PRILOGA

PRIROČNIK O SODELOVANJU NA VELIKIH DOGODKIH Z MEDNARODNO RAZSEŽNOSTJO ZA POLICIJSKE IN VARNOSTNE ORGANE

I. UVOD

I.1 Namen

I.2 Temeljna načela

II. UPRAVLJANJE INFORMACIJ

II.1 Točke za stike

II.1.1 Stalne točke za stike

II.1.2 Točke za stike, povezane z dogodkom

II.2 Izmenjava informacij

II.3 Ocena nevarnosti in analiza tveganja

III. UPRAVLJANJE DOGODKA

III.1. Obveznosti sodelujočih organov in služb v državi članici organizatorki

III.2. Ohranjanje javnega reda in varnosti

III.2.1 Javni red in varnost

III.2.2 Ukrepanje v zvezi s kaznivimi dejanji

III.2.3 Teroristične grožnje

III.3 Operativno sodelovanje z drugimi državami članicami

III 3.1 Čezmejno sodelovanje

III.3.2 Operativna podpora

III.3.3 Uradniki za zvezo

III.3.4 Opazovalci

III.3.5 Finančna ureditev in oprema

III.3.6 Komunikacijski načrt

III.4 Medijska strategija

III.5 Navodila, usposabljanje in urjenje

IV. OCENA

IV.1 Ocena dogodka

IV.2 Strateška ocena

PRILOGA A Standardni obrazec prošnje za uradnike za zvezo ali uradnike, ki zagotovijo druge vrste operativne pomoči

PRILOGA B Analiza tveganja glede možnih protestnikov in drugih skupin

PRILOGA C Standardni obrazec za izmenjavo informacij glede posameznikov, ki predstavljajo teroristično grožnjo

PRILOGA D Standardni obrazec za izmenjavo informacij glede skupin, ki predstavljajo teroristično grožnjo

PRILOGA E Referenčni dokumenti

PRILOGA F Stalne točke za stike s področja javnega reda

I. UVOD

I.1 Namen

Namen tega priročnika je, da služi kot praktični instrument, ki nudi smernice in ideje organom pregona v Evropi, zadolženim za varnost na velikih dogodkih z mednarodno razsežnostjo (kot so na primer olimpijske igre in drugi večji športni dogodki (1) ter večji družabni dogodki ali politična srečanja na visoki ravni, kot je na primer vrh G8). Zato se načela, ki jih določa ta priročnik, lahko uporabljajo samo, če je to potrebno ali koristno, in ob polnem spoštovanju nacionalne zakonodaje. Prav tako naj ne bi vplivali na dogovore iz dvostranskih sporazumov ali memorandumov o soglasju.

Priročnik je živ dokument, ki naj bi se spreminjal in prilagajal v skladu z novimi izkušnjami in razvojem najboljših praks (glej IV.2 Strateška ocena).

Varnostni priročnik za uporabo policijskih organov in služb ob mednarodnih dogodkih, kot so zasedanja Evropskega sveta in Priročnik za sodelovanje med državami članicami za preprečevanje terorističnih dejanj na olimpijskih igrah in podobnih športnih dogodkih sta bila vključena v najnovejšo različico priročnika. Organi pregona, odgovorni za velik dogodek z mednarodno razsežnostjo, morajo zagotoviti varnost dogodka, tako z vidika javnega reda kot z vidika boja proti terorizmu. En vidik je glede na vrsto dogodka (politični, športni, družabni, kulturni ali kateri drugi) morda pomembnejši od drugega in zanj so morda odgovorni drugi organi, vendar je oba vidika treba upoštevati.

I.2 Temeljna načela

Zagotavljanje reda in miru bi morala voditi načela zakonitosti, sorazmernosti in zmernosti, pri čemer bi moral imeti prednost manj vsiljiv pristop. Kadar je mogoče, je treba izbrati pomirjevalen policijski pristop, ki temelji na dialogu, skupnem upravljanju javnega prostora, in partnerstvu.

Organi kazenskega pregona držav članic, odgovorni za varnost na velikih dogodkih z mednarodno razsežnostjo, še posebej na političnih dogodkih, si morajo prizadevati, da se v skladu z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin dosledno spoštujejo človekove pravice, zlasti pravica do svobodnega izražanja mnenj in mirnega zbiranja. V kar največji možni meri bi bilo treba preprečiti vmešavanje oseb ali skupin, katerih nameni ali dejanja so povezani z nasiljem ali drugimi kaznivimi dejanji.

Čeprav nosi država članica gostiteljica glavno odgovornost pri zagotavljanju varnosti dogodka, so zaradi njegovega mednarodnega značaja vse ostale države članice in pristojni organi Evropske unije (EU) odgovorni za pomoč in podporo pri zagotavljanju te varnosti.

II. UPRAVLJANJE INFORMACIJ

II.1 Točke za stike

II.1.1 Stalne točke za stike

V skladu s Skupnim ukrepom Sveta 97/339/PNZ z dne 26. maja 1997 o sodelovanju na področju javnega reda in miru ter varnosti (2) morajo države članice vzpostaviti vsaj eno stalno točko za stike.

Kontaktne podatke in druge ustrezne informacije o stalnih točkah za stike je treba sporočiti generalnemu sekretariatu Sveta (čigar e-naslov je naveden v Prilogi F), ki jih pošlje državam članicam. Na isti način je treba sporočiti tudi vse pomembnejše spremembe v zvezi s stalnimi točkami za stike države članice.

Vse točke za stike bi morale izpolnjevati naslednje standarde:

— 24-urna razpoložljivost (v potrebnem obsegu pred in med dogodkom ter po njem);

— osebje z zadostnim jezikovnim znanjem vsaj še enega jezika institucij EU;

— stalno delujoče komunikacijske povezave in informacijska infrastruktura, vključno s telefonom, telefaksom in e-pošto, po potrebi zavarovano s šifriranjem, ter z dostopom do interneta;

— zadostne prevajalske zmogljivosti za izmenjavo informacij.

II.1.2 Točke za stike, povezane z dogodkom

Za vsak večji dogodek z mednarodno razsežnostjo bi morala država članica določiti eno ali več točk za stike, povezanih z dogodkom. Glede na nacionalno zakonodajo ali infrastrukturo so te lahko iste kot stalne točke za stike. Vse točke za stike, povezane z dogodkom, bi morale izpolnjevati omenjene standarde.

Država članica organizatorka stalne točke za stike drugih držav članic (glej Prilogo D) obvesti o podrobnostih v zvezi s tistimi točkami za stike, ki so povezane z dogodkom. Vsaka država članica nato obvesti državo članico organizatorko o svojih točkah za stike za ta dogodek.

Med nalogami točk za stike, ki so povezane z dogodkom, bi lahko bile omogočanje:

— pridobivanja in analize informacij na nacionalni ravni, pa tudi iz drugih držav članic, tretjih držav, ustreznih organov EU in iz drugih virov informacij;

— nadzora kakovosti v zvezi z obliko in vsebino;

— vzpostavitve zanesljivih in učinkovitih komunikacijskih povezav z ustreznimi ključnimi akterji na nacionalni in mednarodni ravni – predvsem prek varnih povezav;

— izmenjave informacij prek obstoječih varnih komunikacijskih povezav;

— izmenjave informacij v sodelovanju z drugimi državami članicami, tretjimi državami, ustreznimi organi EU in drugimi mednarodnimi ustanovami;

— sporočanja obdelanih informacij svojim varnostnim službam, policijskim organom in drugim službam, takim službam države organizatorke, pa tudi organom in službam v drugih državah članicah in po potrebi tudi ustreznim organom EU;

— zagotavljanja ocene nevarnosti in analize tveganja v zvezi z morebitnimi protestniki in drugimi skupinami državi članici organizatorki;

— opazovanja, vrednotenja in nadaljnjega ukrepanja v zvezi z dogodkom.

II.2 Izmenjava informacij

Država članica bi morala informacije, ki jih njen nacionalni organ šteje kot pomembne za varnost dogodka v drugi državi članici, nemudoma sporočiti ustreznemu organu te države članice. Države članice se morajo pri sporočanju informacij zavedati svojih obveznosti glede njihove zaupnosti.

Izmenjavo informacij je treba opraviti s pomočjo obstoječih komunikacijskih kanalov in struktur. Izmenjava informacij, tudi osebnih podatkov, mora biti opravljena ob strogem spoštovanju določb nacionalnega in mednarodnega prava ter pogodb, ki se uporabljajo za vsak posamezen primer (3).

Za lažjo izmenjavo informacij morajo poskrbeti točke za stike sodelujočih držav članic.

Po obdelavi se zbrane informacije sporočijo ustreznim organom in službam. Stike med varnostnimi službami, policijskimi organi in službami v različnih državah članicah lahko usklajujejo in organizirajo njihove točke za stike.

Točke za stike v državi članici organizatorki bi morale omogočiti lažje pridobivanje, analizo in izmenjavo ustreznih informacij o dogodku z drugimi državami članicami, tretjimi državami in ustreznimi organi EU ali drugimi mednarodnimi ustanovami. Informacije lahko med drugim zajemajo:

— informacije in obveščevalne podatke, pridobljene pred dogodkom, ki bi lahko vplivale na potek dogodka ali vzdrževanje reda in miru ter varnosti na splošno;

— osebe, vpletene v teroristične organizacije, teroristična dejanja ali druge večje kriminalne dejavnosti, ki bi bile lahko posredno povezane s terorizmom;

— raven ogroženosti uradnikov (voditeljev držav in vlad, poslancev, drugih pomembnih osebnosti itd.), športnikov, obiskovalcev/gledalcev ter prizorišč; poleg države članice organizatorke, ki nosi največjo odgovornost, bi morale vse druge države članice neodvisno zagotoviti ustrezne informacije v zvezi s temi osebami;

— druge informacije o ciljih in interesih držav članic EU ali tretjih držav v državi organizatorki z namenom njihove boljše zaščite;

— informacije in obveščevalni podatki o morebitnih protestnikih in drugih skupinah;

— informacije, pridobljene ali zahtevane med dogodkom v zvezi z osebami, osumljenimi storitve kaznivega dejanja, vključno z njihovimi imeni, datumi rojstva, stalnim prebivališčem, preteklostjo, okoliščinami prijetja in/ali natančnim opisom storjenega kaznivega dejanja;

— informacije o zakonodaji, ki se uporablja, in politiki policije glede kazenskega pregona (v drugih državah članicah ali tretjih državah);

— poročila o incidentih in o ocenah ter prispevke za ta poročila.

II.3 Ocena nevarnosti in analiza tveganja

Ustrezna in pravočasna ocena nevarnosti (v zvezi s terorizmom, javnim redom, organiziranim kriminalom ipd.), ki preti mednarodnemu dogodku, je z vidika varnosti osrednjega pomena. Poleg posebne ocene ustrezne nevarnosti bi bilo treba pripraviti analizo, ki bi zajemala pridobivanje, ocenjevanje in sporočanje informacij, pomembnih za varnost, ki se nanašajo na dano konkretno situacijo.

Poleg obveščevalnih podatkov, ki so na voljo državi organizatorki, so osnova za analizo tudi informacije in ocene, ki jih priskrbijo druge države članice. V kar najbolj zgodnji fazi pred mednarodnim dogodkom bi morala vsaka točka za stike ustrezni točki v državi organizatorki zagotoviti stalno oceno nevarnosti, tj. v zvezi s posamezniki ali skupinami, ki naj bi na dogodek odpotovale in za katere se ocenjuje, da bi lahko predstavljale grožnjo za vzdrževanje javnega reda in miru in/ali varnosti (na primer znani morebitni protestniki in druge skupine). Oceno je treba poslati državi članici organizatorki, pa tudi drugim zadevnim državam, na primer tranzitnim ali sosednjim državam.

Ta analiza se lahko oblikuje v skladu z okvirno analizo v prilogah B, C in D. Če take informacije niso na voljo, je o tem treba ustrezno obvestiti državo organizatorko. Države članice bi morale na ustrezen način poslati oceno državi organizatorki, kakor hitro je to mogoče, z uporabo razpoložljivih varnih komunikacijskih povezav.

Europol lahko v skladu s svojimi pooblastili in s Konvencijo o ustanovitvi Evropskega policijskega urada (Konvencija o Europolu) (4) zagotavlja ustrezne informacije in analize, pa tudi pripravlja splošne ocene nevarnosti na podlagi prispevkov držav članic. Te informacije morajo biti na voljo v kar najbolj zgodnji fazi. Če take informacije niso na voljo, se o tem lahko ustrezno obvesti država organizatorka.

Izbira ustreznih, potrebnih in primernih ukrepov bi morala temeljiti na oceni nevarnosti, v kateri bi bila podana verjetnost morebitne škode, in na analizi tveganja.

Zaradi tega bi morala odgovorna država organizatorka, ki ji pri tem po potrebi pomagajo druge države članice in ustrezni organi EU, najpozneje šest mesecev pred zadevnim dogodkom pripraviti posodobljeno oceno nevarnosti in analizo tveganja. Ko se dogodek približuje, bi bilo treba informacije redno posodabljati. Mesečno analizo bi bilo treba poslati v zadnjih treh mesecih pred dogodkom in po potrebi tudi vsak teden. S takimi ocenami in analizami bi se morale sodelujoče države in organi med seboj seznanjati.

Med dogodkom bi bilo treba izdajati dnevna poročila o stanju. Navedena poročila bi morala temeljiti na informacijah, ki jih priskrbi država organizatorka, druge države članice in pristojni organi EU. Ocena stopnje tveganja bi morala temeljiti na najnovejših informacijah gostujoče policijske enote ali točk za stike, ki so povezane z dogodkom. Te informacije morajo biti toliko izčrpne, kolikor dovoljujejo informacije, ki so na voljo.

III. UPRAVLJANJE DOGODKA

III.1. Obveznosti sodelujočih organov in služb v državi članici organizatorki

Pristojni organ države članice organizatorke bi moral pripraviti celovit operativni načrt, na podlagi katerega se oblikujejo vsi nadaljnji podrobnejši načrti. Pripraviti bi moral tudi vrsto načrtov na ravni politike (strateških), pa tudi na splošni operativni ravni (operativnih) in na dejanski ravni delovanja na terenu (taktičnih). Postopek načrtovanja je treba začeti v kar najbolj zgodnji fazi.

Pred dogodkom mora država članica organizatorka zagotoviti, da so jasno opredeljene vloge vseh sodelujočih organov in služb ter da se njihove obveznosti sporočijo vsem zadevnim stranem.

Država članica organizatorka lahko pripravi splošno matriko, v kateri prikaže vse uporabljene procese in ključne akterje (npr. organizacijo zasedanja, zagotavljanje varnosti, vzdrževanje reda in miru, pravne storitve, socialne in preventivne storitve, zdravstvene storitve ter javni prevoz in druga infrastrukturna vprašanja). Ta „načrt“ je lahko uporabno orodje za ponazoritev okvira načrtovanja, pa tudi za to, da se zagotovi, da so vključeni vsi potrebni procesi.

Za dogodek se lahko ustanovi usklajevalna projektna skupina, ki jo sestavljajo predstavniki vseh sodelujočih organov in služb. Skupina bi se morala sestajati redno pred in med zadevnim dogodkom ter po njem, da bi zagotovila, da se odloča na povezan in usklajen način. Prednostna naloga skupine bi moralo biti zagotavljanje učinkovite komunikacijske povezave med vsemi organi in službami.

Pristojni organi in službe morajo zagotoviti materialne, tehnične in človeške vire, ki so potrebni za izvajanje zadanih nalog s potrebno učinkovitostjo, kakovostjo in hitrostjo. Zbirka podatkov o vseh razpoložljivih virih in ustreznih točkah za stike bi bila za državo članico organizatorko zelo uporabno orodje.

Policijski organi države članice organizatorke morajo zagotoviti, da so z dejanskim organizatorjem dogodka sklenjeni vsi potrebni sporazumi in dogovori v zvezi s policijskimi dejavnostmi. Organizator nosi glavno odgovornost za dogodek; sestaviti bi bilo treba seznam zahtev, ki morajo biti izpolnjene glede na vrsto dogodka. Dogovori lahko med drugim zajemajo:

— kraje dogodka, na katerih ne bi smelo priti do nobenega kršenja javnega reda (prostori za zasedanja, hoteli);

— kontrolo na vhodu in tudi morebitno varovano območje ter pristojnosti na obeh teh področjih;

— varnostne ukrepe, ki jih izvaja organizator, npr. interni video nadzor;

— celovito in redno ažurirano izmenjavo informacij o delegatih in ostalih udeležencih dogodka (ime, funkcija, dolžina bivanja, nastanitev, prevoz ipd.);

— vse ukrepe v zvezi z varnostjo pomembnih osebnosti in hotelsko varnostjo.

III.2. Ohranjanje javnega reda in varnosti

III.2.1 Javni red in varnost

Ob spoštovanju osnovnih načel iz oddelka I.2 morajo pristojni organi države članice organizatorke vzpostaviti jasno in celovito politiko glede policijskega delovanja na mednarodnih dogodkih. Ta celovita politika lahko zajema naslednje politike:

— za policijske akcije je značilno zagotavljanje varnosti mirnih protestov;

— policija mora s pomočjo dialoga in prepričljivega stanja pripravljenosti obdržati nadzor ter s tem omejevati ali preprečevati nemire ali večje izgrede;

— policija mora po lastni presoji in po potrebi izkazovati nizko raven vidne prisotnosti in visoko raven strpnosti v zvezi z mirnimi zbiranji in protesti;

— odvzemi prostosti se izvajajo z namenom kazenskega pregona ali začasnega pridržanja ipd. ter v skladu z nacionalno zakonodajo;

— na splošno se morajo policijsko delovanje osredotočiti na skupine, ki načrtujejo izgrede ali so pokazale tako namero;

— treba je spodbujati sodelovanje z drugimi državami članicami, tretjimi državami, organi EU in mednarodnimi ustanovami na ustreznih področjih, na primer pri vprašanju mej.

Država članica, ki na svojem ozemlju organizira več kot en dogodek, mora zagotoviti, da je policijska politika kazenskega pregona za različne dogodke kolikor je mogoče usklajena. Če se šteje za primerno, se lahko ta politika usklajuje z drugimi državami članicami.

Pristojni organi v državi članici organizatorki morajo že v zgodnji fazi vzpostaviti dialog s posamezniki in skupinami (tudi z aktivističnimi skupinami in protestniki), lokalnimi oblastmi, ustreznimi infrastrukturnimi službami, lokalnim prebivalstvom in drugimi ključnimi akterji, da bi zagotovili, da so zbiranja in upravičeni protesti izvedeni na miren način. Omenjeni dialog mora temeljiti na skupni odgovornosti. Začeti se mora v zgodnji pripravljalni fazi in se uporabljati kot sredstvo pred in med dogodkom ter po njem.

Vzpostavitev konstruktivne mreže, v kateri velja medsebojno spoštovanje, bo služila preprečevanju morebitnih izgredov, pa tudi kot sredstvo za posredovanje v konfliktnih situacijah.

Strukture ali skupine za dialog se morajo vzpostaviti na nacionalni ravni in morajo pri pripravi in izvajanju svojih nalog upoštevati različne kulture v različnih državah članicah (5).

Treba je vzpostaviti komunikacijske kanale med pristojnimi organi ter različnimi organizacijami, civilnimi združenji in predstavniki protestnikov. Organizatorjem protestov in vsem ustreznim stranem se lahko zagotovijo informacije v zvezi z:

— praktičnimi zadevami, tj. nastanitvijo in logistiko;

— ustrezno zakonodajo, ki se uporablja za proteste, svobodo govora, državljansko nepokorščino ipd.;

— politiko policije glede kazenskega pregona v zadevah, v katerih se lahko postopa nevsiljivo, in navodili o policijski uporabi sile;

— točkami za stike v okviru policije in drugih ustreznih organov.

Posredovanje zgornjih informacij v različnih jezikih (npr. s pomočjo zloženk ali spletnih strani) je ukrep, o katerem je treba razmisliti. Informacije se tujim obiskovalcem lahko posredujejo s pomočjo ustreznih točk za stike.

III.2.2 Ukrepanje v zvezi s kaznivimi dejanji

Organi pregona v državah članicah bi si morali v skladu z ustrezno zakonodajo in opredeljenimi politikami prizadevati za sistematičen kazenskopreiskovalni postopek zoper kazniva dejanja, storjena v zvezi z nasilnimi protesti ali drugimi izgredi med večjimi dogodki.

Vsa opredeljena in dokazljiva kazniva dejanja morajo biti načeloma in ob doslednem upoštevanju nacionalne zakonodaje predmet kazenskega pregona v državi organizatorki ali s strani pristojnih sodnih organov v drugi državi. Če v državi članici organizatorki ni možen takojšnji kazenski pregon, morajo druge države članice storiti vse, da se v skladu z nacionalno zakonodajo, obstoječimi dokazi in okoliščinami vsakega posameznega primera identificirajo in kazensko preganjajo njihovi lastni državljani.

Država članica organizatorka mora urediti vse potrebno za zagotovitev, da so za aretacije in preiskave kaznivih dejanj na voljo zadostna sredstva ter da so za omejitev prostosti in pridržanje v predkazenskem postopku na voljo zadostne zmogljivosti. Priporočljivo je, da se načrtuje najslabši možni potek dogodkov z večjim številom storilcev.

Zato bi bilo treba organe pregona spodbuditi, da prevzamejo večjo količino dela, imeti pa bi morali tudi ustrezne zmogljivosti na primer za:

— sprejemanje hitrih odločitev o uporabi pridržanja v predkazenskem postopku;

— sprejemanje hitrih odločitev o preiskovalnih ukrepih, za katere je potreben sodni nalog;

— vodenje večjega števila kazenskih postopkov;

— odzivanje na pravne zahteve drugih držav članic.

III.2.3 Teroristične grožnje

Ker so EU in nekatere njene države članice pomembni akterji v mednarodni politiki, so EU in njene države članice verjetna tarča politično in versko motiviranih mednarodnih teroristov. Poleg napadov mednarodnih teroristov na EU in njene države članice ob velikih dogodkih, obstaja možnost napadov terorističnih skupin ali organizacij, ki delujejo v EU ali njenih državah članicah.

Tarča takih terorističnih napadov bi lahko bil dogodek sam, pomembne osebnosti, politiki EU, nacionalne delegacije držav članic ali javnost, ki se udeleži dogodka. Prisotnost mednarodnih medijev je za storilce pomembna, saj prek njih lahko predstavijo ideologijo skupine ali organizacije.

Za preprečevanje terorističnih napadov so informacije in obveščevalni podatki o terorističnih skupinah in organizacijah ključnega pomena in bi morali biti vedno na voljo. Zato je za državo članico organizatorko in njene organe kazenskega pregona pomembna izmenjava informacij in obveščevalnih podatkov, tako splošnih kot tistih v zvezi z dogodkom. Organi kazenskega pregona bi morali opredeliti zadevne teroristične skupine, organizacije ter posameznike in preveriti svoje zbirke podatkov v zvezi z dogodkom. Poleg tega bi morale vse druge države članice neodvisno zagotoviti ustrezne informacije v zvezi s temi skupinami, organizacijami ter posamezniki.

Izbor ustreznih, potrebnih in primernih varnostnih ukrepov bi moral temeljiti na oceni nevarnosti in analizi tveganja.

III.3 Operativno sodelovanje z drugimi državami članicami

III.3.1 Čezmejno sodelovanje

Čezmejno sodelovanje je potrebno, če država članica organizatorka in sodelujoče države izvajajo skupen prožen mejni režim, da bi okrepile policijske dejavnosti na obmejnih območjih, prilagojene konkretni situaciji ali grožnji. Po potrebi naj se izvaja skupno ali usklajeno preventivno patruljiranje in kontrole.

Za države članice, ki uporabljajo ustrezne dele schengenskega pravnega reda, so lahko koristni členi 23 do 31 Zakonika o schengenskih mejah (6) o začasni ponovni uvedbi nadzora na notranjih mejah kot instrument, s katerim se posameznikom ali skupinam, za katere se ocenjuje, da bi lahko ogrozile javni red in mir in/ali varnosti, prepreči, da odpotujejo na kraj dogodka.

V ta namen bi bilo zato treba pripraviti vse potrebno za hitro in učinkovito izvajanje morebitnih ukrepov izgona.

III.3.2 Operativna podpora

Država članica organizatorka lahko v skladu z nacionalno zakonodajo (7) za poseben dogodek zaprosi za razporeditev policistov ali obveščevalnih častnikov za operativno podporo iz druge države članice. Podrobna prošnja za operativno podporo, vključno z navedbo razlogov za prošnjo, se predloži takoj, ko je to mogoče. V ta namen je v Prilogi A določen standardni obrazec.

Imenovani uradniki morajo imeti potrebno znanje in izkušnje za dodeljene naloge, odvisno od vrste zaprošene pomoči.

Kakršno koli operativno podporo, ki jo nudijo tuji uradniki, je treba vključiti v operativne načrte pristojnih organov države organizatorke. Tako morajo tuji uradniki:

— v največji možni meri sodelovati v operativni strukturi informiranja;

— biti v enem od njihovih delovnih jezikov obveščeni o operativnih načrtih in ustreznih politikah, vključno z navodili o uporabi sile itd.;

— še pred dogodkom imeti možnost, da spoznajo kraj in razporejene policijske organe itd.;

— udeležiti se vseh ustreznih informativnih sestankov (tj. ki ustrezajo njihovi nalogi in če so ti sestanki v jeziku, ki ga razumejo); ter

— biti po potrebi dejavno vključeni v razporejanje policije na terenu.

Pristojni organizacijski organi so odgovorni za fizično varnost tujih uradnikov. Ti pa morajo zagotoviti, da njihova dejanja ne povzročajo nepotrebnih sporov, nevarnosti ali neupravičenih tveganj.

Tuji uradniki bi se morali, ko so razporejeni po terenu, vedno obrniti na člane pristojnih organov države gostiteljice in biti praviloma pod njihovim nadzorom, slednji pa morajo biti ustrezno obveščeni o operativnem načrtu in znati komunicirati v jeziku, ki ga tuji uradnik razume. Komunikacijske povezave med tujimi uradniki, gostiteljskimi točkami za stike, upravo razporejenih policijskih organov in drugimi ključnimi akterji bi morale biti učinkovite ter delovati v celoti med dogodkom, v skladu s potrebami pa do določene mere tudi pred dogodkom in po njem.

III.3.3 Uradniki za zvezo (8)

Na zahtevo države članice organizatorke lahko po potrebi vsaka država članica ali druga pristojna organizacija EU oziroma druga pristojna organizacija za posamezen dogodek imenuje uradnike za zvezo. Prošnja za uradnike za zvezo bi se morala predložiti v čim bolj zgodnji fazi in najpozneje šest tednov pred dogodkom. V ta namen je v Prilogi A določen standardni obrazec.

Zainteresirane države članice lahko za to, da v državo članico organizatorko pošljejo uradnika za zvezo, zahtevajo povabilo.

Uradniki za zvezo se lahko izmenjujejo v skladu z dvostranskimi sporazumi, sklenjenimi med državo članico organizatorko in drugo sodelujočo državo članico.

Uradnika za zvezo je treba imenovati najpozneje dva tedna pred dogodkom, ko se mora tudi začeti sodelovanje. Država članica organizatorka mora v tesnem sodelovanju z drugimi državami članicami odločiti o imenovanju in nalogah uradnikov za zvezo prek točk za stike.

Uradnik za zvezo se lahko na podlagi svojih izkušenj razporedi na (katero koli) točko za stike v državi gostiteljici, kjer je zadolžen za komunikacijo z domačo državo; v tem primeru mora država članica organizatorka poskrbeti za ustrezna sredstva za komunikacijo.

Vloga uradnikov za zvezo je svetovanje in pomoč. Tuji uradniki za zvezo morajo biti neoboroženi in v državi gostiteljici nimajo nobenih uradnih policijskih pooblastil (9). Glede na svoje posebne naloge bi morali imeti uradniki za zvezo ustrezne izkušnje pri vzdrževanju reda in miru ali na področju boja proti terorizmu, zlasti pa bi morali:

— natančno poznati svoje nacionalne organizacije in organe;

— imeti izkušnje pri vzdrževanju javnega reda in miru na pomembnih dogodkih;

— imeti dostop do vseh koristnih virov informacij v domači državi članici, tudi do informacij v zvezi s skrajneži in drugimi ustreznimi skupinami iz policijskih in drugih ustreznih virov;

— biti sposobni organizirati obveščevalne dejavnosti v nacionalnem okviru pred in med dogodkom ter analizirati ustrezne informacije;

— dobro obvladati delovne jezike, ki jih izbere država članica organizatorka.

Uradniki za zveze bi morali takoj po prihodu obvestiti točko za stike, kamor so bili dodeljeni, o svojem prihodu, da se pojasnijo naloge in mandat, ki so jim bili dodeljeni. Ta postopek akreditacije bo izvedla država članica organizatorka.

III.3.4 Opazovalci

Države članice lahko s privolitvijo države članice organizatorke pošljejo opazovalce, da bi pridobili izkušnje na področju varnosti ter vzdrževanja reda in miru na mednarodnih dogodkih za prihodnje dogodke v njihovih domačih državah. Na podlagi prošnje lahko opazovalec poda prispevek k ocenjevanju, ki ga izvede država članica organizatorka.

Opazovalcem je treba v kar največji meri dovoliti sodelovanje na načrtovalnih sestankih, obveščanjih, usklajevalnih sestankih, operativnem razporejanju in drugih dejavnostih, da bi kar najbolje izkoristili svoj obisk. Opazovalci bi morali takoj po prihodu obvestiti točko za stike, kamor so bili dodeljeni, o svojem prihodu. Postopek akreditacije bo izvedla država članica organizatorka.

III.3.5 Finančna ureditev in oprema

Običajno naj bi stroške nastanitve in bivanja povabljenih tujih uradnikov, ki pripotujejo na njeno ozemlje, krila država članica organizatorka. Potne stroške običajno krije domača država.

Država pošiljateljica bi morala prevzeti vse stroške, povezane z opazovalci, ki so poslani v državo članico organizatorko. Država članica organizatorka lahko – če je mogoče – opazovalcem zagotovi potrebna komunikacijska sredstva in drugo opremo.

Država članica organizatorka in druge države članice se lahko dogovorijo za podporo v obliki začasnega zagotavljanja opreme ali drugih virov, pri čemer se ti dogovori po možnosti sklenejo s dvostranskimi/večstranskimi sporazumi.

III.3.6 Komunikacijski načrt

Ustrezen pretok informacij med policijskimi organi in drugimi službami bi moral biti zagotovljen z natančnim komunikacijskim načrtom. Vsi sodelujoči v državi članici organizatorki bi morali razviti skupno komunikacijsko strategijo, da bi se izognili prekrivanju ali sporočanju nepopolnih informacij.

Da ne bi prišlo do razlik v znanju (npr. jezik), bi se morali v komunikacijski načrt vključiti uradniki za zvezo in drugo osebje.

V komunikacijski načrt bi bilo treba vključiti tudi druge akterje (npr. gasilce, reševalce).

III.4 Medijska strategija

Da bi zagotovili točno in pravočasno medijsko pokritost mednarodnih dogodkov, bi bilo treba pred in med dogodkom ter po njem izvajati vnaprej opredeljeno strategijo za odnose z mediji.

Medijem bi bilo treba zagotoviti največjo možno stopnjo svobode pri pokrivanju dogodka in tako obvarovati pravico do svobodnega izražanja mnenj v skladu z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Medijska strategija bi morala biti usmerjena k odprtosti in preglednosti.

Priporoča se, da se za medije določi enotna točka za stike, da bi tako zagotovili usklajeno medijsko pokritost. Dovolj zgodaj pred dogodkom bi morala država članica organizatorka vzpostaviti celovito medijsko strategijo, ki med drugim vključuje:

— določitev točke za stike za medije, ki bo te usmerjala k ustreznim predstavnikom za stike z javnostjo;

— določitev področja pristojnosti vsakega predstavnika za stike z javnostjo; ter

— informacije, namenjene javnosti, o policijskih ukrepih in postopkih v primeru izgredov.

III.5 Navodila, usposabljanje in urjenje

Oblikovanje evropskega programa „Navodila, usposabljanje in urjenje“ (ITE – Instruction, Training and Exercise) temelji na mednarodnih strateških dogovorih, vzajemno razvitih postopkih in delovnih metodah. Na podlagi sodelovanja pri dejavnostih ITE se lahko uradniki, enote, organizacije in države pripravijo na dogodke, ki so opisani v tem priročniku (10).

Veliki dogodki, kakor so opredeljeni v tem priročniku, imajo mednarodni in čezmejni vidik in zahtevajo:

— izmenjavo informacij med državami članicami o dogodku; upravljanje informacij;

— poznavanje organiziranosti policije v državi članici organizatorki;

— pridobitev izkušenj pri velikih dogodkih ter izmenjavo tako pridobljenih informacij; seminarje o pridobljenih izkušnjah in študije primerov.

Zgoraj navedeni elementi se lahko nato uporabijo kot prispevek za ta priročnik, ki se bo redno posodabljal in izboljševal.

Pri razvijanju, oblikovanju in izvajanju ITE sodeluje tudi Evropska policijska akademija (CEPOL). Če je mogoče, naj se dejavnosti ITE vključijo v obstoječe postopke in orodja CEPOL.

IV. OCENA

IV.1 Ocena dogodka

Država članica organizatorka bi morala začeti ocenjevati dejavnosti v zvezi z zagotavljanjem varnosti med dogodkom in druge pomembne dejavnike. Vse ključno osebje bi bilo treba pozvati, naj prispeva k oceni, ki mora temeljiti na predhodnem načrtovanju dogodka. Med ocenjevanjem lahko država članica organizatorka uporabi ocene drugih držav članic, a o tem se je treba predhodno dogovoriti.

Država organizatorka bi morala čim prej po koncu dogodka pripraviti ocenjevalno poročilo. V primeru incidentov bi moralo ocenjevalno poročilo vsebovati tudi poročilo o incidentu.

Po dogodku bi bilo treba organizirati poročanje in pripraviti splošno ocenjevalno poročilo o ustreznih vidikih varnosti. V poročilu bi bilo treba posebej opozoriti na kršitve javnega reda (ali na to, da takšnih kršitev ni), teroristične grožnje in incidente, kazniva dejanja, vpletene skupine in pridobljene izkušnje.

Poročilo in pridobljene izkušnje bi morali biti podlaga za postopek ITE (glej III.5). CEPOL bi moral zagotoviti mednarodno izmenjavo izkušenj v okviru programa ITE. Za njihovo izmenjavo na nacionalni ravni pa so odgovorne posamezne države članice. CEPOL bo poročilo posredoval nacionalnim policijskim akademijam.

Poročilo bi bilo treba prek točk za stike, povezane z dogodkom, posredovati ustreznim organom EU in drugim sodelujočim ali drugače zainteresiranim državam ali organom, da bi bile pridobljene izkušnje in priporočila na voljo prihodnjim organizatorjem večjih dogodkov z mednarodno razsežnostjo.

IV.2 Strateška ocena

Da bi izmenjali izkušnje in najboljše prakse, bi morala pristojna delovna skupina Sveta po potrebi organizirati srečanje strokovnjakov.

Takšnega srečanja bi se morali udeležiti visoki policijski uradniki z izkušnjami na področju vzdrževanja javnega reda in miru na večjih mednarodnih dogodkih. Ena izmed tem takega srečanja strokovnjakov bi moralo biti razvijanje in prilagoditev tega priročnika ob upoštevanju izkušenj z nedavnih dogodkov.