetnica po pridobitvi ustreznih strokovnih kvalifikacij za opravljanje dejavnosti babice izvajala te dejavnosti v bolnišnici ali v drugi zdravstveni ustanovi, ki ima licenco za opravljanje teh dejavnosti, in sicer v naslednjem trajanju:

- dve leti v primeru, predvidenem v drugi podalinei prve alinee člena 2(1),

- eno leto v primeru, predvidenem v tretji alinei člena 2(1).

POGLAVJE III

OBSTOJEČE STANJE

Člen 5

1. Kar zadeva državljane držav članic, katerih diplome, potrdila ali druga dokazila o formalnih kvalifikacijah ne izpolnjujejo minimalnih zahtev glede usposabljanja iz člena 1 Direktive 80/155/EGS, bo vsaka država članica kot ustrezno dokazilo priznala tiste diplome, potrdila in druga dokazila o formalnih kvalifikacijah za opravljanje dejavnosti babic, ki so jih tiste države izdale pred uradnim obvestilom o tej direktivi ali najpozneje v šestih letih po njenem uradnem obvestilu, če bo temu dokumentu priloženo potrdilo, da so ti državljani vsaj tri leta v petih letih pred datumom izdaje tega potrdila učinkovito in zakonito izvajali te dejavnosti.

2. Kar zadeva državljane držav članic, katerih diplome, potrdila in druga dokazila o formalnih kvalifikacijah izpolnjujejo vse minimalne zahteve glede usposabljanja iz člena 1 Direktive 80/155/EGS, vendar se na podlagi člena 2 te direktive morajo priznati le, če jim je priloženo potrdilo o strokovnih izkušnjah iz člena 4, bo vsaka država članica kot ustrezno dokazilo priznala tiste diplome, potrdila in druga dokazila o formalnih kvalifikacijah za opravljanje dejavnosti babic, ki so jih tiste države članice izdale pred začetkom veljavnosti te direktive, če bo dokumentu priloženo potrdilo, da so ti državljani vsaj dve leti v petih letih pred datumom izdaje tega potrdila učinkovito in zakonito izvajali te dejavnosti.

POGLAVJE IV

UPORABA AKADEMSKEGA NAZIVA

Člen 6

1. Brez vpliva na člen 15 države članice gostiteljice zagotovijo, da imajo državljani držav članic, ki izpolnjujejo pogoje iz členov 2 in 5, pravico uporabljati svoj zakoniti akademski naziv, če ta ni identičen strokovnemu nazivu, ali po potrebi njegovo okrajšavo, kakor se uporablja v njihovi matični državi članici ali v državi, iz katere prihajajo, v jeziku ali jezikih tiste države. Države članice gostiteljice lahko zahtevajo, da temu akademskemu nazivu sledi ime in lokacija ustanove ali izpitne komisije, ki ga je podelila.

2. Če je neki akademski naziv, ki se uporablja v matični državi članici ali v državi članici, iz katere tuji državljan prihaja, v državi članici gostiteljici mogoče pomotoma zamenjati z nazivom, ki v tej državi zahteva dodatno usposabljanje, ki ga zadevna oseba ni opravila, lahko država članica gostiteljica od te osebe zahteva, da naziv, ki ga uporabljajo v matični državi članici ali v državi, iz katere ta oseba prihaja, uporablja v obliki, kakršno določi država članica gostiteljica.

POGLAVJE V

UKREPI ZA UČINKOVITO URESNIČEVANJE PRAVICE USTANAVLJANJA IN SVOBODE OPRAVLJANJA STORITEV V ZVEZI Z DEJAVNOSTMI BABIC

A. Določbe, ki se nanašajo posebej na pravico do ustanovitve

Člen 7

1. Država članica gostiteljica, ki od svojih državljanov zahteva dokazila o zanesljivosti, kadar prvič začenjajo izvajati katero koli izmed dejavnosti, navedenih v členu 1, bo pri državljanih drugih članic za ustrezno štela potrdilo, ki ga izda pristojni organ matične države članice ali tiste države članice, iz katere tuji državljan prihaja, s katerim potrjuje, da so zahteve države članice glede zanesljivosti v smislu registracije zadevne dejavnosti izpolnjene.

2. Kadar matična država članica ali država članica, iz katere tuji državljan prihaja, od oseb, ki prvič želijo registrirati zadevne dejavnosti, ne zahteva dokazila o zanesljivosti, sme država članica gostiteljica od državljana matične države članice ali države članice, iz katere prihajajo, zahtevati potrdilo o nekaznovanosti, in če to ni možno, enakovreden dokument, ki ga izda pristojni organ matične države članice ali države članice, iz katere tuji državljan prihaja.

3. Če je država članica gostiteljica natančno seznanjena z neko resno zadevo, ki se je zunaj njenega ozemlja zgodila pred začetkom opravljanja dejavnosti v tej državi in ki bo verjetno vplivala na registracijo zadevne dejavnosti na njenem ozemlju, lahko obvesti matično državo članico ali državo članico, iz katere tuji državljan prihaja.

Matična država članica ali država članica, iz katere tuji državljan prihaja, preveri točnost navedb, če bi v tej državi članici po vsej verjetnosti vplivale na registracijo zadevne dejavnosti. Pristojni organi v tej državi odločijo o vrsti in obsegu preiskave in obvestijo državo članico gostiteljico o vseh posledičnih ukrepih, ki jih izvedejo v zvezi s potrdili ali dokumenti, ki so jih izdali.

4. Države članice zagotovijo zaupnost informacij, ki jih pošljejo.

Člen 8

1. Kadar v državi članici gostiteljici veljajo zakoni in drugi predpisi glede zanesljivosti, vključno z določbami o disciplinskih postopkih v zvezi z opravljanjem katere izmed dejavnosti iz člena 1, bo matična država članica ali država članica, iz katere tuji državljan prihaja, državi članici gostiteljici poslala vse podatke o disciplinskih ukrepih v zvezi z zadevno osebo ali o kaznih, ki so ji bile v kazenskih postopkih izrečene med tem, ko je opravljala svoj poklic v matični državi članici ali v državi članici, iz katere je prišla.

2. Če je država članica gostiteljica natančno seznanjena z neko resno zadevo, ki se je zgodila zunaj njenega ozemlja pred začetkom opravljanja dejavnosti v tej državi in ki bo verjetno vplivala na opravljanje zadevne dejavnosti na njenem ozemlju, lahko o tem obvesti matično državo članico ali državo članico, iz katere tuji državljan prihaja.

Matična država članica ali država članica, iz katere tuji državljan prihaja, preveri točnost navedb, če bi v tej državi članici po vsej verjetnosti vplivale na opravljanje zadevne dejavnosti. Organi v tej državi odločijo o vrsti in obsegu preiskave in obvestijo državo članico gostiteljico o vseh ukrepih, ki jih izvedejo v zvezi z informacijami, poslanih skladno z določilom člena 1.

3. Države članice zagotovijo zaupnost informacij, ki jih pošljejo.

Člen 9

Kadar država članica gostiteljica od svojih državljanov, ki želijo dejavnosti iz člena 1 registrirati ali jih že izvajajo, zahteva, da predložijo spričevalo o splošnem zdravstvenem stanju in duševnem zdravju, bo v ta namen kot zadostno dokazilo sprejela dokument, ki se zahteva v matični državi članici ali v državi članici, iz katere tuji državljan prihaja.

Kadar matična država članica ali država članica, iz katere tuji državljan prihaja, tistim, ki želijo registrirati tovrstne dejavnosti ali jih izvajajo, ne postavlja takih zahtev, država članica gostiteljica od teh tujih oseb sprejme potrdilo, ki ga izda pristojni organ tiste države in ustreza potrdilom, ki jih izdaja država članica gostiteljica.

Člen 10

Dokumenti, izdani skladno z določbami členov 7, 8 in 9, se lahko predložijo najpozneje tri mesece po datumu njihove izdaje.

Člen 11

1. Postopek za pridobitev dovoljenja, da sme zadevna oseba na podlagi določb členov 7, 8 in 9 registrirati katere med dejavnostmi iz člena 1, mora biti zaključen čimprej, najpozneje pa tri mesece po tem, ko so bili predloženi vsi dokumenti v zvezi s to osebo, brez vpliva na zamude, ki bi nastale zaradi morebitnih pravnih sredstev v zvezi z zaključkom tega postopka.

2. V primerih iz člena 7(3) in člena 8(2) zahtevek za ponovno preučitev začasno prekine trajanje obdobja, določenega v odstavku 1.

Država članica, ki je naprošena za nasvet, mora odgovoriti v roku treh mesecev.

Ob prejemu odgovora ali ob koncu tega obdobja država članica gostiteljica nadaljuje postopek, določen v odstavku 1.

Člen 12

Kadar država članica gostiteljica od svojih državljanov, ki želijo registrirati dejavnosti iz člena 1 ali jih opravljajo, zahteva, da prisežejo ali slovesno izjavijo in, kadar oblike take prisege ali slovesne izjave ne morejo uporabljati državljani drugih držav članic, ta država članica zagotovi, da se zadevni osebi ponudi ustrezna oblika prisege ali slovesne izjave.

B. Določbe, ki se nanašajo posebej na opravljanje storitev

Člen 13

1. Kadar država članica od svojih državljanov, ki želijo registrirati dejavnosti iz člena 1 ali jih opravljajo, zahteva dovoljenje, članstvo ali registracijo pri neki strokovni organizaciji ali organu, ta država članica v primeru opravljanja storitev izjemoma ne zahteva izpolnitve te zahteve od državljanov držav članic.

Zadevna oseba zagotavlja storitve ob enakih pravicah in obveznostih kakor državljani države članice gostiteljice; za to osebo veljajo zlasti pravila vedenja strokovne ali upravne narave, ki veljajo v tej državi članici.

Kadar država članica gostiteljica sprejme ukrep na podlagi drugega pododstavka ali izve za dejstva, ki pričajo o kršenju teh predpisov, takoj obvesti tisto državo članico, v kateri je zadevna dejavnost ustanovljena.

2. Država članica gostiteljica sme zahtevati, da zadevna oseba pri pristojnem organu vloži predhodno izjavo v zvezi z opravljanjem svojih storitev, kadar te vključujejo začasno bivanje na njenem ozemlju.

V nujnih primerih se lahko taka izjava predloži takoj, ko je po opravljeni storitvi to mogoče.

3. V skladu s členoma 1 in 2 sme država članica gostiteljica zahtevati, da oseba predloži eno ali več listin, ki vsebujejo naslednje podatke:

- deklaracijo iz odstavka 2,

- potrdilo z izjavo, da oseba zakonito izvaja tovrstne dejavnosti v državi članici, kjer je bila njena dejavnost ustanovljena,

- potrdilo, da ima oseba bodisi diplomo, potrdilo ali kakšno drugo dokazilo o formalni kvalifikaciji za opravljanje tovrstnih dejavnosti, ki so tudi predmet te direktive.

4. Listine ali listin, določenih v odstavku 3, ni mogoče predložiti po preteku dvanajstih mesecev po datumu, ko je bila ali so bile izdane.

5. Kadar država članica enemu izmed svojih državljanov ali državljanu druge države članice, ki začnejo opravljati dejavnost na njenem ozemlju, začasno ali trajno, delno ali v celoti odvzame pravico do opravljanja ene izmed dejavnosti iz člena 1, po potrebi zagotovi začasen ali trajen odvzem potrdila, iz druge alinee odstavka 3.

Člen 14

Kadar se v državi članici gostiteljici zahteva registracija pri javnem organu socialnega zavarovanja zaradi poravnave plačil zavarovalnim organom v zvezi z opravljanjem storitev za osebe, ki so zavarovane v sistemih socialnega zavarovanja, ta država članica tiste državljane ali osebe držav članic, ki začnejo opravljati dejavnost v drugi državi članici, oprosti izpolnjevanja te zahteve v primeru opravljanja storitev, ki vključujejo potovanje zadevne osebe.

Ne glede na to pa morajo zadevne osebe temu organu predložiti informacije o storitvah vnaprej, v izrednih okoliščinah pa po opravljeni storitvi.

C. Določbe, ki so skupne pravici ustanavljanja in svobode opravljanja storitev

Člen 15

Kadar je v državi članici gostiteljici raba strokovnega naziva v zvezi z eno izmed dejavnosti iz člena 1 pogojena s določenimi predpisi, tisti državljani drugih držav članic, ki izpolnjujejo pogoje iz členov 2 in 5, uporabljajo strokovni naziv države članice gostiteljice, ki v tej državi ustreza pogojem in kvalifikacijam, pri čemer uporabljajo skrajšani naziv.

Člen 16

1. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, da zadevnim osebam omogočijo pridobiti informacije o zakonodaji s področja zdravstvenega varstva in socialne varnosti, po potrebi pa tudi o poklicni etiki v državi članici gostiteljici.

V ta namen lahko države članice ustanovijo informacijska središča, od katerih te osebe lahko pridobijo ustrezne informacije. Glede začetka opravljanja dejavnosti lahko države članice gostiteljice zahtevajo, da te osebe stopijo v stik s temi središči.

2. Države članice lahko središča iz odstavka 1 ustanovijo v okviru pristojnih oblasti in organov, ki jih določijo v roku iz člena 20(1).

3. Ker je to v interesu zadevnih oseb in v interesu pacientov, države članice zagotovijo, da zadevne osebe po potrebi pridobijo jezikovno znanje, potrebno za opravljanje poklica v državi članici gostiteljici.

POGLAVJE VI

KONČNE DOLOČBE

Člen 17

Če obstaja utemeljen sum, lahko država članica gostiteljica od pristojnih organov druge države članice zahteva potrditev verodostojnosti diplom, potrdil in drugih dokazil o formalni kvalifikaciji, ki jih je izdala ta država in so opredeljena v poglavjih II in III, prav tako pa lahko zahteva tudi potrditev, da je zadevna oseba izpolnila vse zahteve glede usposabljanja, določenega v Direktivi 80/155/EGS.

Člen 18

Države članice v roku iz člena 20(1) določijo oblasti in organe, ki so pristojni za izdajo ali sprejem diplom, potrdil in drugih dokazil o formalni kvalifikaciji, prav tako pa dokumentov in informacij, navedenih v tej direktivi, o čemer države članice takoj obvestijo Komisijo.

Člen 19

Ta direktiva se uporablja tudi za tiste državljane držav članic, ki skladno z določbami Uredbe (EGS) št. 1612/68 kot uslužbenci opravljajo ali bodo opravljali eno izmed dejavnosti iz člena 1.

Člen 20

1. Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za uskladitev s to direktivo, v treh letih po uradnem obvestilu o tej direktivi in o tem obvestijo Komisijo.

2. Države članice predložijo Komisiji besedila temeljnih predpisov nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.

Člen 21

Če država članica na nekem področju uporabe te direktive naleti na večje težave, jih Komisija skupaj s to državo preuči in zahteva mnenje Odbora visokih uradnikov za javno zdravje, ustanovljenega s Sklepom 75/365/EGS [7], kakor je bil spremenjen s Sklepom 80/157/EGS [8].

Po potrebi predloži Komisija Svetu ustrezne predloge.

Člen 22

Ta direktiva je naslovljena na države članice.

V Bruslju, 21. januarja 1980

Za Svet

Predsednik

G. Marcora

[1] UL C 18 12.2.1970, str. 1.

[2] UL C 101, 4.8.1970. str. 26.

[3] UL C 146, 11.12.1970, str. 17.

[4] UL L 33, 11.2.1980, str. 8.

[5] UL L 257, 19. 10. 1968, str. 2.

[6] UL L 176, 15. 7. 1977, str. 1.

[7] UL L 167, 30. 6. 1975, str. 19.

[8] UL L 33, 11.2.1980, str. 15.

--------------------------------------------------