SL Uradni list Evropske unije L 34/152

SKLEP KOMISIJE (EU) 2016/154

z dne 22. julija 2015

o državni pomoči SA.13869 (C 68/2002) (ex NN 80/2002) Prerazvrstitev v kapital v okviru računovodskih rezervacij, ustvarjenih z oprostitvijo davka za prenovo omrežja za splošno oskrbo, ki jo je Francija odobrila družbi EDF

(notificirano pod dokumentarno številko C(2015) 4959)

(Besedilo v francoskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe (1),

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenim členom (2),

in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Komisija je z odločbo z dne 16. oktobra 2002 uvedla formalni postopek preiskave iz člena 108(2) PDEU (sklep o začetku postopka) v zvezi s prednostjo, ki izhaja iz tega, da javna ustanova industrijske in komercialne narave „Electricité de France (E.D.F.), Service National“ (EDF je postala delniška družba Electricité de France SA proti koncu leta 2004) ob prestrukturiranju svoje bilance leta 1997 ni plačala dolgovanega davka od dohodkov pravnih oseb na del računovodskih rezervacij, ki so bile ustvarjene z oprostitvijo davka za prenovo omrežja za splošno oskrbo (omrežje RAG) in prerazvrščene v kapital.

(2) Francoski organi so v pripombah, ki so jih z dopisom z dne 11. decembra 2002 predložili Komisiji, izpodbijali, da je družba EDF dobila davčno olajšavo, in zlasti navedli, da je dodatna kapitalska injekcija odpravila podkapitalizacijo in bila zato upravičena.

(3) Komisija je z dopisom z dne 21. januarja 2003 Franciji posredovala edine pripombe, ki jih je prejela od ene od zainteresiranih strani, in jo hkrati pozvala k predložitvi njenih stališč. Francija ni predložila stališč k navedenim pripombam.

(4) Tehnični sestanek med Komisijo in francoskimi organi je potekal 12. februarja 2003, nato pa je Komisija predložila zahtevo za informacije z dne 4. julija 2003.

(5) Francija je 11. novembra 2003 predložila nove informacije. 17. novembra 2003 je bil organiziran nov tehnični sestanek med Komisijo, francoskimi organi in predstavniki družbe EDF. Francoski organi so 20. novembra 2003 predložili dodatne informacije.

(6) Komisija je z odločbo z dne 16. decembra 2003 (3) razglasila ukrep pomoči, ki jo je prejela družba EDF, za nezdružljiv z notranjim trgom in zahtevala vračilo te pomoči skupaj z obrestmi. Pomoč je bila vrnjena februarja 2004.

(7) Splošno sodišče je s sodbo z dne 15. decembra 2009 razglasilo ničnost navedene odločbe Komisije (4). Francija je družbi EDF znova plačala znesek pomoči, ki je bil vrnjen leta 2004.

(8) Sodišče je 5. junija 2012 zavrnilo pritožbo Komisije zoper sodbo Splošnega sodišča (5).

(9) Komisija je s sklepom z dne 2. maja 2013 razširila formalni postopek preiskave (sklep o razširitvi) (6).

(10) Francoski organi so Komisiji predložili svoje pripombe v dopisu z dne 1. julija 2013.

(11) Komisija je z dopisom z dne 13. avgusta 2013 Franciji poslala pripombe z dne 29. julija 2013 od ene same zainteresirane strani, to je družbe EDF, in jo pozvala k predložitvi pripomb. Francija je 11. oktobra 2013 predložila komentarje k pripombam družbe EDF.

(12) Družba EDF je 18. oktobra 2013 Komisiji predložila študijo z dne 15. oktobra 2013, ki jo je pripravil svetovalec (iz svetovalnega podjetja Oxera). Komisija je 22. oktobra 2013 navedeno študijo predložila Franciji in jo pozvala k predložitvi pripomb. Vendar je temu pozivu dodala pridržek, da je bila študija predložena več kot dva meseca in pol po roku, določenem s sklepom o razširitvi, in po drugi strani, da je bila pripravljena po sklepu o naložbi v družbo EDF, na katero se je sklicevala Francija. Francija je 6. novembra 2013 predložila pripombe k študiji.

(13) 14. novembra 2013 so se sestali Komisija in francoski organi. Komisija je 15. novembra 2013 zahtevala dodatne informacije in pojasnila k pripombam Francije, ki so bili poslani 23. decembra 2013.

(14) Družba EDF je 22. novembra 2013 na svojo zahtevo Komisiji predložila pravno mnenje, da bi dopolnila in podprla svoje pripombe z dne 29. julija 2013.

(15) Na zahtevo družbe EDF je 12. marca 2014 potekal sestanek s Komisijo, ki so se ga udeležili tudi francoski organi.

(16) Komisija je 13. maja 2014 od Francije zahtevala morebitne pripombe k pravnemu mnenju, ki ga je predložila družba EDF, ter pojasnila in dodatne informacije, ki jih je Francija predložila z dopisom z dne 19. junija 2014.

1. PODROBEN OPIS UKREPA

1.1 UPRAVIČENEC: DRUŽBA EDF, SPREMEMBE NJENEGA STATUSA IN NJEN KAPITAL

(17) Družba EDF je bila ustanovljena z zakonom št. 46-628 z dne 8. aprila 1946 o nacionalizaciji električne energije in plina („zakon št. 46-628“), s katerim so bili v skladu z njegovim členom 1 nacionalizirani proizvodnja, prenos, distribucija, uvoz in izvoz električne energije v Franciji. S tem zakonom je bilo upravljanje nacionaliziranih elektroenergetskih podjetij dodeljeno nacionalni javni ustanovi industrijske in komercialne narave, imenovani „Electricité de France (E.D.F.), Service National“.

(18) Člen 16 zakona št. 46-628 je določal, da je neto znesek sredstev, dajatev in obveznosti, prenesenih na EDF, sestavljal njen kapital, pripadal narodu, bil neodtujljiv, in ga je bilo treba v primeru poslovne izgube znova oblikovati iz izidov poznejših poslovnih let. V skladu s členom 1 uredbe št. 56-493 z dne 14. maja 1956 o dotacijah družbi EDF v njen kapital so zanje veljala pravila iz člena 16 navedenega zakona. V skladu s členom 2 navedene uredbe se za te dodelitve državi izplačajo obresti in izda dividenda.

(19) Družba EDF je bila v skladu z zakonom št. 46-628 od svoje ustanovitve in leta 1997 še vedno nacionalna javna ustanova industrijske in komercialne narave, za katero niso veljale določbe, ki se uporabljajo za delniške družbe. Javna ustanova industrijske in komercialne narave nima delniškega kapitala v nasprotju z delniško družbo javnega prava, ki je v lasti njenih delničarjev (7). Družba EDF kljub izrazom „kapital“ in „kapitalska injekcija“, uporabljenim v upoštevnih besedilih, ni imela delniškega kapitala, ker je imela status pravne osebe javnega prava. Zakon št. 2004-803 z dne 9. avgusta 2004 o javni službi za električno energijo in plin ter o elektroenergetskih in plinskih podjetjih (zakon št. 2004-803) je določal spremembo tega statusa v prihodnosti. Člen 24 zakona št. 2004-803 je določal, da za družbo EDF, katere kapital je moral biti v več kot 70-odstotni lasti države, veljajo zakoni, ki se uporabljajo za delniške družbe, razen če zakonske določbe ne predpisujejo drugače. Člen 47 navedenega zakona je določal tudi poznejše preoblikovanje javne ustanove EDF v delniško družbo, vendar naj bi bilo treba za to objaviti uredbo o njenem novem statusu. Člen 46 je določal, da je bila bilanca družbe EDF 31. decembra 2004 ugotovljena na podlagi bilance z dne 31. decembra 2003 in izkaza poslovnega izida javne ustanove EDF za poslovno leto 2004.

(20) Preoblikovanje družbe EDF v delniško družbo je začelo veljati v skladu z uredbo št. 2004-1224 z dne 17. novembra 2004 o statutu delniške družbe Electricité de France. Statut, priložen uredbi, določa, da je družba EDF od tedaj delniška družba, za katero veljajo zakoni in predpisi, ki se uporabljajo za gospodarske družbe, zlasti trgovinski zakonik, če zanje ne veljajo odstopanja iz bolj podrobnih določb, vključno s samim statutom.

(21) Člen 6 statuta družbe EDF določa, da je za delniški kapital družbe, ki je bil prvotno v celoti v lasti države, določen znesek 8,129 milijarde EUR, razdeljen na 1 625 800 000 delnic po 5 EUR. Delniški kapital nove delniške družbe EDF je bil novembra 2004 določen v istem znesku kot kapital in do tedaj zbrane kapitalske injekcije javne ustanove gospodarske in industrijske narave EDF, in sicer 8,1 milijarde EUR. Ta znesek kapitala in kapitalskih injekcij je bil dosežen v skladu z zakonom št. 97-1026 z dne 10. novembra 1997 o različnih ekonomskih in komercialnih ukrepih („zakon št. 97-1026“) in je ostal nespremenjen od leta 1997

(22) Kot določata zakon št. 2004-803 in statut družbe EDF, je država morala imeti in še vedno mora imeti v lasti več kot 70 % kapitala te družbe. Novembra 2005 so bile nove delnice družbe EDF, sprejete v trgovanje na borzi vrednostnih papirjev Euronext, ponujene po cenah v okviru odprte ponudbe („OPO“), s čimer je bil kapital družbe EDF dejansko ponujen drugim delničarjem ne samo državi.

1.2 USTVARJENE RAČUNOVODSKE REZERVACIJE ZA PRENOVO SPLOŠNEGA PRESKRBOVALNEGA OMREŽJA

(23) V členu 36 zakona št. 46-628 je navedeno, da so bile s tem zakonom na družbo EDF prenesene vse nacionalizirane koncesije za električno energijo. Koncesionar mora za te koncesije v skladu s členom 37 spoštovati tipsko specifikacijo. Različne koncesije za prenos električne energije, ki jih je tako podelila država družbi EDF, so bile leta 1958 združene v eno samo koncesijo, imenovano koncesija za omrežje RAG.

(24) Ker leta 1946 ni bilo računovodskih pravil za koncesije, je družba EDF menila, da je lastnica sredstev, ki so del omrežja RAG, in ta sredstva vpisala med sredstva svoje bilance. Družba EDF mora v skladu s členom 8 specifikacije, odobrene z uredbo št. 56-1225 z dne 28. novembra 1956, na svoje stroške izvajati vsa vzdrževalna in obnovitvena dela, potrebna za ohranjanje objektov, ki so predmet koncesije, v dobrem stanju.

(25) Družba EDF je leta 1987, potem ko je bil leta 1982 spremenjen splošni računovodski načrt, v katerem so navedena posebna pravila za sredstva, ki jih je treba ob izteku koncesije vrniti državi, spremenila svojo računovodsko prakso za sredstva v okviru omrežja RAG, ki jih je do tedaj obravnavala kot lastna sredstva, in ta sredstva razvrstila v bilančno postavko „Sredstva v koncesiji“. Družba EDF je za ta sredstva uporabila posebne računovodske predpise, uvedene v Franciji za sredstva v koncesiji, ki jih je treba vrniti državi ob njenem izteku, in je z oprostitvijo davka za prenovo omrežja RAG ustvarila rezervacije.

(26) Računsko sodišče je v poročilu iz leta 1994 (8) menilo, da je bilo težko šteti, da je treba sredstva v okviru omrežja RAG za razliko od lastnega premoženja družbe EDF v okviru omrežja RAG ob izteku koncesije vrniti državi, ker naj bi šlo za edinega in stalnega koncesionarja države, kakršen je družba EDF, določenega z zakonom. Z drugimi besedami, računovodska sprememba, ki jo je leta 1987 uvedla družba EDF in s katero je ustvarila rezervacije z oprostitvijo davka, se računskemu sodišču ni zdela upravičena. Navedeno podjetje in nadzorni organi so hitro sprejeli ukrepe za ureditev položaja družbe EDF.

(27) Leta 1997 je imela družba EDF v svojih obračunih dve vrsti rezervacij, ustvarjenih z oprostitvijo davka za prenovo omrežja RAG: še neuporabljene rezervacije v znesku 38,5 milijarde francoskih frankov (FRF) in dajatve koncedentu, ki ustrezajo postopkom že izvedene prenove, v znesku 18,345 milijarde FRF.

1.3 PRERAZVRSTITEV RAČUNOVODSKIH REZERVACIJ

(28) V zakonu št. 97-1026 je bil pojasnjen položaj sredstev v okviru omrežja RAG. Člen 4 navedenega zakona določa: „I. Objekti omrežja za splošno oskrbo z električno energijo se štejejo za lastnino Électricité de France, odkar je bila tej družbi dodeljena koncesija za to omrežje. II. Za uporabo določb [odstavka] I je 1. januarja 1997 protivrednost sredstev v naravi, ki so bila od omrežja za splošno oskrbo dana v koncesijo in so navedena v obveznostih v bilanci stanja Électricité de France, brez ustreznih odklonov prevrednotenja vpisana v postavko ‚Kapitalske injekcije‘ […].“

(29) Navedeni zakon je bilo treba uporabiti za vsako transakcijo, ki se je nanašala na kapital družbe EDF. Člen 16 zakona št. 46-628, ki je veljal leta 1997, je določal, da je kapital družbe EDF neodtujljiv in da pripada narodu. Kapitalske injekcije družbe EDF, izhajajoče iz prerazvrstitve rezervacij za prenovo omrežja RAG, so torej spadale na področje zakona v okviru francoskega prava.

(30) Zakon št. 97-1026 določa lastništvo sredstev omrežja RAG. Bilanca družbe EDF je bila torej prestrukturirana z zakonom št. 97-1026. Rezervacije, ki jih je družba EDF ustvarila med letoma 1987 in 1996 za prenovo omrežja RAG z namenom vrnitve teh uporabljenih ali neuporabljenih sredstev državi, so postale brezpredmetne, če se je štelo, da sredstva omrežja RAG pripadajo družbi EDF.

(31) V Prilogi 1 k dopisu ministra za gospodarstvo, finance in industrijo, državnega sekretarja proračuna in državnega sekretarja za industrijo, poslanem družbi EDF 22. decembra 1997 (v nadaljevanju: dopis ministra za gospodarstvo), je razloženo prestrukturiranje bilance družbe EDF od vrha, skladno s členom 4 zakona št. 97-1026: „— Prerazvrstitev ‚dajatev koncedentu‘ (18 345 563 605 FRF): — Konsolidacija v kapitalske injekcije za protivrednost sredstev v naravi omrežja RAG, danih v koncesijo v višini 14 119 065 335 FRF. — Uskupinjanje odklonov prevrednotenja omrežja RAG leta 1959 (2 425 mil. FRF) in 1976 (neamortizirana osnovna sredstva: 97 mil. FRF) s postavko ‚Odklon prevrednotenja omrežja RAG‘, katere znesek tako znaša 1 720 mil. FRF do 4 145 mil. FRF, — Uskupinjanje zakonsko urejenih rezervacij, ki se nanašajo na ponovno prevrednotenje amortiziranih osnovnih sredstev leta 1976 (1 704 mil. FRF), postavka, ki je prešla z 877 mil. FRF na 2 581 mil. FRF. — Prerazvrstitev rezervacij za prenovoso postale neupravičene (38 520 943 408 FRF) za ponovni prenos zaradi upoštevanja mnenja nacionalnega računovodskega sveta št. 97-06 z dne 18. junija 1997, ki se nanaša na računovodske spremembe.“

(32) Francoski organi so v okviru reorganizacije bilance družbe EDF upoštevali mnenje Nacionalnega računovodskega sveta št. 97-06 z dne 18. junija 1997, ki se nanaša na spremembe računovodskih metod, spremembe ocenjevanja, spremembe davčnih opcij in popravkov napak (mnenje Nacionalnega računovodskega sveta), ki določa, da se popravki računovodskih napak, ki se že po svoji naravi nanašajo na knjiženje preteklih transakcij, „knjižijo v izidu poslovnega leta, v katerem so ugotovljene“.

(33) V skladu z zakonom št. 97-1026 in pismom ministra za gospodarstvo so bili odkloni prevrednotenja preneseni v rubriko „Lastni kapital“ brez davčne obveze, ker ustrezajo povečanju vrednosti prevrednotenja, izvedenega z oprostitvijo davka, ali v okviru sistema fiskalne nevtralnosti po zakonu o prevrednotenju iz leta 1959 in iz leta 1976.

1.4 DAVČNA POSLEDICA PRERAZVRSTITVE RAČUNOVODSKIH REZERVACIJ

(34) Priloga 3 k dopisu ministra za gospodarstvo prav tako določa davčne posledice prestrukturiranja bilance družbe EDF. Ugotovljena je sprememba neuporabljenih neto sredstev s prerazvrstitvijo neuporabljenih rezervacij za prenovo, v znesku 38,5 milijarde FRF, s ponovnim prenosom in obdavčena z davkom od dohodkov pravnih oseb po stopnji 41,66 %, v veljavi leta 1997. Na tak način so francoski organi po običajnem postopku obdavčili še neuporabljene rezervacije v znesku 38,5 milijarde FRF. Vendar del rezervacij, ki so bile prav tako ustvarjene z oprostitvijo davka in konsolidirane kot kapitalske injekcije, ni bil obdavčen.

(35) V uradnem zapisu generalnega davčnega urada z dne 9. aprila 2002, poslanem Komisiji, francoski organi navajajo, da „so dajatve koncedentu v okviru omrežja RAG neupravičen dolg, ki je bil z vključitvijo v kapital neupravičeno oproščen davka“, ter da „bi ta rezerva morala biti pred vključitvijo v kapital prenesena iz obveznosti ustanove, kjer je bila po pomoti vključena v račun neto stanja, ter bi tako povzročila pozitivno spremembo neto sredstev, obdavčenih v skladu s členom 38-2“ Splošnega davčnega zakonika. Ugotavljajo, da „je gospodarska korist pri tako pridobljenih davkih [leta 1997 s strani družbe EDF] lahko ocenjena na 5,88 milijarde frankov (14,119 × 41,66 %)“.

2. SKLEP O ZAČETKU POSTOPKA

(36) Komisija je v sklepu o začetku postopka ugotovila, da so nezakonito ustvarjene dodatne rezervacije za prenovo omrežja RAG za obdobje od 1987 do 1996 družbi EDF omogočile prednost v smislu člena 107(1) PDEU. S tem ukrepom je navedena družba dobila selektivno gospodarsko prednost, ki izhaja iz razlike med kapitalizirano vrednostjo neplačanega davka od dohodkov pravnih oseb na rezervacije v istem obdobju in zneska davka od dohodkov pravnih oseb, ki ga je družba EDF plačala leta 1997, tj. po začetku veljavnosti člena 4 zakona št. 97-1026.

(37) Čeprav je družba EDF v Franciji opravljala dejavnosti na več trgih, za katere so pred začetkom veljavnosti Direktive 96/92/ES Evropskega parlamenta in Sveta (9) o liberalizaciji energetskega sektorja veljale monopolne pravice, je Komisija menila, da je bila z zadevnimi ukrepi pomoči v korist družbe EDF dejansko ali potencialno izkrivljena konkurenca, ti ukrepi pa so vplivali tudi na trgovino med državami članicami v smislu člena 107(1) PDEU. To je izhajalo zlasti iz tega, da je kljub izključnim pravicam, ki jih je imela družba EDF pri izvajanju nekaterih dejavnosti v Franciji, obstajala določena raven trgovine med državami članicami na teh trgih. Poleg tega je na povezanih trgih, na katerih je družba EDF že razširila različne dejavnosti prek svojih izključnih pravic bodisi z zemljepisnega ali pa sektorskega stališča, že obstajala svobodna konkurenca. Ti učinki so obstajali že veliko pred liberalizacijo elektroenergetskega sektorja.

(38) Komisija je poleg tega ugotovila, da je šlo za novo pomoč, za katero na tej stopnji ni mogoče meniti, da so bili izpolnjeni pogoji iz člena 107(2) in (3) PDEU. Francoski organi se poleg tega niso sklicevali na uporabo določb člena 106(2) PDEU.

3. PRIPOMBE TRETJE ZAINTERESIRANE STRANI

(39) Nacionalni sindikat neodvisnih proizvajalcev termične elektrike (SNPIET) je v dopisu z dne 6. januarja 2003 Komisiji poslal pripombe v okviru formalnega postopka preiskave. Glede na te pripombe se družba EDF, kar zadeva neplačevanje davka od dohodkov pravnih oseb v letu 1997 na del rezervacij, ustvarjenih z oprostitvijo davka za prenovo omrežja RAG, ni uskladila v okviru svojih dejavnosti s predpisi, ki se uporabljajo v industrijskih in komercialnih družbah, v nasprotju z določbami zakona št. 46-628 z dne 8. aprila 1946.

4. PRIPOMBE FRANCIJE K SKLEPU O ZAČETKU FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE

(40) Francoski organi so z dopisom z dne 11. decembra 2002 Komisiji predložili svoje pripombe. Pri tem izpodbijajo, da je šlo leta 1997 pri neplačilu davka od dohodkov pravnih oseb na del računovodskih rezervacij, ustvarjenih z oprostitvijo davka za prenovo omrežja RAG, za državno pomoč.

(41) Francoski organi najprej izpodbijajo znesek rezervacij za prenovo omrežja RAG, ki ga je navedla Komisija. Francoski organi nato navajajo, da družba EDF ne bi mogla plačevati davka od dohodkov pravnih oseb med letoma 1987 in 1996, tudi če ne bi bilo rezervacij za prenovo omrežja RAG, in to zaradi prenosa velike davčne izgube. Ker naj bi bila poleg tega država lastnica družbe EDF in hkrati organ, ki naj bi podelil koncesijo za omrežje RAG, so francoski organi menili, da dajatve koncedentu za državo niso bile dejansko izterljiv dolg. Zato naj bi ob prestrukturiranju bilance leta 1997 te dajatve koncedentu dodelili v lastni kapital družbe EDF, da bi odpravile njeno podkapitalizacijo, vendar naj ji pri tem ne bi bilo treba plačati davka od dohodkov pravnih oseb.

(42) Francoski organi menijo, da je mogoče računovodsko prestrukturiranje, izvedeno leta 1997, obravnavati kot dodatno kapitalsko injekcijo v znesku, ki naj bi bil enakovreden delni oprostitvi davka, katere cilj naj bi bil prav tako odpraviti podkapitalizacijo. Družba EDF in država naj bi želeli dodeliti nepravi lastniški kapital, brez davka od dohodkov pravnih oseb. Presojeno naj bi bilo, da je učinkoviteje in bolj nevtralno neposredno dodeliti dajatve koncedentu v lastna sredstva v njihovem celotnem znesku, kot pa izvesti enakovredno transakcijo, pri kateri bi bil v kapital dodeljen neto znesek po plačilu davkov od dohodkov pravnih oseb, zahtevati od družbe EDF, naj plača davek od dohodkov pravnih oseb, ki ustreza spremembi neto sredstev, in nazadnje dodeliti dodatno kapitalsko injekcijo v znesku, enakovrednem plačanemu davku.

(43) Francoski organi menijo, da je bila taka dodatna dodelitev upravičena z napovedmi, da bo družba EDF leta 1997 poslovala pozitivno, kar naj bi se uresničilo v letih zatem. Francoski organi navajajo, da bi preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu v primerljivih okoliščinah vpisal zadevni kapital.

(44) Francoski organi izpodbijajo tudi, da je bilo donos za državo med letoma 1987 in 1996 po ustvarjenih zadevnih rezervacijah neupravičeno zmanjšan. Navajajo, da tudi če bi bil čisti poslovni izid višji, donos za državo ne bi bil večji, ker naj v tem obdobju raven donosa ne bi ustrezala vnaprej določenemu odstotku čistega poslovnega izida podjetja. To raven naj bi država svobodno določala v absolutni vrednosti in naj ne bi bila nujno določena glede na finančni položaj podjetja. Poleg tega naj se ta donos ne bi obvezno odtegoval od neto dobičkov za vsako poslovno leto. S tega vidika in ob upoštevanju prenosov izgub družbe EDF francoski organi poudarjajo, da je država nazadnje med letoma 1987 in 1996 zahtevala izplačilo dividende, katere raven naj bi precej presegala meje, določene v pravu družb.

(45) Poleg tega francoski organi menijo, da se je ustvarjanje rezervacij za prenovo omrežja RAG sicer izkazalo za prednost, vendar naj bi bilo treba šteti, da se ta prednost izniči s povišanjem davka od dohodkov pravnih oseb, plačanega leta 1997. Menijo tudi, da je družba EDF med letoma 1987 in 1996 državi v celoti plačala znesek, ki naj bi bil višji od davka od dohodkov pravnih oseb, ki bi ga plačala družba komercialnega prava, ki ne bi ustvarila rezervacij za prenovo omrežja RAG in ki bi svojemu delničarju po odtegnitvi davka nakazala dividendo v višini 37,5 % čistega poslovnega izida.

(46) Po navedbah francoskih organov bi poleg tega šlo v primeru neupravičene prednosti za obstoječo in ne za novo pomoč, ker naj bi tako določal desetletni predpis iz člena 15 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 (10), ki naj bi začel veljati z dodelitvijo prvih elementov pomoči. Ker prva zahteva Komisije za informacije nosi datum 10. julij 2001, naj bi morebitni elementi pomoči, odobrene pred 1991, zastarali. Francoski organi menijo, da posredovanje zakonodajalca leta 1997 ni imelo učinka prekinitve tega zastaranja, saj imajo lahko tak učinek le ukrepi Komisije. Francoski organi nazadnje menijo, da gre vsekakor za obstoječo pomoč, če je bila dodeljena pred liberalizacijo trga električne energije.

(47) Francoski organi so v dopisu z dne 20. novembra 2003 ponovili svoje argumente glede odklonov prevrednotenja, vključenih v znesek dajatve koncedentu, ki se pojavljajo v obračunih družbe, in glede uporabe pravila zastaranja. Poleg tega trdijo, da je stopnja davka od dohodkov pravnih oseb, ki naj bi jo bilo treba uporabiti pri prestrukturiranju bilance stanja družbe EDF, stopnja iz leta 1996 (stopnja 36,67 %) in ne iz leta 1997 (stopnja 41,66 %). Menijo namreč, da je bilo to prestrukturiranje izvedeno na podlagi davčne napovedi, oddane 23. decembra 1997, po koncu davčnega leta 1996, vendar pred davčnim letom 1997.

(48) Francoski organi tako izpodbijajo trditev Komisije, da bi družba EDF leta 1997 imela prednost zaradi neplačevanja davka od dohodkov pravnih oseb na del rezervacij, ustvarjenih z oprostitvijo davka za prenovo omrežja RAG.

5. SODBE SODIŠČ EVROPSKE UNIJE

(49) Splošno sodišče je v sodbi z dne 15. decembra 2009 razglasilo ničnost Sklepa Komisije z dne 16. decembra 2003, ker naj bi morala Komisija preveriti, ali bi preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu v podobnih okoliščinah izvedel po znesku primerljivo naložbo. Splošno sodišče je menilo, da bi morala Komisija preveriti, ali navedena transakcija izpolnjuje merilo zasebnega vlagatelja. Komisija je tako po navedbah Splošnega sodišča napačno uporabila pravo in kršila člen 107 PDEU.

(50) Sodišče je v sodbi z dne 5. junija 2012 zavrnilo pritožbo Komisije zoper sodbo Splošnega sodišča. Menilo je zlasti, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, ko je ugotovilo, da je obveznost Komisije, da preveri, ali je država dodelila kapital v okoliščinah, ki ustrezajo običajnim okoliščinam trga, obstajala ne glede na obliko, v kateri je bil dodeljen kapital. Sodišče je poleg tega menilo, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava niti pri presoji, da je mogoče načelo zasebnega vlagatelja uporabiti celo, če so bila uporabljena davčna sredstva.

6. SKLEP O RAZŠIRITVI FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE

(51) Komisija mora zaradi razglasitve ničnosti odločbe z dne 16. decembra 2003 sprejeti nov sklep na podlagi člena 266 PDEU in člena 13 Uredbe (ES) št. 659/1999 za končanje postopka v skladu s pravnimi vprašanji, na katera je bil dan dokončen odgovor s sodbo Sodišča. Ker je bila odločba z dne 16. decembra 2003 razglašena za nično, je morala Komisija ponovno preučiti vprašanja v zvezi s členoma 3 in 4 navedene odločbe.

(52) Po eni strani niti Sodišče niti Splošno sodišče nista menili, da so bile pri sprejetju sklepa o začetku postopka preiskave nepravilnosti. Ta sklep je torej lahko osnova za nov končni sklep. Po drugi strani je Sodišče jasno določilo merili za možnost uporabe in za uporabo merila zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Navedeni merili se opirata zlasti na obstoj objektivnih in preverljivih okoliščin, iz katerih je razvidno, da se je država članica vsekakor odločila, da izvede naložbo v nadzorovano javno podjetje, in sicer tako, da se je oprla na ekonomske ocene, primerljive s tistimi, do katerih bi prišel preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu pred naložbo, da bi določil njeno prihodnjo donosnost (11).

(53) Komisija je v sklepu o razširitvi formalnega postopka preiskave navedla, da na tej stopnji upravnega postopka z nobenim dokazilom, dokazom ali dokumentom ni bila podprta trditev francoskih organov, da bi bila računovodska sprememba iz leta 1997 enakovredna dodatni kapitalski injekciji, v znesku, enakovrednem delni oprostitvi davka. V nasprotju s pripombami francoskih organov se ni zdelo niti, da bi bila taka dodatna kapitalska injekcija – ne pomoč, temveč naložba, ki bi jo v primerljivih okoliščinah izvedel preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu in ki bi bila utemeljena s pričakovano donosnostjo družbe EDF leta 1997, kar naj bi se sicer uresničilo v naslednjih letih.

(54) Komisija je zato v sklepu o razširitvi glede na razpoložljive informacije in dokumente pojasnila svojo predhodno analizo morebitne gospodarske prednosti, izhajajoče iz tega, da družba EDF leta 1997 ni plačala davka od dohodkov pravnih oseb na del rezervacij, ki znašajo 14,119 milijarde FRF dajatev koncedentu, prerazvrščenih v kapitalske injekcije.

(55) V zvezi s tem se je zdelo iz celovite presoje dejstev obravnavanega primera razvidno, da je navedeni ukrep sprejel javni organ, s čimer je treba izključiti možnost uporabe načela zasebnega vlagatelja. Francoski organi namreč v podporo svoji trditvi niso predložili nobenih informacij ali poslovnega načrta, ki je bil sprejet pred odločitvijo o neodtegnitvi davka družbi EDF ali hkrati s to odločitvijo, iz katerih bi bila razvidna donosnost take transakcije. Komisija je z materialnega vidika glede na merila, ki jih je določilo Sodišče, navedla, da je morala Francija ustrezno določiti datum predloženih dokumentov in predložiti dokaz, da so jih pred sprejetjem spornega sklepa preučili ministri in pristojni uradniki ter skupščine parlamenta.

(56) Ker pa Francija navedenih elementov ni predložila, se zdi, da je ob izvajanju davčnih pristojnosti odstopajočo davčno obravnavo omejila na prestrukturiranje bilance družbe EDF od vrha, kar zadeva prerazvrstitev rezervacij dajatev koncedentu iz člena 4 zakona št. 97-1026. V nobeni izrecni proračunski določbi ni bilo predhodno navedeno, da je treba ta davčni vir nameniti družbi EDF, niti se niso izvajala pravila ali pregledi na področju naložb, da bi zagotovili pravno podlago domnevne naložbe.

(57) Komisija je poleg tega v sklepu o razširitvi podredno navedla, da je bilo sicer mogoče uporabiti načelo zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, vendar naj bi bilo mogoče na podlagi uporabe navedenega načela na tej stopnji ugotoviti, da zasebni vlagatelj leta 1997 ne bi naložil 5,88 milijarde FRF v kapitalsko injekcijo družbe EDF. Ker francoski organi niso predložili dokazov, se je zdelo izključeno, da bi zasebni delničar v običajnih okoliščinah na trgu izvedel domnevno naložbo, ne da bi pred tem preučil objektivne in zanesljive študije, ki jih je pripravila po možnosti tretja nepristranska oseba kot svetovalec za naložbe – raje kot na primer upravičeno podjetje – in iz katerih bi bili zlasti razvidni donosnost vloženega kapitala, napoved povrnitve naložbe ter s tem povezana tveganja, ki so lahko absolutna ali pa odvisna od načinov plačila, povezanih s tako naložbo.

(58) Komisija je v zvezi s tem k dejavnikom, ki bi jih preudaren zasebni vlagatelj preučil, preden bi vložil svoja sredstva, dodala negotovost glede zneska in gibanja stroškov financiranja pokojnin, s katerimi se je morala spopasti družba EDF leta 1997 v skladu z njenim posebnim pravilnikom, in oceno, ki jo je lahko tedaj v zvezi s tem naredil vlagatelj.

(59) V teh okoliščinah se delna oprostitev davka od dohodkov pravnih oseb leta 1997 ni zdela kot donosna naložba države delničarke, temveč prej kot odstopajoč davčni ukrep, ki bi lahko družbi EDF zagotovil gospodarsko prednost.

(60) Poleg tega se je zdelo, da so bila s tem, ko ni bil odtegnjen davek od dohodkov pravnih oseb, ki ga je morala plačati družba EDF, uporabljena državna sredstva ter da je to lahko škodovalo konkurenci in trgovini med državami članicami, saj so bili s tem izpolnjeni drugi pogoji za uporabo člena 107(1) PDEU.

(61) Ker ni pravne podlage, s katero bi bilo mogoče utemeljiti, da je z notranjim trgom združljiva pomoč za tekoče poslovanje, s katero se je okrepil položaj družbe EDF glede na njene konkurente, je Komisija v sklepu z dne 2. maja 2013 navedla pomisleke glede združljivosti navedene pomoči z notranjim trgom. Podobni pomisleki so bili že navedeni v sklepu o začetku postopka.

7. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH TRETJIH STRANI

(62) Družba EDF je z dopisom z dne 29. julija 2013 predložila pripombe k sklepu o razširitvi. Družba EDF je navedla tri glavne očitke zoper razlogovanje v navedenem sklepu: (i) v sklepu naj bi bile prezrte ugotovitve iz sodbe Splošnega sodišča in naj ne bi bila upoštevana resnična narava dokapitalizacije družbe EDF, ki naj bi jo izvedla država, (ii) sklep naj bi bil preveč formalističen, saj naj bi bil v njemu zmotno predpostavljena potreba po poslovnem načrtu v zvezi z naložbo, čeprav naj bi bila naložba rezultat skrbno pretehtanega načrta, kot naj bi dokazovali številni tedanji dokumenti, in (iii) v sklepu naj bi bila navedena nedokazana predpostavka, da noben vlagatelj v položaju, podobnemu tistemu, v katerem naj bi bila država, ne bi izvedel primerljive naložbe, kar naj bi bilo v nasprotju z dejstvi, ki naj bi jih predložila družba EDF v utemeljitev svojih pripomb.

(63) Družba EDF meni, da je Komisija tako še naprej analizirala ukrep, ki ga je sprejela Francija leta 1997, izključno z vidika njegovih domnevnih davčnih posledic, čeprav naj bi Splošno sodišče jasno zavrnilo ta pristop. Kot je trdilo Splošno sodišče, je ukrep, ki ga je izvedla država ob prerazvrstitvi dajatev koncedentu v kapitalske injekcije, transakcija dokapitalizacije družbe EDF, katere namen naj bi bil odpraviti neravnotežje v bilanci družbe EDF v pričakovanju, da se bodo energetski trgi odprli konkurenci. Dopis ministra za gospodarstvo z dne 22. decembra 1997 naj ne bi zajemal drugačne davčne odločbe, kot naj bi bil zakon iz leta 1997, temveč naj bi pomagal ugotoviti njene davčne posledice. Preučiti naj bi bilo treba prav ta ukrep dokapitalizacije, ki naj bi bil en in nedeljiv, in ne domnevnih davčnih posledic, ki naj bi bile umetno ločene od njega v sklepu o razširitvi formalnega postopka preiskave.

(64) Po navedbah družbe EDF naj v skladu s sodno prakso ne bi bil potreben poseben poslovni načrt za naložbo, saj naj ta sodna praksa ne bi določala nobene formalnosti v zvezi s tem, temveč naj bi bile v skladu z njo potrebne objektivne in preverljive okoliščine, ki naj bi nastopile pred obravnavanim ukrepom ali po njem. Poleg tega naj država takega poslovnega načrta leta 1997 ne bi potrebovala. Ta naj bi imela pet predstavnikov v upravnem svetu družbe EDF, naj bi imela celoten kapital družbe EDF od leta 1946 in v času dejanskega stanja, naj bi popolnoma poznala podjetje ter naj bi bila po napovedih dolgoročno povezana z njegovim upravljanjem in določanjem strateških smernic. Po navedbah družbe EDF je taka dolgoročna napoved upoštevna zlasti v njenem primeru zaradi kapitalske intenzivnosti njene dejavnosti in večdesetletne življenjske dobe nekaterih objektov, v nekaterih primerih od 30 do 75 let.

(65) Družba EDF navaja, da je država izvedla naložbo, in sicer na podlagi analiz in natančnih napovednih ocen, kot delničarka in ne kot javni organ, kot naj bi potrjevali številni dokumenti iz zadevnega obdobja. Že leta 1995 naj bi se tako začela dela, v okviru katerih naj bi se povezali družba EDF in resorna ministrstva države, da bi ugotovili posledice mnenja računskega sodišča, navedenega v uvodni izjavi 26. Ta dela naj bi se tako nanašala zlasti na prestrukturiranje bilance podjetja in donosnost kapitala. Končala so se s podpisom podjemne pogodbe, sklenjene 8. aprila 1997 med državo in družbo EDF za obdobje od 1997do 2000, in hkrati predložitvijo, 2. aprila 1997, osnutka zakona, s katerim naj bi bile uvedene različne gospodarske in finančne določbe ter v katerega členu 45 so bile povsem enako povzete določbe člena 4 zakona št. 97-1026. Pripravljalna dela skupščine in senata ter celo sam zakon po navedbah družbe EDF kažejo, da je ukrep države ukrep delničarja, in sicer kapitalsko injekcijo, s katero naj bi bila dokapitalizirana družba EDF.

(66) Kakor naj bi potrjevalo približno štirideset dokumentov iz zadevnega obdobja, ki jih je družba EDF priložila svojim pisanjem, naj bi državo v njenih analizah in premislekih vodili štirje glavni izzivi: — upoštevanje novega konkurenčnega okolja, v katerem naj bi se trgi po sprejetju Direktive 96/92/ES postopoma odpirali, — ureditev finančnih razmerij z družbo EDF na podlagi splošnega prava in pri tem odprava morebitnih dvoumnosti iz preteklosti, — odprava velikega neravnotežja v tedanji strukturi bilance družbe EDF z okrepitvijo njenih lastnih sredstev, — olajšanje mednarodnih primerjav, da bi se povečala verodostojnost podjetja v finančni skupnosti.

(67) Družba EDF nazadnje meni, da je mogoče merilo preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu uporabiti ne le iz navedenih razlogov, temveč naj bi bilo to merilo v obravnavanem primeru izpolnjeno tudi zato, ker naj bi država ravnala tako, kot naj bi ravnal zasebni vlagatelj. Po mnenju EDF je treba glede na navedbe Sodišča (točki 78 in 89 navedene sodbe) določiti, ali je družba EDF lahko pridobila isto prednost, kakršna naj bi bila zagotovljena s sredstvi države v običajnih okoliščinah na trgu, in ali je ta zaradi svojih učinkov dejansko ali potencialno izkrivljala konkurenco.

(68) Iz številnih dokumentov iz zadevnega obdobja naj bi bilo še razvidno, da je država vsekakor preučila in izračunala donosnost svoje naložbe, kot naj bi to naredil vlagatelj, ki je edini delničar podjetja, in pripravila dolgoročno napoved. Na tej podlagi je bil določen donos za državo v podjemni pogodbi družbe EDF za obdobje od 1997 do 2000 in ta donos naj bi bil v zadevnem obdobju v skladu z donosi delničarjem primerljivih družb. Ocene zneskov, ki naj bi jih morala družba EDF izplačati državi od leta 1997 do leta 2000, naj bi država tako preučila pred sklenitvijo pogodbe.

(69) Poleg tega naj bi družba EDF v svojih pripombah iz julija 2013 napovedala pripravo študije, naročeno svetovalnemu podjetju Oxera, ki naj takrat, ko naj bi družba EDF predložila pripombe, še ne bi bila dokončana. Družba EDF je trdila, da so bile v študiji svetovalnega podjetja Oxera primerjane pričakovane notranje stopnje donosa na naložbo države leta 1997 in stopnje, zahtevane na kapitalskih trgih za podobno naložbo, študija pa naj bi tudi pokazala, da bi zasebni vlagatelj izvedel naložbo v skladu s pogoji, določenimi v podjemni pogodbi za obdobje od 1997 do 2000.

(70) Družba EDF je 18. oktobra 2013 navedeno študijo podjetja Oxera z dne 15. oktobra 2013 (12) predložila Komisiji brez dodatnih pripomb. Kot naj bi napovedala družba EDF v svojih pripombah iz julija 2013, naj bi bilo v študiji svetovalnega podjetja Oxera ugotovljeno, da bi preudaren vlagatelj v tržnem gospodarstvu vložil v povečanje zneska kapitalskih injekcij družbe EDF. Ta ugotovitev naj bi izhajala iz dejstva, da naj bi bila donosnost (notranja stopnja donosa), ki naj bi jo lahko tak vlagatelj pričakoval leta 1997 v razponu med 35 % in 15 % ter v povprečju 27 % v napovedanih petih letih, kar naj bi bila vsekakor višja donosnost od 12,7 %, ki naj bi jo tak vlagatelj zahteval. Donosnost naj bi bila izračunana ob upoštevanju vrednosti prodaje pravic države v družbi EDF.

(71) Družba EDF meni, da so bili, če se izvzame pomanjkanje lastniškega kapitala, ekonomski temelji družbe EDF leta 1997 zdravi, kot naj bi ugotovili analitiki v zadevnem obdobju, ki naj ne bi dvomili o finančni obstojnosti ali tržnih možnostih, ko je država izvedla naložbo. Bonitetna ocena družbe EDF naj bi bila odlična (Aaa bonitetne agencije Moody's za obdobje od 1992 do 1997 in AAA bonitetne agencije Standard & Poor's za obdobje od 1996 do 1997) in naj bi taka tudi ostala, tudi če bi jo bilo treba znižati za dve ali tri stopnje, da bi se upoštevalo jamstvo države, ki naj bi ga imela družba EDF kot javna ustanova industrijske ali komercialne narave. Iz več dokumentov iz zadevnega obdobja naj bi bilo razvidno, da naj bi bila stopnja izplačila francoski državi s strani EDF primerljiva s stopnjo donosnosti dividend družb v okviru indeksa CAC40 (od 4,5 % do 5 % kapitala), pa tudi podjetij, ki naj bi delovala v energetskem sektorju v Evropi (stopnja, ocenjena na 4,7 % za leto 1996, in na 5,27 % za leto 1997). To naj bi poleg tega kazalo, da bi družba EDF lahko prejela isti znesek kapitala na kapitalskem trgu, zato naj navedeni ukrep zaradi svojih učinkov ne bi izkrivljal konkurence.

(72) Družba EDF meni zlasti, da bi lahko zasebni vlagatelj, ki ima v lasti celoten kapital podružnice, v primerljivih okoliščinah izvedel podobno naložbo v navedeno podružnico, tako da bi terjatev do nje pretvoril v kapital, ne glede na naravo te terjatve. Ta analiza je bila podprta s pravnim mnenjem, izdanim na zahtevo družbe EDF. Država naj bi poleg tega, s tem ko naj bi poskušala popraviti neuravnoteženo finančno strukturo zaradi pomanjkljivega lastnega kapitala v primerjavi s finančnim dolgom, navedenemu podjetju tudi omogočila, da konkurira drugim velikim gospodarskim subjektom v navedenem sektorju v Uniji. Navedeni delničar naj torej ne bi hote dopustil, da se še naprej ohranja veliko neravnotežje v bilanci njegove podružnice z zdravimi ekonomskimi temelji, medtem ko naj bi imel na voljo sredstva, ki bi lahko to neravnotežje odpravila s pretvorbo terjatve v kapital.

(73) Družba EDF zato meni, da je razumno meniti, da bi zasebni vlagatelj v položaju, čim bolj podobnem položaju države, to je položaj 100-odstotnega delničarja podjetja, ki bi pripravil dolgoročno napoved, na trgu, ki je zelo kapitalističen z vidika odprtosti za konkurenco, izvedel enako naložbo.

8. PRIPOMBE FRANCIJE K SKLEPU O RAZŠIRITVI POSTOPKA

(74) Francoski organi zlasti menijo, da je država delovala kot preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu, s tem ko je z oprostitvijo davka od dohodkov pravnih oseb prerazvrstila dajatve koncedentu v kapitalske injekcije družbe EDF. Menijo, da je v nasprotju s prikazom v sklepu o začetku postopka z dne 16. oktobra 2002 in v sklepu o razširitvi postopka z dne 2. maja 2013 ukrep, ki bi ga morala Komisija analizirati, enkratni ukrep dokapitalizacije družbe EDF s sprejetjem člena 4 iz zakona št. 9-1026 in ne oprostitev davka v zvezi s prerazvrstitvijo dajatev koncedentu v kapitalsko injekcijo, kar naj ne bi bilo združljivo z besedilom navedenega zakona. Opirajo se na informacije, predložene v okviru nekaterih dokumentov iz let 1996 in 1997, priloženih njihovim pripombam, ki po njihovih navedbah podpirajo in podkrepijo navedeno trditev. Ti dokumenti so navedeni v uvodnih izjavah od 87 do 108. Po navedbah francoskih organov pripombe Francije podpirajo tudi drugi dokumenti, ki naj bi jih predložila družba EDF.

(75) Francoski organi podredno ponavljajo, da izpodbijajo znesek navedene pomoči, in vztrajajo pri svojih pripombah z dne 20. novembra 2003, in sicer da bi morala biti davčna stopnja, ki naj bi jo bilo treba uporabiti za navedeni davek, tista iz leta 1996 in ne iz leta 1997, kot naj bi bilo navedeno v uvodni izjavi 47.

Možnost uporabe načela zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu

(76) Francoski organi izpodbijajo, da oprostitev spornega davka izhaja iz položaja francoskega javnega organa, zato naj ne bi bilo mogoče uporabiti načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Menijo, da Sodišče od države članice ne zahteva, da predloži pravi poslovni načrt, ki bi se nanašal na sporni ukrep.

(77) V zvezi s tem, prvič, opozarjajo, da je bila družba EDF leta 1997 javna ustanova industrijske in komercialne narave, delujoča pod pokroviteljstvom države, ki naj bi zato dobro poznala navedeno podjetje ter njegovo industrijsko strategijo in finančna pričakovanja. Zato menijo, da so predložene informacije in ocene, ki naj bi jih država imela na voljo pred sprejetjem spornega ukrepa in ki naj bi dokazovale donosnost naložbe, sprejemljive. Komisija naj bi morala izvesti celovito analizo, ki naj bi vključevala zlasti navedene in vse druge upoštevne elemente.

(78) Drugič, ob upoštevanju narave in cilja člena 4 zakona št. 97-1026 francoski organi menijo, da je država, s tem ko je odobrila oprostitev davka v okviru prerazvrstitve rezervacij dajatev koncedentu, delovala kot delničarka. Pred tem zakonom je bila 8. aprila 1997 podpisana podjemna pogodba med državo in EDF za obdobje od 1997 do 2000, za izvajanje katere naj bi bilo treba sprejeti zakonodajne ukrepe prestrukturiranja njene bilance. Pred tem naj bi nadzorni organi v dopisu z dne 12. julija 1996 družbo EDF opozorili, da je morala navedena pogodba zanjo določiti velikopotezen cilj donosnosti za državo. V naslovu III navedene pogodbe je bilo tako določeno izplačilo državi, sestavljeno iz dveh delov: (i) donosa kapitalskih injekcij po stalni stopnji 3 % in (ii) dodatnega donosa v višini 40 % od čistega računovodskega izida družbe EDF, pri čemer naj skupni znesek na podlagi obeh pogojev vseeno ne bi mogel presegati 6 % zneska kapitalskih injekcij.

(79) Država naj bi navedeni donos preučila z vidika napovedi dividend, za katere naj bi izračunala dodaten donos 3,5 milijarde FRF, ki naj bi lahko dosegel do 6 milijard v navedenem obdobju, kot potrjuje dopis nadzornih organov družbi EDF z dne 22. aprila 1997. Ta ocena naj bi temeljila na ekonomsko-finančnih napovedih, ki jih je družba EDF predložila službam ministrstva za finance 19. februarja 1997, in na predpostavkah iz podjemne pogodbe. Poročilo poročevalca senata iz septembra 1997 o zakonu št. 97-1026 je vključevalo tudi analize služb ministrstva v zvezi s pričakovanim vplivom na donos za državo delničarko za leto 1998, to je 2,6 milijarde FRF, od tega 1,5 milijarde stalne obrestne mere in 1,1 milijarde FRF dodatnega donosa. Država naj bi torej pred izvedbo zadevnega ukrepa ocenila prihodnje napovedi donosa, kot naj bi to storil vsak delničar, ki želi sodelovati pri povečanju kapitala svojega podjetja.

(80) Tretjič, francoski organi menijo, da so prerazvrstitev rezervacij dajatev koncedentu in širše prestrukturiranje bilance družbe EDF ter okrepitev lastnih sredstev zmanjšali šibkost finančne strukture navedenega podjetja. Če bi družba EDF še naprej ostala enako šibka, bi se verjetno morala spopadati s povečanjem obrestne mere za svoj dolg in s težavo s svojimi poslovnimi partnerji, ker naj bi nasprotna stran negativno dojemala tveganje. Ta skrb države delničarke naj bi izhajala iz obrazložitve člena 4 osnutka zakona, ki je nato postal zakon št. 97-1026, pa tudi iz govora pristojnega ministra, ki je 2. oktobra 1997 pred senatom predstavil navedeni osnutek.

(81) V poročilih poslanca in senatorja, ki sta poročala o osnutku zakona pred nacionalno skupščino in senatom, naj bi bil med drugim poudarjen pozitiven učinek prestrukturiranja bilance družbe EDF na deleže dolga glede na lastna sredstva: v prvem poročilu je bilo presojeno, da so ta (24,2 milijarde FRF) nezadostna glede na dolgove zaradi posojil (131,9 milijarde FRF) in glede na neto sredstva (696,4 milijona FRF); okrepitev lastnih sredstev naj bi družbi EDF omogočila bilanco, ki naj bi bila bolj v skladu z njenim premoženjskim stanjem, hkrati pa naj bi omogočala bolj upoštevne primerjave z evropskimi konkurenti; tudi v drugem poročilu naj bi bil poudarjen pozitiven učinek na družbo EDF zaradi njene povečane verodostojnosti v finančni skupnosti in pri njenih morebitnih partnerjih. Francoski organi torej menijo, da je okrepitev finančne strukture podjetja v skladu s prizadevanjem preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, ki je v primerljivem položaju.

(82) Iz tega po navedbah francoskih organov izhaja, da je bilo vsekakor mogoče uporabiti test preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, saj naj bi država, s tem ko je brez odtegljaja davka prerazvrstila rezervacije dajatev koncedentu družbi EDF v kapitalske injekcije, delovala kot delničarka.

Uporaba načela zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu

(83) Francoski organi najprej spominjajo, da je podjemna pogodba med državo in družbo EDF določala izplačilo državi, sestavljeno iz dveh delov: (i) donosa kapitalskih injekcij po stalni stopnji 3 % in (ii) dodatnega donosa v višini 40 % od čistega računovodskega izida družbe EDF, kar naj bi kazalo, da je država imela informacije o pričakovanem donosu na vloženi kapital. Kot naj bi med drugim potrjevalo navedeno poročilo poslanca nacionalne skupščine, ob upoštevanju obstoja stalne obrestne mere za kapitalske injekcije, naj bi bil učinek prerazvrstitve rezervacij dajatev koncedentu v kapital ta, da naj bi se povečala absolutna vrednost donosa za državo zaradi povečanja osnove.

(84) Francoski organi nato menijo, da je bilo treba donosnost naložbe v družbo EDF leta 1997 obravnavati dolgoročno glede na prihodnja izplačila državi in v skladu s povečevanjem vrednosti podjetja. Vendar naj bi se pozitivni čisti poslovni izidi po odtegnitvi davkov in izplačilu državi (1,4 milijarde FRF poleg 2,5 milijarde FRF leta 1998 donosa za državo) pridružili znatnim ustvarjenim sredstvom v obdobju od 1997 do 2000, in sicer v višini 70 milijard FRF, kot je določala podjemna pogodba. Kot je poudarjeno v dopisu družbe EDF z dne 19. februarja 1997, je država vsekakor določila cilj, da se poveča premoženjska vrednost podjetja na navedeni znesek in da to povečanje izhaja iz razdolžitve, ustvarjenih sredstev in naložb v razvoj, ki naj bi zagotovili možnosti za rast vrednosti kapitala družbe EDF.

(85) Država delničarka naj bi nazadnje pri presoji tveganj naložb upoštevala značilnosti prevladujoče dejavnosti družbe EDF, ki jo je ta opravljala pretežno v Franciji, in se pri tem opirala na načelo reguliranega določanja cen, ki morajo pokriti stroške podjetja. Te značilnosti naj bi zmanjšale tveganje, povezano z naložbo in s tem z zahtevo po donosnosti. Iz obvestila družbe EDF z dne 27. julija 1996, predloženega senatu 15. septembra 1997, naj bi bilo poleg tega razvidno, da so se donosi za delničarje v tujih podjetjih občutno razlikovali glede na institucionalni in zakonodajni okvir navedenega sektorja v posamezni državi.

(86) Iz tega po navedbah francoskih organov izhaja, da je država delovala kot preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu, s tem ko je brez odtegljaja davka od dohodkov pravnih oseb rezervacije dajatev koncedentu prerazvrstila v kapitalske injekcije. To ugotovitev naj bi poleg tega podpirale pripombe družbe EDF, povzete v uvodnih izjavah od 62 do 73, vključno s študijami in analizami, na katere se opirajo. Francoski organi zlasti glede ekonomske študije podjetja Oxera, ki jo je predložila družba EDF, menijo, da mora Komisija izvesti enako analizo, da bi določila, ali je dokapitalizacija družbe EDF s strani države leta 1997 preudarna naložba ali ne.

Dokumenti, ki jih je predložila Francija v utemeljitev svojih pripomb

(87) Francoski organi so v utemeljitev svojega odgovora na sklep o razširitvi Komisiji predložili devet dokumentov in jih priložili svojim pripombam z dne 1. julija 2013. Teh devet dokumentov je predloženih v utemeljitev njihove trditve, ki je že navedena v njihovih pripombah z dne 11. decembra 2002, in sicer da je bila dodatna kapitalska injekcija, enakovredna prihodku od neodtegnjenega davka, upravičena z napovedmi, da bo družba EDF leta 1997 zagotovila donos, kar se je sicer uresničilo v naslednjih letih. Brez poseganja v elemente, ki jih je poudarila Francija v svojih pripombah, je treba sistematično analizirati glavne elemente, zajete v navedenih dokumentih.

(88) Navedeni dokumenti se nanašajo bodisi na pripravo ali izvajanje podjemne pogodbe med državo in družbo EDF za obdobje od 1997 do 2000 bodisi na razpravo o osnutku zakona, ki je nato postal zakon št. 97-1026. Gre za dokumente iz let 1996 in 1997, ki so torej sočasni z domnevnim sklepom o naložbi. Ti dokumenti so, natančneje, podjemna pogodba za obdobje od 1997 do 2000 (13), dopisi resornih ministrov podjetju (14), dopisi podjetja upravnim službam ministrstva ali senata (15) ter dokumenti in dve poročili nacionalne skupščine in senata za pripravo na razpravo o osnutku zakona (16). Vsebina dokumentov je dodatno pojasnjena v nadaljevanju.

(89) Resorni ministri so v dopisu predsedniku družbe EDF z dne 12. julija 1996 ugodno sprejeli rezultate programske pogodbe za obdobje od 1993 do 1996, sklenjene med družbo EDF in državo, ter zaradi njenega izteka 31. decembra 1996 zastavili pripravo programske pogodbe za obdobje od 1997 do 2000. V navedenem dopisu je poleg tega navedeno, da je treba opredelitev finančnih ravnotežij iz programske pogodbe za obdobje od 1997 do 2000 umestiti v nov okvir, s katerim bi se uredilo računovodsko in davčno stanje družbe EDF, po ukrepih, ki so se izvajali od leta 1995. V navedenem dopisu je bila navedena zahteva po tem, da se začnejo delo in razprave med odgovornimi službami in družbo EDF, hkrati pa je bilo podjetje seznanjeno s tremi najpomembnejšimi cilji, ki jih je bilo treba upoštevati v prihodnji pogodbi. — na prvem mestu so ministri navedli te zahteve: „Podjetju mora povečanje produktivnosti omogočiti, da nadaljuje svojo politiko zniževanja cen, kar prispeva h konkurenčnosti francoske industrije in povečanju kupne moči gospodinjskega odjemalca“, — Družba EDF si je morala hkrati še naprej prizadevati za razdolžitev in se usmeriti na velikopotezni cilj donosa za državo, in sicer z mehanizmom, ki je družbo EDF spodbujal k izboljšanju njenih rezultatov, — v programski pogodbi so morale biti nazadnje določene tudi strateške smernice za mednarodni razvoj družbe EDF, pri tem pa so bile prednostne naloge razvrščene po pomembnosti.

(90) Finančni direktor družbe EDF je pri nadaljnji pripravi pogodbe 19. februarja 1997 poslal direktoratu državne blagajne obvestilo družbe EDF z dne 18. februarja 1997. V obvestilu so bile navedene glavne predpostavke finančnega scenarija, povezanega s podjemno pogodbo med družbo EDF in državo za obdobje od 1997 do 2000, vključno zlasti z letnimi izkazi poslovnega izida in preglednicami predvidenega financiranja za zadevno obdobje.

(91) V obvestilu so bili predvideni vsakoletno zniževanje cen (– […] (17) %, – […] %, – […] %, – […] %), industrijske naložbe v razvoj v višini […] FRF, od tega […] FRF mednarodnih, in naložbe v višini […] FRF v glavno dejavnost za obdobje od 1997 do 2000. Donos, ki daje pravico do davčne olajšave pri kapitalskih injekcijah, in sicer 3 % od osnove, ocenjene na 50 milijard FRF po prestrukturiranju bilance in 40 % od poslovnega izida po plačilu stalnega deleža donosa in davka od dohodkov pravnih oseb. Dolg na koncu leta naj bi se tako zmanjšal iz […] FRF konec leta 1996 na […] FRF konec leta 2000. Poleg tega naj bi se neporavnani dolg minus sredstva zmanjšal iz […] FRF konec leta 1996 na […] FRF konec leta 2000.

(92) Med dokumenti, ki so jih francoski organi priložili svojim pripombam, obvestilo družbe EDF z dne 18. februarja 1997, poslano naslednji dan nadzornim organom, edino zajema sistematična in številčna predvidevanja in napovedi ekonomskih in finančnih izidov poslovanja družbe EDF. Država delničarka je lahko na podlagi teh predvidevanj iz februarja 1997 pričakovala donos na vloženi kapital leta 1997 2,1 milijarde FRF, leta 1998 2,5 milijarde FRF, leta 1999 2,4 milijarde FRF in leta 2000 2,4 milijarde FRF, kar je povprečno 2,35 milijarde FRF letno. Napoved pričakovanega poslovnega izda družbe EDF 1997–2000, povzeta v opombi, je bila prikazana tako: Preglednica 1 Napoved pričakovanega poslovnega izida družbe EDF 1997–2000 (v milijardah FRF tekoče valute) 1997 1998 1999 2000 Prihodki 186,3 184,2 185,7 187,5 Odhodki 177,0 177,2 179,1 180,9 od tega gorivo in nakupi energije 36,9 36,8 37,8 38,5 od tega odhodki iz poslovanja 88,3 91,2 93,6 95,7 Poslovni izid od glavne dejavnosti 9,3 7,0 6,6 6,6 Poslovni izid pred izplačilom državi 6,8 6,5 6,1 6,1 Donosnost kapitalskih injekcij 1,5 1,5 1,5 1,5 Dodatna donosnost 0,6 1,0 0,9 0,9 Davek od dohodkov pravnih oseb 3,9 2,6 2,4 2,3 Čisti poslovni izid 0,9 1,4 1,3 1,4 Vir: Obvestilo družbe EDF z dne 18. februarja 1997„Contrat d'Entreprise – Perspectives Economico-Financières“ („Podjemna pogodba – ekonomsko-finančne napovedi“)

(93) Kot je bilo pojasnjeno v obvestilu družbe EDF, je za izplačilo državi veljala pravica do davčne olajšave. To odstopa od načela, v skladu s katerim se davek od dohodkov pravnih oseb obračuna na podlagi poslovnega izida podjetja po amortizaciji in plačilu obresti, kar zmanjša čisti poslovni izid in s tem znesek, morebiti namenjen izplačilu dividend. To odstopanje je ad hoc potencialno povečalo izplačilo državi delničarki, hkrati pa je za toliko zmanjšalo davek, ki ga je bilo treba plačati državi pobiralki davka. Francoski organi v odgovoru z dne 23. decembra 2013 pojasnjujejo, da je bil donos na kapitalske injekcije od leta 2001 izenačen z dividendo splošnega prava, zato je bila pravica do davčne olajšave na podlagi tega donosa odpravljena. To pravilo izenačitve je bilo uporabljeno za skupinsko pogodbo med družbo EDF in državo za obdobje od 2001 do 2003, ki je nasledila pogodbo za obdobje od 1997 do 2000.

(94) 8. aprila 1997 sta država in družba EDF sklenili podjemno pogodbo za obdobje od 1997 do 2000, ki so jo podpisali resorni ministri ter predsednik in generalni direktor družbe EDF. V pogodbi so bile navedene glavne smernice, ki jih je morala družba EDF upoštevati pri svojem srednjeročnem delovanju, in vzajemne obveznosti med podpisnicama, v njej pa je bilo opozorjeno tudi, da so bile navedene obveznosti prevzete na podlagi obširnih referenčnih predpostavk in da jih je bilo mogoče izpodbijati samo z znatno spremembo poslovnega okolja podjetja. Pogodba je zajemala različne obveznosti, in sicer v treh naslovih: ponovno potrditi temeljne naloge javnega podjetja (naslov I), danes pripraviti prihodnost podjetja (naslov II) ter podjetje vključiti v prenovljen finančni in institucionalni okvir (naslov III). V dveh prilogah k pogodbi so bili podrobno navedeni spremljani kazalci uspešnosti izvajanja (Priloga I) in predvidena letna gibanja cen za obdobje od 1997 do 2000 (Priloga II).

(95) Glavne obveznosti in smernice, določene v pogodbi v zvezi s predmetom tega sklepa, so povzete spodaj, in sicer: — država je ponovno potrdila svojo željo po ohranitvi statusa podjetja, ki je poleg drugih elementov dokazalo svojo uspešnost in je moralo ostati trdna referenca v prihodnjem razvoju, kot je dopuščala evropska Direktiva o organizaciji notranjega trga z električno energijo (18). Družba EDF pa je morala sodelovati pri prostorskem načrtovanju in prispevati k nacionalni solidarnosti, zlasti z izvajanjem velikopotezne politike za krepitev gospodarske dejavnosti in zaposlovanja, tako da je lokalnim skupnostim pomagala pri ustvarjanju delovnih mest in izboljšala položaj svojih najbolj socialno ogroženih odjemalcev (naslov I), — razvoj družbe EDF je moral spodbujati „krepitev konkurenčnosti francoskih podjetij“; tako je bilo treba dobiček od povečanja produktivnosti, ki se mu je podjetje zavezalo, nameniti najprej znižanju povprečne višine njegovih cen. Prilagoditve cen so morale omogočiti stalna povprečna znižanja v frankih aprila 1997[…] %, aprila 1998 […] %, nato aprila 1999 […] % in aprila 2000 […] %. Cilj navedenega razvoja družbe EDF je moral biti hkrati pridobitev novih trgov, pri čemer so imeli prednost zlasti evropski (naslov II), — bilanco družbe EDF je bilo treba prestrukturirati s ciljema, da se okrepi neto stanje podjetja in utrdi finančno razmerje z državo na temeljih, čim bližjih splošnemu pravu; vlada se je tako zavezala, da bo parlamentu predložila zakonodajni ukrep za prestrukturiranje bilance družbe EDF leta 1997, prestrukturiranje pa naj bi začelo veljati 1. januarja 1997. Pogodba je določala izplačilo državi delničarki, sestavljeno iz dveh delov: (i) donosa kapitalskih injekcij po stalni stopnji 3 % in (ii) dodatnega donosa v višini 40 % od računovodskega neto izida družbe EDF, pri čemer naj skupni znesek na podlagi obeh pogojev vseeno ne bi mogel presegati 6 % zneska kapitalskih injekcij, če se izvzame številčna ocena absolutne vrednosti predvidenih zneskov. Poleg tega se je družba EDF za obdobje od 1997 do 2000 zavezala zlasti, da bo namenila […] FRF za mednarodne industrijske naložbe, svoj bruto dolg konec leta 2000 zmanjšala na […] FRF, in sicer za […] FRF, da bi tako lahko postopoma do prenove proizvodnega parka dosegla razdolžitev. Pogodba je nazadnje določala, da je treba, če se cilji presežejo, in sicer v obliki presežnih denarnih sredstev, ta sredstva nameniti „najprej dodatnemu znižanju cen“, in to pred izplačilom državi delničarki ali izplačilom deleža osebju podjetja (naslov III).

(96) Dopis ministrov sopodpisnikov podjemne pogodbe, poslan predsedniku družbe EDF, z dne 22. aprila 1997 potrjuje soglasnost in dokončnost glede referenčnih finančnih napovedi in predpostavk, zajetih v obvestilu družbe EDF z dne 18. februarja 1997, na katerih je temeljila podjemna pogodba za obdobje od 1997 do 2000. Navedeni dopis se namreč tako izrecno nanaša na predhodno dogovarjanje med družbo EDF in javnimi organi pri oblikovanju finančnega scenarija. V njem je ponovljen cilj povprečnega znižanja cen družbe EDF v štirih letih za […] %.

(97) V dopisu z dne 22. aprila 1997 so navedene določbe iz spremenjene uredbe z dne 14. maja 1956 in načini plačila, nakazanega državi, zajeti v naslovu III podjemne pogodbe. V dopisu je v skladu z navedenimi določbami pojasnjeno, da „je iz referenčnega scenarija razviden znesek dodatnega izplačila 3,5 milijarde FRF v obdobju“ od 1997 do 2000 in da so ti pogoji leta 1997 omogočali dosego skupnega zneska izplačil državi v višini 5,1 milijarde FRF, vključno s stalno obrestno mero in akontacijo davka od dohodkov pravnih oseb. Ti zneski so enaki tistim iz obvestila družbe EDF z dne 18. februarja 1997. Skladnost zneskov dodatnega izplačila, izračunanega na podlagi poslovnih izidov podjetja, podpira to, da so nadzorni organi preučili, potrdili in sprejeli vse vrste zneskov (prihodki, stroški, čisti poslovni izid itd.), predvidenih v napovedi pričakovanega poslovnega izida družbe EDF za obdobje od 1997 do 2000.

(98) V dopisu resornih ministrov z dne 22. aprila 1997 je poleg tega poudarjeno, da so bila velika ravnotežja iz pogodbe del računovodskega in davčnega okvirja prestrukturiranja bilance družbe EDF, ki naj bi začelo v skladu s potrebnimi zakonskimi določbami veljati 1. januarja 1997. V zvezi s tem je v dopisu pojasnjeno, da „[s]o podrobna pravila za izvajanje tega prestrukturiranja z računovodskega in davčnega vidika na podlagi do sedaj sprejetega načrta predmet dodatne izmenjave med nadzornimi organi in podjetjem“.

(99) Malo pred navedenim dopisom je namreč vlada nacionalni skupščini predložila osnutek zakona, ki ga je sprejel svet ministrov 5. aprila 1997, o različnih ekonomskih in finančnih določbah, njegov člen 45 pa je določal prerazvrstitev računovodskih rezervacij družbe EDF. V obrazložitvi navedenega projekta je bilo pojasnjeno, da so predvidene računovodske prilagoditve družbi EDF omogočile bilanco, ki je bila bolj v skladu z njenim dejanskim gospodarskim položajem, pri čemer naj bi bila lastna sredstva sorazmerna z njenim obsegom dejavnosti. Navedeni osnutek zakona ni bil preučen, ker je bila nacionalna skupščina 21. aprila 1997 razpuščena.

(100) Potem ko je bil parlamentu predložen osnutek zakona o nujnih davčnih in finančnih ukrepih, ki je bil pozneje sprejet kot zakon št. 97-1026, sta nacionalna skupščina in senat imenovala svoja poročevalca. V poročilu št. 204 nacionalne skupščine je opisana zgodovina zahteve po opredelitvi premoženjskega statusa del za prenos električne energije družbe EDF, s čimer naj bi bile razveljavljene računovodske prakse, ki jih je izpodbijalo Računsko sodišče v svojem Posebnem poročilu št. 1993 z dne 10. oktobra 1994 o koncesijah družbe EDF. V njem so pojasnjene potrebne prihodnje računovodske spremembe in navedene številčne ocene njihovih posledic za različne bilančne postavke, kot je navedeno v nadaljevanju: Preglednica 2 Učinki prestrukturiranja lastnih sredstev družbe EDF, izhajajoči iz člena 4 zakona MUFF o računovodskih izkazih iz leta 1996 (v milijardah FRF) Konec leta 1996 Učinek navedenega člena Lastna sredstva 24,2 79,8 od tega (postavke obveznosti): Kapital 2,6 2,6 Kapitalske injekcije 36,6 50,7 Odkloni prevrednotenja 2,1 6,2 Zakonsko predpisane rezervacije 0,15 0,15 Ponovni prenos (19) – 20,2 18,3 Izid poslovnega leta po izplačilu državi 1,9 1,9 Vir: Ministrstvo za gospodarstvo in finance

(101) V poročilu nacionalne skupščine so poudarjeni učinki osnutka zakona, da bi se kot bolj upoštevne izpostavile primerjave z deleži dolga drugih evropskih konkurentov (Avstrija, Velika Britanija, Švedska, Španija in Nemčija): po prestrukturiranju bilance naj bi se razmerje med neto dolgom in lastnimi sredstvi družbe EDF zmanjšalo s 480 % na 148 %.

(102) Poleg tega so v poročilu nacionalne skupščine poudarjene spremembe v finančnih razmerjih med državo in družbo EDF. V njem sta pojasnjeni pravna ureditev in donosnost kapitalskih injekcij družbe EDF, ki ju ureja uredba št. 56-493 z dne 14. maja 1956, spremenjena z uredbo št. 86-1360 z dne 30. decembra 1986. Navedena ureditev je določala plačilo največ 8-odstotne stalne obrestne mere in dodaten donos na poslovni izid družbe EDF po odtegnitvi davka in plačilu stalnih obresti. Plačila, ki jih je izvedla družba EDF za obdobje od 1991 do 1996, predstavljena v poročilu, so v navedenem obdobju dosegla v povprečju višino 3,41 milijarde FRF na leto; ta plačila so glede na lastna sredstva konec leta 1996 za državo delničarko ustvarila povprečno tekočo donosnost 14,1 % (20); navedena plačila so povzeta v spodnji preglednici: Preglednica 3 Finančna razmerja med državo in družbo EDF (v milijonih FRF tekoče valute) 1991 1992 1993 1994 1995 1996 Obresti na kapitalske injekcije (BG – vrstica 407) 1 816 1 816 1 816 1 816 1 816 1 816 Dodatna donosnost kapitalskih injekcij (BG – vrstica 116) 500 665 965 1 938 1 500 4 002 Skupaj 2 316 2 481 2 781 3 754 3 316 5 818 Vir: Poročilo nacionalne skupščine, str. 77, Izračuni Komisije za „celoto“

(103) V poročilu nacionalne skupščine je v zvezi s spremembami, predvidenimi v bilanci družbe EDF, pojasnjeno, da „[s]o dodelitve osnova za stalne obresti, zato bi se lahko z njihovim zvišanjem, izhajajočim iz tega člena, povečal davek za družbo EDF. Sprememba plačilnih pogojev v zvezi z njimi je torej določena v pogodbi med državo in podjetjem za obdobje od 1997 do 2000, podpisani 8. aprila 1997. Stalna obrestna mera je spremenjena na 3 %, da bi se izravnal učinek osnove“. V poročilu je poleg tega opozorjeno, da družba EDF kljub dobičkom leta 1990 ni plačala davka od dohodkov pravnih oseb in da je ponovno zvišanje rezervacij, povezano s koncesijo za omrežje RAG, omogočilo enkratno potrditev seštetih ponovnih računovodskih prenosov in davčnih izgub. Zato je v poročilu navedeno, da bi morala javna ustanova (družba EDF) po mnenju resornega ministra plačati 3 milijarde FRF leta 1997 in 2,5 milijarde FRF leta 1998 davka od dohodkov pravnih oseb.

(104) V poročilu nacionalne skupščine je omenjena preučitev parlamentarnega predloga za spremembo besedila zakona, ki je bil predstavljen v odboru in zavrnjen. Namen predloga za spremembo je bilo pojasniti, da je bilo treba preklicane računovodske rezervacije spremeniti v lastna sredstva z računovodskim izkazom, ki ne izhaja iz izkaza poslovnega izida družbe EDF, in sicer zato, da se ne bi prikazal zelo velik dobiček, pri katerem bi lahko državo zamikalo, da bi od njega delno odtegnila davek. V navedenem predlogu spremembe je bilo za to predlagano, da se v zakon vključi računovodski postopek in pojasni, da država družbi EDF ne bi mogla odtegniti dodatnega davka ob prenosu lastništva sredstev omrežja RAG. V poročilu je poudarjeno, da „je bila vključitev računovodskega postopka spremembe rezervacij v lastna sredstva v zakonu zavrnjena na zahtevo Conseil d'État, ker naj ne bi bila zakonodajna“; v razpravnem delu poročila je navedenih več parlamentarnih mnenj, in sicer da bi morala država imeti možnost za odtegnitev dodatnih davkov družbi EDF, da bi moralo to podjetje plačati davek od svojih dobičkov in da je bilo dejansko vprašanje to, „koliko davka naj vlada odtegne družbi EDF in na kakšen način.“

(105) V poročilu senata, pripravljenem za razpravo o osnutku zakona, pa je pojasnjeno, zakaj računovodske rezervacije za prenovo premoženja omrežja RAG, ustvarjene od leta 1987, niso upravičene. Pristojni minister je v govoru pred senatom 2. oktobra 1997 ob predstavitvi osnutka zakona poudaril, da so izgube družbe EDF in neplačilo davka od dohodkov pravnih oseb na podlagi teh rezervacij z davčnega vidika „fiktivne“. Minister je senatu v svojem govoru zagotovil, da ta mehanizem nikakor ni izpodbijal monopola družbe EDF. V poročilu senata so predstavljene posledice obravnavanega člena za bilančne postavke družbe EDF pred prerazvrstitvijo rezervacij in po njej, in sicer v skladu z izračunom, podobnim tistemu, ki je bil preučen v poročilu nacionalne skupščine, povzetem v preglednici 2 zgoraj. V poročilu je pojasnjeno, da je dopolnitev bilance olajšala primerjavo z bilancami konkurentov družbe EDF; to naj bi povečalo verodostojnost družbe EDF v finančni skupnosti, ki je toliko pomembnejša, ker naj bi bil strošek ponovnega pogajanja glede njenega dolga odvisen zlasti od razmerja med neto dolgom in lastnimi sredstvi.

(106) V „pojasnitev“ finančnih razmerij družbe EDF z državo je v poročilu senata navedeno, da „v zameno za davčne prihodke, ki jih bo od zdaj navedena javna ustanova zagotavljala državi, podjemna pogodba, podpisana 8. aprila 1997 za leta od 1997 do 2000, določa rahlo znižanje izplačil družbe EDF državi.“ V poročilu senata je pojasnjeno, da so bila zaradi pozitivne obdavčitve rezervacije za prenovo v višini 38,5 milijarde FRF, zaradi katere je družba EDF postala zavezana plačilu davka od dohodkov pravnih oseb, „finančna razmerja med državo in družbo EDF popravljena navzdol“.

(107) Nazadnje drugi dokumenti, ki jih je predložila Francija, vključujejo spremni dopis finančnega direktorata družbe EDF upravi senata z dne 15. septembra 1997. Dopisu družbe EDF so bili priloženi preglednica z izračunom učinkov člena 4 osnutka zakona in učinkov na bilanco, izvod preiskave z dne 27. julija 1993 v zvezi s koncesijami za distribucijo električne energije in notranje obvestilo družbe EDF z dne 27. julija 1996, v katerem je predstavila razmišljanja o tujih izkušnjah z izplačilom delničarjem v sektorju električne energije. V tem zadnjem dokumentu so pojasnjena temeljna načela, ki se uporabljajo pri izplačilih delničarju, razpršenost in dobičkonosnost v primerih nekaterih podjetij iz navedenega sektorja: od 60 do 80 % dobička v Združenih državah, 40 % za družbi National Power in Power Gen, 78 % za družbo Union Fenosa in 30 % za družbo Endesa, ki je španski državi zagotovila donos 28 % za obdobje od 1991 do 1996, ob upoštevanju dividend in ocenitve cene delnice.

(108) Čeprav je družba EDF senatu v dopisu z dne 15. septembra 1997 predložila še dva druga dokumenta, niso bili analizirani niti v poročilu senata povzeti načela, izračuni in njihova uporaba za izplačilo družbe EDF delničarju, predstavljeni v obvestilu z dne 27. julija 1996. Nasprotno, v poročilu senata je tako kot v poročilu nacionalne skupščine pojasnjeno, da je bilo izvedeno predvideno znižanje izplačila, ki ga je družba EDF dolgovala državi za dodelitve države delničarke v kapital: „da bi se upoštevalo povečanje kapitalskih injekcij v skladu z namenom navedenega člena“.

9. PRESOJA UKREPOV: OBSTOJ DRŽAVNE POMOČI

(109) Člen 107(1) PDEU določa: „Razen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva s skupnim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.“ Uporaba kumulativnih pogojev za oprostitev davka s strani Francije družbi EDF je preučena v nadaljevanju.

9.1 SELEKTIVNA PREDNOST PODJETJA

(110) Ker je bila družba z zakonom št. 97-1026 določena za lastnico omrežja RAG, za katero ji je bila podeljena koncesija, je treba preveriti, ali ta zakon ne vključuje prenosa lastništva omrežja RAG.

(111) Po informacijah, ki so jih predložili francoski organi, je družbo EDF mogoče razumno šteti za lastnico omrežja RAG pred začetkom veljavnosti navedenega zakona: Ta ugotovitev temelji na naslednjih dejavnikih: značilnostih različnih vrst koncesijskih pogodb v francoskem pravu, posebnih značilnostih prvotne koncesije družbi EDF, ki ni zajemala natančne klavzule o retrocesiji, postopku nakupa zadevnih sredstev, za katera je morala družba EDF plačati dajatev, podobno odškodnini za razlastitev, ter pogojih financiranja vzdrževanja in razvoja omrežja RAG na stroške družbe EDF. Zato se „pojasnitev“ glede lastništva omrežja RAG, navedena v zakonu št. 97-1026, samo po sebi ne zdi gospodarska prednost za družbo EDF.

(112) Zato je treba preučiti, ali so bile z zakonom št. 97-1026 upoštevane vse davčne posledice pojasnila v njem glede lastništva omrežja RAG in ali družba EDF ne bi imela gospodarske prednosti davčne narave, če tega lastništva ne bi bilo.

9.1.1 Neodtegnitev davka, ki ga je morala plačati družba EDF, na prvi pogled pomeni selektivno prednost.

(113) Družba EDF je v obdobju od 1987 do 1996 ustvarila rezervacije z oprostitvijo davka za prenovo omrežja RAG, katere nezakonitost je poudarilo francosko računsko sodišče. Ker je družba EDF v skladu s členom 4 zakona št. 97-1026 lastnica omrežja RAG, so navedene rezervacije postale brezpredmetne in jih je bilo zato treba prerazvrstiti v druge bilančne postavke.

(114) Dopis ministra za gospodarstvo, v katerem so navedene ugotovljene davčne posledice prestrukturiranja bilance družbe EDF, kaže, da so francoski organi neuporabljene rezervacije za prenovo omrežja RAG obdavčili z davkom od dohodkov pravnih oseb po stopnji 41,66 %, ki je veljala leta 1997.

(115) Nasprotno pa je bil del teh rezervacij, ki ustreza transakcijam že izvedene prenove, imenovan tudi dajatve koncedentu, že prerazvrščen v kapitalske injekcije v višini 14,119 milijarde FRF. Ta prerazvrstitev rezervacij ni bila obdavčena z davkom od dohodkov pravnih oseb. Davčni urad priznava nezakonitost te transakcije, kot izhaja iz obvestila generalnega davčnega urada z dne 9. aprila 2002, poslanega Komisiji in povzetega v uvodni izjavi 35.

(116) Po mnenju nacionalnega računovodskega sveta je treba popravke napak knjižiti v izidu poslovnega leta, v katerem so ugotovljene. Če pa bi bile po drugi strani neuporabljene rezervacije, ustvarjene z oprostitvijo davka v znesku 38,5 milijarde FRF, leta 1997 obdavčene z davkom od dohodkov pravnih oseb po stopnji 41,66 %, ni objektivnega razloga, da ne bi bil po isti stopnji obdavčen še drugi del rezervacij, ustvarjenih z oprostitvijo davka.

(117) Dajatve koncedentu bi morale biti obdavčene hkrati z drugimi računovodskimi rezervacijami, ustvarjenimi z oprostitvijo davka, in po isti stopnji kot te rezervacije. To pomeni, da bi bilo treba 14,119 milijarde FRF dajatev koncedentu prišteti 38,5 milijarde FRF neuporabljenih rezervacij, da bi bile obdavčene po stopnji 41,66 %, uporabljeni ob prestrukturiranju bilance družbe EDF. Družba EDF je s tem ko ni plačala celotnega davka od dohodkov pravnih oseb ob prestrukturiranju svoje bilance, prihranila 5 882 849 762 FRF dolgovanega davka.

(118) Navedeni davčni ukrep je učinkoval tako, da je družbi EDF leta 1997 omogočil prednost, ker je bil znesek 5,88 milijarde FRF oproščenega davka, zajet v znesku 14,119 milijarde FRF, vpisan v bilanco družbe EDF kot dajatve koncedentu, ki jih je država ob izvajanju zakona št. 97-1026 z retroaktivnim učinkom od 1. januarja 1997 prerazvrstila. Davčne posledice navedenega zakona so predstavljene v dopisu ministra za gospodarstvo, z učinkom od istega datuma 1. januarja 1997.

(119) Francoski organi zatrjujejo, da družba EDF v obdobju od 1987 do 1996 zaradi prenosov davčnih izgub ni mogla plačevati davka od dohodkov pravnih oseb, tudi če ne bi bilo dodelitev v rezervacije za prenovo omrežja RAG. Ta trditev se ne more upoštevati. Davčna olajšava izhaja iz leta 1997 in ne iz predhodnih let. Poleg tega so nezakonite dodelitve v rezervacije delno povzročile prenose davčnih izgub. Prenosi davčnih izgub naj bi bili v obdobju od 1987 do 1996 postopoma odpravljeni, tako da naj bi bil leta 1997 znesek davka, ki bi ga morala plačati družba EDF, znatno višji od prejšnjega, tudi če se ne upošteva neplačilo davka zaradi prerazvrstitve dajatev koncedentu.

(120) Francoski organi poleg tega menijo, da bi bilo treba za ustvarjene rezervacije za prenovo omrežja RAG – tudi če bi se te rezervacije izkazale za prednost – šteti, da so izničene zaradi povečanja davka od dohodkov pravnih oseb, plačanega leta 1997. Vendar francoski organi v obvestilu z dne 9. aprila 2002, povzetem v uvodni izjavi 35, sami navajajo, da so bile dajatve koncedentu prerazvrščene v kapitalske injekcije brez obdavčitve z davkom od dohodkov pravnih oseb, neuporabljene rezervacije za prenovo pa naj bi bile obdavčene po običajnem postopku. Davek, ki ga je družba EDF plačala leta 1997, je torej nižji od običajno dolgovanega davka.

(121) Francoski organi menijo tudi, da je družba EDF med letoma 1987 in 1996 državi v celoti plačala znesek, ki naj bi bil višji od davka od dohodkov pravnih oseb, ki bi ga plačala družba komercialnega prava, ki ne bi ustvarila rezervacij za prenovo omrežja RAG in ki bi svojemu delničarju po odtegnitvi davka nakazala dividendo v višini 37,5 % čistega poslovnega izida. Poleg tega naj bi bilo treba pri prestrukturiranju bilance družbe EDF uporabiti stopnjo davka od dohodkov pravnih oseb iz leta 1996 in ne iz leta 1997.

(122) Kot je bilo po eni strani navedeno v uvodnih izjavah od 32 in 116, nacionalni računovodski svet meni, da je treba računovodske napake popraviti v obračunskem letu, v katerem so bile ugotovljene. Ker so rezervacije za prenovo omrežja RAG po sprejetju zakona št. 97-1026 z dne 10. novembra 1997 postale brezpredmetne, jih je bilo treba vsekakor prerazvrstiti v obračunskem obdobju 1997 in torej obdavčiti po stopnjah davka od dohodkov pravnih oseb, ki so veljale v tem obdobju. Po drugi strani so sami francoski organi uporabili stopnjo davka od dohodkov pravnih oseb iz leta 1997 za obdavčeni del rezervacij, kot je navedeno v uvodni izjavi 34.

(123) To, da družba EDF leta 1997 ni plačala 5 882 849 762 FRF davka od dohodkov pravnih oseb, za to podjetje pomeni gospodarsko prednost. Družba EDF je lahko ta znesek uporabila za okrepitev lastnih sredstev brez uporabe zunanjih finančnih virov. Če je bil dolgovani davek dejansko plačan in so se lastna sredstva povečala s prilivi na podlagi poslovnih izidov podjetja, bi to moralo znižati svoje stroške, povečati prihodke ali opustiti stroške naložb. S tem ko je imela družba EDF na voljo zneske, ki bi jih morala plačati francoski državi kot davek od dohodkov pravnih oseb, je bila upravičenka ukrepa, ki se je uporabljal samo zanjo in ji omogočal prednost glede na francoska podjetja v podobnem položaju, ki so morala plačevati davek od dohodkov pravnih oseb na prerazvrstitve nedolgovanih rezervacij v skladu s členom 38-2 splošnega davčnega zakonika, ki je veljal leta 1997, kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 35.

(124) Toda Francija se je v pripombah z dne 11. decembra 2002 sklicevala na uporabo načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Kot opozarjajo sodišča Unije, zlasti v sodbah, navedenih v uvodnih izjavah 7 in 8, v obravnavanem primeru dodatna kapitalska injekcija družbi EDF, ki ustreza dolgovanemu davku, ne bi pomenila prednosti za podjetje, ki bi to dodelitev prejelo, kar bi mu omogočilo gospodarsko prednost v smislu člena 107(1) PDEU, če je bilo ugotovljeno, da bi morebitni zasebni delničar vložil v družbo EDF enak znesek, pod enakimi pogoji in v podobnem položaju glede na merilo preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu.

(125) Sodišče je v točki 99 zgoraj navedene sodbe z dne 5. junija 2012 pojasnilo, da Splošno sodišče z izpodbijano sodbo ni poseglo niti v možnost uporabe v obravnavanem primeru merila preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu niti v morebitno posledico uporabe tega merila. V nadaljevanju je torej treba preučiti možnost uporabe in uporabo navedenega načela glede na dejansko stanje v obravnavanem primeru, pri tem pa je treba upoštevati zlasti merila, ki jih je določilo Sodišče.

9.1.2 Možnost uporabe načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu

(126) Za določitev morebitne možnosti uporabe načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu je treba v okviru celovite presoje ugotoviti, ali je Francoska republika davek oprostila kot delničarka ali kot javni organ. Sodišče je v sodbi z dne 5. junija 2012 pojasnilo več dejavnikov, ki jih je treba upoštevati pri tej celoviti presoji. Ti dejavniki, ki bodo podrobneje preučeni v nadaljevanju glede na okoliščine obravnavanega primera, so: — država članica mora v primeru dvoma nedvoumno in na podlagi objektivnih in preverljivih elementov dokazati, da je izvedeni ukrep sprejela kot delničarka (21); na podlagi teh dokazov mora biti jasno razvidno, da je zadevna država članica predhodno ali sočasno z dodelitvijo gospodarske prednosti z dejansko izvedenim ukrepom sprejela sklep o naložbi v podjetje pod javnim nadzorom (22), — v zvezi s tem bi bili lahko zlasti potrebni dokazi, na podlagi katerih bi bilo razvidno, da ta sklep temelji na ekonomskih ocenah, primerljivih s tistimi, ki bi jih v okoliščinah obravnavane zadeve opravil preudaren zasebni vlagatelj, ki je v zelo podobnem položaju kot država članica, preden bi izvedel navedeno naložbo, da bi lahko opredelil prihodnji donos take naložbe (23); Komisija lahko zavrne preučitev dokazov, predloženih po sprejetju sklepa o izvedbi zadevne naložbe (24), — v zvezi s tem so lahko upoštevni narava in predmet tega ukrepa, okvir, v katerega se uvršča, želeni cilj ter pravila, ki veljajo za ta ukrep (25), — v tem primeru bi torej uporaba merila zasebnega vlagatelja omogočala določiti, ali bi zasebni delničar v podobnih pogojih vložil znesek, enak dolgovanemu davku, v podjetje, ki je v primerljivem položaju z družbo EDF (26).

(127) Francoski organi so v pripombah z dne 11. decembra 2002, navedenih v uvodni izjavi 42, trdili, da je bilo presojeno, da je za družbo EDF učinkoviteje in bolj nevtralno neposredno dodeliti dajatve koncedentu v lastna sredstva v njihovem celotnem znesku, brez plačila davka od dohodkov pravnih oseb. Vendar v nobenem dokumentu, ki je bil predhoden ali sočasen glede na domnevno odločitev o neodtegnitvi davka in ki sta ga predložili Francija ali družba EDF v utemeljitev svojih pripomb k sklepu o razširitvi postopka, niso neposredno ali posredno navedeni domnevni sklep o naložbi, njene posledice, prednosti in slabosti ali podoben sklep o povečanju zneska kapitalskih injekcij z neodtegnitvijo davka. V dokumentih, ki so jih predložili francoski organi in so navedeni v uvodnih izjavah od 87 do 108, niso navedene in a fortiori analizirane prednosti in slabosti za državo, povezane z odločitvijo, da od dela rezervacij dajatev koncedentu, prerazvrščenih v kapital družbe EDF na podlagi zakona št. 97-1026 z dne 10. novembra 1997, ne odtegne davka od dohodkov pravnih oseb.

(128) Francija mora v primeru dvomov glede možnosti uporabe načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, kakršne je navedla Komisija, nedvoumno ter na podlagi objektivnih in preverljivih elementov dokazati, da je izvedeni ukrep sprejela kot delničarka. Vendar se glede na predložene dokaze zdi, da je treba za sklep o naložbi z neodtegnitvijo davka, ki ga je načeloma dolgovala družba EDF, šteti, da je bil sprejet s tihim dogovorom, brez obrazloženega pravnega akta, ki bi omogočal seznanitev s podrobno vsebino tega sklepa ali ga preveriti, seznanitev z razlogi in pravno podlago, na kateri bi temeljil, niti ni navedeno, kateri pristojni organ ga je sprejel in na kateri dan je bil sprejet. Glede na dejavnike, na katere je opozorilo Sodišče pri preverjanju možnosti uporabe načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, to je zlasti potrebo po objektivnih in preverljivih elementih, dejansko izvedenem ukrepu ali predhodnih ekonomskih ocenah, je treba neobstoj sklicevanj ali materialnih dokazov obravnavati kot prvi znak, da navedenega načela ni mogoče uporabiti.

(129) Ker niso bili predloženi dokumenti, ki bi dokazovali domnevni sklep, je treba opisati morebitni ukrep naložbe, ki naj bi ga izvedla francoska država. Sodišče je v obravnavanem primeru menilo, da mora merilo preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu omogočati določiti, ali bi zasebni delničar v podobnih pogojih vložil 5,88 milijarde FRF v podjetje, ki je v primerljivem položaju z družbo EDF. Naložba Francije naj bi vključevala neodtegnitev navedenega zneska v zameno za dobiček, ki je večji od prvotno uporabljenih sredstev. Analizo je torej treba opraviti glede na znesek dolgovanega davka od dohodkov pravnih oseb.

(130) V zvezi s tem neobstoj posebnih študij, sklicevanj ali analiz dobičkonosnosti naložbe v znesku oproščenega davka otežuje ugotavljanje učinkov naložbe, zatrjevane v informacijah, ki sta jih predložili Francija ali družba EDF. Ta težava ni nerešljiva, če se – za potrebe analize večine upoštevnih dejavnikov, da bi se preverili možnost uporabe in uporaba načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu – šteje, da je povečan vložek v kapital družbe EDF v znesku neodtegnjenega davka pomenil donos na dajatve, povezane z vsemi dotacijami. Če so torej dodelitve zagotovile donos po določeni stopnji, je bilo treba to stopnjo uporabiti in je bila dejansko uporabljena za znesek neodtegnjenega davka. Če pa se šteje, da gre za postranski ali dodatni učinek, na podlagi informacij, ki sta jih predložili Francija ali EDF, na prvi pogled ni razviden učinek, da se je znesek dodelitev povečal za ustrezni znesek neodtegnjenega davka.

(131) Neodtegnitev davka je učinkovala tako, da se je povečala kapitalska injekcija družbe EDF, s čimer so se povečala njena lastna sredstva za dodatnih 5,88 milijarde FRF, v skupnem znesku 14,119 milijarde FRF prerazvrščenih rezervacij. Te rezervacije, ki niso ustrezale predhodnemu prilivu svežih sredstev države delničarke, so bile prerazvrščene v kapitalske injekcije, tako da so prešle v postavko, ki ustreza vrhu bilance družbe EDF, med drugimi vrstami lastnih sredstev (kapital, dodelitve itd., preglednica 2). Lastna sredstva družbe EDF, ki bi morala leta 1997 znašati 79,8 milijarde FRF, bi brez oprostitve davka v skladu s tedaj preučenimi dokumenti (uvodna izjava 100, preglednica 2) znašala 72,1 milijarde FRF. Državne kapitalske injekcije v družbo EDF bi bile 44,8 milijarde FRF namesto 50,7 milijarde FRF.

Domnevni sklep o naložbi: elementi analize

(132) Prvič, kot poudarjajo francoski organi, se je s prištetjem zneska neplačanega davka povečala osnova od dodelitev in je bil donos na to osnovo določen po stalni obrestni meri (3 %), zato naj bi se absolutna vrednost donosa za državo povečala z oprostitvijo ali neodtegnitvijo davka (uvodna izjava 83). Vendar se donos za državo s povečanjem kapitalske injekcije, ki je ustrezala oprostitvi davka, ni sorazmerno povečal. V zvezi s tem ni sporno, da je donos na dodelitve države v kapital družbe EDF določen od uredbe št. 56-1360 z dne 30. decembra 1956 (uvodni izjavi 18 in 103). Donosi, ki so sicer različni, so bili tako določeni v podjemnih pogodbah, ki so bile sklenjene pred pogodbo, veljavno za obdobje od 1997 do 2000, in po njej, kot je razvidno iz uvodnih izjav 93 in 102. Načelo donosa je obstajalo pred domnevnim sklepom in se je ohranilo tudi po njenem sprejetju.

(133) Poleg tega je iz preučitve dejstev razvidno, da je lahko zadevna oprostitev davka učinkovala tako, da se je donosnost naložbe države zmanjšala. Glede na poročilo, ki ga je pripravila nacionalna skupščina septembra 1997, je nedvoumno, da se je s povečanjem skupnega zneska dodelitve zmanjšal donos nanjo, da se „za družbo EDF“ ne bi „povečala dajatev“ (uvodna izjava 103). Poročilo senata podkrepi to zmanjšanje, ki so ga želeli javni organi (uvodna izjava 108).

(134) Družba EDF je med letoma 1991 in 1996 državi zagotovila večji donos na nižjo osnovo od kapitalskih injekcij v primerjavi z donosom na višjo osnovo, načrtovanim za obdobje od 1997 do 2000. Povprečen letni donos v absolutni vrednosti 3,41 milijarde FRF za obdobje od 1991 do 1996, ko so dodelitve znašale 36,6 milijarde FRF, je bil vsekakor večji od donosa 2,35 milijarde FRF, ki je bil določen za osnovo, povečano na 50,7 milijarde FRF v obdobju od 1997 do 2000 (uvodne izjave 92 in od 102 do 103, preglednica 3). Iz navedenega izhaja, da je bilo mogoče dodatni dobiček, ki je izhajal iz povečanja zneska kapitalske injekcije v višini 5,88 milijarde FRF in ki ga je država delničarka pričakovala za obdobje od 1997 do 2000, obravnavati kot negativen glede na obdobje od 1991 do 1996.

(135) Francoski organi so namreč storili tako, da se je absolutno in relativno izplačilo francoski državi na podlagi kapitalske injekcije po absolutni in relativni vrednosti zmanjševalo za toliko, za kolikor se je povečevala osnova od dodelitve, kot je nedvomno razvidno iz poročil, ki sta jih predložila nacionalna skupščina in senat. Glede na navedeno se odločitev o oprostitvi davka ne zdi kot sestavni del naložbe, saj je bil s povečanjem zneska celotne dodelitve donos manjši kot donos na dodelitev pred zakonom št. 97-1026.

(136) Drugič, preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu ne bi uporabil navedenega načina za predvidevanje in določanje donosa na povečanje kapitalskih injekcij.

(137) Kot je namreč razvidno iz sklicevanj v dopisih resornih ministrov in parlamentarnih poročilih, navedenih v uvodnih izjavah 97, 103 in 106, so francoski organi leta 1997 pri preučitvi donosa za francosko državo po prestrukturiranju bilance družbe EDF upoštevali donos na kapitalske injekcije, pripadajoč državi kot delničarki v strogem pomenu, in hkrati pričakovani znesek davka, ki naj bi ga država odtegovala od leta 1997 po več letih prenosov davčnih izgub in ki ga je bilo treba plačevati državi, ki je ob odtegnitvi davka delovala kot javni organ. Od donosa na dodelitve pa je bilo mogoče, kot je prikazano v uvodni izjavi 93, z odstopanjem od splošnega prava odbiti davek od dohodkov pravnih oseb.

(138) Ideja, ki so jo preučili in potrdili francoski organi leta 1997 je bila torej ta, da se družbi EDF naloži skupna dajatev, in sicer tako, da se davek in izplačilo delničarju seštejeta. Znesek skupnega davka, ki je bil odtegnjen družbi EDF, tudi če se izvzame sporna oprostitev, izhajajoča iz davčnih pristojnosti, in izplačilo državi kot delničarki se v dokumentih, ki so jih predložili francoski organi, prepletata. Vendar ti dokumenti po njihovih navedbah dokazujejo obstoj sklepa o naložbi. Nasprotno, stalno upoštevanje plačila davkov, ki jih je dolgovala družba EDF državi kot pobiralki davkov, vključno s plačilom in potrditvijo davka, ki se pred zakonom št. 97-1026 ni odtegoval, pri preučitvi in določanju donosa za državo delničarko kaže na to, da je država sporno oprostitev davka odobrila kot javni organ in ne kot vlagatelj.

(139) To navedbo poleg tega podpira narava ciljev, ki jih je leta 1997 določila država za družbo EDF ob upoštevanju prizadevanj in ciljev javnega organa in ne delničarja. Ta prizadevanja so očitna pri določitvi cen družbe EDF, kakor je bila dogovorjena v podjemni pogodbi za obdobje od 1997 do 2000 in od katere je bil odvisen donos za državo delničarko. Država je namreč od družbe EDF zahtevala, naj prispeva h krepitvi konkurenčnosti francoske industrije in kupne moči francoskih gospodinjstev. Ta prizadevanja niso samo tuja prizadevanjem preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, temveč so tudi v nasprotju s finančnimi interesi tega predpostavljenega vlagatelja. Enako velja za cilj, ki je bil določen za družbo EDF v podjemni pogodbi za obdobje od 1997 do 2000, da začne izvajati velikopotezno politiko podpore gospodarski dejavnosti in zaposlovanju, tako da pomaga lokalnim skupnostim (uvodni izjavi 89 in 95).

Ekonomske ocene za določitev donosnosti domnevne naložbe

(140) Podjemna pogodba med državo in družbo EDF, podpisana 8. aprila 1997, je zajemala predhodne ocene finančnega scenarija, v katere so bile vključene napovedi glede donosnosti naložbe v kapitalskih injekcijah družbe EDF za državo delničarko (uvodna izjava 92). Ti dokumenti in analize, ki so jih izpostavili francoski organi, se nanašajo na pričakovane učinke prerazvrstitve vseh obdavčenih in neobdavčenih rezervacij, ki jih je ustvarila družba EDF in ki so lahko izhajale iz izvajanja zakona št. 97-1026 ali ne. Edina sistematična ocena, ki so jo predložili francoski organi in je zajeta v obvestilu družbe EDF z dne 18. februarja 1997 (uvodna izjava 92), je splošna in omejena na zakonsko določen donos, ki se uporablja za kapitalske injekcije, vključno s tistimi pred prestrukturiranjem bilance družbe EDF, brez vključitve na primer donosa na kapital, če ne bi bilo dodelitev, ali donosa na lastna sredstva.

(141) Noben dokument, ki sta ga predložili Francija ali družba EDF, ne kaže, da bi bila domnevno sprejet sklep o naložbi, in sicer večje kapitalske injekcije družbe EDF z neodtegnitvijo davka na prerazvrstitev, preučena in da bi bile v zvezi z njo izvedene posebne študije ali analize. Toda preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu bi glede na zadevne zneske verjetno naročil pripravo finančne in ekonomske analize naložbe, preden bi se ob upoštevanju zakonsko določene donosnosti kapitalskih injekcij odločil, ali je bilo treba vložiti znesek 5,88 milijarde FRF oprostitev davka, da bi podjetje zagotovilo dolgoročno donosnost njegove celotne naložbe in da bi bilo izplačilo delničarju v ta namen zadostno. Tovrstna predhodna ekonomska študija, ki jo navaja Sodišče v točki 84 sodbe med elementi, iz katerih izhaja, da je mogoče uporabiti načelo preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, ni bila izvedena.

(142) Pozornost zbuja zlasti ugotovitev, da razen donosa, ki naj bi bil zagotovljen državi za obdobje od 1997 do 2000, ni bila izvedena študija dolgoročnejšega izplačila niti donosa, čeprav Francija zatrjuje, da je izvedla prav dolgoročno naložbo. Toda preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu ne bi opustil analize donosnosti za obdobje po letu 2000.

(143) Čeprav je razumno pomisliti, da bi preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu upošteval učinke znižanja stopnje zadolženosti družbe EDF, je treba ugotoviti, da je prednost za družbo EDF, izhajajoča iz srednjeročnega posojila zaradi izboljšanega razmerja zadolženosti glede na lastna sredstva, navedena samo na splošno v nekaterih dokumentih, ki sta jih predložili Francija (uvodni izjavi 101 in 105) in družba EDF. Vendar v nobenem dokazu niso navedene prednosti in donosnost za državo delničarko, če se znižajo stroški posojila družbe EDF ali če je delež dolga manjši. V skladu s tedanjimi izračuni, predstavljenimi v uvodni izjavi 101, je moralo biti razmerje neto dolga glede na lastna sredstva družbe EDF 148 % z novo dodelitvijo v celotni kapital, ki je znašal 50,7 milijarde FRF, pri čemer je vštetih 5,88 milijarde FRF sporne oprostitve. To razmerje bi moralo biti brez oprostitve davka približno 163 %, kar je približno trikrat manj od razmerja 480 % pred zakonom št. 97-1026. Če se ločeno obravnavajo drugi učinki prerazvrstitve različnih rezervacij, je prispevek oprostitve davka k izboljšanju tega razmerja majhen in njegove dejanske posledice v smislu znižanja stroška posojila za družbo EDF zelo dvomljive (uvodne izjave od 170 do 172). V dokumentih, ki so jih predložili francoski organi, nista niti donos za delničarja, izhajajoč iz razmerja 148 %, niti a fortiori donos, izhajajoč iz razmerja 163 %, opredeljena ali obravnavana kot naložba. V zvezi s tem ni nobene predhodne ekonomske ocene, primerljive s tistimi, ki bi jih dal pripraviti preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu in kakršno je navedlo Sodišče v točki 84 svoje sodbe.

(144) V zvezi s tem ekonomska študija, ki jo je družba EDF predložila v utemeljitev svojih pripomb (uvodni izjavi 69 in 70), ne dokazuje, da je Francija delovala kot vlagatelj in ne kot javni organ. Študija je bila pripravljena po domnevnem sklepu o naložbi, sprejetem leta 1997, in je pristojni organi pri sprejetju takega sklepa niso preučili. Navedena študija v skladu z navedbami Sodišča že samo iz tega razloga ni dopustna kot dokaz (uvodna izjava 126 in točka 104 sodbe z dne 5. junija). To, da je bila študija izvedena na podlagi pristnih osnovnih podatkov, ki so bili tedaj na voljo, ne more izpodbiti te ugotovitve. Študija je bila naročena za potrebe zadevnega primera po razširitvi postopka maja 2013 in družba EDF je bila julija 2013 očitno seznanjena z ugotovitvami v študiji, čeprav je bila ta pripravljena oktobra 2013. Številčni rezultati iz študije so poleg tega neveljavni iz dodatnih razlogov, s čimer pripombe, ki jih je navedla družba EDF na njihovi podlagi, niso utemeljene, in sicer: — Študija je podprta z osnovnimi podatki, ki skoraj vsi izvirajo iz zadevnega obdobja, in v njej so uporabljene splošno priznane metodološke metode za ocenjevanje vrednosti podjetja v skladu s pomembnimi pridržki, opredeljenimi spodaj. Zato gre poleg tega za zelo zapleteno ekonomsko študijo, izhajajočo iz razmeroma poglobljene preučitve podatkov, za izvedbo in potrditev katere so bili potrebni približno trije meseci. Priprava navedene študije vključuje več zaporednih metodoloških izbir, ki so včasih sporne. Brez te priprave je povsem nemogoče na podlagi osnovnih podatkov, ki so razpršeni in izhajajo iz različnih virov, dobiti vsaj osnovno idejo ali napovedati številčne rezultate glede domnevne donosnosti za francosko državo leta 1997, predstavljene v študiji. Vendar Sodišče zahteva, da se uporaba načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu opira na ocene, ki jih je bilo mogoče napovedati takrat, ko je bil sprejet sklep (točka 105 sodbe z dne 5. junija 2012). V nasprotju s trditvami družbe EDF že samo dejstvo, da pristojne službe francoske države na podlagi razpoložljivih podatkov iz let 1996 in 1997 niso same pripravile niti naročile tako obsežne in tako zapletene študije, dokazuje, da sama donosnost domnevne naložbe za delničarja ni bila upošteven razlog za francoske organe, preden so sprejeli sklep. — V študiji je analizirano ravnanje francoske države glede na načelo preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu na podlagi informacij in predpostavk, ki se zelo razlikujejo od tistih, predstavljenih v uvodnih izjavah od 87 do 108, in s katerimi je bilo mogoče po navedbah francoskih organov razložiti in utemeljiti domnevni sprejeti sklep. Vendar sklep o naložbi ni sprejela družba EDF in po navedbah Sodišča (točki 82 in 83 njegove sodbe z dne 5. junija 2012) mora dokaze, iz katerih sta razvidni narava in okvir sprejetega sklepa, predložiti Francija. Ker je Francija po lastnih trditvah sklep sprejela glede na informacije in podatke, ki jih je predstavila, študija in s tem družba EDF dejansko prevzameta vlogo domnevnega vlagatelja in tako rekoč bolje kot francoska država poznata razloge in informacije, na katerih naj bi dejansko temeljili že sprejet sklep in v njemu sprejete predpostavke. Zato študija temelji na ugibanjih in domnevah o podatkih, informacijah in predpostavkah, ki bi jih lahko francoski organi upoštevali – med drugimi, ki jih ni mogoče izključiti – leta 1997, in torej nima dokazne vrednosti leta 2015 (ali oktobra 2013, ko je bila izvedena) za razlago in pojasnitev sklepa, ki so ga francoski organi dejansko sprejeli leta 1997 ter ga razlagajo z drugačnimi podatki in predpostavkami. — Ta dokazna vrednost je toliko manjša, ker se študija pri izsledkih, predstavljenih v uvodni izjavi 70, opira na samovoljne ali tvegane predpostavke ali pa take, ki niso podprte z dejstvi, ali so v nasprotju z informacijami iz dokumentov francoskih organov, ki po navedbah teh organov v obravnavanem primeru dokazujejo možnost uporabe in dejansko uporabo načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Tako je v študiji, prvič, navedena domneva, da po letu 2000 izplačila državi delničarki ni urejala uredba niti ni bila razvidna iz podjemne pogodbe med državo in družbo EDF, temveč naj bi bilo to izplačilo določeno glede na dividende, ki so jih leta 1996 in 1997 izplačevala druga podjetja iz zadevnega sektorja (27). Toda donos na kapitalske injekcije družbe EDF je urejala uredba od leta 1956 (uvodna izjava 102) ter je bil določen z zakonom in razviden iz večletnih podjemnih pogodb pred letom 1997 in seveda tudi po njem, v skladu z razlogi, ki niso imeli povezave z dividendami, ki so jih izplačevala podjetja iz zadevnega sektorja na drugih trgih, kot je Francija (uvodni izjavi 94 in 95). Poleg tega so, drugič, v študijo brez utemeljitve v izkaz poslovnega izida družbe EDF vključene rezervacije, ki izhajajo iz obračunov družbe EDF, in sicer v znesku 11,6 milijarde FRF (brez davka) in 7,3 milijarde (po odtegnitvi davka) (28), s čimer se je za toliko umetno povečala vrednost družbe EDF, brez upoštevanja razpoložljivih informacij in predvidljivih prihodnjih sprememb leta 1997 glede obsega obveznosti družbe EDF v okviru pokojninske sheme njenega osebja (uvodne izjave od 168 do 169). — Poleg tega je, tretjič, povečanje vrednosti družbe EDF, izhajajoče iz povečanja donosov in poslovnih izidov, v študiji izračunano na podlagi „tržnih pričakovanj“ leta 1997 (29). Toda francoski organi so imeli na voljo napovedi prihodkov ter posebnih in številčnih rezultatov družbe EDF za obdobje od 1997 do 2000, potrjenih v okviru priprave podjemne pogodbe za isto obdobje, in trdijo, da so se pri sprejetju svojega sklepa opirali na te napovedi in informacije (uvodne izjave od 78 do 79, 90, 94 in 96), hkrati pa so leta 1997 dobro poznali navedeno podjetje in njegova finančna pričakovanja (uvodna izjava 77). Sk