OSNUTEK strateškega akcijskega načrta za izvajanje Bonnskega sporazuma (BASAP)

za obdobje 2019–2025

Uvod

Osrednje dejavnosti na podlagi Bonnskega sporazuma so regionalno sodelovanje pri preprečevanju in boju proti onesnaževanju morja v širšem Severnem morju z ladij in naprav na morju; izvajanje nadzora kot pomoč pri odkrivanju onesnaževanja na morju in boju proti njemu; čiščenje po pomorskih nesrečah in kršitvah v zvezi z onesnaževanjem. To so dosežki, ki izhajajo iz petdesetletnega znanstvenega, tehničnega in operativnega dela v okviru Bonnskega sporazuma. Pogodbenice Bonnskega sporazuma s sodelovanjem ustvarjajo obsežno strokovno znanje glede obravnavanja groženj morskemu okolju ter so pripravljene na nove izzive ob sodelovanju pogodbenic in na sodelovanje z mednarodno skupnostjo.

Bonnski sporazum je najstarejši regionalni sporazum, ki so ga vlade sklenile za odzivanje na nezgode z onesnaženjem. Sporazum je mehanizem, s katerim države ob Severnem morju in Evropska unija sodelujejo, da si medsebojno pomagajo v boju proti onesnaževanju zaradi pomorskih nesreč in kroničnega onesnaževanja z ladij in naprav na morju na območju Severnega morja. Leta 1969 jo je podpisalo osem držav ob Severnem morju: Belgija, Danska, Nemčija, Francija, Nizozemska, Norveška, Švedska in Združeno kraljestvo, in sicer kmalu zatem, ko se je leta 1967 ob obali Cornwalla ponesrečil tanker za prevoz nafte „Torrey Canyon“, pri čemer se je razlilo 117 000 ton nafte v prvi večji nesreči z onesnaženjem, ki je prizadela Zahodno Evropo. Vendar se je Bonnski sporazum začel uporabljati šele konec 70. let prejšnjega stoletja po drugih dveh velikih nezgodah z onesnaženjem: po izbruhu na ploščadi „Ekofisk“ leta 1977 in nesreči tankerja za prevoz nafte „Amoco Cadiz“ leta 1978. Sporazum vse od takrat učinkovito deluje in je bil razširjen leta 1983, ko se je začel uporabljati tudi za druge škodljive snovi, in leta 1987, odkar zajema sodelovanje pri nadzoru. Nadalje je bil razširjen leta 2010, ko se je pridružila Irska, Sporazum pa je bil razširjen na irske vode ter z njimi povezane norveške vode in vode Združenega kraljestva.

Kljub splošnemu zmanjšanju števila nenamernih razlitij nafte v evropskih vodah v nerednih časovnih presledkih še vedno prihaja do večjih nenamernih razlitij nafte (tj. tistih, ki presegajo 20 000 ton). Čeprav so izpusti na kopnem največji vir nafte, ki se vsako leto vnese v ocean, so nenamerna razlitja nafte še vedno pomemben vir onesnaženja, ki predstavlja približno 10–15 % vse nafte, ki se vsako leto po vsem svetu vnese v ocean.

Namen akcijskega načrta za izvajanje Bonnskega sporazuma za obdobje 2019–2025 je olajšati izvajanje Bonnskega sporazuma, da bi se prispevalo k preprečevanju onesnaževanja morja na splošno in rešili prihodnji izzivi, kot so neizogibni premiki paradigme na trgih za energetiko in naravne vire, okoljski izzivi, ki so bili opredeljeni s Pariškim sporazumom leta 2015, in pritisk na morsko prostorsko načrtovanje, zaradi katerega lahko nastanejo druga tveganja na morju. Tisti, ki se odzivajo na razlitja nafte, morajo glede na ta razvoj dogodkov in izjemno zmanjšanje nenamernih razlitij nafte v evropskih vodah v zadnjih 30 letih pozornost, ki so jo namenjali nafti, razširiti na vse vrste onesnaževanja morja, ki jih je mogoče izmeriti in/ali očistiti. Ključni novi izziv za Bonnski sporazum, ugotovljen z analizo prednosti, pomanjkljivosti, priložnosti in nevarnosti (analizo SWOT), bo onesnaževanje zraka, ki vpliva na ekosisteme in zdravje državljanov na obalnih območjih z veliko gostoto prebivalstva (Priloga VI h konvenciji MARPOL).

Pogodbenice Akcijski načrt za izvajanje Bonnskega sporazuma za obdobje 2019–2025 izvajajo z:

— nadzorovanjem svojih con odgovornosti zaradi groženj onesnaževanja morja in onesnaževanja povezanega zračnega prostora nad morjem, vključno z usklajevanjem zračnega in satelitskega nadzora;

— medsebojnim opozarjanjem na take grožnje;

— sprejetjem skupnih operativnih pristopov, tako da se lahko pogodbenice zanesejo druga na drugo, da bodo dosegle potrebne standarde preprečevanja in čiščenja;

— sprejetjem skupnih in usklajenih operativnih pristopov za spremljanje skladnosti in izvrševanje Priloge VI h Konvenciji MARPOL;

— medsebojnim podpiranjem (kadar so k temu pozvane) pri operacijah odzivanja;

— izmenjavo raziskav in razvoja ter dobrih praks in

— izvajanjem skupnih vaj.

Vizija

Vizija Bonnskega sporazuma je:

Čisto širše Severno morje brez nenamernega in nezakonitega onesnaževanja iz ladijskega prometa in drugih pomorskih dejavnosti

Širše Severno morje podpira raznolike in produktivne ekosisteme ter je ključnega pomena za vsakdanje življenje več milijonov ljudi. V delu širšega Severnega morja so nekatere najbolj obremenjene ladijske poti na svetu. Vizija Bonnskega sporazuma je zato čim bolj zmanjšati nevarnost onesnaževanja zaradi nenamernega in nezakonitega onesnaževanja z ladij in iz drugih pomorskih dejavnosti.

Za dosego vizije Bonnskega sporazuma so v njegovem okviru dogovorjeni naslednji strateški cilji:

(a) opredelitev in obravnavanje nastajajočih vprašanj v pomorskem sektorju na splošno, ki vplivajo na morsko okolje v okviru področja uporabe Bonnskega sporazuma; opredelitev in vrednotenje nastajajočih priložnosti za zmanjšanje tveganj za morsko okolje na podlagi najboljših razpoložljivih tehnik (BAT) in najboljših okoljskih praks (BEP); opredelitev in vrednotenje novih pristopov k spremljanju, da se zagotovi upoštevanje najboljših razpoložljivih tehnik in najboljših okoljskih praks; ustrezen odziv na novoopredeljena tveganja za morsko okolje ob upoštevanju priporočil delovne skupine za operativna, tehnična in znanstvena vprašanja v zvezi z dejavnostmi za preprečevanje onesnaževanja (OTSOPA) in popoln izkoristek projektov BE-AWARE I in II, da se opredelijo najučinkovitejši ukrepi za zmanjšanje tveganja in odzivanje v prihodnosti.

Strateški cilji

A. Preprečevanje nezakonitega in nenamernega onesnaževanja s sodelovanjem in skupnim izvrševanjem mednarodnih pravil in standardov glede onesnaževanja morja, vključno s skladnostjo s prilogami h konvenciji MARPOL

Nenamerno in nezakonito onesnaževanje kljub najrazličnejšim ukrepom, sprejetim v zadnjih letih, še naprej precej ogroža širše Severno morje. Sodelovanje pri njihovem učinkovitem in uspešnem izvrševanju je glavno orodje pri varovanju morskega okolja.

Mednarodna pravila o onesnaževanju morja so določena v Mednarodni konvenciji o preprečevanju onesnaževanja z ladij iz leta 1973 (MARPOL), ki je bila posodobljena leta 1978. Konvencijo MARPOL je pripravila Mednarodna pomorska organizacija (IMO), njen namen pa je preprečevanje in največje možno zmanjšanje onesnaževanja z ladij – tako nenamernega kot tudi tistega pri rutinskih operacijah – z naslednjimi šestimi tehničnimi prilogami, ki zajemajo onesnaževanje morja (glej Prilogo I: Veljavna besedila prilog od I do VI h konvenciji MARPOL.

Priloga I – Pravila o preprečevanju onesnaževanja z nafto

Priloga II – Pravila o preprečevanju onesnaževanja z zdravju škodljivimi tekočimi snovmi v rinfuzi

Priloga III – Pravila o preprečevanju onesnaževanja s škodljivimi snovmi, ki se po morju prevažajo v pakirani obliki

Priloga IV – Pravila o preprečevanju onesnaževanja z ladijskimi odplakami

Priloga V – Pravila o preprečevanju onesnaževanja z odpadki z ladij

Priloga VI – Pravila o preprečevanju onesnaževanja zraka z ladij

Vzpostaviti je treba skupne in usklajene operativne pristope za spremljanje skladnosti, da se zagotovita enotno in dosledno izvajanje in izvrševanje prilog h konvenciji MARPOL, ter zlasti za izvajanje in izvrševanje območja nadzora nad emisijami v Severnem morju (ECA) na podlagi Priloge VI h konvenciji MARPOL za žveplo in dušikove okside, pa tudi zaradi začetka veljavnosti splošne mejne vrednosti žvepla leta 2020 za ladje, ki plujejo zunaj območij nadzora nad emisijami.

B. Spodbujanje in vzpostavitev učinkovite pripravljenosti na izredne dogodke

C. Organizacija optimalnih odzivnih zmogljivosti

Kljub vsem prizadevanjem za povečanje pomorske varnosti bo vedno obstajalo tveganje nezgod. Zaradi naraščajočih ravni pomorskega prevoza ter nevarnih in zdravju škodljivih tovorov se povečuje tveganje za morsko okolje. Pogodbenice so že vložile znatna sredstva v ustrezne odzivne zmogljivosti. Za nadaljnje izboljšanje učinkovitosti, tudi v finančnem smislu, bi moral nadaljnji razvoj odzivnih zmogljivosti temeljiti na ocenah tveganja, analizi vrzeli ter regionalnih in podregionalnih pristopih. Potrebni so usklajeni programi za raziskave in razvoj, da se zagotovi izvajanje ukrepov za boj proti onesnaževanju z najboljšimi razpoložljivimi tehnikami in opremo.

Za dosego strateških ciljev Bonnskega sporazuma so v njegovem okviru dogovorjeni naslednji operativni cilji:

Operativni cilji:

Operativni cilji v zvezi s strateškim ciljem A (preprečevanje):

A.I izvajanje ustreznega nadzora nad ladijskimi in pomorskimi dejavnostmi v širšem Severnem morju ter zagotovitev učinkovitega poročanja o ugotovitvah v conah odgovornosti iz Bonnskega sporazuma;

A.II zagotavljanje najnovejših informacij vodstvu in letalskemu osebju o načrtovanju ter izvajanje letov za boj proti onesnaževanju znotraj območja Bonnskega sporazuma;

A.III zagotavljanje skupnih operativnih pristopov pri spremljanju skladnosti s prilogami h konvenciji MARPOL;

A.IV zagotavljanje učinkovitega zbiranja dokazov v primeru nezgod z onesnaženjem ter tesnega sodelovanja s preiskovalci in tožilci pri izvrševanju pravil in standardov glede onesnaževanja morja v širšem Severnem morju;

A.V sporočanje in razširjanje informacij o preprečevanju nezakonitega in nenamernega onesnaževanja javnosti in na ravni strokovnjakov.

Cilji za izvajanje strateškega cilja B (pripravljenost):

B.I vzpostavitev skupnega razumevanja načina, kako se je primerno odzvati na izredne razmere na morju, ter zagotovitev ozaveščenosti o nacionalnih sistemih in strategijah za odzivanje v nepredvidljivih razmerah;

B.II ohranjanje ustrezne ravni usposabljanja osebja za odzivanje ter sodelovanja med enotami pogodbenic za boj proti onesnaževanju in spodbujanje pripravljenosti za učinkovite večnacionalne operacije za boj proti onesnaževanju;

B.III zagotavljanje, da so ukrepi pogodbenic za odzivanje ustrezno oblikovani za zaščito morskega okolja in da so prednostne naloge določene na najustreznejši podlagi;

B.IV sodelovanje z drugimi mednarodnimi in evropskimi organizacijami ter sosednjimi pomorskimi regijami, da se opredelijo sinergije in preprečijo podvajanja.

Cilji za izvajanje strateškega cilja C (odziv):

C.I zagotavljanje, da pogodbenice jasno poznajo načine odzivanja drugih na nezgode, da se tako spodbuja razvoj dobre prakse;

C.II ohranjanje in posodabljanje skupnih operativnih pristopov k nezgodam z onesnaženjem ter spodbujanje razvoja in skupnega razumevanja ustreznih strategij odzivanja;

C.III spodbujanje usklajenih programov raziskav in razvoja o tehnologijah, opremi in drugih operativnih sredstvih za odzivanje;

C.IV zagotavljanje ustrezne uravnoteženosti virov za dejavnosti odzivanja na podlagi podregionalnih ocen tveganja na celotnem območju severovzhodnega Atlantika.

Ukrepi

Da bi se dosegli navedeni vizija, strateški cilji in operativni cilji, so v strateškem akcijskem načrtu za izvajanje Bonnskega sporazuma določeni specifični izmerljivi ukrepi in realistični cilji za obdobje 2019–2025, ki bodo vodili in usmerjali prizadevanja pogodbenic. V njem je priznana potreba po vzdrževanju uveljavljenih sistemov in nadaljnjem izvajanju prizadevanj, potrebnih za nadaljevanje operativne narave Sporazuma. Hkrati so opredeljene možnosti okrepitve teh prizadevanj in razvoja novih usmeritev.

V okviru Bonnskega sporazuma so dogovorjeni naslednji ukrepi:

Ukrepi v zvezi s strateškim ciljem A (preprečevanje):

A.1 izvajanje letalskih in satelitskih nadzornih operacij, vključno z nacionalnimi leti, regionalnimi leti, leti „Tour d’Horizon“ ter leti v okviru operacij CEPCO/SuperCEPCO, za odkrivanje, preiskovanje in zbiranje dokazov ter spremljanje razlitja nafte in drugih škodljivih snovi;

A.2 vzdrževanje učinkovitega sistema standardnega poročanja in uporaba sistema za poročanje o ugotovljenem onesnaževanju pogodbenicam Bonnskega sporazuma in Komisiji v okviru Direktive 2005/35/ES o onesnaževanju z ladij ter Mednarodni pomorski organizaciji;

A.3 v sodelovanju z Evropsko agencijo za pomorsko varnost optimalna uporaba satelitskih posnetkov in odzivanje na najnovejša dogajanja na področju psevdosatelitov za velike višine (HAPS) in sistemov daljinsko pilotiranih zrakoplovov (RPAS), ki so na voljo državam ob širšem Severnem morju, ter vzpostavitev usklajenega sistema po celotnem širšem Severnem morju za izboljšanje odkrivanja nezgod z onesnaženjem;

A.4 krepitev sodelovanja pri odkrivanju kaznivih dejanj v zvezi s Prilogo V h konvenciji MARPOL in izvrševanja: V

A.5 krepitev sodelovanja pri odkrivanju kaznivih dejanj v zvezi s Prilogo VI h konvenciji MARPOL in izvrševanja, vključno prek obstoječe ureditve izvajanja pomorske inšpekcije, pa tudi uporaba naprednih usmerjenih orodij za spremljanje skladnosti in izmenjavo rezultatov ukrepov izvrševanja v skupnih informacijskih sistemih (npr. Thetis-EU);

A.6 vzdrževanje in posodabljanje priročnika za zračne operacije in atlasa kodeksa v okviru Bonnskega sporazuma o videzu nafte (BAOAC);

A.7 v sodelovanju z mrežo preiskovalcev in tožilcev za Severno morje (NSN) vzdrževanje in posodabljanje priročnika o kršitvah v zvezi z onesnaževanjem z nafto za Severno morje;

A.8 sodelovanje prek mreže OSINET pri opredelitvi razlitja nafte, vključno z interkalibracijo laboratorijev in nadaljnjim razvojem skupnih metod za opredelitev razlitja nafte;

A.9 krepitev sodelovanja s preiskovalci in tožilci: (a) do leta 2022 – v sodelovanju z mrežo preiskovalcev in tožilcev za Severno morje opredelitev možnosti za objavo obsodb za kazniva dejanja onesnaževanja morja; (b) do leta 2025 – v sodelovanju z mrežo preiskovalcev in tožilcev za Severno morje vzpostavitev postopkov, s katerimi se lahko evidence okoljske skladnosti ustreznih ladijskih družb in družb, ki upravljajo ladje, dajo na voljo javnosti;

A.10 sodelovanje z Mednarodno pomorsko organizacijo pri ugotavljanju, kako lahko Bonnski sporazum dodatno prispeva k skladnosti s Prilogo VI h konvenciji MARPOL ob upoštevanju najnovejšega razvoja dogodkov v Mednarodni pomorski organizaciji v zvezi z izvajanjem globalne omejitve žvepla leta 2020 (npr. okrepljena ureditev pomorske inšpekcije, pa tudi prepoved prevoza goriv, ki so namenjena za zgorevanje, z vsebnostjo žvepla, višjo od 0,50 %);

A.11 podpora postopku prek Odbora za varstvo morskega okolja (MEPC) v okviru Mednarodne pomorske organizacije (IMO) za pregled pogojev glede izpusta snovi z visoko viskoznostjo in strjenih snovi iz Priloge II h konvenciji MARPOL;

A.12 vzdrževanje in posodabljanje spletišča Bonnskega sporazuma ter razširjanje elektronskih publikacij (tj. priročnikov, vodnikov in poročil);

A.13 podpiranje/spodbujanje priporočil projektov BE-AWARE o preventivnih ukrepih.

Ukrepi v zvezi s strateškim ciljem B (pripravljenost):

B.1 vzdrževanje in posodabljanje poglavij priročnika za boj proti onesnaževanju v okviru Bonnskega sporazuma, da bo ustrezal potrebam;

B.2 spodbujanje izmenjave informacij o razbitinah, ki so morda vir onesnaževanja, in razvoja nacionalnih podatkovnih zbirk;

B.3 načrtovanje in izvajanje regionalnih in podregionalnih operativnih vaj in usposabljanja;

B.4 spodbujanje razvoja nacionalnih sistemov okoljskega svetovanja in povezanih izmenjav informacij;

B.5 vzdrževanje izmenjave informacij z drugimi regionalnimi in mednarodnimi organizacijami, zlasti z mehanizmom Unije na področju civilne zaščite, Evropsko agencijo za pomorsko varnost (EMSA), dejavnostmi preprečevanja izrednih razmer ter dejavnostmi za pripravljenost in odzivanje nanje (Arktični svet), Komisijo za varstvo morskega okolja območja Baltiškega morja (HELCOM), Mednarodno pomorsko organizacijo (IMO), komisijo OSPAR, Lizbonskim sporazumom in Regionalnim pomorskim centrom za pomoč pri onesnaženju Sredozemskega morja v izrednih primerih (REMPEC) z udeležbo na srečanjih sekretariatov, in po potrebi okrepitev sodelovanja s temi organizacijami, na primer v zvezi s skupno pripravo priročnika za odziv na nevarne in zdravju škodljive snovi;

B.6 krepitev sodelovanja s komisijo OSPAR in drugimi mednarodnimi organizacijami, vključenimi v zaščito morskega okolja pred onesnaževanjem in napravami na morju;

B.7 razvoj strategije za nevarne in zdravju škodljive snovi za sodelovanje z drugimi mednarodnimi organizacijami, na primer HELCOM/EMSA/CTG pri izvajanju načel konvencije OPRC o nevarnih in zdravju škodljivih snoveh (HNS);

B.8 sodelovanje z Mednarodno pomorsko organizacijo pri ugotavljanju, kako lahko Bonnski sporazum nadalje prispeva h krepitvi izvajanja mednarodnega protokola OPRC-HNS;

B.9 nadaljnji razvoj odzivne zmogljivosti na podlagi analize tveganja za okolje zaradi dohajanja spreminjajočega se pomorskega tveganja.

Ukrepi v zvezi s strateškim ciljem C (odziv):

C.1 vzdrževanje sistema poročanja o nezgodah z onesnaženjem in opredelitev pridobljenih izkušenj;

C.2 vzdrževanje in posodabljanje načrtov skupnega odzivanja na nezgode na morju (načrtov DENGERNETH in MANCHEPLAN, štiristranskega načrta con, načrta NORBRIT [načrta za Biskajski zaliv]);

C.3 krepitev razvoja skupnih pristopov k ravnanju s prostoživečimi vrstami, vključno z opredelitvijo dobre prakse in obveščanjem javnosti o dejavnostih ravnanja s prostoživečimi vrstami;

C.4 izmenjava izkušenj, opredeljenih in pridobljenih pri odzivanju na onesnaževanje v poljih vetrnic na morju;

C.5 spodbujanje povezav in usklajevanja z odzivanjem na obali;

C.6 spodbujanje raziskav in razvoja ter izmenjave informacij o tehnologijah, opremi in drugih operativnih sredstvih za odzivanje, zlasti o integriranih nadzornih senzorjih, tehnologiji za odzivanje na nesreče ponoči, ob slabi vidljivosti in v slabih vremenskih razmerah, o odkrivanju in reševanju zabojnikov, izgubljenih na morju, o hudih nesrečah z nafto in kemikalijami ter o nesrečah, ki vključujejo goriva novih generacij;

C.7 spodbujanje raziskav na področju skupnih raziskovalnih prednostnih nalog: razvoj skupnega predloga o raziskavah o gorivih nove generacije do obdobja 2019–2022;