SL Uradni list Evropske unije L 343/1

DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/2446

z dne 28. julija 2015

o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o podrobnih pravilih v zvezi z nekaterimi določbami carinskega zakonika Unije

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 290 Pogodbe,

ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (1) in zlasti členov 2, 7, 10, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 216, 221, 224, 231, 235, 253 in 265 Uredbe,

ob upoštevanju naslednjega:

(1) V Uredbi (EU) št. 952/2013 (v nadaljnjem besedilu: zakonik) se skladno s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije na Komisijo prenaša pooblastilo za dopolnitev nekaterih nebistvenih elementov zakonika. Komisija je zato pozvana k izvajanju novih pooblastil po Lizbonski pogodbi, da se omogoči jasna in pravilna uporaba zakonika.

(2) Med pripravo akta je Komisija opravila ustrezna posvetovanja, tudi s strokovnjaki in ustreznimi zainteresiranimi stranmi, ki so dejavno prispevale k besedilu te uredbe.

(3) Zakonik spodbuja uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije, kot je določena v Odločbi št. 70/2008/ES Evropskega parlamenta in Sveta (2), ki je ključna za lajšanje trgovine ter zagotavljanje učinkovitosti carinskih kontrol, s čimer se zmanjšujejo stroški za podjetja in tveganje za družbo. Zato so za vse izmenjave informacij med carinskimi organi ter med gospodarskimi subjekti in carinskimi organi in hrambo takšnih informacij s tehnikami elektronske obdelave podatkov potrebne specifikacije o informacijskih sistemih za hrambo in obdelavo carinskih podatkov, določiti pa je treba tudi področje uporabe in namen elektronskih sistemov, ki bodo vzpostavljeni po dogovoru s Komisijo in državami članicami. Podrobnejše informacije je treba zagotoviti tudi za posebne sisteme v zvezi s carinskimi formalnostmi ali postopki ali pri sistemih, pri katerih je usklajeni vmesnik EU opredeljen kot sestavni del sistema, ki omogoča neposreden in na ravni EU usklajen dostop do trgovine, v obliki storitve, vgrajene v elektronski carinski sistem.

(4) Postopki, ki temeljijo na elektronskih sistemih iz Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 (3) ter se že uporabljajo za uvoz, izvoz in tranzit, so se izkazali za učinkovite. Zato bi bilo treba zagotoviti nadaljnjo uporabo teh pravil.

(5) Za lažjo uporabo tehnik elektronske obdelave podatkov in za uskladitev njihove uporabe bi bilo treba določiti skupne podatkovne zahteve za vsako od področij, na katerih se te tehnike uporabljajo. Skupne podatkovne zahteve bi morale biti skladne z veljavnimi določbami Unije in držav članic o varstvu podatkov.

(6) Za zagotovitev enakih konkurenčnih pogojev med izvajalci poštnih storitev in drugih gospodarskih subjektov bi bilo treba sprejeti enoten okvir za carinjenje pisemskih in drugih poštnih pošiljk, da se omogoči uporaba elektronskih sistemov. Za lajšanje trgovine, preprečevanje goljufij in varstvo pravic potrošnikov bi bilo treba določiti ustrezna in izvedljiva pravila za prijavo poštnih pošiljk carini, v katerih bo ustrezno upoštevana obveznost izvajalcev poštnih storitev, da zagotavljajo univerzalno poštno storitev v skladu z akti Svetovne poštne zveze.

(7) Za zagotovitev dodatne prožnosti za gospodarske subjekte in carinske organe bi bilo treba v primerih, ko je tveganje goljufij majhno, omogočiti uporabo drugih sredstev, kot so tehnike elektronske obdelave podatkov. Ti primeri bi morali zajemati zlasti: obveščanje o carinskem dolgu, izmenjavo informacij o določitvi pogojev za oprostitev uvozne dajatve; obveščanje carinskih organov po enaki poti, kadar deklarant vloži deklaracijo z drugimi sredstvi, kot so tehnike elektronske obdelave podatkov; predložitev glavne referenčne številke (MRN) za tranzit kako drugače kot na spremni tranzitni listini, možnost naknadne vložitve izvozne deklaracije in predložitve blaga carinskemu uradu izstopa, pa tudi dokazil, da je blago zapustilo carinsko območje Unije, ali izmenjavo in shranjevanje informacij, ki se nanašajo na zahtevek in odločbo v zvezi z zavezujočimi informacijami o poreklu blaga.

(8) V primerih, ko bi uporaba tehnik elektronske obdelave podatkov pomenila prekomerno obremenitev gospodarskih subjektov, bi bilo treba za zmanjšanje te obremenitve dopustiti uporabo drugih sredstev, zlasti za dokazilo o carinskem statusu unijskega blaga za komercialne pošiljke omejene vrednosti, ali uporabo ustne deklaracije za izvoz tudi pri komercialnem blagu, če njegova vrednost ne presega statističnega praga. Enako velja za potnika, ki ni gospodarski subjekt, kadar ta zaprosi za dokazilo o carinskem statusu unijskega blaga, ali za ribiška plovila do določene dolžine. Poleg tega bi bila obvezna uporaba tehnik elektronske obdelave podatkov zaradi obveznosti, ki izhajajo iz mednarodnih sporazumov, po katerih se morajo postopki voditi v papirni obliki, v nasprotju s temi sporazumi.

(9) Za namen enolične identifikacije gospodarskih subjektov bi bilo treba pojasniti, da se mora vsak gospodarski subjekt registrirati samo enkrat, in sicer z jasno določenim naborom podatkov. Registracija gospodarskih subjektov, ki nimajo sedeža v Evropski uniji, in oseb, ki niso gospodarski subjekti, omogoča pravilno delovanje elektronskih sistemov, ki zahtevajo številko EORI kot nedvoumno sklicevanje na gospodarski subjekt. Podatki se ne bi smeli hraniti dlje, kot je potrebno, zato bi bilo treba predvideti pravila za izrek številke EORI za neveljavno.

(10) Rok, ki ga ima na voljo oseba, ki vloži zahtevek za izdajo odločbe v zvezi z izvajanjem carinske zakonodaje (vložnik), za uveljavljanje pravice do izjave, ji mora omogočiti, da pripravi svoje stališče in ga predloži carinskim organom. Vendar bi bilo treba ta rok skrajšati, kadar se odločba nanaša na rezultate kontrole blaga, ki ni bilo pravilno prijavljeno carini.

(11) Za ustrezno ravnovesje med učinkovitim izvajanjem nalog carinskih organov in spoštovanjem pravice do izjave je treba določiti nekatere izjeme od pravice do izjave.

(12) Da bi lahko carinski organi čim bolj učinkovito sprejemali odločbe z veljavnostjo v vsej Uniji, bi bilo treba določiti enotne in jasne pogoje za carinske uprave in vložnika. Ti pogoji bi se morali nanašati zlasti na sprejem zahtevka za izdajo odločbe, in sicer ne samo v zvezi z novimi zahtevki, temveč tudi ob upoštevanju morebitne predhodne odločbe, ki je bila odpravljena ali razveljavljena; sprejeti bi bilo treba samo zahtevke, ki carinskim organom zagotavljajo potrebne elemente za preučitev zahtevka.

(13) Za primere, ko carinski organi zahtevajo dodatne informacije, ki jih potrebujejo pri odločanju o zahtevku, je primerno določiti možnost podaljšanja roka za sprejetje odločbe, da se lahko ustrezno preverijo vse informacije, ki jih je predložil vložnik.

(14) V nekaterih primerih bi odločba morala začeti učinkovati na dan, ki se razlikuje od dneva, ko jo vložnik prejme oziroma se šteje, da jo je prejel, in sicer če je vložnik zahteval drugačen datum začetka veljavnosti ali če mora vložnik za začetek veljavnosti odločbe izpolniti nekatere formalnosti. Ti primeri bi morali biti zaradi jasnosti in pravne varnosti natančno opredeljeni.

(15) Iz istega razloga bi bilo treba natančno opredeliti primere, v katerih so carinski organi dolžni ponovno oceniti in po potrebi zadržati izvajanje odločbe.

(16) Da se zagotovi potrebna prožnost in da bi se olajšale kontrole na podlagi revizije, bi bilo treba določiti dodatno merilo za primere, ko pristojnega carinskega organa ni mogoče določiti v skladu s tretjim pododstavkom člena 22(1) zakonika.

(17) Zaradi pospeševanja trgovine bi bilo treba določiti, da se zahtevki za izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami lahko vložijo tudi v državi članici, v kateri se bodo informacije uporabljale.

(18) V izogib izdaji napačnih ali neenotnih odločb v zvezi z zavezujočimi informacijami je primerno določiti, da bi morali za izdajo takšnih odločb veljati posebni roki, kadar ni mogoče upoštevati običajnih rokov.

(19) Poenostavitve za pooblaščeni gospodarski subjekt (AEO) bi bilo treba zavoljo prikladnosti določiti v okviru posebnih določb o carinskih poenostavitvah, olajšave za AEO pa bi bilo treba oceniti z vidika varnosti in varnostnih tveganj, povezanih z določenim postopkom. Glede na to, da so tveganja upoštevana, kadar carinsko deklaracijo ali deklaracijo za ponovni izvoz za blago, izneseno s carinskega območja Unije, vloži pooblaščeni gospodarski subjekt za varnost in varstvo iz člena 38(2)(b) zakonika (AEOS), bi bilo treba analizo tveganja za namen varnosti in varstva opraviti na podlagi take deklaracije, ne da se zahtevajo dodatni podatki v zvezi z varnostjo in varstvom. Ob upoštevanju meril za podelitev statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta bi moral AEO uživati ugodno obravnavo pri izvedbi kontrol, razen če so kontrole ogrožene ali potrebne glede na posebno stopnjo nevarnosti ali v skladu z drugo zakonodajo Unije.

(20) Svet je s Sklepom 94/800/ES (4) odobril Sporazum o pravilih o poreklu blaga (STO-GATT 1994), priložen sklepni listini, podpisani 15. aprila 1994 v Marakešu. Sporazum o pravilih o poreklu blaga določa, da bi morala posebna pravila za določitev porekla proizvodov v nekaterih sektorjih temeljiti na državi, v kateri je proizvodni postopek pripeljal do spremembe tarifne uvrstitve. Le kadar to merilo ne omogoča določitve države zadnje bistvene obdelave ali predelave, se lahko uporabijo druga merila, kot je merilo dodane vrednosti ali določitev določenega postopka predelave. Glede na to, da je Unija pogodbenica navedenega sporazuma, je primerno v carinsko zakonodajo Unije vključiti določbe, ki bodo odražale načela iz tega sporazuma za določitev države, v kateri je bilo blago nazadnje bistveno obdelano ali predelano.

(21) Da se prepreči manipulacija porekla uvoženega blaga z namenom izogibanja ukrepom trgovinske politike, bi bilo treba v nekaterih primerih zadnjo bistveno predelavo ali obdelavo šteti za gospodarsko neupravičeno.

(22) Določiti bi bilo treba pravila o poreklu, ki se uporabljajo v zvezi z opredelitvijo pojma „izdelki s poreklom“ in kumulacijo v okviru splošnega sistema preferencialov Unije (GSP) ter preferencialnih tarifnih ukrepov, ki jih Unija enostransko sprejme za nekatere države ali ozemlja, da se bodo zadevni preferenciali lahko odobrili samo za izdelke s poreklom iz držav, upravičenih do GSP, in v teh državah oziroma na teh ozemljih, ter tako koristili predvidenim prejemnikom.

(23) Da se preprečijo nesorazmerni upravni stroški, obenem pa zaščitijo finančni interesi Unije, je treba v okviru poenostavitve in olajševanja zagotoviti, da za dovoljenje, podeljeno za določitev posebnih zneskov v zvezi s carinsko vrednostjo na podlagi posebnih meril, veljajo ustrezni pogoji.

(24) Določiti je treba metode izračuna za določitev zneska uvozne dajatve, ki se obračuna na oplemenitene proizvode, pridobljene v okviru aktivnega oplemenitenja, pa tudi za primere, ko nastane carinski dolg pri oplemenitenih proizvodih, ki izhajajo iz postopka pasivnega oplemenitenja, in v primeru posebne uvozne dajatve..

(25) Določiti bi bilo treba, da se za blago, dano v postopek začasnega uvoza, ne zahteva zavarovanje, kadar to ni ekonomsko upravičeno.

(26) Najpogosteje uporabljene vrste zavarovanja za zagotovitev plačila carinskega dolga so gotovinski polog ali enakovreden instrument ali izjava poroka; vendar pa bi bilo treba gospodarskim subjektom omogočiti, da carinskim organom predložijo druge vrste zavarovanj, v kolikor te v enaki meri jamčijo, da bo znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu in drugim pristojbinam, dejansko plačan. Zato je treba določiti te druge vrste zavarovanj in posebna pravila za njihovo uporabo.

(27) Za zagotovitev ustrezne zaščite finančnih interesov Unije in držav članic ter enakih konkurenčnih pogojev za gospodarske subjekte, bi morali biti gospodarski subjekti upravičeni do nižje stopnje splošnega zavarovanja ali opustitve zavarovanja le, če izpolnjujejo nekatere pogoje, ki dokazujejo njihovo zanesljivost.

(28) Za zagotovitev pravne varnosti je treba dopolniti pravila zakonika o sprostitvi zavarovanja, kadar se blago da v postopek tranzita Unije in kadar se uporablja zvezek CPD ali zvezek ATA.

(29) Obveščanje o carinskem dolgu ni utemeljeno v nekaterih primerih, ko zadevni znesek znaša manj kot 10 EUR. Zato bi morali biti v teh primerih carinski organi oproščeni obveščanja o carinskem dolgu.

(30) V izogib postopku izterjave, kadar bo verjetno odobren odpust uvozne ali izvozne dajatve, je treba predvideti odlog roka za plačilo zneska dajatve, dokler se ne sprejme odločba. Da se zaščitijo finančni interesi Unije in držav članic, bi bilo treba tak odlog določiti za zavarovanje, če to ne bi povzročilo resnih gospodarskih ali socialnih težav. Enako bi moralo veljati, kadar je carinski dolg posledica neizpolnjevanja zahtev, v kolikor ne gre za goljufivo dejanje ali očitno malomarnost zadevne osebe.

(31) Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje zakonika in pojasnilo glede podrobnih pravil, na podlagi katerih se določbe carinskega zakonika Unije uporabljajo v praksi, vključno z zahtevami in postopki, ki jih je treba upoštevati, bi bilo treba vključiti zahteve in pojasnila o pogojih za vložitev zahtevka za povračilo ali odpust, obveščanju o odločbi o povračilu ali odpustu, formalnosti ter rok za sprejetje odločbe o povračilu ali odpustu. Splošne določbe bi se morale uporabljati, kadar odločbo sprejmejo carinski organi držav članic; primerno je določiti poseben postopek za primere, ko odločbo sprejme Komisija. Ta uredba ureja postopek v zvezi z odločbo o povračilu ali odpustu, ki jo sprejme Komisija, natančneje predložitev spisa Komisiji, obveščanje o odločbi in uporabo pravice do izjave ob upoštevanju interesa Unije pri zagotavljanju spoštovanja carinskih določb in interesa gospodarskih subjektov, ki ravnajo v dobri veri.

(32) Če pride do ugasnitve carinskega dolga zaradi primerov napak brez znatnega vpliva na pravilno izvajanje zadevnega carinskega postopka, bi ti primeri morali vključevati zlasti neizpolnjevanje nekaterih obveznosti, če se to neizpolnjevanje naknadno lahko odpravi.

(33) Izkušnje, pridobljene pri uporabi elektronskega sistema za vstopne skupne deklaracije in zahtev za carino, ki izhajajo iz akcijskega načrta EU o varnosti letalskega tovora (5), kažejo na potrebo po izboljšanju kakovosti podatkov takšnih deklaracij, in sicer z zahtevo, da udeleženci dobavne verige ustrezno utemeljijo transakcije in gibanje blaga. Ker pogodbene določbe prevozniku preprečujejo, da bi predložil vse zahtevane podatke, bi bilo treba opredeliti te primere in osebe, ki imajo in morajo predložiti te podatke.

(34) Da se omogoči dodatno izboljšanje učinkovitosti analize tveganja v zvezi z varnostjo in varstvom pri letalskem prevozu in, v primeru tovora v zabojnikih, pri pomorskem prevozu, bi bilo treba zahtevane podatke predložiti pred natovarjanjem v zrakoplov ali plovilo, pri drugih oblikah prevoza blaga pa se analiza tveganja lahko učinkovito izvede tudi, če se podatki predložijo pred prihodom blaga na carinsko območje Unije. Iz istega razloga je upravičeno splošno opustitev obveznosti vložitve vstopne skupne deklaracije za blago, ki se prevaža v skladu z akti Svetovne poštne zveze, nadomestiti z opustitvijo za pisemske pošiljke in odpraviti opustitev na podlagi vrednosti blaga, saj vrednost ne more biti merilo za oceno varnostnega tveganja.

(35) Za zagotovitev nemotenega gibanja blaga je primerno uporabiti nekatere carinske formalnosti in kontrole pri trgovini z unijskim blagom med deli carinskega območja Unije, za katerega se uporabljajo določbe Direktive Sveta 2006/112/ES (6) ali Direktive Sveta 2008/118/ES (7), in preostalim carinskim območjem Unije ali pri trgovini med deli navedenega območja, v katerih se te določbe ne uporabljajo.

(36) Predložitev blaga ob prihodu na carinsko območje Unije in začasna hramba blaga bi se praviloma morali izvesti v prostorih pristojnega carinskega urada ali v prostorih za začasno hrambo, ki jih uporablja izključno imetnik dovoljenja, ki so ga izdali carinski organi. Da se zagotovi dodatna prožnost za gospodarske subjekte in carinske organe, pa je ustrezno predvideti možnost, da se za predložitev blaga odobri druga lokacija kot pristojni carinski urad, za začasno hrambo blaga pa druga lokacija kot prostori za začasno hrambo.

(37) Da se poveča jasnost za gospodarske subjekte v zvezi s carinsko obravnavo blaga, ki vstopi na carinsko območje Unije, bi bilo treba določiti pravila za primere, ko se domneva o carinskem statusu unijskega blaga ne uporablja. Poleg tega bi bilo treba določiti pravila za primere, ko blago ohrani carinski status unijskega blaga, kadar začasno zapusti carinsko območje Unije in nanj ponovno vstopi, da se gospodarskim subjektom in carinskim upravam ob ponovnem vstopu omogoči učinkovita obravnava tega blaga. Določiti bi bilo treba pogoje za odobritev olajšav pri dokazovanju carinskega statusa unijskega blaga, da se zmanjša upravno breme za gospodarske subjekte.

(38) Da se olajša pravilna uporaba ugodnosti oprostitve uvozne dajatve, je primerno določiti primere, v katerih se za blago šteje, da je bilo vrnjeno v enakem stanju, kot je bilo izvoženo, in posebne primere vrnjenega blaga, ki je bilo upravičeno do ugodnosti ukrepov v okviru skupne kmetijske politike in je deležno tudi oprostitve uvozne dajatve.

(39) Če se za dajanje blaga v carinski postopek redno uporablja poenostavljena deklaracija, bi moral imetnik dovoljenja izpolnjevati ustrezne pogoje in merila, podobne tistim, ki se uporabljajo za pooblaščene gospodarske subjekte, da se zagotovi ustrezna uporaba poenostavljenih deklaracij. Pogoji in merila bi morali biti sorazmerni s koristmi redne uporabe poenostavljenih deklaracij. Poleg tega bi bilo treba določiti usklajena pravila v zvezi z roki za vložitev dopolnilne deklaracije in kakršnih koli spremnih listin, ki niso bile predložene ob vložitvi poenostavljene deklaracije.

(40) Zaradi ravnovesja med olajševanjem in nadzorom bi bilo treba za uporabo poenostavljene deklaracije in vpis v evidence deklaranta kot poenostavitve pri dajanju blaga v carinski postopek določiti ustrezne pogoje, ki se razlikujejo od tistih, ki se uporabljajo za posebne postopke.

(41) Zaradi zahtev v zvezi z nadzorom izstopa blaga bi moral biti vpis v evidence deklaranta za izvoz ali ponovni izvoz mogoč samo, kadar lahko carinski organi poslujejo brez carinske deklaracije – na podlagi transakcije, in omejen na posebne primere.

(42) Kadar znesek uvozne dajatve zaradi zahtevka za dodelitev tarifne kvote morda ne bo plačan, sprostitev blaga ne bi smela biti pogojena s predložitvijo zavarovanja, če se ne more pričakovati, da bo tarifna kvota v kratkem izčrpana.

(43) Za zagotovitev dodatne prožnosti za gospodarske subjekte in carinske organe bi bilo treba pooblaščenim tehtalcem banan dovoliti, da pripravijo potrdilo o tehtanju banan, ki bo pri preverjanju carinske deklaracije za sprostitev v prosti promet uporabljeno kot spremna listina.

(44) V nekaterih okoliščinah je primerno, da carinski dolg ne nastane in da imetnik dovoljenja ni dolžan plačati uvozne dajatve. Zato bi bilo v takih primerih treba predvideti podaljšanje roka za zaključek posebnega postopka.

(45) Zaradi ustreznega ravnovesja med zmanjšanjem upravnega bremena za carinske uprave in gospodarske subjekte ter zagotavljanjem pravilne uporabe tranzitnih postopkov in preprečevanjem zlorab bi morale biti zanesljivim gospodarskim subjektom na voljo poenostavitve tranzitnih postopkov, in sicer na podlagi usklajenih meril in v najširšem možnem obsegu. Zato bi bilo treba zahteve za dostop do teh poenostavitev uskladiti s pogoji in merili za gospodarske subjekte, ki želijo pridobiti status pooblaščenega gospodarskega subjekta.

(46) Da se preprečijo morebitne goljufije v nekaterih primerih tranzita, povezanega z izvozom, bi bilo treba določiti pravila za posebne primere, kadar se blago s carinskim statusom unijskega blaga da v postopek zunanjega tranzita.

(47) Unija je pogodbenica Konvencije o začasnem uvozu (8), vključno z njenimi naknadnimi spremembami (Istanbulska konvencija). Zato morajo biti zahteve za določeno rabo v okviru začasnega uvoza, ki omogočajo začasno uporabo neunijskega blaga na carinskem območju Unije s popolno ali delno oprostitvijo uvozne dajatve in ki so določene v tej uredbi, v skladu z navedeno konvencijo.

(48) Carinske postopke v zvezi s carinskim skladiščenjem, prostimi conami, posebno rabo ter aktivnim in pasivnim oplemenitenjem bi bilo treba poenostaviti in racionalizirati, da bo uporaba posebnih postopkov postala privlačnejša za trgovino. Zato bi bilo treba različne postopke aktivnega oplemenitenja po sistemu povračila in sistemu odloga ter oplemenitenje pod carinsko kontrolo združiti v en sam postopek aktivnega oplemenitenja.

(49) Zaradi pravne varnosti in enake obravnave gospodarskih subjektov je treba navesti primere, ko je treba preveriti gospodarske pogoje za aktivno in pasivno oplemenitenje.

(50) Da se gospodarskim subjektom zagotovijo koristi povečane prožnosti v zvezi z uporabo enakovrednega blaga, bi bilo treba omogočiti uporabo enakovrednega blaga v postopku pasivnega oplemenitenja.

(51) Da bi se zmanjšali upravni stroški, bi bilo treba določiti daljše obdobje veljavnosti dovoljenja za določeno rabo in oplemenitenje, kot se uporablja v skladu z Uredbo (EGS) št. 2454/93.

(52) Obračun zaključka se ne bi smel zahtevati samo za aktivno oplemenitenje, temveč tudi za posebno rabo za lažjo izterjavo uvoznih dajatev in s tem zaščito finančnih interesov Unije.

(53) Primerno je, da se jasno določijo primeri, ko je gibanje blaga, danega v posebni postopek, ki ni tranzit, dovoljeno, tako da ni treba uporabiti postopka zunanjega tranzita Unije, pri katerem bi bili potrebni dve dodatni carinski deklaraciji.

(54) Da se zagotovi čim učinkovitejša in kar najmanj moteča analiza tveganja, bi bilo treba predodhodno deklaracijo vložiti v rokih ob upoštevanju posebnega položaja zadevnega načina prevoza. Pri pomorskem prometu bi bilo treba v primeru tovora v zabojnikih zahtevane podatke predložiti v roku pred natovarjanjem na plovilo, pri drugih oblikah prevoza blaga pa se lahko analiza tveganja učinkovito izvede tudi, če se podatki predložijo v roku ob upoštevanju odhoda blaga s carinskega območja Unije. Brez poseganja v obveznosti v zvezi z izvozno deklaracijo ali deklaracijo za ponovni izvoz bi bilo treba obveznost vložitve predodhodne deklaracije opustiti, kadar je na podlagi vrste blaga, načina njegovega prevoza ali njegovega posebnega položaja mogoče oceniti, da ni treba zahtevati podatkov, povezanih z varnostnim tveganjem.

(55) Za zagotovitev dodatne prožnosti za carinske organe pri obravnavi nekaterih nepravilnosti v okviru izvoznega postopka bi moralo biti mogoče, da se carinska deklaracija na pobudo carinskih organov izreče za neveljavno.

(56) Da bi obvarovali pravno utemeljene interese gospodarskih subjektov in zagotovili trajno veljavnost odločb, ki so jih sprejeli carinski organi, in dovoljenj, ki so jih izdali na podlagi določb zakonika ali na podlagi Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 (9) in Uredbe (EGS) št. 2454/93, je treba določiti prehodne določbe, da se omogoči prilagoditev navedenih odločb in dovoljenj novim pravnim predpisom.

(57) Da bi imele države članice dovolj časa za prilagoditev carinskih oznak in posebnih vrst carinskih oznak, ki se uporabljajo za identifikacijo blaga v postopku tranzita, novim zahtevam iz te uredbe, je primerno določiti prehodno obdobje, v katerem lahko države članice še naprej uporabljajo oznake, ki izpolnjuje tehnične specifikacije iz Uredbe (EGS) št. 2454/93.

(58) Splošna pravila, ki dopolnjujejo zakonik, so med seboj tesno povezana in jih ni mogoče ločiti zaradi povezanosti njihove vsebine, saj vsebujejo horizontalna pravila, ki se uporabljajo v različnih carinskih postopkih. Zato je primerno, da se združijo v eno samo uredbo, da se tako zagotovi pravna skladnost.

(59) Določbe te uredbe bi se morale uporabljati od 1. maja 2016, da se omogoči uporaba zakonika v celoti –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

NASLOV I

SPLOŠNE DOLOČBE

POGLAVJE 1

Področje uporabe carinske zakonodaje, poslanstvo carine in opredelitev pojmov

Člen 1

Opredelitev pojmov

V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(1) „ukrep kmetijske politike“ pomeni določbe v zvezi z uvoznimi in izvoznimi dejavnostmi za proizvode, ki jih zajemajo točke 1, 2 in 3 Priloge 71-02;

(2) „zvezek ATA“ pomeni mednarodni carinski dokument za začasni uvoz, izdan v skladu s Konvencijo ATA ali Istanbulsko konvencijo;

(3) „Konvencija ATA“ pomeni carinsko konvencijo o zvezku ATA za začasen uvoz blaga, sprejeto v Bruslju 6. decembra 1961;

(4) „Istanbulska konvencija“ pomeni Konvencijo o začasnem uvozu, sprejeto v Istanbulu 26. junija 1990;

(5) „prtljaga“ pomeni vse blago, ki se prevaža s kakršnimi koli sredstvi v okviru potovanja fizične osebe;

(6) „zakonik“ pomeni Uredbo (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije;

(7) „letališče Unije“ pomeni vsako letališče na carinskem območju Unije;

(8) „pristanišče Unije“ pomeni vsako pristanišče na carinskem območju Unije;

(9) „Konvencija o skupnem tranzitnem postopku“ pomeni Konvencijo o skupnem tranzitnem postopku (10);

(10) „država skupnega tranzita“ pomeni vsako državo, ki ni država članica Unije in je pogodbenica Konvencije o skupnem tranzitnem postopku;

(11) „tretja država“ pomeni državo ali ozemlje zunaj carinskega območja Unije;

(12) „zvezek CPD“ pomeni mednarodni carinski dokument, ki se uporablja za začasni uvoz prevoznega sredstva in izda v skladu z Istanbulsko konvencijo;

(13) „carinski urad odhoda“ pomeni carinski urad, ki sprejme carinsko deklaracijo za dajanje blaga v postopek tranzita;

(14) „namembni carinski urad“ pomeni carinski urad, ki se mu predloži blago, dano v postopek tranzita, da se postopek lahko konča;

(15) „carinski urad prvega vstopa“ pomeni carinski urad, pristojen za carinski nadzor na kraju, kjer prevozno sredstvo, ki prevaža blago, vstopi na carinsko območje Unije z ozemlja zunaj tega območja;

(16) „carinski urad izvoza“ pomeni carinski urad, ki mu je bila predložena carinska deklaracija za izvoz ali deklaracija za ponovni izvoz blaga, ki se iznese s carinskega območja Unije;

(17) „carinski urad prepustitve“ pomeni carinski urad, naveden v dovoljenju za posebni postopek iz člena 211(1) zakonika in pooblaščen za prepustitev blaga v posebni postopek;

(18) „registracijska in identifikacijska številka gospodarskega subjekta“ (številka EORI) je identifikacijska številka, enolična na carinskem območju Unije, ki jo carinski organ dodeli gospodarskemu subjektu ali drugi osebi za namen registracije za carinske namene;

(19) „izvoznik“ pomeni (a) osebo s sedežem na carinskem območju Unije, ki ima ob sprejetju deklaracije sklenjeno pogodbo s prejemnikom v zadevni tretji državi in ima pooblastilo za odločanje o pošiljanju blaga s carinskega območja Unije, (b) fizično osebo, ki prenaša blago za izvoz, če je to blago v njeni osebni prtljagi, (c) v drugih primerih pa osebo s sedežem na carinskem območju Unije, ki ima pooblastilo za odločanje o pošiljanju blaga s carinskega območja Unije.

(20) „splošno priznana računovodska načela“ so načela, ki so priznana ali imajo ob določenem času znatno podporo strokovne javnosti v državi glede tega, katere ekonomske vire in obveznosti knjižiti kot aktivo in pasivo, katere spremembe v aktivi in pasivi knjižiti, kako meriti aktivo in pasivo in spremembe v njiju, katere podatke razkriti in kako jih razkriti in katera finančna poročila pripraviti;

(21) „blago nekomercialne narave“ pomeni (a) blago, ki ga ena fizična oseba pošlje drugi, pri čemer imajo takšne pošiljke naslednje značilnosti: (i) so priložnostne, (ii) vsebujejo blago, ki je izključno za osebne potrebe prejemnika ali njegove družine in ki po naravi ali količini nima komercialnega pomena, ter (iii) pošiljatelj jih pošlje prejemniku povsem brezplačno; (b) blago v osebni prtljagi potnikov, pri čemer: (i) so pošiljke priložnostne ter (ii) pošiljke vsebujejo izključno blago, namenjeno osebni uporabi potnikov ali njihovih družinskih članov, ali blago, namenjeno za darila; narava in količina takega blaga ne smeta dopuščati domneve, da se blago uvaža za komercialne namene;

(22) „glavna referenčna številka“ (MRN) pomeni evidenčno številko, ki jo pristojni carinski organ dodeli deklaraciji ali obvestilu iz člena 5(9) do (14) zakonika, operaciji TIR ali dokazilu o statusu Unije;

(23) „rok za zaključek“ pomeni rok, do katerega morajo biti blago, dano v posebni postopek, razen v postopek tranzita, ali oplemeniteni proizvodi dani v nadaljnji carinski postopek, uničeni, izneseni s carinskega območja Unije ali jim mora biti dodeljena predpisana posebna raba. Pri pasivnem oplemenitenju rok za zaključek pomeni rok, v katerem mora biti začasno izvoženo blago ponovno uvoženo na carinsko območje Unije v obliki oplemenitenih proizvodov in sproščeno v prosti promet, da je lahko upravičeno do popolne ali delne oprostitve uvoznih dajatev;

(24) „blago v poštni pošiljki“ pomeni blago razen pisemskih pošiljk, vsebovano v poštni pošiljki ali paketu, ki ga prevaža ali odgovornost za njegov prevoz prevzame izvajalec poštnih storitev v skladu z določbami konvencije Svetovne poštne zveze, sprejete 10. julija 1984 v okviru Organizacije Združenih narodov;

(25) „izvajalec poštnih storitev“ pomeni subjekt, ki ima sedež v državi članici in ki ga je ta imenovala za izvajanje mednarodnih storitev, ki jih ureja konvencija Svetovne poštne zveze;

(26) „pisemske pošiljke“ pomeni pisma, razglednice, braillova pisma in tiskovine, ki niso zavezane plačilu uvozne ali izvozne dajatve;

(27) „pasivno oplemenitenje IM/EX“ pomeni predhodni uvoz oplemenitenih proizvodov, pridobljenih iz enakovrednega blaga v okviru postopka pasivnega oplemenitenja pred izvozom blaga, ki ga zamenjuje, v skladu s členom 223(2)(d) zakonika;

(28) „pasivno oplemenitenje EX/IM“ pomeni izvoz unijskega blaga v okviru postopka pasivnega oplemenitenja pred uvozom oplemenitenih proizvodov;

(29) „aktivno oplemenitenje EX/IM“ pomeni predhodni izvoz oplemenitenih proizvodov, pridobljenih iz enakovrednega blaga v okviru postopka aktivnega oplemenitenja pred uvozom blaga, ki ga zamenjuje, v skladu s členom 223(2)(c) zakonika;

(30) „aktivno oplemenitenje IM/EX“ pomeni uvoz neunijskega blaga v okviru postopka aktivnega oplemenitenja pred izvozom oplemenitenih proizvodov;

(31) „fizična oseba“ pomeni fizične osebe, ki niso davčni zavezanci, ki delujejo kot taki, kot so opredeljeni v Direktivi Sveta 2006/112/ES;

(32) „javno carinsko skladišče tipa I“ pomeni javno carinsko skladišče, pri čemer sta za izpolnjevanje obveznosti iz člena 242(1) zakonika odgovorna imetnik dovoljenja in imetnik postopka;

(33) „javno carinsko skladišče tipa II“ pomeni javno carinsko skladišče, pri čemer je za izpolnjevanje obveznosti iz člena 242(2) zakonika odgovoren imetnik postopka;

(34) „enotna prevozna listina“ v kontekstu carinskega statusa pomeni prevozno listino, izdano v državi članici, ki zajema prevoz blaga z odhodnega kraja na carinskem območju Unije do namembnega kraja na tem ozemlju na odgovornost prevoznika, ki izda listino;

(35) „ozemlje s posebno davčno ureditvijo“ pomeni del carinskega območja Unije, v katerem se določbe Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost ali Direktiva Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS ne uporabljajo;

(36) „nadzorni carinski urad“ (a) v primeru začasne hrambe iz naslova IV zakonika ali v primeru posebnih postopkov, razen tranzitnega postopka, iz naslova VII zakonika pomeni carinski urad, naveden v dovoljenju za nadzor začasne hrambe blaga ali zadevnega posebnega postopka; (b) v primeru poenostavljene carinske deklaracije iz člena 166 zakonika, centraliziranega carinjenja iz člena 179 zakonika in vpisa v evidence iz člena 182 pomeni carinski urad, naveden v dovoljenju za nadzor dajanja blaga v zadevni carinski postopek;

(37) „Konvencija TIR“ pomeni Carinsko konvencijo o mednarodnem prevozu blaga na podlagi TIR zvezkov, ki je bila sklenjena v Ženevi 14. novembra 1975;

(38) „operacija TIR“ pomeni gibanje blaga na carinskem območju Unije v skladu s Konvencijo TIR;

(39) „pretovarjanje“ pomeni natovarjanje ali raztovarjanje proizvodov in blaga z enega prevoznega sredstva na drugega;

(40) „potnik“ pomeni vsako fizično osebo, ki: (a) začasno vstopi na carinsko območje Unije, kjer nima običajnega prebivališča, ali (b) se vrne na carinsko območje Unije, kjer ima običajno prebivališče, po začasnem bivanju zunaj tega območja, ali (c) začasno zapusti carinsko območje Unije, kjer ima običajno prebivališče, ali (d) po začasnem bivanju zapusti carinsko območje Unije, kjer nima običajnega prebivališča.

(41) „odpadki in ostanki“ pomeni eno od naslednjega: (a) blago ali izdelke, ki so razvrščeni kot odpadki in ostanki v skladu s kombinirano nomenklaturo; (b) v okviru posebne rabe ali aktivnega oplemenitenja: blago ali izdelki, ki izhajajo iz oplemenitenja ter nimajo ekonomske vrednosti ali je ta majhna in jih ni mogoče uporabiti brez nadaljnje predelave;

(42) „paleta“ pomeni pripravo, na katero je mogoče naložiti določeno količino blaga, da predstavlja eno tovorno enoto, te pa se lahko prevažajo, natovarjajo ali nalagajo ena vrh druge z mehanskimi napravami. Ta priprava je sestavljena iz dveh ploskev, ki sta med seboj ločeni z nosilci, ali iz ene ploskve, ki stoji na nogah; njena celotna višina je zmanjšana na najnižjo višino, ki je še primerna za rokovanje z viličarjem ali vozičkom za premeščanje palet; lahko ima nadgradnjo ali ne;

(43) „predelovalna ladja Unije“ pomeni plovilo, registrirano na delu ozemlja države članice, ki je del carinskega območja Unije, pluje pod zastavo države članice in ne lovi proizvodov morskega ribolova, vendar take proizvode predeluje na krovu;

(44) „ribiško plovilo Unije“ pomeni plovilo, registrirano na delu ozemlja države članice, ki tvori del carinskega območja Unije, pluje pod zastavo države članice, lovi proizvode morskega ribolova in jih po potrebi predeluje na krovu;

(45) „redni ladijski prevoz“ pomeni storitev prevoza blaga s plovili, ki plujejo le med pristanišči Unije in ne prihajajo iz nobenega kraja zunaj carinskega območja Unije ali iz proste cone pristanišča Unije niti tja niso namenjena ali tam pristajajo.

POGLAVJE 2

Pravice in obveznosti oseb v zvezi s carinsko zakonodajo

Oddelek 1

Predložitev informacij

Pododdelek 1

Skupne podatkovne zahteve za izmenjavo in shranjevanje informacij

Člen 2

Skupne podatkovne zahteve

(člen 6(2) zakonika)

1. Za izmenjavo in shranjevanje informacij, zahtevanih za zahtevke in odločbe, veljajo skupne podatkovne zahteve iz Priloge A.

2. Za izmenjavo in shranjevanje informacij, zahtevanih za deklaracije, obvestila in dokazila o carinskem statusu, veljajo skupne podatkovne zahteve iz Priloge B.

Pododdelek 2

Registracija oseb, ki jo opravijo carinski organi

Člen 3

Nabor podatkov v zapisu EORI

(člen 6(2) zakonika)

Ob registraciji osebe carinski organi zberejo in shranijo podatke iz Priloge 12-01 v zvezi s to osebo. Navedeni podatki tvorijo zapis EORI.

Člen 4

Predložitev podatkov za registracijo EORI

(člen 6(4) zakonika)

Carinski organi lahko osebam dovolijo, da podatke, ki so potrebni za registracijo EORI, predložijo z drugimi sredstvi, kot so tehnike elektronske obdelave podatkov.

Člen 5

Gospodarski subjekti, ki nimajo sedeža na carinskem območju Unije

(člen 22(2) in člen 9(2) zakonika)

1. Gospodarski subjekt, ki nima sedeža na carinskem območju Unije, se registrira, preden:

(a) na carinskem območju Unije vloži carinsko deklaracijo, ki ni: (i) carinska deklaracija, vložena v skladu s členi 135 do 144; (ii) carinska deklaracija za dajanje blaga v postopek začasnega uvoza ali deklaracija za ponovni izvoz za zaključek postopka; (iii) carinska deklaracija, ki jo v okviru Konvencije o skupnem tranzitnem postopku12 vloži gospodarski subjekt s sedežem v državi skupnega tranzita; (iv) carinska deklaracija, ki jo v okviru postopka tranzita Unije vloži gospodarski subjekt s sedežem v Andori ali San Marinu;

(b) na carinskem območju Unije vloži izstopno ali vstopno skupno deklaracijo;

(c) na carinskem območju Unije vloži deklaracijo za začasno hrambo;

(d) deluje kot prevoznik za prevoz po morju, celinskih plovnih poteh ali zraku;

(e) deluje kot prevoznik, ki je povezan v carinski sistem in želi prejemati obvestila iz carinske zakonodaje v zvezi z vložitvijo ali spreminjanjem vstopnih skupnih deklaracij.

2. Ne glede na odstavek 1(a)(ii) se gospodarski subjekti, ki nimajo sedeža na carinskem območju Unije, registrirajo pri carinskih organih, preden vložijo carinsko deklaracijo za dajanje blaga v postopek začasnega uvoza ali deklaracijo za ponovni izvoz za zaključek postopka, kadar se zahteva registracija za uporabo skupnega sistema za upravljanje zavarovanj.

3. Ne glede na odstavek 1(a)(iii) se gospodarski subjekti s sedežem v državi skupnega tranzita registrirajo pri carinskih organih, preden vložijo carinsko deklaracijo v skladu s Konvencijo o skupnem tranzitnem postopku, kadar se ta deklaracija vloži namesto vstopne skupne deklaracije ali uporabi kot predodhodna deklaracija.

4. Ne glede na odstavek 1(a)(iv) se gospodarski subjekti s sedežem v Andori ali San Marinu registrirajo pri carinskih organih, preden vložijo carinsko deklaracijo v okviru postopka tranzita Unije, kadar se ta deklaracija vloži namesto vstopne skupne deklaracije ali uporabi kot predodhodna deklaracija.

5. Z odstopanjem od odstavka 1(d) se gospodarski subjekt, ki deluje kot prevoznik za prevoz po morju, celinskih plovnih poteh ali zraku, ne registrira pri carinskih organih, če mu je bila dodeljena enolična identifikacijska številka v tretji državi v okviru programa trgovinskega partnerstva tretje države, ki ga priznava Unija.

6. Kadar se v skladu s tem členom zahteva registracija, se ta izvede pri carinskih organih, pristojnih v kraju, v katerem gospodarski subjekt vloži deklaracijo ali zahtevek za izdajo odločbe.

Člen 6

Osebe, ki niso gospodarski subjekti

(člen 9(3) zakonika)

1. Od oseb, ki niso gospodarski subjekti, se zahteva registracija pri carinskih organih, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:

(a) takšno registracijo zahteva zakonodaja države članice;

(b) oseba se ukvarja z dejavnostmi, za katere se zahteva številka EORI v skladu s Prilogo A in Prilogo B.

2. Z odstopanjem od odstavka 1 se registracija ne zahteva, kadar oseba, ki ni gospodarski subjekt, carinske deklaracije vlaga le občasno in carinski organi menijo, da je to utemeljeno.

Člen 7

Neveljavnost številke EORI

(člen 9(4) zakonika)

1. Carinski organi izrečejo številko EORI za neveljavno v vseh naslednjih primerih:

(a) na zahtevo registrirane osebe;

(b) če jim je znano, da je registrirana oseba prenehala opravljati dejavnosti, ki zahtevajo registracijo.

2. Carinski organ evidentira datum izreka številke EORI za neveljavno in ga uradno sporoči registrirani osebi.

Oddelek 2

Odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje

Pododdelek 1

Pravica do izjave

Člen 8

Rok za uveljavitev pravice do izjave

(člen 22(6) zakonika)

1. Rok, v katerem lahko vložnik izrazi svoje stališče pred sprejetjem odločbe, ki bi imela zanj negativne posledice, znaša 30 dni.

2. Ne glede na odstavek 1 lahko carinski organi od zadevne osebe zahtevajo, da izrazi svoje stališče v 24 urah, če se odločba nanaša na rezultate kontrole blaga, za katero ni bila vložena skupna deklaracija, deklaracija za začasno hrambo, deklaracija za ponovni izvoz ali carinska deklaracija.

Člen 9

Sredstva za sporočanje razlogov

(člen 6(3)(a) zakonika)

Kadar se razlogi v skladu s prvim pododstavkom člen 22(6) zakonika sporočijo v okviru postopka preverjanja ali kontrole, se to lahko stori tudi kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov.

Če se zahtevek vloži ali če se vložnika o odločbi obvesti kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov, se razlogi lahko sporočijo po isti poti.

Člen 10

Izjeme pri pravici do izjave

(drugi pododstavek člena 22(6) zakonika)

Vložniku se ne omogoči, da izrazi svoje stališče, v naslednjih posebnih primerih:

(a) če zahtevek za izdajo odločbe ne izpolnjuje pogojev iz člena 11;

(b) če carinski organi osebo, ki je vložila vstopno skupno deklaracijo, v primeru pomorskega kontejnerskega prometa in letalskega prometa obvestijo, da se blago ne sme natovoriti;

(c) če odločba zadeva obvestitev vložnika o sklepu Komisije iz člena 116(3) zakonika;

(d) če se številka EORI izreče za neveljavno.

Pododdelek 2

Splošna pravila za odločbe, sprejete na podlagi zahtevka

Člen 11

Pogoji za sprejem zahtevka

(člen 22(2) zakonika)

1. Zahtevek za izdajo odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje se sprejme, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) če to zahteva postopek, na katerega se nanaša zahtevek: vložnik je registriran v skladu s členom 9 zakonika;

(b) če to zahteva postopek, na katerega se nanaša zahtevek: vložnik ima sedež na carinskem območju Unije;

(c) zahtevek je bil predložen carinskemu organu, določenemu za sprejemanje zahtevkov v državi članici pristojnega carinskega organa iz tretjega pododstavka člena 22(1) zakonika;

(d) zahtevek ne zadeva odločbe z enakim namenom kot ga ima predhodna odločba, naslovljena na istega vložnika, ki je bila v enem letu pred vložitvijo zahtevka odpravljena ali razveljavljena, ker vložnik ni izpolnil obveznosti v skladu z navedeno odločbo.

2. Z odstopanjem od odstavka 1(d) obdobje iz navedenega odstavka znaša tri leta, kadar je bila predhodna odločba odpravljena v skladu s členom 27(1) zakonika ali kadar gre za zahtevek za status pooblaščenega gospodarskega subjekta v skladu s členom 38 zakonika.

Člen 12

Carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe

(člen 22(1) zakonika)

Kadar ni mogoče določiti pristojnega carinskega organa v skladu s tretjim pododstavkom člena 22(1) zakonika, je pristojen carinski organ organ v kraju, v katerem se hranita oziroma sta dostopni evidenca in dokumentacija vložnika, ki carinskemu organu omogočata sprejetje odločbe (glavna računovodska evidenca za carinske namene).

Člen 13

Podaljšanje roka za sprejetje odločbe

(člen 22(3) zakonika)

1. Kadar po sprejemu zahtevka carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, meni, da je treba za sprejetje odločbe od vložnika zahtevati dodatne informacije, določi rok največ 30 dni, v katerem mora vložnik predložiti navedene informacije.Rok za sprejetje odločbe iz člena 22(3) zakonika se podaljša za navedeno obdobje. Vložnika se obvesti o podaljšanju roka za sprejetje odločbe.

2. Kadar se uporablja člen 8(1), se rok za sprejetje odločbe iz člena 22(3) zakonika podaljša za 30 dni. Vložnika se obvesti o podaljšanju roka.

3. Če je carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, podaljšal obdobje za posvetovanje z drugim carinskim organom, se rok za sprejetje odločbe podaljša za enako obdobje. Vložnika se obvesti o podaljšanju roka za sprejetje odločbe.

4. Če obstajajo utemeljeni razlogi za sum kršitve carinske zakonodaje in carinski organi izvajajo preiskave na podlagi teh razlogov, se rok za sprejetje odločbe lahko podaljša za čas, ki je potreben za izvedbo teh preiskav. Takšno podaljšanje ne presega devet mesecev. Če to ne ogroža preiskav, se vložnika obvesti o podaljšanju.

Člen 14

Začetek veljavnosti

(člen 22(4) in (5) zakonika)

Odločba začne učinkovati na dan, ki se razlikuje od dneva, ko jo vložnik prejme oziroma se šteje, da jo je prejel, v naslednjih primerih:

(a) če bo imela pozitivne posledice za vložnika in je vložnik zahteval drugačen datum začetka veljavnosti; v tem primeru odločba začne učinkovati na dan, ki ga je zahteval vložnik, če je poznejši od datuma, ko prejme odločbo oziroma se šteje, da jo je prejel;

(b) če je bila predhodna odločba izdana za omejeno obdobje in je edini namen nove odločbe podaljšanje njene veljavnosti; v tem primeru začne odločba učinkovati dan po izteku veljavnosti predhodne odločbe;

(c) če je začetek veljavnosti odločbe odvisen od vložnikove izpolnitve nekaterih formalnosti; v tem primeru začne odločba učinkovati na dan, ko vložnik prejme obvestilo pristojnega carinskega organa o tem, da so bile formalnosti uspešno izpolnjene, ali na dan, ko se šteje, da ga je prejel.

Člen 15

Ponovna ocena odločbe

(člen 23(4)(a) zakonika)

1. Carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, ponovno oceni odločbo v naslednjih primerih:

(a) v primeru sprememb ustrezne zakonodaje Unije, ki vplivajo na odločbo;

(b) če je to potrebno na podlagi rezultatov spremljanja;

(c) če je to potrebno zaradi informacij, ki jih je predložil imetnik odločbe v skladu s členom 23(2) zakonika ali so jih predložili drugi organi.

2. Carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, imetniku odločbe sporoči rezultat ponovne ocene.

Člen 16

Zadržanje odločbe

(člen 23(4)(b) zakonika)

1. Carinski organ, ki je pristojen za sprejetje odločbe, zadrži odločbo namesto da bi jo odpravil, razveljavil ali spremenil v skladu s členi 23(3), 27 ali 28 zakonika, če:

(a) meni, da obstajajo zadostni razlogi za odpravo, razveljavitev ali spremembo odločbe, vendar še nima vseh potrebnih informacij za odločanje o odpravi, razveljavitvi ali spremembi;

(b) meni, da pogoji iz te odločbe niso izpolnjeni ali da imetnik odločbe ne izpolnjuje obveznosti po tej odločbi, ter je primerno, da se imetniku odločbe da na voljo dovolj časa za sprejetje ukrepov za zagotovitev izpolnjevanja pogojev ali obveznosti;

(c) imetnik odločbe zahteva takšno zadržanje, ker začasno ne more izpolniti pogojev iz odločbe ali obveznosti po tej odločbi.

2. V primerih iz točk (b) in (c) odstavka 1 imetnik odločbe obvesti carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, o ukrepih, ki jih bo sprejel za zagotovitev izpolnjevanja pogojev ali obveznosti, ter času, ki ga potrebuje za sprejetje navedenih ukrepov.

Člen 17

Obdobje zadržanja odločbe

(člen 23(4)(b) zakonika)

1. V primerih iz člena 16(1)(a) obdobje zadržanja, ki ga določi pristojni carinski organ, ustreza času, ki ga ta potrebuje, da preveri, ali so pogoji za odpravo, razveljavitev ali spremembo odločbe izpolnjeni. To obdobje ne sme biti daljše od 30 dni.

Kadar pa carinski organ meni, da imetnik odločbe ne izpolnjuje meril iz člena 39(a) zakonika, odločbo zadrži, dokler se ne ugotovi, ali je prišlo do hujše ali ponavljajoče se kršitve, ki jo je storila katera od naslednjih oseb:

(a) imetnik odločbe;

(b) oseba, ki vodi družbo imetnico zadevne odločbe ali nadzoruje njeno upravljanje;

(c) oseba, odgovorna za carinske zadeve v družbi imetnici zadevne odločbe.

2. V primerih iz člena 16(1)(b) in (c) obdobje zadržanja, ki ga določi carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, ustreza času iz obvestila imetnika odločbe v skladu s členom 16(2). Obdobje zadržanja se lahko na zahtevo imetnika odločbe po potrebi dodatno podaljša.

Obdobje zadržanja se lahko dodatno podaljša za čas, ki ga pristojni carinski organ potrebuje, da preveri, ali se z navedenimi ukrepi zagotavlja izpolnjevanje pogojev ali obveznosti. Navedeno obdobje ne sme presegati 30 dni.

3. Če po zadržanju odločbe carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, namerava odpraviti, razveljaviti ali spremeniti navedeno odločbo v skladu s členi 23(3), 27 ali 28 zakonika, se obdobje zadržanja iz odstavkov 1 in 2 tega člena po potrebi podaljša, dokler ne začne učinkovati odločba o odpravi, razveljavitvi ali spremembi.

Člen 18

Konec zadržanja

(člen 23(4)(b) zakonika)

1. Zadržanje odločbe se konča ob izteku obdobja zadržanja, razen če se pred iztekom tega obdobja ne zgodi nekaj od naslednjega:

(a) zadržanje se prekliče, ker v primeru iz člena 16(1)(a) ni razlogov za odpravo, razveljavitev ali spremembo odločbe v skladu s členi 23(3), 27 ali 28 zakonika; v tem primeru se zadržanje zaključi na dan preklica;

(b) zadržanje se prekliče, ker je v primeru iz člena 16(1)(b) in (c) po mnenju carinskega organa, pristojnega za sprejetje odločbe, imetnik odločbe sprejel potrebne ukrepe za zagotovitev izpolnjevanja pogojev iz odločbe ali obveznosti po tej odločbi; v tem primeru se zadržanje zaključi na dan preklica;

(c) zadržana odločba se odpravi, razveljavi ali spremeni; v tem primeru se zadržanje zaključi na dan odprave, razveljavitve ali spremembe.

2. Carinski organ, pristojen za sprejetje odločbe, imetnika odločbe obvesti o zaključku zadržanja.

Pododdelek 3

Odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami

Člen 19

Zahtevek za izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami

(tretji pododstavek člena 22(1) in člen 6(3)(a) zakonika)

1. Z odstopanjem od tretjega pododstavka člena 22(1) zakonika se zahtevek za izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami in vse spremne listine predložijo pristojnemu carinskemu organu v državi članici, v kateri ima vložnik sedež, ali pristojnemu carinskemu organu v državi članici, v kateri bodo informacije uporabljene.

2. Šteje se, da se vložnik z vložitvijo zahtevka za izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami strinja z javnim razkritjem vseh podatkov iz odločbe, vključno s fotografijami, slikami in brošurami, na spletišču Komisije, razen zaupnih informacij. Pri vsakršnem javnem razkritju podatkov se spoštuje pravica do varstva osebnih podatkov.

3. Če elektronski sistem za vložitev zahtevkov za izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami o poreklu blaga (ZIPB) ni vzpostavljen, lahko države članice dovolijo, da se navedeni zahtevki vložijo kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov.

Člen 20

Roki

(člen 22(3) zakonika)

1. Kadar Komisija carinske organe obvesti o zadržanju sprejetja odločb ZTI in ZIPB v skladu s členom 34(10) zakonika, se rok za sprejetje odločbe iz prvega pododstavka člena 22(3) zakonika dodatno podaljša, dokler Komisija carinskih organov ne obvesti, da je zagotovljena pravilna in enotna tarifna uvrstitev ali opredelitev porekla.

Ta podaljšani rok iz pododstavka 1 ne sme biti daljši od 10 mesecev, v izjemnih okoliščinah pa se lahko uporabi dodatno podaljšanje največ 5 mesecev.

2. Rok iz drugega pododstavka člena 22(3) zakonika lahko presega 30 dni, če v tem času ni mogoče zaključiti analize, ki je po mnenju carinskega organa, pristojnega za sprejetje odločbe, potrebna za sprejetje navedene odločbe.

Člen 21

Obveščanje o odločbah ZIPB

(člen 6(3)(a) zakonika)

Če je bil zahtevek za izdajo odločbe ZIPB vložen kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov, lahko carinski organi vložnika zahtevka obvestijo po drugi poti kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov.

Člen 22

Omejitev uporabe pravil za ponovno oceno in zadržanje

(člen 23(4) zakonika)

Členi od 15 do 18 v zvezi s ponovno oceno in zadržanjem odločb se ne uporabljajo za odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami.

Oddelek 3

Pooblaščeni gospodarski subjekt

Pododdelek 1

Ugodnosti, ki izhajajo iz statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta

Člen 23

Olajšave v zvezi s predodhodnimi deklaracijami

(člen 38(2)(b) zakonika)

1. Kadar pooblaščeni gospodarski subjekt za varnost in varstvo iz člena 38(2)(b) zakonika (v nadaljnjem besedilu: AEOS) v svojem imenu vloži predodhodno deklaracijo v obliki carinske deklaracije ali deklaracije za ponovni izvoz, se poleg podatkov, zahtevanih v teh deklaracijah, ne zahtevajo nobeni drugi podatki.

2. Če AEOS vloži predodhodno deklaracijo v obliki carinske deklaracije ali deklaracije za ponovni izvoz v imenu druge osebe, ki je tudi AEOS, se poleg podatkov, zahtevanih v teh deklaracijah, ne zahtevajo nobeni drugi podatki.

Člen 24

Ugodnejša obravnava pri oceni tveganja in kontrolah

(člen 38(6) zakonika)

1. Pri pooblaščenih gospodarskih subjektih (v nadaljnjem besedilu: AEO) se fizične kontrole in kontrole dokumentov izvajajo bolj poredko kot pri drugih gospodarskih subjektih.

2. Če je AEOS vložil vstopno skupno deklaracijo ali, v primerih iz člena 130 zakonika, carinsko deklaracijo ali deklaracijo za začasno hrambo ali če je vložil obvestilo in omogočil dostop do navedb iz svoje vstopne skupne deklaracije v svojem računalniškem sistemu v skladu s členom 127(8) zakonika, carinski urad prvega vstopa iz prvega pododstavka člena 127(3) zakonika obvesti AEOS, da je bila pošiljka izbrana za fizično kontrolo. Carinski organ prvega vstopa obvesti AEOS pred prihodom blaga na carinsko območje Unije.

O tem obvesti tudi prevoznika, če se razlikuje od AEOS iz prvega pododstavka, če je prevoznik AEOS in je povezan z elektronskimi sistemi, ki se nanašajo na deklaracije iz prvega pododstavka.

Navedeno obveščanje se opusti, če bi lahko ogrozilo načrtovane kontrole ali njihove rezultate.

3. Če AEO vloži deklaracijo za začasno hrambo ali carinsko deklaracijo v skladu s členom 171 zakonika, carinski urad, pristojen za prejem te deklaracije za začasno hrambo ali carinske deklaracije, AEO obvesti, če je bila pošiljka izbrana za carinsko kontrolo. Carinski organ obvesti AEO pred predložitvijo blaga carini.

Navedeno obveščanje se opusti, če bi lahko ogrozilo načrtovane kontrole ali njihove rezultate.

4. Če so bile pošiljke, ki jih je prijavil AEO, izbrane za fizično kontrolo ali kontrolo dokumentov, se ta kontrola opravi prednostno.

Na zahtevo AEO se kontrole lahko opravijo na kraju, ki ni kraj predložitve blaga carini.

5. Obvestila iz odstavkov 2 in 3 ne zadevajo carinskih kontrol, določenih na podlagi deklaracije za začasno hrambo ali carinske deklaracije po predložitvi blaga.

Člen 25

Izvzetje iz ugodne obravnave

(člen 38(6) zakonika)

Ugodnejša obravnava iz člena 24 se ne uporablja za carinske kontrole v zvezi s posebnimi visokimi stopnjami nevarnosti ali obveznosti glede kontrol iz druge zakonodaje Unije.

Vendar carinski organi pošiljke, ki jih prijavi AEOS, obravnavajo prednostno, enako pa velja tudi za potrebne formalnosti in kontrole v zvezi z njimi.

Pododdelek 2

Zahtevek za status pooblaščenega gospodarskega subjekta

Člen 26

Pogoji za sprejem zahtevka za status pooblaščenega gospodarskega subjekta

(člen 22(2) zakonika)

1. Poleg pogojev za sprejem zahtevka iz člena 11(1) se od vložnika, ki zaprosi za status pooblaščenega gospodarskega subjekta (AEO), zahteva, da skupaj z zahtevkom predloži izpolnjen vprašalnik za samooceno, ki mu ga zagotovijo carinski organi.

2. Gospodarski subjekt vloži en sam zahtevek za status AEO, ki zajema vse njegove stalne poslovne enote na carinskem območju Unije.

Člen 27

Pristojni carinski organ

(tretji pododstavek člena 22(1) zakonika)

Če pristojnega carinskega organa ni mogoče določiti v skladu s tretjim pododstavkom člena 22(1) zakonika ali členom 12 te uredbe, se zahtevek vloži pri carinskih organih države članice, v kateri ima vložnik stalno poslovno enoto in kjer se hranijo ali so dostopne informacije o njegovih splošnih logističnih dejavnostih upravljanja v Uniji, kot je navedeno v zahtevku.

Člen 28

Rok za sprejemanje odločb

(člen 22(3) zakonika)

1. Rok za sprejetje odločbe iz prvega pododstavka člena 22(3) zakonika se lahko podaljša za največ 60 dni.

2. Če potekajo kazenski postopki, ki zbujajo dvome o tem, ali vložnik izpolnjuje pogoje iz člena 39(a) zakonika, se rok za izdajo odločbe podaljša za čas, ki je potreben za zaključek teh postopkov.

Člen 29

Začetek veljavnosti dovoljenja AEO

(člen 22(4) zakonika)

Z odstopanjem od člena 22(4) zakonika začne dovoljenje, s katerim se podeljuje status pooblaščenega gospodarskega subjekta (v nadaljnjem besedilu: dovoljenje AEO), veljati peti dan po sprejetju odločbe.

Člen 30

Pravni učinki zadržanja

(člen 23(4)(b) zakonika)

1. Kadar se dovoljenje AEO zadrži zaradi neizpolnjevanja meril iz člena 39 zakonika, carinski organ zadrži odločbo, ki jo je sprejel v zvezi z AEO in temelji na dovoljenju AEO na splošno ali na katerem od posebnih meril, ki so privedle do zadržanja dovoljenja AEO.

2. Zadržanje odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje, sprejete v zvezi z AEO, ne povzroči samodejnega zadržanja dovoljenja AEO.

3. Če se odločba o osebi, ki je AEOS in pooblaščeni gospodarski subjekt za carinske poenostavitve iz člena 38(2)(a) zakonika (AEOC), zadrži v skladu s členom 16(1) zaradi neizpolnjevanja pogojev iz člena 39(d) zakonika, se njegovo dovoljenje AEOC zadrži, dovoljenje AEOS pa ostane veljavno.

Če se odločba o osebi, ki je tako AEOS kot AEOC, zadrži v skladu s členom 16(1) zaradi neizpolnjevanja pogojev iz člena 39(e) zakonika, se njegovo dovoljenje AEOS zadrži, dovoljenje AEOC pa ostane veljavno.

NASLOV II

DEJAVNIKI, NA PODLAGI KATERIH SE UPORABLJAJO UVOZNE ALI IZVOZNE DAJATVE, IN DRUGI UKREPI V ZVEZI Z BLAGOVNO MENJAVO

POGLAVJE 1

Poreklo blaga

Oddelek 1

Nepreferencialno poreklo

Člen 31

Blago, v celoti pridobljeno v posamezni državi ali na ozemlju

(člen 60(1) zakonika)

Za v celoti pridobljeno blago v posamezni državi ali na ozemlju se štejejo:

(a) mineralni proizvodi, pridobljeni v tej državi ali na tem ozemlju;

(b) tam pridelani rastlinski proizvodi;

(c) žive živali, tam skotene ali izvaljene in vzrejene;

(d) proizvodi, pridobljeni iz živih, tam vzrejenih živali;

(e) proizvodi, tam pridobljeni z lovom ali ribolovom;

(f) proizvodi morskega ribolova in drugi proizvodi, pridobljeni s plovili, ki so registrirana v zadevni državi ali ozemlju in plujejo pod zastavo navedene države ali ozemlja, iz morja zunaj teritorialnih voda katere koli države;

(g) blago, pridobljeno ali proizvedeno na predelovalnih ladjah iz proizvodov iz točke (f) s poreklom iz te države ali ozemlja, če so te predelovalne ladje registrirane v tej državi ali ozemlju in plujejo pod njeno ali njegovo zastavo;

(h) proizvodi, pridobljeni z morskega dna ali iz slojev pod njim zunaj teritorialnih voda, pod pogojem, da ima ta država ali ozemlje izključno pravico za izkoriščanje tega morskega dna ali sloja pod njim;

(i) odpadki in ostanki, ki nastanejo pri proizvodnih postopkih, in rabljeni predmeti, če so bili zbrani v tej državi ali na tem ozemlju in so primerni le za pridobivanje surovin;

(j) blago, tam izdelano izključno iz proizvodov, navedenih v točkah (a) do (i).

Člen 32

Blago, katerega proizvodnja vključuje več kot eno državo ali ozemlje

(člen 60(2) zakonika)

Za blago, navedeno v Prilogi 22-01, se šteje, da je bila opravljena njegova zadnja bistvena predelava ali obdelava, katere izid je izdelava novega proizvoda ali ki predstavlja pomembno stopnjo proizvodnje, v državi ali na ozemlju, na katerem se izpolnijo pravila iz navedene priloge ali ki ga ta pravila opredeljujejo.

Člen 33

Predelava ali obdelava, ki ni gospodarsko upravičena

(člen 60(2) zakonika)

Za kakršno koli predelavo ali obdelavo, opravljeno v drugi državi ali na drugem ozemlju, se šteje, da ni bila gospodarsko upravičena, če se na podlagi razpoložljivih dejstev ugotovi, da je bil namen te operacije izogibanje uporabi ukrepov iz člena 59 zakonika.

Za blago, ki je zajeto v Prilogi 22-01, se uporabljajo preostala pravila za navedeno blago za to poglavje.

Za blago, ki ni zajeto v Prilogi 22-01 se, če se za zadnjo obdelavo ali predelavo ugotovi, da ni gospodarsko upravičena, šteje, da je bila opravljena njegova zadnja bistvena gospodarsko upravičena predelava ali obdelava, katere izid je izdelava novega proizvoda ali ki predstavlja pomembno stopnjo proizvodnje, v državi ali na ozemlju, s katerega izvira večji del uporabljenih materialov, kot je določen na podlagi vrednosti uporabljenih materialov.

Člen 34

Minimalni postopki

(člen 60(2) zakonika)

Naslednji postopki ne štejejo za bistveno, gospodarsko upravičeno predelavo ali obdelavo za namen pridobitve porekla:

(a) postopki, ki so potrebni za ohranitev blaga v dobrem stanju med prevozom in skladiščenjem (prezračevanje, razprostiranje, sušenje, odstranjevanje pokvarjenih delov in podobni postopki) ali postopki za lajšanje pošiljanja ali prevoza;

(b) enostavno odstranjevanje prahu, sejanje ali prebiranje, sortiranje, razvrščanje v skupine, usklajevanje, pranje, razrezovanje;

(c) zamenjava embalaže ter razdeljevanje in združevanje pošiljk, preprosto pakiranje v steklenice, pločevinke, čutare, vrečke, zaboje, škatle, pritrjevanje na lepenko ali plošče in vsi drugi preprosti postopki pakiranja;

(d) pakiranje blaga v sete ali komplete ali za prodajo na drobno;

(e) pritrjevanje oznak, nalepk ali drugih podobnih razpoznavnih znakov na izdelke ali njihovo embalažo;

(f) enostavno sestavljanje delov izdelka v popoln izdelek;

(g) razstavljanje ali sprememba namembnosti;

(h) kombinacija dveh ali več postopkov iz točk (a) do (g)

Člen 35

Dodatki, nadomestni deli ali orodje

(člen 60 zakonika)

1. Za dodatke, nadomestne dele ali orodje, ki so dobavljeni z blagom iz oddelkov XVI, XVII in XVIII kombinirane nomenklature ter so del njegove standardne opreme, se šteje, da imajo enako poreklo kakor navedeno blago.

2. Za bistvene nadomestne dele, ki se uporabljajo z blagom iz oddelkov XVI, XVII in XVIII kombinirane nomenklature, ki je bilo predhodno sproščeno v prosti promet v Uniji, se šteje, da imajo enako poreklo kakor navedeno blago, če vključitev bistvenih nadomestnih delov v fazi proizvodnje ne bi spremenila njihovega porekla.

3. Za namene tega člena bistveni nadomestni deli pomenijo dele, ki so:

(a) sestavni deli, brez katerih ni mogoče zagotoviti pravilnega delovanja opreme, stroja, naprave ali vozila, ki je bilo sproščeno v prosti promet ali predhodno izvoženo,

(b) značilni za navedeno blago ter

(c) namenjeni za normalno vzdrževanje blaga in za nadomestitev enakih delov, ki so poškodovani ali so postali neuporabni.

Člen 36

Nevtralne sestavine in pakiranje

(člen 60 zakonika)

1. Pri presoji, ali ima blago poreklo v določeni državi ali ozemlju, se ne upošteva poreklo naslednjih elementov:

(a) energije in goriva;

(b) obratov in opreme;

(c) strojev in orodja;

(d) materialov, ki niso vključeni ali namenjeni za vključitev v končno sestavo blaga.

2. Kadar se v skladu s splošnim pravilom 5 za razlago kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 (11) embalažni materiali in embalaža štejejo za del izdelka za namene uvrščanja, pa se ne upoštevajo pri določanju porekla, razen če pravilo v Prilogi 22-01 za zadevno blago temelji na odstotku dodane vrednosti.

Oddelek 2

Preferencialno poreklo

Člen 37

Opredelitev pojmov

V tem oddelku se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(1) „upravičena država“ pomeni državo, upravičeno do splošnega sistema preferencialov (GSP) v skladu s seznamom v Prilogi II k Uredbi (EU) št. 978/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (12);

(2) „izdelava“ pomeni vsako obdelavo ali predelavo, vključno s sestavljanjem;

(3) „material“ pomeni vsako sestavino, surovino, sestavni del ali del itd., ki se uporablja pri izdelavi izdelka;

(4) „izdelek“ pomeni izdelek, ki se izdeluje, četudi je namenjen za poznejšo uporabo v drugem postopku izdelave;

(5) „blago“ pomeni materiale in izdelke;

(6) „bilateralna kumulacija“ pomeni sistem, ki izdelkom s poreklom v Uniji omogoča, da se pri nadaljnji obdelavi ali vključitvi v izdelek v upravičeni državi štejejo za materiale s poreklom iz te upravičene države;

(7) „kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo“ pomeni sistem, ki izdelkom s poreklom iz Norveške, Švice ali Turčije omogoča, da se pri nadaljnji obdelavi ali vključitvi v izdelek v upravičeni državi ali pri uvozu v Unijo štejejo za materiale s poreklom iz te upravičene države;;

(8) „regionalna kumulacija“ pomeni sistem, ki izdelkom, ki imajo v skladu s tem oddelkom poreklo v državi članici neke regionalne skupine, omogoča, da se pri nadaljnji obdelavi ali vključitvi v izdelek v drugi državi članici te iste regionalne skupine štejejo za materiale s poreklom v tej drugi državi (ali državi članici druge regionalne skupine, kadar je možna kumulacija med skupinami);

(9) „razširjena kumulacija“ pomeni sistem, ki ga na zahtevo upravičene države odobri Komisija in v okviru katerega se nekateri materiali s poreklom iz države, s katero ima Unija sklenjen veljaven sporazum o prosti trgovini v skladu s členom XXIV Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT), pri nadaljnji obdelavi ali vključitvi v izdelek v zadevni upravičeni državi štejejo za materiale s poreklom iz te države;

(10) „zamenljivi materiali“ pomenijo materiale, ki so enake vrste in tržne kakovosti z enakimi tehničnimi in fizičnimi lastnostmi in ki jih med seboj ni mogoče ločiti, potem ko so vključeni v končni izdelek;

(11) „regionalna skupina“ pomeni skupino držav, med katerimi se uporablja regionalna kumulacija;

(12) „carinska vrednost“ pomeni vrednost, kot je določena v skladu s Sporazumom o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994 (Sporazum STO o določanju carinske vrednosti);

(13) „vrednost materialov“ pomeni carinsko vrednost pri uvozu uporabljenih materialov brez porekla ali, če ta ni znana in je ni mogoče ugotoviti, prvo preverljivo ceno, plačano za materiale v državi proizvodnje; kadar je treba določiti vrednost uporabljenih materialov s poreklom, bi bilo treba določbe te točke smiselno uporabljati;

(14) „cena franko tovarna“ pomeni ceno, ki se za izdelek franko tovarna plača proizvajalcu, pri katerem se opravi zadnja obdelava ali predelava, če ta cena vključuje vrednost vseh uporabljenih materialov in vse druge stroške v zvezi s proizvodnjo, zmanjšano za vse notranje dajatve, ki se ali se lahko povrnejo ob izvozu pridobljenega izdelka; kadar dejanska cena ne odraža vseh stroškov, povezanih s proizvodnjo izdelka, ki so dejansko nastali v državi proizvodnje, cena franko tovarna pomeni vsoto vseh teh stroškov, zmanjšano za vse notranje dajatve, ki se ali se lahko povrnejo ob izvozu pridobljenega izdelka; če je bila zadnja obdelava ali predelava oddana v podizvajanje proizvajalcu, se izraz „proizvajalec“ iz prvega pododstavka lahko nanaša na podjetje, ki je podizvajalca najelo;

(15) „največja dovoljena vsebnost materialov brez porekla“ pomeni največjo vsebnost materialov brez porekla, ki je dovoljena, da se izdelava šteje za zadostno obdelavo ali predelavo , da izdelku dodeli status izdelka s poreklom. Izražena je lahko v odstotku cene izdelka franko tovarna ali v deležu neto mase teh uporabljenih materialov, ki se uvrščajo pod določeno skupino poglavij, poglavje, tarifno številko ali tarifno podštevilko;

(16) „neto masa“ pomeni maso blaga samega brez kakršnega koli embalažnega materiala ali embalaže;

(17) „poglavja“, „tarifne številke“ in „tarifne podštevilke“ pomenijo poglavja, tarifne številke in tarifne podštevilke (štirimestne ali šestmestne številčne oznake), uporabljene v nomenklaturi, ki sestavlja harmonizirani sistem, s spremembami v skladu s Priporočilom z dne 26. junija 2004 Sveta za carinsko sodelovanje;

(18) „uvrščen“ se nanaša na uvrstitev izdelka ali materiala v določeno tarifno številko ali tarifno podštevilko harmoniziranega sistema;

(19) „pošiljka“ pomeni izdelke, ki: (a) jih en izvoznik hkrati pošlje enemu prejemniku, ali (b) so zajeti v eni sami prevozni listini, s katero izvoznik te izdelke dobavlja prejemniku, ali, če ni takšnega dokumenta, zajeti na enem računu;

(20) „izvoznik“ pomeni osebo, ki izvaža blago v Unijo ali v upravičeno državo in je sposobna dokazati poreklo blaga, ne glede na to, ali je sama proizvajalec oziroma sama opravlja izvozne formalnosti;

(21) „registriran izvoznik“ pomeni: (a) izvoznika, ki ima sedež v upravičeni državi in je registriran pri pristojnih organih te upravičene države za izvoz izdelkov v okviru sheme, najsibo v Unijo ali drugo upravičeno državo, s katero je možna regionalna kumulacija, ali (b) izvoznika, ki ima sedež v državi članici in je registriran pri carinskih organih te države članice za namene izvoza izdelkov s poreklom iz Unije, ki se uporabljajo kot materiali v upravičeni državi v okviru bilateralne kumulacije, ali (c) prepošiljatelja blaga, ki ima sedež v državi članici in je registriran pri carinskih organih te države članice za namene dajanja nadomestnih navedb o poreklu pri prepošiljanju izdelkov s poreklom v druge dele carinskega območja Unije ali, kadar je to primerno, na Norveško, v Švico ali Turčijo („registrirani prepošiljatelj“);

(22) „navedba o poreklu“ pomeni navedbo, ki jo sestavi izvoznik ali prepošiljatelj blaga, s katero izjavlja, da izdelki, ki jih ta zajema, izpolnjujejo pravila sheme o poreklu.

Pododdelek 1

Izdaja ali izdelava dokazil o poreklu

Člen 38

Sredstva za vložitev zahtevka za in izdajo informativnega potrdila INF 4

(člen 6(3)(a) zakonika)

1. Zahtevek za izdajo informativnega potrdila INF 4 se lahko vloži tudi kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov in mora izpolnjevati zahteve po podatkih iz Priloge 22-02.

2. Informativno potrdilo INF 4 mora izpolnjevati podatkovne zahteve iz Priloge 22-02.

Člen 39

Sredstva za vložitev zahtevka za in izdajo dovoljenj za pooblaščenega izvoznika

(člen 6(3)(a) zakonika)

Zahtevek za status pooblaščenega izvoznika za izdelavo dokazil o preferencialnem poreklu se lahko predloži tudi kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov, isto pa velja tudi za izdajo dovoljenja za pooblaščenega izvoznika.

Člen 40

Vložitev zahtevka za registracijo izvoznika

(člen 6(3)(a) zakonika)

Zahtevek za registracijo izvoznika se lahko vloži tudi kako drugače kot s tehnikami elektronske obdelave podatkov.

Pododdelek 2

Opredelitev pojma „izdelki s poreklom“Uporaba v okviru splošnega sistema preferencialov Unije

Člen 41

Splošna načela

(člen 64(3) zakonika)

Za izdelke s poreklom v upravičeni državi štejejo:

(a) izdelki, v celoti pridobljeni v tej državi v smislu člena 44;

(b) izdelki, pridobljeni v tej državi, ki vsebujejo materiale, ki niso bili v celoti pridobljeni v tej državi, če so bili ti materiali zadosti obdelani ali predelani v smislu člena 45.

Člen 42

Načelo teritorialnosti

(člen 64(3) zakonika)

1. Pogoji iz tega pododdelka za pridobitev statusa izdelka s poreklom morajo biti izpolnjeni v zadevni upravičeni državi.

2. Izraz „upravičena država“ zajema tudi teritorialno morje te države v smislu Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu, vendar njegovih meja ne sme presegati (Konvencija iz Montego Baya z dne 10. decembra 1982).

3. Če se izdelki s poreklom, izvoženi iz upravičene države v drugo državo, vrnejo, se morajo šteti za izdelke brez porekla, razen če se pristojnim organom lahko zadovoljivo dokaže, da sta izpolnjena naslednja pogoja:

(a) vrnjeni izdelki so isti kot izdelki, ki so bili izvoženi, in

(b) na njih se medtem, ko so bili v drugi državi, ali med izvozom niso opravili nikakršni postopki, razen tistih, ki so potrebni, da se izdelki ohranijo v dobrem stanju.

Člen 43

Neposeganje v blago

(člen 64(3) zakonika)

1. Izdelki, ki se prijavijo za sprostitev v prosti promet v Uniji, morajo biti isti kot izdelki, ki so bili izvoženi iz upravičene države, v kateri imajo poreklo. Preden se izdelki prijavijo za sprostitev v prosti promet, ne smejo biti na noben način spremenjeni ali preoblikovani, niti se na njih ne smejo opraviti nikakršni postopki, razen postopkov za ohranitev blaga v dobrem stanju ali dodajanje ali pritrjevanje oznak, nalepk, pečatov ali druge dokumentacije za zagotovitev skladnosti s specifičnimi notranjimi zahtevami, ki se uporabljajo v Uniji.

2. Izdelki, uvoženi v upravičeno državo za namene kumulacije v skladu s členi 53, 54, 55 ali 56, morajo biti isti kot izdelki, ki so bili izvoženi iz države, v kateri imajo poreklo. Preden se prijavijo za ustrezne carinske postopke v državi uvoza, ne smejo biti na noben način spremenjeni ali preoblikovani, niti se na njih ne smejo opraviti nikakršni postopki, razen postopkov za ohranitev blaga v dobrem stanju.

3. Izdelki se lahko skladiščijo, če ostanejo pod carinskim nadzorom v državi ali državah tranzita.

4. Pošiljke se lahko delijo, kadar delitev opravi izvoznik ali se ta opravi na njegovo odgovornost, v kolikor zadevno blago ostane pod carinskim nadzorom v državi ali državah tranzita.“

5. Šteje se, da so odstavki od 1 do 4 upoštevani, razen če imajo carinski organi razlog, da verjamejo nasprotno; v takih primerih lahko od deklaranta zahtevajo, da predloži dokazilo o izpolnjevanju zahtev, in sicer v kakršni koli obliki, vključno s pogodbenimi prevoznimi listinami, kot so nakladnice, ali dejanska oziroma konkretna dokazila, ki temeljijo na označevanju ali številčenju tovorkov, ali katero koli dokazilo v zvezi z blagom samim.“.

Člen 44

V celoti pridobljeni izdelki

(člen 64(3) zakonika)

1. Za v celoti pridobljene v upravičeni državi štejejo:

(a) mineralni proizvodi, pridobljeni iz njene zemlje ali njenega morskega dna;

(b) tam pridelani rastline in rastlinski proizvodi;

(c) žive živali, tam skotene ali izvaljene in vzrejene;

(d) proizvodi, pridobljeni iz živih, tam vzrejenih živali;

(e) proizvodi, pridobljeni iz zaklanih, tam skotenih ali izvaljenih in vzrejenih živali;

(f) proizvodi, tam pridobljeni z lovom ali ribolovom;

(g) proizvodi iz akvakulture, če gre za tam izvaljene in vzrejene ribe, rake in mehkužce;

(h) proizvodi morskega ribolova in drugi morski proizvodi, pridobljeni z njenimi plovili zunaj katerega koli teritorialnega morja;

(i) proizvodi, proizvedeni na njenih predelovalnih ladjah izključno iz proizvodov iz točke (h);

(j) tam zbrani rabljeni predmeti, primerni le za pridobivanje surovin;

(k) odpadki in ostanki, ki nastanejo tam pri proizvodnih postopkih;

(l) proizvodi, pridobljeni z morskega dna ali podzemlja zunaj katerega koli teritorialnega morja, pod pogojem, da ima ta država izključno pravico za izkoriščanje tega morskega dna ali podzemlja;

(m) blago, tam proizvedeno izključno iz proizvodov iz točk (a) do (l).

2. Izraza „njena plovila“ in „njene predelovalne ladje“ v odstavku 1(h) in (i) se uporabljata samo za plovila in predelovalne ladje, ki izpolnjujejo vse izmed naslednjih zahtev:

(a) registrirani so v upravičeni državi ali v državi članici;

(b) plujejo pod zastavo upravičene države ali države članice;

(c) izpolnjujejo enega izmed naslednjih pogojev: (i) so v najmanj 50-odstotni lasti državljanov upravičene države ali držav članic ali (ii) so v lasti podjetij, ki — imajo sedež in glavni kraj poslovanja v upravičeni državi ali državi članici in — so v najmanj 50-odstotni lasti upravičene države ali držav članic ali subjektov javnega sektorja ali državljanov upravičene države ali držav članic.

3. Posamična pogoja iz odstavka 2 sta lahko izpolnjena v državah članicah ali različnih upravičenih državah, v kolikor vse zadevne upravičene države uživajo ugodnosti regionalne kumulacije v skladu s členom 55(1) in (5). V tem primeru se šteje, da imajo izdelki poreklo tiste upravičene države, pod katere zastavo pluje plovilo ali predelovalna ladja v skladu s točko (b) odstavka 2.

Prvi pododstavek se uporablja samo, če so izpolnjeni pogoji iz člena 55(2)(a), (c) in (d).

Člen 45

Zadostno obdelani ali predelani izdelki

(člen 64(3) zakonika)

1. Brez poseganja v člena 47 in 48 se za izdelke, ki niso v celoti pridobljeni v zadevni upravičeni državi v smislu člena 44, šteje, da imajo poreklo te države, če so za zadevno blago izpolnjeni pogoji s seznama v Prilogi 22-03.

2. Če se izdelek, ki je pridobil status izdelka s poreklom v državi v skladu z odstavkom 1, v tej državi nadalje obdela in se uporablja kot material pri izdelavi drugega izdelka, se materiali brez porekla, ki bi lahko bili uporabljeni pri njegovi izdelavi, ne upoštevajo.

Člen 46

Povprečja

(člen 64(3) zakonika)

1. Izpolnjevanje zahtev iz člena 45(1) se preveri za vsak izdelek posebej.

Vendar se lahko v primeru, ko določeno pravilo temelji na izpolnjevanju zahteve glede največje dovoljene vsebnosti materialov brez porekla, vrednost materialov brez porekla izračuna na podlagi povprečnih vrednosti, kot je opisano v odstavku 2, da se upoštevajo nihanja v stroških in deviznih tečajih.

2. V primeru iz drugega pododstavka odstavka 1 se povprečna cena izdelka franko tovarna in povprečna vrednost uporabljenih materialov brez porekla izračunata tako, da se seštejejo vse cene franko tovarna, zaračunane za vse prodaje izdelkov v predhodnem poslovnem letu, oziroma tako, da se sešteje vrednost vseh materialov brez porekla, uporabljenih pri izdelavi izdelkov v predhodnem poslovnem letu, kot je opredeljeno v državi izvoznici ali, kadar podatki za celotno poslovno leto niso na voljo, v krajšem obdobju, ki ne sme biti krajše od treh mesecev.

3. Izvozniki, ki se odločijo za izračunavanje na povprečni osnovi, morajo to metodo dosledno uporabljati med letom, ki sledi referenčnemu poslovnemu letu, ali, kadar je to primerno, med letom, ki sledi krajšemu obdobju, ki se je upoštevalo kot referenca. To metodo lahko prenehajo uporabljati, kadar ugotovijo, da so se med danim poslovnim letom ali krajšim reprezentativnim obdobjem najmanj treh mesecev prenehala nihanja v stroških ali deviznih tečajih, ki so upravičevala uporabo take metode.

4. Povprečne vrednosti iz odstavka 2 se uporabijo kot cena franko tovarna oziroma vrednost materialov brez porekla za namen izpolnjevanja zahteve glede največje dovoljene vsebnosti materialov brez porekla.

Člen 47

Nezadostna obdelava ali predelava

(člen 64(3) zakonika)

1. Brez poseganja v odstavek 3 se naslednji postopki štejejo za nezadostno obdelavo ali predelavo, da bi izdelek pridobil status izdelka s poreklom, ne glede na to, ali so zahteve iz člena 45 izpolnjene:

(a) postopki za ohranitev izdelkov v dobrem stanju med prevozom in skladiščenjem;

(b) razstavljanje in sestavljanje tovorkov;

(c) pranje, čiščenje; odstranjevanje prahu, oksidov, olja, barve ali drugih prevlek;

(d) likanje ali stiskanje tekstila in tekstilnih izdelkov;

(e) preprosti postopki barvanja in loščenja;

(f) luščenje in delno ali popolno mletje riža; loščenje in glaziranje žit in riža;

(g) postopek barvanja sladkorja, dodajanja arome ali oblikovanja sladkornih kock; delno ali popolno mletje kristalnega sladkorja;

(h) lupljenje, razkoščičevanje in luščenje sadja, oreškov in zelenjave;

(i) ostrenje, preprosto brušenje ali preprosto rezanje;

(j) sejanje, prebiranje, sortiranje, razvrščanje v skupine, razvrščanje po stopnjah, usklajevanje (vključno s sestavljanjem garnitur izdelkov);

(k) preprosto pakiranje v steklenice, konzerve, čutare, vrečke, zaboje, škatle, pritrjevanje na lepenke ali plošče in vsi drugi preprosti postopki pakiranja;

(l) pritrjevanje ali tiskanje oznak, nalepk, logotipov in drugih podobnih razpoznavnih znakov na izdelke ali njihovo embalažo;

(m) preprosto mešanje izdelkov, ne glede na to, ali so različnih vrst ali ne; mešanje sladkorja s katerim koli materialom;

(n) preprosto dodajanje vode ali redčenje, izsuševanje ali denaturacija izdelkov;

(o) enostavno sestavljanje delov izdelkov v popoln izdelek ali razstavljanje izdelkov na dele;

(p) zakol živali;

(q) kombinacija dveh ali več postopkov iz točk od (a) do (p).

2. V odstavku 1 se postopki štejejo za preproste, kadar ne zahtevajo posebnih veščin oziroma strojev, naprav ali orodij, ki bi bili posebej izdelani ali nameščeni za izvajanje navedenih postopkov.

3. Pri presoji, ali se predelava ali obdelava, opravljena na posameznem izdelku, šteje za nezadostno v smislu odstavka 1, se upoštevajo vsi postopki, opravljeni na tem izdelku v upravičeni državi.

Člen 48

Splošno dovoljeno odstopanje

(člen 64(3) zakonika)

1. Z odstopanjem od člena 45 in ob upoštevanju odstavkov 2 in 3 tega člena se materiali brez porekla, ki se v skladu s pogoji s seznama iz Priloge 22-03 ne smejo uporabljati pri izdelavi določenega izdelka, vseeno lahko uporabijo, če njihova skupna vrednost ali neto masa, ocenjena za ta izdelek, ne presega:

(a) 15 % mase izdelka pri izdelkih, ki spadajo v poglavje 2 ter poglavja od 4 do 24 harmoniziranega sistema, z izjemo predelanih ribiških proizvodov iz poglavja 16;

(b) 15 % cene izdelka franko tovarna pri drugih izdelkih, razen pri izdelkih, ki se uvrščajo v poglavja od 50 do 63 harmoniziranega sistema, pri katerih se uporabljajo odstopanja iz opomb 6 in 7 dela I Priloge 22-03.

2. V skladu z odstavkom 1 ni dovoljeno presegati katerega koli odstotka za največjo dovoljeno vsebnost materialov brez porekla, kot je določeno v pravilih na seznamu v Prilogi 22-03.

3. Odstavka 1 in 2 se ne uporabljata za izdelke, v celoti pridobljene v upravičeni državi v smislu člena 44. Kljub temu pa se brez poseganja v člen 47 in člen 49(2) odstopanje iz navedenih odstavkov vseeno uporablja za vsoto vseh materialov, uporabljenih pri izdelavi izdelka in za katere pravilo s seznama v Prilogi 22-03 za zadevni izdelek zahteva, da so taki materiali v celoti pridobljeni.

Člen 49

Enota kvalifikacije

(člen 64(3) zakonika)

1. Enota kvalifikacije za uporabo določb tega pododdelka je določen izdelek, ki se šteje za osnovno enoto pri določanju uvrstitve z uporabo harmoniziranega sistema.

2. Kadar je pošiljka sestavljena iz določenega števila enakih izdelkov, ki se uvrščajo pod isto tarifno številko harmoniziranega sistema, se pri uporabi določb tega pododdelka vsak izdelek obravnava posebej.

3. Če je v skladu s splošnim pravilom 5 za razlago harmoniziranega sistema embalaža del izdelka zaradi uvrščanja, mora biti vključena tudi pri določanju porekla.

Člen 50

Dodatki, nadomestni deli in orodje

(člen 64(3) zakonika)

Dodatki, nadomestni deli in orodje, poslani skupaj z delom opreme, stroja, naprave ali vozila, ki so del običajne opreme in vključeni v njeno ceno franko tovarna, se štejejo za del te opreme, stroja, naprave ali vozila.

Člen 51

Garniture

(člen 64(3) zakonika)

Garniture, opredeljene v splošnem pravilu 3(b) za razlago harmoniziranega sistema, se obravnavajo kot izdelki s poreklom, kadar so vsi sestavni deli izdelki s poreklom.

Če je garnitura sestavljena iz izdelkov s poreklom in izdelkov brez porekla, se garnitura kot celota obravnava kot izdelek s poreklom, pod pogojem, da vrednost izdelkov brez porekla ne presega 15 % cene garniture franko tovarna.

Člen 52

Nevtralne sestavine

(člen 64(3) zakonika)

Da bi določili, ali ima izdelek poreklo, ni treba ugotavljati porekla naslednjih sestavin, ki bi lahko bile uporabljene pri njegovi izdelavi:

(a) energija in gorivo;

(b) obrati in oprema;

(c) stroji in orodja;

(d) katero koli drugo blago, ki ni vključeno ali ni namenjeno za vključitev v končno sestavo izdelka.

Pododdelek 3

Pravila o kumulaciji in upravljanju zalog materialovVeljavna v okviru sheme GSP Unije

Člen 53

Bilateralna kumulacija

(člen 64(3) zakonika)

Bilateralna kumulacija omogoča, da se izdelki s poreklom iz Unije štejejo kot materiali s poreklom iz upravičene države, kadar so vključeni v izdelek, ki je izdelan v tej državi, pod pogojem, da tam opravljena obdelava ali predelava presega postopke iz člena 47(1).

Členi 41 do 52 in določbe o naknadnem preverjanju dokazil o poreklu se smiselno uporabljajo za izvoz iz Unije v upravičeno državo za namene bilateralne kumulacije.

Člen 54

Kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo

(člen 64(3) zakonika)

1. Kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo omogoča, da se izdelki s poreklom iz teh držav štejejo za materiale s poreklom iz te države, pod pogojem, da tam opravljena obdelava ali predelava presega postopke iz člena 47(1).

2. Kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo se ne uporablja za izdelke, ki sodijo v poglavja 1 do 24 harmoniziranega sistema.

Člen 55

Regionalna kumulacija

(člen 64(3) zakonika)

1. Regionalna kumulacija se uporablja za naslednje štiri ločene regionalne skupine:

(a) skupina I: Brunej, Filipini, Indonezija, Kambodža, Laos, Malezija, Mjanmar/Burma, Tajska, Vietnam;

(b) skupina II: Bolivija, Ekvador, Gvatemala, Honduras, Kolumbija, Kostarika, Nikaragva, Panama, Peru, Salvador, Venezuela;

(c) skupina III: Bangladeš, Butan, Indija, Maldivi, Nepal, Pakistan, Šri Lanka;

(d) skupina IV: Argentina, Brazilija, Paragvaj in Urugvaj.

2. Regionalna kumulacija med državami znotraj iste skupine se uporablja samo, kadar so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) države, udeležene pri kumulaciji, so v času izvoza izdelka v Unijo upravičene države, za katere preferencialni režimi niso bili začasno preklicani v skladu z Uredbo (EU) št. 978/2012;

(b) za namene regionalne kumulacije med državami iz iste regionalne skupine se uporabljajo pravila o poreklu pododdelka 2;

(c) države znotraj iste regionalne skupine so se zavezale k: (i) ravnanju v skladu ali zagotavljanju skladnosti s tem pododdelkom in (ii) zagotavljanju upravnega sodelovanja, potrebnega za zagotovitev pravilnega izvajanja tega pododdelka, tako z Unijo kot med njimi samimi;

(d) o zavezah iz točke (c) je Komisijo obvestil sekretariat zadevne regionalne skupine ali drug pristojni skupni organ, ki zastopa vse članice zadevne skupine.

Kadar zahtevani postopek iz dela II Priloge 22-03 ni enak za vse države, udeležene pri kumulaciji, se za namene točke (b) poreklo izdelkov, ki se izvozijo iz ene države v drugo državo regionalne skupine za namene regionalne kumulacije, določi na podlagi pravila, ki bi se uporabljalo, če bi se izdelki izvažali v Unijo.

Če so države v regionalni skupini že pred 1. januarjem 2011 izpolnile pogoje iz točk (c) in (d) prvega pododstavka, nova zaveza ni potrebna.

3. Materiali iz seznama v Prilogi 22-04 so izključeni iz regionalne kumulacije iz odstavka 2, kadar:

(a) tarifni preferencial, ki se uporablja v Uniji, ni enak za vse države, udeležene pri kumulaciji; ter

(b) kadar bi zadevni materiali prek kumulacije uživali prednosti tarifne obravnave, ki bi bila ugodnejša od tiste, ki bi je bili deležni, če bi bili neposredno izvoženi v Unijo.

4. Regionalna kumulacija med upravičenimi državami znotraj iste regionalne skupine se uporablja samo pod pogojem, da obdelava ali predelava, opravljena v upravičeni državi, v kateri so materiali dodatno obdelani ali vgrajeni, presega postopke iz člena 47(1) in, v primeru tekstilnih izdelkov, tudi postopke iz Priloge 22-05.

Kadar pogoj iz prvega pododstavka ni izpolnjen in so materiali predmet enega ali več postopkov iz člena 47(1)(b) do (q), se za državo porekla na dokazilu o poreklu, ki se izda ali sestavi za namene izvoza izdelkov v Unijo, navede država regionalne skupine z največjim deležem vrednosti uporabljenih materialov s poreklom iz držav regionalne skupine.

Kadar so izdelki izvoženi brez nadaljnje obdelave ali predelave ali po tem, ko so bili v zvezi z njimi opravljeni le postopki iz člena 47(1)(a), se za državo porekla na dokazilu o poreklu, ki se izda ali sestavi za namene izvoza izdelkov v Unijo, navede upravičena država, ki je navedena na dokazilih o poreklu, ki se izdajo ali sestavijo v upravičeni državi, v kateri so bili izdelki izdelani.

5. Na zahtevo organov upravičene države iz skupine I ali skupine III lahko Komisija odobri regionalno kumulacijo med državami teh skupin, kadar je prepričana, da so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:

(a) pogoji iz odstavka 2(a) in (b) so izpolnjeni in

(b) države, ki bodo udeležene pri taki regionalni kumulaciji, so se zavezale in so skupaj obvestile Komisijo o svoji zavezi k: (i) ravnanju v skladu ali zagotavljanju skladnosti s tem pododdelkom, pododdelkom 2 ter vsemi drugimi določbami glede izvajanja pravil o poreklu ter (ii) zagotavljanju upravnega sodelovanja, potrebnega za zagotovitev pravilnega izvajanja tega pododdelka ter pododdelka 2, tako z Unijo kot med njimi samimi.

Zahteva iz prvega pododstavka se podpre z dokazili, da so pogoji iz tega pododstavka izpolnjeni. Naslovi se na Komisijo. Komisija se bo glede ugoditve zahtevka odločila ob upoštevanju vseh elementov v zvezi s kumulacijo, ki se ji zdijo pomembni, vključno z materiali, ki bodo kumulirani.

6. Če bo odobrena, bo regionalna kumulacija med upravičenimi državami skupine I ali skupine III omogočila, da se bodo materiali s poreklom iz države v eni regionalni skupini šteli kot materiali s poreklom iz države v drugi regionalni skupini, kadar bodo vključeni v tam pridobljeni izdelek, pod pogojem, da obdelava ali predelava, opravljena v slednji upravičeni državi presega postopke iz člena 47(1) in, v primeru tekstilnih izdelkov, tudi postopke iz Priloge 22-05.

Kadar pogoj iz prvega pododstavka ni izpolnjen in so materiali predmet enega ali več postopkov iz člena 47(1)(b) do (q), se za državo porekla na dokazilu o poreklu za namene izvoza izdelkov v Unijo navede država, ki je udeležena pri kumulaciji in ima največji delež vrednosti uporabljenih materialov s poreklom iz držav, ki so udeležene pri kumulaciji.

Kadar so izdelki izvoženi brez nadaljnje obdelave ali predelave ali po tem, ko so bili v zvezi z njimi opravljeni le postopki iz člena 47(1)(a), se za državo porekla na dokazilu o poreklu, ki se izda ali sestavi za namene izvoza izdelkov v Unijo, navede upravičena država, ki je navedena na dokazilih o poreklu, ki se izdajo ali sestavijo v upravičeni državi, v kateri so bili izdelki izdelani.

7. Komisija bo v Uradnem listu Evropske unije (serije C) objavila datum začetka kumulacije iz odstavka 5 med državami iz skupine I in skupine III, države, udeležene pri tej kumulaciji, in, če je to primerno, seznam materialov, za katere se kumulacija uporablja.

8. Členi 41 do 52, določbe o izdajanju ali sestavljanju dokazil o poreklu ter določbe o naknadnem preverjanju dokazil o poreklu se smiselno uporabljajo za izvoz iz ene upravičene države v drugo za namene regionalne kumulacije.

Člen 56

Razširjena kumulacija

(člen 64(3) zakonika)

1. Na zahtevo organov katere koli upravičene države lahko Komisija odobri razširjeno kumulacijo med upravičeno državo in državo, s katero ima Unija v veljavi sporazum o prosti trgovini v skladu s členom XXIV Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT), pod pogojem, da so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:

(a) države, udeležene pri kumulaciji, so se zavezale k ravnanju v skladu ali zagotavljanju skladnosti s tem pododdelkom, pododdelkom 2 in vsemi drugimi določbami o izvajanju pravil o poreklu in zagotavljanju upravnega sodelovanja, potrebnega za zagotovitev pravilnega izvajanja tega pododdelka ter pododdelka 2, tako z Unijo kot med njimi samimi;

(b) o zavezi iz točke (a) je Komisijo uradno obvestila zadevna upravičena država.

Zahtevek iz prvega pododstavka vsebuje seznam materialov, ki pri kumulaciji pridejo v poštev, in je podprt z dokazili, da so pogoji iz točk (a) in (b) prvega pododstavka izpolnjeni. Naslovi se na Komisijo. Kadar pride do spremembe v materialih, ki pridejo v poštev, se predloži nov zahtevek.

Materiali, ki spadajo v poglavja 1 do 24 harmoniziranega sistema, so izključeni iz razširjene kumulacije.

2. V primerih razširjene kumulacije iz odstavka 1 se poreklo uporabljenih materialov in dokazilo o njihovem poreklu določita v skladu s pravili iz ustreznega sporazuma o prosti trgovini. Poreklo izdelkov, ki bodo izvoženi v Unijo, se določi v skladu s pravili o poreklu iz pododdelka 2.

Da bi sestavljen izdelek pridobil status izdelka s poreklom, ni potrebno, da bi bili na materialih s poreklom v državi, s katero ima Unija sklenjen sporazum o prosti trgovini, ki so bili uporabljeni v državi upravičenki pri izdelavi izdelka za izvoz v Unijo, opravljeni zadostni postopki obdelave ali predelave, pod pogojem, da obdelava ali predelava v zadevni upravičeni državi presega postopke iz člena 47(1).

3. Komisija bo v Uradnem listu Evropske unije (serije C) objavila datum začetka razširjene kumulacije, države, udeležene pri tej kumulaciji, in seznam materialov, za katere se kumulacija uporablja.

Člen 57

Uporaba bilateralne kumulacije ali kumulacije z Norveško, Švico ali Turčijo v kombinaciji z regionalno kumulacijo

(člen 64(3) zakonika)

Kadar se bilateralna kumulacija ali kumulacija z Norveško, Švico ali Turčijo uporabi v kombinaciji z regionalno kumulacijo, dobi pridobljeni izdelek poreklo ene izmed držav članic zadevne regionalne skupine, ki je določeno v skladu s prvim in drugim pododstavkom člena 55(4) ali po potrebi v skladu s prvim in drugim pododstavkom člena 55(6).

Člen 58

Ločeno knjigovodsko izkazovanje zalog materialov izvoznikov iz Unije

(člen 64(3) zakonika)

1. Če so bili pri obdelavi ali predelavi izdelka uporabljeni zamenljivi materiali s poreklom in taki brez porekla, lahko carinski organi držav članic na pisno zahtevo gospodarskih subjektov s sedežem na carinskem območju Unije dovolijo upravljanje materialov v Uniji z uporabo metode ločenega knjigovodskega izkazovanja za namene poznejšega izvoza v upravičeno državo v okviru bilateralne kumulacije, ne da bi bili materiali skladiščeni ločeno.

2. Carinski organi držav članic lahko dovoljenje iz odstavka 1 izdajo pod kakršnimi koli pogoji, za katere menijo, da so primerni.

Dovoljenje se odobri samo, če se z uporabo metode iz odstavka 1 lahko zagotovi, da je število pridobljenih izdelkov, ki se lahko štejejo za „izdelke s poreklom iz Unije“, v vsakem trenutku enako številu, ki bi ga dobili z uporabo metode fizičnega ločevanja zalog.

Če se dovoljenje odobri, se metoda uporablja in njena uporaba beleži na podlagi splošnih računovodskih načel, ki se uporabljajo v Uniji.

3. Upravičenec do metode iz odstavka 1 izda oziroma, dokler se ne začne uporabljati sistem registriranih izvoznikov, zaprosi za dokazila o poreklu za tiste količine izdelkov, ki se lahko štejejo za izdelke s poreklom iz Unije. Na zahtevo carinskih organov držav članic upravičenec da izjavo o tem, kako so bile količine vodene.

4. Carinski organi držav članic nadzorujejo uporabo dovoljenja iz odstavka 1.

Dovoljenje lahko odvzamejo v naslednjih primerih:

(a) kadar imetnik dovoljenje na kakršen koli način nepravilno uporablja ali

(b) kadar imetnik ne izpolnjuje katerega koli od drugih pogojev iz tega pododdelka, poddodelka 2 ter katerih koli drugih določb o izvajanju pravil o poreklu.

Pododdelek 4

Opredelitev pojma izdelka s poreklom, ki se uporablja v okviru pravil o poreklu za namene preferencialnih tarifnih ukrepov, ki jih je Unija enostransko sprejela za določene države ali ozemlja

Člen 59

Splošne zahteve

(člen 64(3) zakonika)

1. . Za namene izvajanja določb glede preferencialnih tarifnih ukrepov, ki jih je enostransko sprejela Unija v korist nekaterih držav, skupin držav ali ozemelj (v nadaljnjem besedilu: „upravičena država ali upravičeno ozemlje“), razen tistih iz pododdelka 2 tega oddelka, ter čezmorskih držav in ozemelj, povezanih z Unijo, se naslednji izdelki štejejo kot izdelki s poreklom iz upravičene države ali z upravičenega ozemlja:

(a) izdelki, ki so v celoti pridobljeni v tej upravičeni državi ali na tem upravičenem ozemlju v smislu člena 60;

(b) izdelki, pridobljeni v tej upravičeni državi ali na tem upravičenem ozemlju, pri izdelavi katerih se uporabljajo drugi izdelki, kakor so tisti iz točke (a), če so bili navedeni izdelki zadosti obdelani ali predelani v smislu člena 61.

2. Za namene tega pododdelka se izdelki s poreklom iz Unije v smislu odstavka 3 tega člena, katerih obdelava ali predelava v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju presega postopke iz člena 62, štejejo kot izdelki s poreklom iz te upravičene države ali s tega upravičenega ozemlja.

3. Odstavek 1 se smiselno uporablja za določanje porekla izdelkov, pridobljenih v Uniji.

Člen 60

V celoti pridobljeni izdelki

(člen 64(3) zakonika)

1. Šteje se, da so bili v celoti pridobljeni v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju ali v Uniji:

(a) mineralni proizvodi, pridobljeni iz njene zemlje ali njenega morskega dna;

(b) tam pridelani rastlinski proizvodi;

(c) žive živali, tam skotene ali izvaljene in vzrejene;

(d) proizvodi, pridobljeni iz živih, tam vzrejenih živali;

(e) proizvodi, pridobljeni iz zaklanih, tam skotenih ali izvaljenih in vzrejenih živali;

(f) proizvodi, tam pridobljeni z lovom ali ribolovom;

(g) proizvodi morskega ribolova in drugi morski proizvodi, pridobljeni z njenimi plovili zunaj teritorialnih voda;

(h) proizvodi, proizvedeni na njenih predelovalnih ladjah izključno iz proizvodov iz točke (g);

(i) tam zbrani rabljeni predmeti, primerni le za obnavljanje surovin;

(j) odpadki in ostanki, ki nastanejo tam pri proizvodnih postopkih;

(k) izdelki, pridobljeni iz morskega dna ali podzemlja zunaj teritorialnih voda, pod pogojem, da ima upravičena država ali upravičeno ozemlje ali država članica izključno pravico do obdelave morskega dna ali podzemlja;

(l) blago, tam proizvedeno izključno iz proizvodov iz točk (a) do (k).

2. Izraza „njena plovila“ in „njene predelovalne ladje“ v odstavku 1(g) in (h) se uporabljata samo za plovila in predelovalne ladje, ki izpolnjujejo naslednje pogoje:

(a) so registrirani ali vpisani na seznam v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju ali v državi članici;

(b) plujejo pod zastavo upravičene države ali upravičenega ozemlja ali države članice;

(c) so v najmanj 50-odstotni lasti državljanov upravičene države ali upravičenega ozemlja ali držav članic ali družbe s sedežem v tej državi ali na tem upravičenem ozemlju ali eni od držav članic, v kateri so direktor ali direktorji, predsednik upravnega odbora ali nadzornega sveta in večina članov takšnih odborov državljani te upravičene države ali tega upravičenega ozemlja ali držav članic, in še dodatno, če v družbah vsaj polovica kapitala pripada tej upravičeni državi ali temu upravičenemu ozemlju ali državam članicam ali javnim organom ali državljanom te upravičene države ali tega upravičenega ozemlja ali držav članic;

(d) kapitan in častniki plovil in predelovalnih ladij so državljani upravičene države ali upravičenega ozemlja ali držav članic;

(e) najmanj 75 odstotkov članov posadke je državljanov upravičene države ali upravičenega ozemlja ali držav članic.

3. Izraza „upravičena država ali upravičeno ozemlje“ in „Unija“ zajemata tudi teritorialne vode te upravičene države ali tega upravičenega ozemlja ali držav članic.

4. Plovila, ki plujejo na odprtem morju, vključno s predelovalnimi ladjami, na katerih se ulovljene ribe obdelajo ali predelajo, se obravnavajo kot del ozemlja upravičene države ali upravičenega ozemlja ali države članice, ki ji pripadajo, če izpolnjujejo pogoje iz odstavka 2..

Člen 61

Zadostno obdelani ali predelani izdelki

(člen 64(3) zakonika)

Za namene člena 59 se izdelki, ki niso v celoti pridobljeni v upravičeni državi ali na upravičenem ozemlju ali Uniji, štejejo za zadosti obdelane ali predelane, če so izpolnjeni pogoji s seznama v Prilogi 22-11.

Ti pogoji za vse izdelke, za katere velja ta pododdelek, navajajo postopke obdelave ali predelave, ki jih je treba opraviti na materialih brez porekla, uporabljenih pri izdelavi teh izdelkov, uporabljajo pa se samo za takšne materiale.

Če se izdelek, ki je pridobil poreklo z izpolnitvijo pogojev s tega seznama, uporablja pri izdelavi drugega izdelka, se pogoji, ki se uporabljajo za izdelek, v katerega je ta vključen, ne uporabljajo zanj in se ne upoštevajo materiali brez porekla, ki bi bili lahko uporabljeni pri njegovi izdelavi.

Člen 62

Nezadostna obdelava ali predelava

(člen 64(3) zakonika)

1. Brez poseganja v odstavek 2 se naslednji postopki štejejo za nezadostno obdelavo ali predelavo, da bi izdelek pridobil status izdelka s poreklom, ne glede na to, ali so zahteve iz člena 61 izpolnjene:

(a) postopki za ohranitev izdelkov v dobrem stanju med prevozom in skladiščenjem;

(b) razstavljanje in sestavljanje tovorkov;

(c) pranje, čiščenje; odstranjevanje prahu, oksidov, olja, barve ali drugih prevlek;

(d) likanje in stiskanje tekstila in tekstilnih izdelkov;

(e) preprosti postopki barvanja in loščenja;

(f) luščenje, delno ali popolno mletje, loščenje in glaziranje žit in riža;

(g) postopek barvanja sladkorja, dodajanja arome ali oblikovanja sladkornih kock; delno ali popolno mletje sladkorja;

(h) lupljenje, razkoščičevanje in luščenje sadja, oreškov in zelenjave;

(i) ostrenje, preprosto brušenje ali preprosto rezanje;

(j) sejanje, prebiranje, sortiranje, razvrščanje v skupine, razvrščanje po stopnjah, usklajevanje; (vključno s sestavljanjem garnitur izdelkov);

(k) preprosto pakiranje v