SL Uradni list Evropske unije L 62/14

ODLOČBA KOMISIJE

z dne 21. oktobra 2008

o ukrepu C 35/04 Madžarske za banko Postabank és Takarékpénztár Rt./Erste Bank Hungary Nyrt.

(notificirano pod dokumentarno številko C(2008) 6023)

(Besedilo v madžarskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

(2009/174/ES)

KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti prvega pododstavka člena 88(2) Pogodbe,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,

ob pozivu zainteresiranim strankam, naj predložijo svoje pripombe v skladu z zgoraj navedenimi členi,

ob upoštevanju naslednjega:

I. POSTOPEK

(1) Z dopisom z dne 23. septembra 2003, evidentiranim 22. oktobra 2003, je bila Komisija obveščena o državnih ukrepih v korist banke Postabank és Takarékpénztár Rt., zdaj Erste Bank Hungary Nyrt., (v nadaljnjem besedilu: Postabank ali banka). Madžarski organi so z elektronsko pošto z dne 23. januarja 2004, evidentirano 26. januarja 2004, priglasili več dodatnih ukrepov, sprejetih za banko Postabank. Vsi ukrepi so bili priglašeni v skladu s postopkom začasnega mehanizma iz poglavja 3 Priloge IV k Aktu o pristopu, ki je del Pristopne pogodbe k Evropski uniji (v nadaljnjem besedilu: Pristopna pogodba).

(2) Madžarski organi so 30. aprila 2004 kot dodatek k priglasitvi predložili nepreklicno enostransko izjavo kupca banke Postabank, tj. banke Erste Bank. Izjava, ki je bila podpisana 29. aprila 2004, določa splošno omejitev plačil, ki jih Madžarska plača kupcu banke Postabank na podlagi terjatev, ki izhajajo iz sodnih sporov, ki grozijo, ali neznanih sodnih sporov, kakor je določeno v pogodbi o nakupu delnic, ter omejuje obseg opredelitve tveganja v zvezi z neznanimi terjatvami.

(3) Komisija je z odločbo z dne 20. oktobra 2004 odločila, da večina priglašenih ukrepov ni veljavnih po pristopu, ter na podlagi resnih pomislekov v zvezi z združljivostjo s skupnim trgom sprožila postopek v zvezi z enim ukrepom, tj. zagotovitvijo jamstva za neznane terjatve. Odločitev Komisije, da sproži postopek, je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (1). Komisija je zainteresirane stranke pozvala, naj predložijo svoje pripombe.

(4) Madžarski organi so 25. novembra 2004 predložili svoje pripombe v zvezi z odločitvijo o sprožitvi postopka, 15. aprila 2005 pa je svoje pripombe predložila tudi banka Erste Bank. Komisija je prejela pripombe zainteresiranih strank in jih posredovala Madžarski ter ji dala možnost odgovora. Pripombe Madžarske je prejela z dopisom z dne 23. maja 2005. Junija, julija in oktobra 2005 ter februarja, marca, junija, julija in septembra 2008 je Komisija prav tako prejela različne dopise madžarskih organov in banke Erste Bank, v katerih so bila predložena dodatna pojasnila v podporo trditvam iz njihovih predloženih stališč.

II. OZADJE

(5) Banka Postabank, ki je bila ustanovljena leta 1988, je poslovala z občani in zagotavljala raznovrstne bančne storitve. Do konca leta 2002 je bila banka Postabank sedma največja poslovna banka na Madžarskem s približno 3,7-odstotnim tržnim deležem v smislu bilančne vsote.

(6) Ker banka Postabank ni imela dovolj kapitala, so madžarski organi sčasoma izvedli veliko finančnih in ureditvenih ukrepov, da bi ponovno vzpostavili njen količnik kapitalske ustreznosti. Banki Postabank je leta 1998 grozil stečaj, zato se je madžarska vlada odločila za posredovanje in banki ponudila pomoč v obliki obsežne dokapitalizacije v višini 152 milijard HUF (2), s čimer je postala 99,9-odstotni delničar banke. Namen te rešitve banke iz finančnih težav je bil pripraviti banko Postabank na prestrukturiranje in privatizacijo v kratkem času.

(7) Prvi poskus privatizacije banke Postabank leta 2000 ni bil uspešen. Nazadnje je bila privatizirana po javnem razpisnem postopku oktobra 2003, ko je bil večinski delež v lasti države prodan banki Erste Bank der österreichischen Sparkassen, ki je predložila najvišjo ponudbo, tj. 101,3 milijarde HUF. Na podlagi priglasitve in predloženih stališč madžarskih organov Komisija ugotavlja, da je bila banka Postabank prodana najvišjemu ponudniku na podlagi javnega, nediskriminatornega in brezpogojnega razpisnega postopka v dveh krogih. Banka Postabank se je 1. septembra 2004 združila z banko Erste Bank Hungary.

III. UKREP (ZAGOTOVITEV JAMSTVA ZA NEZNANE TERJATVE)

(8) V razpisnem postopku je madžarska vlada ponudila vsem ponudnikom enake pogodbene pogoje, vključno z zagotovilom jamstva v primeru sodnih sporov, ki bi zajemalo obveznosti plačila, ki izhajajo iz sodnih sporov, ki grozijo, ali neznanih sodnih sporov v zvezi z banko Postabank in so nastali največ pet let po sklenitvi kupoprodajne pogodbe (3). Madžarske oblasti so obrazložile, da je med postopkom privatizacije postalo jasno, da je treba ponudnikom zagotoviti jamstvo za neznane terjatve, ker v nasprotnem primeru nihče od ponudnikov ne bo predložil ponudbe; zagotovitev jamstva je bila zato nujna za izvedbo privatizacije.

(9) Banka Erste Bank je 29. aprila 2004 predložila nepreklicno enostransko izjavo, v kateri je zmanjšala obseg zagotovila o jamstvu za neznane terjatve, tako da je opredelila kategorije tveganja in zmanjšala splošno omejitev s prej neomejene vrednosti na 200 milijard HUF. Enostranska izjava banke Erste Bank določa tudi splošno omejitev 350 milijard HUF za jamstvo za terjatve v primeru sodnih sporov, ki grozijo, kar je Komisija razglasila za ukrep, ki ni veljaven po pristopu (4).

(10) V skladu s pogodbo o nakupu delnic, kakor je bila spremenjena z enostransko izjavo banke Erste Bank, so določila in pogoji v zvezi z jamstvi za neznane terjatve, ki izhajajo iz sodnih sporov, glede razporeditve tveganja med prodajalcem in kupcem naslednji: Prodajalec plača: — 90 % prvih 10 milijard HUF vseh zadevnih bančnih obveznosti, — 100 % presežka 10 milijard HUF, ki ne presega skupnega zneska 200 milijard HUF. Obveznosti prodajalca glede zagotovitve jamstva za neznane terjatve se iztečejo pet let po sklenitvi pogodbe o nakupu delnic, in sicer v zvezi s terjatvami tretje stranke v zvezi s katerimi: (i) niso bili sproženi sodni ali arbitražni postopki ali (ii) ni nastala bančna obveznost, določena s pisnim dovoljenjem prodajalca.

IV. PRAVNI OKVIR

(11) V poglavju 3 Priloge IV k Aktu o pristopu je določen tako imenovani postopek začasnega mehanizma. To zagotavlja pravni okvir za oceno programov pomoči in posameznih ukrepov pomoči, ki so začeli veljati v novih državah članicah pred datumom pristopa in še vedno veljajo po pristopu.

(12) V poglavju 3(1) Priloge IV je navedeno, da so programi pomoči in posamezna pomoč, ki so začeli veljati v novih državah članicah pred datumom pristopa in še vedno veljajo po tem datumu, pri čemer se ob pristopu obravnavajo kot obstoječi programi pomoči, naslednji: (i) pomoč, ki se je začela izvajati pred 10. decembrom 1994; (ii) pomoč, ki jo je proučila Komisija in jo vključila v seznam, priložen k Pristopni pogodbi, in (iii) pomoč, ki jo je Komisija odobrila v okviru postopka začasnega mehanizma. Vsi ukrepi, ki še vedno veljajo po datumu pristopa in pomenijo državno pomoč ter ne spadajo v eno od teh treh skupin, se ob pristopu obravnavajo kot nova pomoč. Komisija ima torej vsa pooblastila, da prepove uporabo teh ukrepov in zahteva vračilo vseh nezakonito izplačanih zneskov po pristopu. Ta uporaba pravil o državni pomoči za prihodnje učinke ukrepov, ki še vedno veljajo po pristopu, ne pomeni uporabe pravil ES o državni pomoči z učinkom za nazaj in jo v vsakem primeru omogoča Akt o pristopu.

(13) Komisija meni, da se ukrep šteje kot veljaven po pristopu, če je dokazano, da lahko zagotovi dodatno ugodnost, ki ni bila znana ali natančno znana takrat, ko je bila pomoč odobrena. Vendar pristojnost Komisije za pregled v okviru začasnega mehanizma ne velja v primeru ukrepov pomoči, ki so bili za dani znesek dokončno in brezpogojno odobreni pred pristopom. V tem smislu je ustrezni dejavnik pravno zavezujoč akt, s katerim so pristojni nacionalni organi odobrili pomoč. Posamezni ukrepi se štejejo kot veljavni po pristopu, če natančna gospodarska izpostavljenost države ni znana niti na dan dodelitve pomoči niti na dan pristopa.

(14) Kot je navedeno v odločitvi o sprožitvi postopka, morajo biti glede garancij in zagotovitve jamstva izpolnjeni naslednji pogoji, da se ukrep po pristopu ne šteje kot veljaven: (a) tveganja so natančno opredeljena in vključena v izčrpen seznam, ki se zaključi do datuma pristopa; (b) opredeli se splošna omejitev zneskov, ki jih je treba plačati; (c) sodni spor se nanaša na dogodke, ki so se zgodili pred datumom zagotovila o jamstvu in ne na prihodnje dogodke.

V. ODLOČITEV O SPROŽITVI FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE

(15) Komisija je na podlagi priglasitve madžarskih organov ocenila ukrepe v okviru pravil ES o državni pomoči in sprejela sklep, da jih večina ne spada v področje uporabe začasnega mehanizma, ker ti ukrepi niso pomenili dodatne finančne izpostavljenosti Madžarske po datumu pristopa in se zato niso šteli kot veljavni po pristopu (5).

(16) Vendar je Komisija 20. oktobra 2004 sprožila formalni postopek preiskave v zvezi z enim od priglašenih ukrepov, tj. zagotovilom o jamstvu za neznane terjatve. V zadevni odločbi je Komisija navedla, da je to zagotovilo o jamstvu veljavno po pristopu. Komisija je menila, da lahko ta ukrep pomeni državno pomoč, pri čemer je imela velike pomisleke glede njegove združljivosti s skupnim trgom.

VI. PRIPOMBE, PREJETE PO SPROŽITVI FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE

1. Pripombe Madžarske

(17) Madžarski organi menijo, da zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve pomeni ukrep (in ne pomoč), ki ne velja po pristopu. Trdijo, da ukrep izpolnjuje tri pogoje, ki so potrebni, da se ukrep ne obravnava kot veljaven po pristopu, v skladu z odstavkom 52 odločitve Komisije o sprožitvi postopka.

(18) Menijo, da ukrep ne more pomeniti državne pomoči, ker je to ukrep, kot ga določa njegovo poimenovanje: zagotovilo o jamstvu, tj. običajen poslovni pogoj v kupoprodajni pogodbi, sklenjeni na podlagi javnega in konkurenčnega postopka. Tržna cena, po kateri je bila prodana banka Postabank, izključuje pomoč.

(19) Trdijo tudi, da Komisija ni upoštevala dejstva, da je bila banka Postabank prodana na podlagi javnega, nediskriminatornega in brezpogojnega razpisnega postopka.

(20) Navajajo tudi, da sta prestrukturiranje ter privatizacija banke Postabank dva v celoti ločena dogodka in ne en nedeljiv „paket“, kakor je navedeno v analizi Komisije, ki po dogodku ocenjuje ukrepe pred privatizacijo. Privatizacija banke Postabank ni bila del postopka prestrukturiranja, ker je banka do takrat obnovila svojo sposobnost preživetja. Ukrep zato ni del niza posredovanj, pri čemer se je potreba po njem pojavila šele med postopkom privatizacije. Ocena prestrukturiranja in privatizacije kot enega paketa prav tako ni v pristojnosti Komisije, ker večina elementov tega „paketa“, kot Komisija sama priznava v odločitvi o sprožitvi formalnega postopka preiskave, ne velja po pristopu, kar pomeni, da jih Komisija ne more proučiti.

(21) Madžarski organi nadalje navajajo, da ukrep sam po sebi ne izkrivlja konkurence, ker je bila med privatizacijo plačana tržna cena, ki je za banko Erste Bank vključevala vrednost zagotovila o jamstvu. Nadaljevanje privatizacije banke Postabank je dejansko omogočil ukrep.

(22) Madžarski organi so pojasnili, da se je potreba po ukrepu pojavila med postopkom privatizacije, ker nihče od ponudnikov ni bil pripravljen kupiti banke Postabank brez možnosti nadomestila za škodo. Ukrep je zato bil nujen za izvedbo privatizacije. Madžarski organi trdijo, da morebitni kupci pri vrednotenju podjetja niso mogli v celoti oceniti tveganja v zvezi s sodnimi spori, ki izhajajo iz neprijetne preteklosti banke Postabank, kar je značilna težava nesimetričnih informacij. Država je kot prodajalec pred privatizacijo izvedla obsežno oceno tveganja v zvezi s sodnimi spori. Ugotovljene niso bile nobene nove terjatve, pri čemer je prevladovalo mnenje, da bi se vsaka takšna terjatev ugotovila pred postopkom privatizacije, ker so bile od leta 1998 v zvezi z banko izvedene različne revizije in preiskave.

(23) V zvezi z vsemi terjatvami iz sodnih sporov je v času kupoprodajne pogodbe med Madžarsko kot prodajalcem in banko Erste bank kot kupcem obstajala nekakšna delitev tveganja, pri čemer je kupec prevzel vse morebitne obveznosti glede nerešenih sodnih sporov, medtem ko je terjatve iz sodnih sporov, ki grozijo, in terjatve iz neznanih sodnih sporov delno prevzel v omejenem obsegu (za neznane terjatve 10 % prvih 10 milijard HUF in za terjatve, ki grozijo, 50 % prvih 4 milijard HUF vseh ustreznih bančnih obveznosti). Država je želela z uvedbo mehanizma delitve tveganja ponudnikom zagotoviti, da je prodajalec prepričan, da država zaradi navedene ureditve ne bo utrpela finančne izgube, in jih s tem spodbuditi, da banki pripišejo dodatno vrednost.

(24) Državni svetovalec za privatizacijo je ocenil, da bo morebitna odgovornost, ki izhaja iz neznanih terjatev, znašala v najboljšem primeru nič in v najslabšem primeru 5 milijard HUF. Skupna ocenjena teoretična izpostavljenost vsem sodnim sporom (tistim, ki grozijo, in neznanim) je bila v najslabšem primeru znatno nižja od razlike med prodajno ceno 101 milijard HUF in iztržkom, ki ga je država predvidela pred privatizacijo. Ta znesek je bil tudi znatno nižji od razlike med prodajno ceno in najvišjo prejeto okvirno ponudbo (6). Zato so madžarski organi prepričani, da je zagotovilo o jamstvu državi omogočilo oblikovanje dodatne premije pri prodaji in da je država v celoti ravnala v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu.

(25) Madžarski organi poleg tega navajajo, da analiza reševanja in prestrukturiranja ni potrebna, ker ukrep ne pomeni državne pomoči.

(26) Komisija je v odločitvi o sprožitvi postopka izrazila mnenje, da strateški sporazum o sodelovanju med banko Postabank in pošto Magyar Posta (Madžarska pošta), podpisan decembra 2002, krepi konkurenčni položaj banke Postabank na madžarskem trgu ter ji podeljuje prednost z dodelitvijo izključne pravice do poštne prodaje skupaj razvitih novih proizvodov. Madžarski organi trdijo, da si Komisija napačno razlaga odnos med pošto Magyar Posta in banko Postabank. Navajajo, da je strateški sporazum o sodelovanju v celoti trgovinski sporazum, ki nobeni strani ne dodeljuje nobene oblike splošne izključne pravice.

(27) Če se ukrep opredeli kot državna pomoč, se Madžarska ne strinja s pomisleki, ki jih je izrazila Komisija (glej odstavke 135–138 odločitve o sprožitvi formalnega postopka preiskave) glede uporabe člena 45(2) Evropskega sporazuma v obravnavani zadevi, da se utemeljijo ukrepi, ki so bili odobreni za banko Postabank. Trdijo, da bi Komisija morala upoštevati dejstvo, da Madžarska še ni bila članica EU, ko so bili sprejeti ukrepi, ki se proučujejo. Trdijo, da madžarska vlada ni mogla dopustiti stečaja banke Postabank leta 1998, ko je imela največje težave in madžarski trg ni bil stabilen. Stečaj banke Postabank bi lahko glede na njeno velikost povzročil veliko finančno krizo.

2. Pripombe banke Erste Bank

(28) Banka Erste Bank je predložila podobne pripombe kot madžarski organi. Banka Erste Bank se ne strinja s sklepi Komisije, da ukrep pomeni pomoč, ki ni združljiva s skupnim trgom.

(29) Banka Erste Bank nasprotuje tudi trditvi, da je ukrep veljaven po pristopu. Trdi, da so področje uporabe, znesek in trajanje ukrepa omejeni. Vse morebitne terjatve so bile jasno opredeljene pred pristopom, zato po pristopu ne more izhajati iz njih nobena nova pomoč.

(30) Dodaja, da ukrep ne podeljuje poslovne prednosti ali izkrivlja konkurence, ker je preprosto standardni tržni pogoj v pogodbi o nakupu delnic, namenjen za obravnavanje posebnih tveganj, pri čemer je bil dogovor v zvezi z njim sprejet v okviru razpisnega postopka, kar zagotavlja, da je bila za zagotovilo o jamstvu plačana tržna cena in zato v tem primeru ni bilo elementa pomoči. Banka Erste Bank je v skladu s sodno prakso v zvezi s privatizacijami, izvedenimi na podlagi javnih, nediskriminatornih, konkurenčnih in preglednih postopkov, trdila, da je zakonito pričakovala, da prodaja banke Postabank ni vključevala nikakršne državne pomoči v zvezi s tem.

(31) Poleg tega je ukrep v nasprotju z garancijo, ki je lahko pravna obveznost sama po sebi, v osnovi zagotovilo o jamstvu, ki se ne sme obravnavati kot samostojen ukrep, ker je vedno neločljivo povezan s posebno prodajno pogodbo. Zagotovilo o jamstvu ščiti vrednost sredstev, prenesenih v času prodaje, pred tveganji, ki izhajajo iz obdobja pred prodajo.

(32) Banka Erste Bank tudi meni, da je treba ukrep oceniti ločeno od preteklih ukrepov in da mora analiza preskusa zasebnega vlagatelja, ki jo je izvedla Komisija, razlikovati med ukrepi prestrukturiranja za banko Postabank pred pristopom in njeno privatizacijo. Ukrep ni ukrep prestrukturiranja, ampak zagotovilo o jamstvu, neločljivo povezano s pogodbo o nakupu delnic, ki je ločena od postopka prestrukturiranja. Banka Postabank je bila v času privatizacije sposobna preživetja. Komisija prav tako ni pristojna za proučitev prejšnjih ukrepov prestrukturiranja, ki ne veljajo po pristopu. Komisija v okviru svojega pristopa nerazlikovanja med ukrepi, ki ne veljajo po pristopu, in zagotovilom o jamstvu za neznane terjatve, obravnava ukrepe iz obdobja 1998–2002 kot pomoč, čeprav ni pristojna za njihovo proučitev.

(33) Kot dodaten razlog banka Erste Bank tudi navaja, da je analiza preskusa zasebnega vlagatelja, ki jo je opravila Komisija, v vsakem primeru nepopolna, ker ne vključuje proučitve stroškov likvidacije ali zadevnih madžarskih bančnih pravil, ki preprečujejo likvidacijo.

(34) Banka Erste Bank meni, da ni potrebe po oceni združljivosti, ker ukrep ne pomeni pomoči in ne velja po pristopu. Prav tako trdi, da ocena združljivosti temelji na napačni predpostavki, da je ta ukrep ukrep prestrukturiranja in ne element privatizacije.

(35) Banka Erste Bank nadalje trdi, da ukrep ne izkrivlja konkurence ali podeljuje poslovne prednosti, ker je bil sprejet med konkurenčnim postopkom, v okviru katerega je bila banka Postabank prodana po tržni ceni. V vsakem primeru se v skladu s sodno prakso kakršna koli ugodnost prodajalca ne bi prenesla na kupca. Zato banka Erste Bank ni imela selektivne poslovne prednosti (v zvezi z zagotovilom o jamstvu za neznane terjatve ali čim drugim), ker bi bila država pripravljena prodati banko Postabank kateri koli družbi, ki bi ponudila najvišjo ceno.

(36) Banka Erste Bank navaja, da Komisija ne določa pravne podlage za svoj preskus veljavnosti ter da bi bilo treba za dokaz, da je pristojna za proučitev ukrepa v skladu s členom 88(2), pokazati, da zagotovilo pomeni novo pomoč v smislu poglavja 3 Priloge IV k Aktu o pristopu. Navaja tudi, da Madžarska v času oblikovanja ukrepov ni bila članica EU, zato se zanjo člen 87(1) Pogodbe ES ne uporablja neposredno. Komisija ne more uporabiti pravil o državni pomoči za primere, ki so bili dokončno določeni pred pristopom, kot je pogodba o nakupu delnic banke Postabank, ki je pravno zavezujoč akt, ker bi bilo to v nasprotju z načelom prepovedi retroaktivnosti. V času privatizacije Madžarska in banka Erste Bank nista bili seznanjeni z zahtevo, da morajo biti tveganja natančno določena, da se zagotovila o jamstvu ne bi obravnavala kot veljavna po pristopu.

VII. OCENA

1. Veljavnost po pristopu

(37) Kot je bilo pojasnjeno zgoraj in v odločitvi o sprožitvi postopka, Komisija v oceni najprej prouči, ali je ukrep, za katerega se sproži formalni postopek preiskave, tj. zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve, v skladu z merili iz odstavka 14 veljaven po pristopu. Vprašanje, ali je pomoč „veljavna po pristopu“, se razlikuje od vprašanja, ali se ukrep šteje kot pomoč (ob katerem koli določenem času), in se zanj uporabljajo drugačna merila.

(38) Nepreklicna enostranska izjava, ki jo je 29. aprila 2004 podpisal kupec banke Postabank, tj. banka Erste Bank, določa splošno omejitev 200 milijard HUF in natančnejšo opredelitev tveganja v zvezi z odgovornostjo Madžarske do kupca, kot je določeno v pogodbi o nakupu delnic.

(39) Vendar kljub določitvi omejitve in zmanjšanju področja uporabe ukrepa Komisija ugotavlja, da jamstvo, ki ga je zagotovila madžarska vlada za spodbuditev prodaje banke Postabank, ni bilo natančno opredeljeno in ni vključevalo izčrpnega in zavezujočega seznama, dokončno oblikovanega do datuma pristopa. Nasprotno, ukrep zajema jamstva s širokim področjem uporabe, ni natančno opredeljen, pri čemer je njegova zgornja meja visoka in je bila poleg tega uvedena pozneje. Zato zagotovilo o jamstvu omogoča nedoločljivo število nadaljnjih terjatev, ki presegajo jasno opredelitev ob pristopu, kar je v nasprotju s trditvami madžarskih organov in banke Erste Bank.

(40) Komisija meni, da le omejitev brez seznama (navedbe) posebnih dogodkov, ki lahko sprožijo zagotovilo o jamstvu, ne povezuje plačila jamstva po pristopu s posebnimi dogodki, dokončno in brezpogojno določenimi pred pristopom. Res je, da je bila finančna izpostavljenost države teoretično omejena, vendar dejstva, ki bi sprožila morebitna plačila s strani države, niso bila jasno določena, kot je jasno iz samega poimenovanja zagotovila, tj. jamstvo za neznane terjatve. Omejitev je torej le navidezna, ker se obseg in dejanski zneski, ki bi jih morda bilo treba plačati po pristopu, lahko razlikujejo na podlagi meril, ki so le splošno pojasnjena.

(41) Zadevni ukrep se zato šteje za veljavnega po pristopu z dvema izjemama. Na podlagi pojasnil, ki so jih predložili organi, je Komisija sklenila, da so v dveh primerih izpolnjena merila, v skladu s katerimi se ukrep ne šteje kot veljaven po pristopu.

(42) Ta dva primera zadevata morebitne terjatve podjetij Arthur Andersen Audit Könyvszakértő Korlátolt Felelősségű Társaság in/ali Prudentia Könyvvizsgáló és Gazdasági Tanácsadó Korlátolt Felelősségű Társaság (ali njihove pooblaščene ali pravne naslednike) do banke Postabank ali katerega koli pomembnega podrejenega podjetja, povezanega s pripravo revizije banke Postabank, ali katerega koli pomembnega podrejenega podjetja v obdobju pred letom 2000 s skupno finančno mejo 200 milijard HUF (vključeno v „opredelitev tveganja O“ v enostranski izjavi banke Erste Bank z dne 29. aprila 2004).

(43) Komisija ugotavlja, da sta ti podjetji banko Erste Bank že opozorili, da bosta zoper njo vložili odškodninsko terjatev ob upoštevanju rezultata obravnavanega pravnega spora, ki ga je sprožila Madžarska zoper revizorje banke Postabank v povezavi z njihovo vlogo revizorjev te banke. Na tej stopnji navedene terjatve pomenijo terjatve, ki grozijo. Poleg tega je podjetje Arthur Andersen zahtevalo od banke Erste Bank plačilo za pravne stroške, nastale v povezavi s tožbo Madžarske.

(44) Zagotovilo o jamstvu države, ki zajema ti dve vrsti terjatev, ki grozijo, izpolnjuje vsa tri navedena merila in ga zato ni mogoče šteti za veljavnega po pristopu.

(45) Banka Erste Bank navaja, da Komisija ne določa pravne podlage za svoj preskus veljavnosti ter da bi bilo treba za dokaz, da je pristojna za proučitev ukrepa v skladu s členom 88(2), pokazati, da zagotovilo pomeni novo pomoč v smislu poglavja 3 Priloge IV k Aktu o pristopu. Navaja tudi, da Madžarska v času oblikovanja ukrepov ni bila članica EU, zato se zanjo člen 87(1) Pogodbe ES ne neposredno uporablja.

(46) Republiko Madžarsko (kot vse druge države kandidatke takrat) so že pred pristopom obvezovali Evropski sporazumi, ki so med drugim določali, da katera koli javna pomoč, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, ni v skladu z ustreznim izvajanjem samega sporazuma, če to vpliva na trgovino med Skupnostjo in takratno državo kandidatko (7). V poglavju 3 Priloge IV k Pristopni pogodbi so bile nato tri kategorije ukrepov opredeljene kot obstoječa pomoč: (i) ukrepi, ki so se začeli izvajati pred 10. decembrom 1994; (ii) ukrepi, ki jih je proučila Komisija in jih vključila v seznam, priložen k Pristopni pogodbi, in (iii) ukrepi, ki jih je Komisija odobrila v okviru začasnega mehanizma. Pogodba jasno določa, da se vsi ukrepi, ki so še vedno veljavni tudi po datumu pristopa ter ki pomenijo državno pomoč in ne izpolnjujejo pogojev za obstoječo pomoč, štejejo za novo pomoč po pristopu.

(47) Zato je na podlagi te primarne zakonodaje EU jasno, da ima Komisija vsa pooblastila za pregled ukrepov pomoči, ki so se začeli izvajati pred pristopom in veljajo po pristopu ter ne izpolnjujejo pogojev za obstoječo pomoč po pristopu. Komisija lahko obravnava takšne ukrepe kot „novo pomoč“ od 1. maja 2004 in s tem prepove izvajanje pomoči po tem datumu ter zahteva izterjavo vseh zneskov, nezakonito plačanih po pristopu, če meni, da ta pomoč ni združljiva s skupnim trgom. Ta uporaba pravil o državni pomoči za prihodnje učinke ukrepov, ki veljajo po pristopu in ne izpolnjujejo meril za obstoječo pomoč, kot je opredeljena s Pristopno pogodbo, zato ne pomeni uporabe pravil ES o državni pomoči z učinkom za nazaj.

2. Obstoj državne pomoči

(48) V skladu s členom 87(1) Pogodbe ES je vsaka pomoč, ki jo odobri država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva s skupnim trgom, če vpliva na trgovino med državami članicami.

(49) V okviru privatizacije banke Postabank je madžarska vlada (prek podjetja ÁPV (8)) kupcu zagotovila jamstvo, ki zajema obveznosti plačila, ki lahko nastanejo zaradi neznanih terjatev iz sodnih sporov v zvezi z banko Postabank v obdobju petih let od sklenitve pogodbe o nakupu delnic. To pomeni, da je madžarska vlada na ta način namenila javni denar za omogočanje prodaje banke Postabank. Zato je jasno, da ukrep vključuje državna sredstva.

(50) Kot je navedeno, madžarski organi in banka Erste Bank v svojih pripombah o odločitvi o sprožitvi postopka trdijo, da ukrep ne more pomeniti državne pomoči, ker gre za običajen komercialen pogoj v kupoprodajni pogodbi, sklenjeni na podlagi javnega in konkurenčnega postopka, in ker tržna cena, po kateri je bila prodana banka Postabank, izključuje pomoč. Trdijo, da bi morala Komisija upoštevati načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu ter da proučevanega ukrepa ne bi smela obravnavati kot pomoč, ker je bila tržna cena, ki upošteva vrednost ukrepa za banko Erste Bank, plačana. Trdijo tudi, da bi bilo treba analizo preskusa vlagatelja v tržnem gospodarstvu, ki jo je izvedla Komisija, razlikovati med ukrepi prestrukturiranja za banko Postabank pred pristopom in njeno privatizacijo, ker ukrep ni ukrep prestrukturiranja, ampak sestavni del pogodbe o nakupu delnic.

(51) Kot je določeno v odločitvi o sprožitvi postopka, Komisija v skladu s postopki iz člena 88 Pogodbe ES ne more proučiti ukrepov pomoči, ki ne veljajo po pristopu. Pristojnost Komisije za pregled v okviru začasnega mehanizma ne velja v primeru ukrepov pomoči, ki so bili dokončno in brezpogojno odobreni za dani znesek pred pristopom. Z izjemo zagotovila o jamstvu za neznane terjatve je Komisija ugotovila, da priglašeni ukrepi prestrukturiranja za banko Postabank ne veljajo po pristopu (9). Zato niso vključeni v to analizo.

(52) Zato mora Komisija pri oceni edinega ukrepa, veljavnega po pristopu (zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve iz leta 2003), preveriti, ali je bil takratni ukrep madžarske države usklajen z vlagateljem v tržnem gospodarstvu glede odločitve o zagotovilu v času privatizacije. Zato Komisija ocenjuje ukrep ločeno od prejšnjih ukrepov.

(53) Ocena prodaje banke Postabank se lahko loči od prejšnjih ukrepov tudi zato, ker se je prestrukturiranje končalo že pred privatizacijo. Komisija ugotavlja, da je madžarski državni urad za revizijo aprila 2003 objavil poročilo, v katerem je ugotovljeno, da je bilo prestrukturiranje banke Postabank uspešno končano ter da banka posluje zanesljivo. Banka Postabank je bila v času privatizacije sposobna preživetja.

(54) To ločeno ocenjevanje ukrepov ni v nasprotju s sodno prakso v zadevi BP Chemicals (10), ker je ta zadeva vključevala tri povečanja kapitala, odobrena kot del enotnega stalnega procesa prestrukturiranja, „katerega skupni cilj je bil financirati potrebne ukrepe prestrukturiranja in obnoviti kapitalsko osnovo EniChem, ki so jo ogrozile izgube“. Pri ocenjevanju, ali je treba te tri ukrepe preveriti kot celoto ali zadnjega oceniti ločeno, je Sodišče obravnavalo kot odločilne dejavnike časovno razporeditev ukrepov, njihov namen ter položaj podjetja v času sprejetja posamezne odločitve o povečanju kapitala. V navedeni zadevi bi bila likvidacija brez zadnjega ukrepa neizogibna. Nasprotno so bila v obravnavani zadevi zagotovila o jamstvu za neznane terjatve povezana s prodajo banke Postabank in so bila sestavni del pogodbe o nakupu delnic v času, ko je bila banka uspešno prestrukturirana in likvidacija ni bila več verjetna.

(55) Pri ocenjevanju ukrepa madžarskih organov iz leta 2003 ob upoštevanja načela vlagatelja v tržnem gospodarstvu je treba poudariti, da Komisija nima pomislekov glede načina privatizacije banke Postabank ter priznava, da je bila prodana najvišjemu ponudniku v okviru javnega konkurenčnega razpisnega postopka.

(56) Vendar to dejstvo ni zadosten pogoj za izključitev obstoja prednosti v obravnavani zadevi.

(57) Ob sklenitvi pogodbe o nakupu delnic zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve še ni bilo omejeno. Ko je madžarska vlada prodala banko Postabank, je v okviru ukrepa kupcu banke Postabank namenila javni denar v neomejenem obsegu. Zato Komisija kljub temu, da je Madžarska s potrebno skrbnostjo izvedla temeljito pravdo pred začetkom postopka privatizacije in ugotovila, da je verjetnost obveznosti plačil na podlagi zagotovila o jamstvu majhna, meni, da se preudaren zasebni prodajalec v obravnavani zadevi ne bi zavezal k neomejenemu kritju obveznosti plačil, ki izhajajo iz neznanih terjatev, v obdobju petih let od sklenitve pogodbe o nakupu delnic, tudi če bi bila zaradi zagotovila o jamstvu prodajna cena višja od cene, ki bi jo prodajalec dosegel s prodajo banke Postabank brez tega zagotovila. Komisija meni, da bi prodajalec v tržnem gospodarstvu, ki prodaja banko Postabank, v pogodbo o prodaji vključil vsaj zgornjo mejo možnega plačila kupcu v okviru jamstva. Prodajalec v tržnem gospodarstvu ne bi sprejel tveganja za plačilo neomejenega zneska, čeprav bi vedel, da je verjetnost takšnega visokega plačila zelo majhna. Zato dejstvo, da se v času privatizacija ni določila zgornja meja jamstva, kaže, da država ni ravnala enako kot nosilec dejavnosti v tržnem gospodarstvu.

(58) Dejstvo, da je banka Erste Bank predložila enostransko izjavo, s katero so se možne obveznosti plačila države na podlagi zagotovila o jamstvu omejile na 200 milijard HUF, ne spremeni ocene Komisije o ravnanju Madžarske. Razlog je, da enostranska izjava kupca šest mesecev pozneje ne more zagotoviti, da je ravnanje madžarske vlade pri zagotovitvi jamstva združljivo z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu.

(59) Tega sklepa nikakor ne spremeni dejstvo, da so ponudniki, ki niso mogli v celoti določiti tveganja v zvezi s sodnimi spori zaradi neprijetne preteklosti banke Postabank, šteli ukrep za nujen pogoj privatizacije. Če se ne bi zagotovilo jamstvo za neznane terjatve, bi banka verjetno ostala v lastništvu države. V takšnem primeru bi morala država, če bi se možna terjatev na podlagi zagotovila o jamstvu v prihodnosti realizirala in če bi ravnala v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu, izplačati terjatve le do vrednosti dejavnosti in ne v neomejenem znesku. Zato država, če bi ravnala v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu, ne bi zagotovila neomejenega jamstva.

(60) Čeprav je potekal javni in konkurenčni razpisni postopek, pri katerem so se enakopravno obravnavali vsi ponudniki, ni mogoče trditi, da je bila prodaja izvedena v skladu s tržnimi pogoji. Ker znesek jamstva ni bil omejen, ponudbe niso mogle vključevati primerne cene zanjo. Ker ni bilo mogoče oceniti vrednosti neomejenega zagotovila o jamstvu, ni mogoče trditi, da je razpisni postopek vključeval „tržno ceno“ ali da je bil izveden v skladu s tržnimi pogoji.

(61) Banka Erste Bank trdi, da ukrep ne podeljuje poslovne prednosti, ker je bil sprejet v skladu s konkurenčnim postopkom in je bila plačana tržna cena. V zvezi s tem se banka Erste Bank sklicuje na številne odločbe Komisije (11). S citiranjem zadev Banks (12) in Systems Microelectronic (13) banka Erste Bank nadalje trdi, da kadar je prejemnik prednosti podjetje in ga država proda po tržni ceni, se kakršna koli prednost prodajalca ne prenese na kupca.

(62) Komisija ugotavlja, da zadeva Banks, ki jo je citirala banka Erste Bank, določa splošno načelo, da pri izvedbi javnega in konkurenčnega razpisnega postopka v skladu s tržnimi pogoji običajno ni pomoči za kupca podjetja. Vendar v obravnavani zadevi v skladu z običajnimi tržnimi pogoji banke Erste Bank ne bi imela koristi od neomejenega jamstva, ker preudaren prodajalec v tržnem gospodarstvu ne bi prodal banke Postabank skupaj z zagotovilom o neomejenem jamstvu za neznane terjatve. Končno, ker nosilec dejavnosti v tržnem gospodarstvu, ki prodaja banko Postabank, ne bi zagotovil neomejenega jamstva za neznane terjatve, je banka Erste Bank z nakupom banke Postabank z zagotovilom o jamstvu za neznane terjatve prejela gospodarsko prednost.

(63) Komisija zato meni, da ukrep, ocenjen ločeno, ne izpolnjuje meril preskusa kupca v tržnem gospodarstvu.

(64) V odločitvi o sprožitvi postopka je Komisija obravnavala ukrepe, povezane s prestrukturiranjem in privatizacijo, skupaj, ker je leta 1998 madžarska vlada obvestila Komisijo, da se je odločila povečati kapital in postati 99,9-odstotna lastnica banke Postabank z namenom, da jo prestrukturira in privatizira, torej se zdi, da so madžarski organi sami povezali prestrukturiranje s privatizacijo. Delno finančni in delno ureditveni podporni ukrepi, odobreni decembra 1998, so omogočili nadaljnje poslovanje banke in spodbudili njeno privatizacijo.

(65) Zato bo Komisija izvedla sekundarno oceno zagotovila iz časa ukrepa privatizacije, ki se obravnava skupaj s prejšnjimi ukrepi prestrukturiranja; vendar, ker je že bilo ugotovljeno, da ukrep pomeni pomoč, če se obravnava ločeno, ne more več pomeniti pomoči, če se prouči skupaj s prejšnjimi ukrepi prestrukturiranja.

(66) Če se za preskus načela vlagatelja v tržnem gospodarstvu upošteva celoten sklop ukrepov, izračun stroškov, ki jih plača država, vključuje ukrepe, ki so jih madžarski organi sprejeli za prestrukturiranje banke pred prodajo, in ukrepe, ki so bili določeni v okviru prodaje. Posledica seštevanja zadevnih ukrepov je splošna negativna cena za prodajo, tj. približno 53,4 milijarde HUF (približno 211 milijonov EUR), ki je rezultat poenostavljenega pristopa odštevanja vrednosti državnih ukrepov od decembra 1998 od dejanske cene prodaje, dosežene s privatizacijo. Ta rezultat ne vključuje nobenih dodatnih stroškov, ki jih morda mora plačati država v zvezi z zagotovilom o jamstvu v času privatizacije.

(67) Komisija ugotavlja, da od leta 1998 obnova sposobnosti preživetja banke Postabank s privatizacijo nikoli ni temeljila na uresničitvi „pozitivne cene“ za madžarsko vlado, tj. uresničitvi upravičeno pričakovane donosnosti naložbe. To izhaja iz dejstva, da so bili ukrepi uvedeni brez kakršne koli natančne določitve prihodnje ciljne cene prodaje.

(68) V skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu na podlagi tega razumen vlagatelj, ki posluje pod običajnimi tržnimi pogoji, ne bi izključno iz poslovnih razlogov prispeval ali namenil denarja banki Postabank brez dejanskih in razumnih pričakovanj, da jo lahko proda za višjo ceno od skupnih sredstev, ki jih je vložil vanjo.

(69) Kot je navedeno, Komisija priznava, da je bila banka Postabank prodana najvišjemu ponudniku v okviru javnega brezpogojnega in konkurenčnega razpisnega postopka. Vendar javni razpisni postopek vedno ne izključuje možnosti državne pomoči. V zadevi C-344/99 je Sodišče razsodilo: „[…] glede trditve nemške vlade, da je postopek privatizacije GS ustrezal zahtevam javnega, preglednega in brezpogojnega postopka, določenega s splošnimi načeli privatizacije, je dovolj navesti, da ne glede na pravno vrednost zadevnih načel in ob predpostavki, da je trditev dokazana, to ne izpodbija ugotovitve, da privatizacija GS po negativni ceni prodaje ni izpolnjevala pogojev preskusa zasebnega vlagatelja in je zato vključevala elemente državne pomoči“ (14). Če se prestrukturiranje in privatizacija obravnavata skupaj, pri čemer se upoštevajo zneski javnih ukrepov, izvedenih pred prodajo banke, to pomeni negativno ceno za državo.

(70) Banka Erste Bank navaja, da je analiza preskusa zasebnega vlagatelja, ki jo opravi Komisija, nepopolna, ker ne vključuje proučitve stroškov likvidacije ali zadevnih madžarskih bančnih pravil, ki preprečujejo likvidacijo.

(71) Komisija ugotavlja, da sodna praksa Sodišča Evropskih skupnosti jasno kaže, da se merilo zasebnega subjekta uporablja le v primerih, v katerih je posredovanje države gospodarske narave, in ne, kadar je del izvajanja javnih pooblastil (15). V obravnavanem primeru je država ukrepala z namenom zaščite stabilnosti finančnega sistema in ne kot zasebni vlagatelj, katerega namen je ustvarjanje dobička.

(72) Poleg tega je Sodišče Evropskih skupnosti za presojo, ali je za državo donosnejša likvidacija družbe ali njena prodaja, pojasnilo, da je treba razlikovati med dolžnostmi, ki jih mora država prevzeti kot lastnica osnovnega kapitala družbe, in njenimi dolžnostmi v vlogi javnega organa: samo prve se lahko upravičeno upoštevajo pri oceni obstoja pomoči (16). Če torej iz izračuna izključimo stroške, ki jih zasebni vlagatelj ne bi upošteval, bi državo manj stala likvidacija kot prestrukturiranje in privatizacija skupaj.

(73) Kot je navedeno, banka Erste Bank trdi, da ukrep ne podeljuje poslovne prednosti, ker je bil sprejet v skladu s konkurenčnim postopkom, zato se kakršna koli ugodnost prodajalca ne prenese na kupca.

(74) Kot je navedeno, to velja le, če poteka javni in konkurenčni razpisni postopek pod običajnimi tržnimi pogoji. Vendar ta pogoj ni izpolnjen, ker zasebni prodajalec ne bi obljubil neomejenih jamstev za neznane terjatve. Poleg tega zasebni vlagatelj ne bi izvajal ukrepov, sprejetih za banko Postabank, ker so ukrepi po povečanju kapitala s strani države povzročili negativno ceno za državo.

(75) Ob upoštevanju navedenega celoten sklop državnih ukrepov od decembra 1998, sprejetih z namenom spodbujanja prestrukturiranja in privatizacije banke Postabank, katerih del je obravnavani ukrep, ne izpolnjuje pogojev preskusa zasebnega vlagatelja ter tako podeljuje gospodarsko prednost bankama Postabank in Erste Bank, ki sta se združili 1. septembra 2004.

(76) Ker je bilo ugotovljeno, da je ukrep kljub razpisnemu postopku podelil prednost banki Erste Bank (noben zasebni prodajalec ne bi zagotovil neomejenega jamstva), sledi, da je ukrep selektiven.

(77) Ob koncu leta 2002 je bila banka Postabank sedma največja poslovna banka na Madžarskem. V celotnem ocenjevalnem obdobju je bila dejavna v finančnem sektorju, ki je odprt ostri mednarodni konkurenci in v katerem je potekala trgovina med Madžarsko in Evropsko unijo, vključno z velikim številom bank EU, ki delujejo na madžarskem bančnem trgu.

(78) Glede na sodno prakso (17) je treba, če državna pomoč okrepi položaj podjetja v primerjavi z drugimi konkurenčnimi podjetji v trgovini znotraj Skupnosti, upoštevati, da zadevna pomoč vpliva na slednja podjetja. Ugotovljeno je bilo, da je Madžarska s tem, ko je zagotovila jamstvo za neznane terjatve, podelila selektivno prednost banki Erste Bank. Zato je mogoče skleniti, da je ta selektivna prednost v zvezi z nakupom banke Postabank okrepila položaj banke Erste Bank ter lahko zato vpliva na trgovino znotraj Skupnosti in izkrivlja konkurenco.

(79) Ob izpolnjevanju vseh meril iz člena 87(1) pomeni zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve državno pomoč v smislu Pogodbe ES.

3. Ocena združljivosti

(80) V okviru začasnega mehanizma ima Komisija pristojnost za ukrepanje le v zvezi s tistimi ukrepi pomoči, ki se obravnavajo kot veljavni po pristopu. Priglašeni ukrep je veljaven po pristopu in pomeni državno pomoč v smislu člena 87(1) Pogodbe ES. Zato mora Komisija oceniti njegovo združljivost s skupnim trgom.

(81) Pogoji, pod katerimi je ukrep pomoči združljiv ali bi se lahko štel za združljivega s skupnim trgom, so navedeni v členu 87(2) in (3) Pogodbe ES.

(82) Izjeme iz člena 87(2) Pogodbe ES ne veljajo za obravnavani primer. Komisija zlasti meni, da cilj pomoči, dodeljene v obravnavanem primeru, ni bila povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče ali izjemni dogodki v skladu s členom 87(2)(b) Pogodbe ES. Izraz „izjemni dogodki“ ne vključuje finančnih izgub, nastalih zaradi poslovnih odločitev gospodarskih subjektov. Komisija tudi ugotavlja, da na Madžarskem ni bilo splošne bančne krize.

(83) Prav tako pomoči ni mogoče izvzeti v skladu s členom 87(3)(b). Ko je bilo leta 2003 zagotovljeno jamstvo, v madžarskem bančnem sektorju ni bilo sistemske krize, ki bi lahko povzročila resne motnje v madžarskem gospodarstvu.

(84) Komisija lahko v skladu s členom 87(3)(c) Pogodbe ES odobri državno pomoč za spodbujanje razvoja nekaterih gospodarskih dejavnosti ali nekaterih gospodarskih območij, kadar takšna pomoč ne škoduje trgovinskim pogojem v obsegu, ki je v nasprotju s skupnim interesom.

(85) Madžarski organi so večino ukrepov, sprejetih v obdobju 1998–2002 za banko Postabank, priglasili kot ukrepe prestrukturiranja, medtem ko je bilo zagotovilo o jamstvu v zvezi s privatizacijo banke priglašeno posebej. Komisija oceni, ali je ukrep mogoče obravnavati kot združljiv v smislu člena 87(3)(c) Pogodbe ES, v skladu s smernicami za reševanje in prestrukturiranje.

(86) Pogoji združljivosti za pomoč za reševanje in prestrukturiranje iz člena 87(3)(c) so določeni v smernicah Skupnosti. Veljavne smernice Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah so začele veljati 10. oktobra 2004 (18). V zvezi s pomočjo, dodeljeno pred objavo teh smernic, prejšnje smernice Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (19) določajo pogoje, pod katerimi se je ta pomoč obravnavala kot združljiva (20). Kupoprodajna pogodba, ki vključuje zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve, je bila sklenjena 20. oktobra 2003. Komisija zato meni, da je treba v obravnavanem primeru uporabiti smernice iz leta 1999.

(87) V skladu s smernicami iz leta 1999 je podjetje v težavah, če je nezmožno vračila iz lastnih sredstev ali z zbiranjem potrebnih sredstev pri delničarjih ali z izposojo.

(88) Komisija meni, da so bile težave banke Postabank v obdobju 1997–1998 resne in da je izpolnjevala pogoje podjetja v težavah, ker ne bi bila zmožna vračila brez posredovanja države.

(89) Kot so navedli madžarski organi, ukrep ni bil del prestrukturiranja, ker je bil povezan s prodajo banke in se je potreba po njem pojavila šele med razpisnim postopkom. Jamstvo za neznane terjatve je bilo zagotovljeno v okviru privatizacije leta 2003. Do takrat sta se struktura kapitala in položaj banke stabilizirala. Postabank je obnovila svojo sposobnost preživetja. Madžarski državni urad za revizijo je aprila 2003 objavil poročilo, v katerem je ugotovljeno, da je bilo prestrukturiranje banke Postabank uspešno zaključeno in da banka posluje zanesljivo.

(90) Ker je bila torej banka Postabank leta 2003 že sposobna preživetja, ni bilo mogoče dodeliti nobene dodatne pomoči za prestrukturiranje.

(91) Zato Komisija meni, da leta 2003, ko je bilo zagotovljeno jamstvo, banka Postabank ni izpolnjevala pogojev za podjetje v težavah in zato ni bila upravičena do pomoči za reševanje ali do dodatne pomoči za prestrukturiranje. To pomeni, da zadevne pomoči ni mogoče opredeliti kot združljive v skladu s smernicami za reševanje in prestrukturiranje.

(92) Sekundarna ocena vključuje obravnavanje ukrepa skupaj s prejšnjimi ukrepi prestrukturiranja kot del ene dejavnosti prestrukturiranja in privatizacije (glej sekundarno utemeljitev zgoraj). Kot je navedeno, je bila banka Postabank leta 2003, ko je bila sprejeta odločitev o zagotovitvi jamstva, že sposobna preživetja.

(93) Da bi se lahko ukrep obravnaval kot združljiva pomoč za prestrukturiranje, bi moral biti del že obstoječega načrta za prestrukturiranje, ki se je izvajal, ko so se pojavile težave v podjetju. Dodelitev pomoči za prestrukturiranje je odvisna od izvajanja načrta za prestrukturiranje, ki mora v razumnem roku obnoviti dolgoročno sposobnost preživetja podjetja na podlagi realnih predpostavk glede prihodnjih pogojev poslovanja.

(94) Načrt za prestrukturiranje, ki so ga predložili madžarski organi, je bil oblikovan po dogodku za namen obveščanja leta 2004. V času izvajanja prejšnjih ukrepov prestrukturiranja še ni obstajal, torej je jasno, da ni bilo nobenega načrta za prestrukturiranje, kot zahtevajo smernice za reševanje in prestrukturiranje, ki vključujejo zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve kot del dejavnosti prestrukturiranja.

(95) Tudi če se zagotovilo o jamstvu oceni skupaj z drugimi ukrepi, ga ni mogoče opredeliti kot združljivega v skladu s smernicami za reševanje in prestrukturiranje, ker banka Postabank takrat, ko je sprejela odločitev o zagotovitvi jamstva, ni bila upravičena kot podjetje v težavah in to zagotovilo o jamstvu ni bilo del že obstoječega načrta za prestrukturiranje.

(96) Člen 45(2) Evropskega sporazuma določa: „Glede finančnih storitev, opisanih v Prilogi XIIa, ta sporazum ne posega v pravico pogodbenice, da sprejme ukrepe, potrebne za izvajanje njene monetarne politike, ali zaradi varnega in skrbnega poslovanja, da bi zagotovila zaščito investitorjev, vlagateljev, imetnikov polic ali oseb, ki so v fiduciarnem razmerju, ali da bi zagotovila celovitost in stabilnost finančnega sistema. Ti ukrepi ne diskriminirajo družb in državljanov druge pogodbenice na podlagi državljanstva v primerjavi z lastnimi družbami in državljani.“

(97) V odločitvi o sprožitvi postopka je Komisija izrazila resne pomisleke, ali se člen 45(2) Evropskega sporazuma sploh uporablja za ukrepe državne pomoči, ker je v Evropskem sporazumu del poglavja o ustanavljanju, medtem ko so določbe v zvezi z državno pomočjo navedene v členu 62 in naslednjih členih. Poleg tega je Komisija menila, da se lahko ta določba uporablja za katere koli ukrepe s splošnim področjem uporabe, ki jih je sprejel finančni nadzorni organ, in da na Madžarskem ni splošne bančne krize.

(98) Madžarski organi trdijo, da madžarska vlada ni mogla dopustiti stečaja banke Postabank leta 1998, ko je ta imela največje težave in madžarski trg ni bil stabilen, ter da bi lahko stečaj te banke glede na njeno velikost povzročil veliko finančno krizo.

(99) Kljub temu je bilo jamstvo zagotovljeno takrat, ko banka Postabank ni več bila podjetje v težavah. Komisija v vsakem primeru meni, da člen 45(2) Evropskega sporazuma sam po sebi ne zagotavlja pravne podlage za obravnavanje katerega koli ukrepa v obliki državne pomoči kot združljivega s skupnim trgom.

(100) Zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve pomeni nezdružljivo državno pomoč.

4. Vprašanje izterjave

(101) V okviru začasnega mehanizma je vsak ukrep, ki ga Komisija lahko sprejme v okviru svojih pristojnosti, omejen na ukrepe, ki se uporabljajo po pristopu, kar v obravnavanem primeru pomeni zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve.

(102) Kljub utemeljitvi, da je bil ta ukrep plačan po nakupni ceni, je Komisija na podlagi navedenega prepričana, da ukrep pomeni nezdružljivo pomoč in ga je zato treba razveljaviti z učinkom za nazaj od 30. aprila 2004.

(103) V praksi bi razveljavitev z učinkom za nazaj od 30. aprila 2004 pomenila izterjavo vseh terjatev, ki so bile plačane po navedenem datumu in ki se ne štejejo za terjatve, neveljavne po pristopu. Vendar izterjava ni potrebna, ker v okviru zagotovila o jamstvu niso bila izvedena nobena plačila. Razlog za to je v celoti pogojen značaj zagotovila o jamstvu.

(104) Komisija bi morala načeloma zahtevati, da se v zvezi z zagotovilom o jamstvu obračunajo dajatve, da se izravna prednost ukrepa.

(105) Vendar Komisija sprejme utemeljitev, da bi lahko bil obračun takšnih dajatev v nasprotju z načelom pravne varnosti, ob upoštevanju posebnih okoliščin, v katerih je bilo zagotovljeno v celoti pogojeno jamstvo, kot je jamstvo za neznane terjatve. Čeprav je pojem „veljavnosti po pristopu“ objektiven, posebna merila v zvezi z zagotovilom o jamstvu madžarski vladi ali banki Erste Bank, takrat ko je bilo jamstvo zagotovljeno, tj. v času privatizacije banke Postabank, niso bila popolnoma jasna in predvidljiva. Ker merila glede pojma veljavnosti po pristopu v zvezi z jamstvi niso bila jasna in pregledna, zainteresirane stranke morda niso mogle predvideti, da se bodo jamstva za neznane terjatve, zagotovljena pred pristopom, v okoliščinah, kot so okoliščine prodaje banke Postabank, obravnavala kot veljavna po pristopu.

(106) Poleg tega so bile smernice Komisije o pojmu veljavnosti po pristopu v zvezi z garancijami in zagotovili o jamstvu kljub objektivnemu značaju pravnega besedila v Pristopni pogodbi sčasoma le postopno pojasnjene. Pristopna pogodba je bila podpisana 16. aprila 2003. Poglavje 3 Priloge IV ne določa meril, ki bi jih Komisija uporabila za oceno veljavnosti po pristopu v primeru pogojenih ukrepov, kot so garancije in zagotovila o jamstvu. Namesto tega so službe Komisije obvestile države pristopnice o merilu veljavnosti po pristopu v obliki dopisov z neformalnimi navodili.

(107) Z dopisom z dne 4. avgusta 2003, naslovljenim na misijo Republike Madžarske v EU, je Komisija poudarila svoje razumevanje pojma veljavnosti po pristopu v zvezi s posameznimi ukrepi pomoči. Vendar navedeni dopis ni izrecno obravnaval ocene zagotovil o jamstvu in ni izrecno zahteval oblikovanja seznama, tj. da je treba tveganja natančno opredeliti in vključiti v izčrpen seznam, ki se zaključi do datuma pristopa, kot merilo, da se zagotovilo o jamstvu ne obravnava kot veljavno po pristopu. Dopis Komisije se je zdel popolnoma izčrpen, kar zadeva pojem veljavnosti po pristopu, in ni na noben način navajal zahteve o oblikovanju seznama. Oblikovanje seznama je merilo, ki ga ukrep v svoji sedanji obliki ne izpolnjuje.

(108) Banka Erste Bank je kupila banko Postabank 20. oktobra 2003, pri čemer je kupoprodajna pogodba vključevala zagotovilo o jamstvu.

(109) Naslednja navodila o preskusu veljavnosti je Komisija zagotovila z uradnima odločbama z dne 28. januarja 2004 v zvezi z zadevo Česká Spořitelna (CZ 14/03) in z dne 16. decembra 2003 v zvezi z zadevo Komerční Banka (CZ 15/03). V teh odločbah je navedeno, da Komisija obravnava posamezne ukrepe pomoči kot veljavne po pristopu, če na dan dodelitve pomoči ni znana natančna gospodarska izpostavljenost države. V nobeni od teh odločb ni bila omenjena zahteva po oblikovanju seznama, tj. da je treba tveganja natančno opredeliti in vključiti v izčrpen seznam, ki se zaključi do datuma pristopa, da se zagotovilo o jamstvu ne bi obravnavalo kot veljavno po pristopu.

(110) Komisija je Madžarsko na to zahtevo po oblikovanju seznama opozorila šele z dopisom z dne 19. marca 2004. Ta dopis se je nanašal izrecno na banko Postabank in je določal navodila o veljavnosti zagotovila o jamstvu po pristopu, zlasti v zvezi s tremi merili iz odstavka 14 te odločbe in odstavka 52 odločbe o sprožitvi postopka, kot je navedeno.

(111) V času oblikovanja kupoprodajne pogodbe za banko Postabank, tj. oktobra 2003, vpletene stranke torej niso poznale vseh zadevnih meril za določanje veljavnosti pogojenih garancij in zagotovil o jamstvu po pristopu (v nasprotju z drugimi ukrepi, na primer ukrepi, ki v obdobju po pristopu povzročijo določeno plačilno obveznost). Ob upoštevanju tega bi bilo nesmiselno zahtevati izterjavo v zvezi s pomočjo, ki je bila dodeljena, ko smernice Komisije o merilu veljavnosti zagotovila o jamstvu po pristopu še niso bile popolnoma pojasnjene in so morda celo dajale napačen vtis, da so dokončane.

(112) Poleg tega je pozitiven vpliv zagotovila o jamstvu v veliki meri omililo dejstvo, da so se trgi zavedali tekoče preiskave Komisije. Zagotovilo o jamstvu ne bi moglo imeti velikega pozitivnega vpliva na finančni položaj banke. Nanaša se na posebne nevarnosti pravdnega spora v zvezi s preteklostjo banke Postabank in ne pomeni splošne garancije, ki bi zagotovila prednost neposrednega zbiranja sredstev.

(113) Na podlagi navedenega in splošnih okoliščin zadeve Komisija ne zahteva plačila stroškov za zagotovilo o jamstvu za neznane terjatve.

VIII. SKLEPNE UGOTOVITVE

(114) Na podlagi navedenega Komisija sklene, da del jamstev iz ukrepa, ki je bil jasno opredeljen do pristopa, ni veljaven po pristopu (tj. možne terjatve dveh revizijskih podjetij, Arthur Andersen Audit in Prudentia, do banke Postabank, kot so določene v okviru „opredelitve tveganja O“ v enostranski izjavi banke Erste Bank z dne 29. aprila 2004).

(115) Komisija ugotavlja, da se preostali del jamstva za neznane terjatve, ki ga je Madžarska zagotovila banki Postabank és Takarékpénztár Rt./Erste Bank Hungary Nyrt., obravnava kot veljaven po pristopu in pomeni državno pomoč, nezdružljivo s skupnim trgom –

SPREJELA NASLEDNJO ODLOČBO:

Člen 1

1. Možne terjatve revizijskih podjetij Arthur Andersen Audit Könyvszakértő Korlátolt Felelősségű Társaság in Prudentia Könyvvizsgáló és Gazdasági Tanácsadó Korlátolt Felelősségű Társaság (ali njunih pooblaščencev ali pravnih naslednikov), kot so vključene v „opredelitev tveganja O“ enostranske izjave banke Erste Bank z dne 29. aprila 2004, se ne obravnavajo kot veljavne po pristopu.

2. Preostali del jamstva za neznane terjatve, ki ga je Republika Madžarska zagotovila banki Postabank és Takarékpénztár Rt./Erste Bank Hungary Nyrt., se obravnava kot veljaven po pristopu in pomeni državno pomoč, nezdružljivo s skupnim trgom.

Člen 2

Republika Madžarska bo del zagotovila o jamstvu za neznane terjatve, ki se obravnava kot veljaven po pristopu, razveljavila z učinkom za nazaj od 30. aprila 2004.

Člen 3

Republika Madžarska v dveh mesecih po uradnem obvestilu o tej odločbi obvesti Komisijo o ukrepih, ki jih je sprejela za uskladitev s to odločbo.

Člen 4

Ta odločba je naslovljena na Republiko Madžarsko.

V Bruslju, 21. oktobra 2008 Za Komisijo Neelie KROES Članica Komisije

(1) UL C 68, 19.3.2005.

(2) Menjalni tečaj dne 25. avgusta 2008: 1 EUR = 235,2 HUF.

(3) To je do 16. decembra 2008.

(4) Na podlagi tega bi država kot prodajalec glede terjatev v primeru sodnih sporov, ki grozijo, plačala:

— 50 % prvih 4 milijard HUF ustreznih skupnih bančnih obveznosti,

— 100 % presežka 4 milijard HUF, ki ne presega skupnega zneska 350 milijard HUF.

Obveznosti prodajalca glede jamstva za terjatve v primeru sodnih sporov, ki grozijo, se iztečejo pet let po sklenitvi pogodbe o nakupu delnic, in sicer glede terjatev tretje stranke v zvezi s katerimi niso bili sproženi sodni ali arbitražni postopki. Zagotovitev jamstva za terjatve v primeru sodnih sporov, ki grozijo, je omejena na tri jasno opredeljene postavke. Komisija je razglasila, da ukrep ni veljaven po pristopu (glej odločitev o sprožitvi postopka, UL C 68, 19.3.2005).

(5) Ukrepi v korist banke Postabank és Takarékpénztár Rt./Erste Bank Hungary Nyrt., ki so se šteli kot neveljavni po pristopu, so: „Podrejene obveznice, april 1995“, „Povečanje kapitala, september 1995“, „Podrejene obveznice, marec 1996“, „Podrejene obveznice, julij 1996“, „Oprostitev obvezne rezerve, marec 1997“, „Država kot neposredni garant, april 1997“, „Zamenjava premoženja, september 1997“, „Povečanje kapitala, junij 1997“, „Podrejene obveznice, december 1997“, „Povečanje kapitala, maj 1998“, „Prestrukturiranje kapitala, december 1998“, „Čiščenje portfelja, december 1998“, „Oprostitev pravno zavezujočih posojilnih in naložbenih limitov, april 1999“, „Oprostitev obveznosti Postabank iz Sporazuma o konsolidaciji, november 2001“, „Oprostitev omejitve valutnih tveganj, oktober 2001“, „Ekskluzivna pravica do odprtja študentskih računov za izplačila študijskih posojil, september 2001“ in „Jamstvo za terjatve v primeru sodnih sporov, ki grozijo, oktober 2003“.

(6) V prvem krogu razpisnega postopka so morali ponudniki predložiti predloge cen in ločeno navesti vse zagotovitve, ki so jih pričakovali od države v zvezi z obveznostmi banke glede nerešenih sodnih sporov in sodnih sporov, ki grozijo. Kot so opisali madžarski organi, je moral „vsak ponudnik ločeno navesti tudi pričakovano raven udobja glede obveznosti, ki izhajajo iz dogodkov in dejavnosti pred privatizacijo, ki jih ne bi mogel nadzorovati. V drugem krogu je bila za ponudnike izdana pogodba o nakupu delnic, in sicer na podlagi predlogov, ki so jih ponudniki predložili v svojih okvirnih ponudbah, ki so zadevale obravnavanje neznanih sodnih sporov in sodnih sporov, ki grozijo, ter vseh drugih jamstev za terjatve.“

(7) Glej Evropski sporazum, poglavje II, člen 62(1)(iii).

(8) Állami Privatizációs és Vagyonkezelő Rt (Madžarsko državno podjetje za privatizacijo in holding), katerega sedanji pravni naslednik je Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Rt. (Madžarski nacionalni holding).

(9) Glej odločitev o sprožitvi postopka v UL C 68, 19.3.2005.

(10) Zadeva T-11/95 BP, Chemicals proti Komisiji, Recueil 1998, str. II-3235; odstavka 178 in 179.

(11) Hytasa (92/317/EGS) – Odločba Komisije z dne 25. marca 1992 (UL L 171, 26.6.1992, str. 54), Centrale del Latte di Roma (2000/628/ES) – Odločba Komisije z dne 11. aprila 2000 (UL L 265, 19.10.2000, str. 15), Crédit Foncier de France (2001/89/ES) – Odločba Komisije z dne 23. junija 1999 (UL L 34, 3.2.2001, str. 36), KataLeuna GmbH Catalysts (2001/685/ES) – Odločba Komisije z dne 13. februarja 2001 (UL L 245, 14.9.2001, str. 26), Entstaubungstechnik Magdeburg GmbH (ETM) (2000/395/ES) – Odločba Komisije z dne 22. decembra 1999 (UL L 150, 23.6.2000, str. 64), Italstrade (1999/269/ES) – Odločba Komisije z dne 16. septembra 1998 (UL L 109, 27.4.1999, str. 1), TASQ (2000/647/ES) – Odločba Komisije z dne 3. maja 2000 (UL L 272, 25.10.2000, str. 29), Gothaer Fahrzeugtechnik GmbH (2002/896/ES) – Odločba Komisije z dne 30. januarja 2002 (UL L 314, 18.11.2002, str. 62), Buna/Leuna (96/545/ES) – Odločba Komisije z dne 29. maja 1996 (UL L 239, 19.9.1996, str. 1), InfraLeuna (C/1999/646) – Odločba Komisije z dne 25. novembra 1998 (UL L 260, 6.10.1999, str. 1), Head Tyrolia Mares (97/81/ES) – Odločba Komisije z dne 30. julija 1996 (UL L 25, 28.1.1997, str. 26), Koninklijke Schelde Groep (2003/45/ES) – Odločba Komisije z dne 5. junija 2002 (UL L 14, 21.1.2003, str 56).

(12) Zadeva C-390/98, H.J. Banks & Co, Ltd. proti The Coal Authority in državnemu sekretarju za trgovino in industrijo.

(13) Zadeva C-277/00, Zvezna republika Nemčija proti Komisiji.

(14) Glej zadevo C-334/99, Nemčija proti Komisiji, str. 133–142.

(15) Glej sklepe generalnega pravobranilca Légerja z dne 14. januarja 2003 v zadevi Altmark (zadeva C-280/00, str. 20 in naslednje strani).

(16) Glej združene zadeve C-278/92 do C-280/92, Španija proti Komisiji, str. 22., in navedeno zadevo C-334/99, str. 133–134.

(17) Glej zadevo 730/79, Philip Morris proti Komisiji.

(18) UL C 244, 1.10.2004, str. 2.

(19) UL C 288, 9.10.1999, str. 2.

(20) Glej str. 104 smernic iz leta 2004.