Odločba Komisije

z dne 29. aprila 2004

o izvajanju Direktive Sveta 91/67/EGS v zvezi z ukrepi proti nekaterim boleznim akvakultur

(notificirano pod dokumentarno številko K(2004) 1679)

(Besedilo velja za EGP)

(2004/453/ES)

KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,

ob upoštevanju Direktive Sveta 91/67/EGS z dne 28. januarja 1991 o pogojih, ki jih morajo izpolnjevati akvakulture in njihovi proizvodi za trgovanje na teritoriju EU [1] in zlasti člena 12(2), drugega pododstavka člena 13(1) in člena 13(2) Direktive,

ob upoštevanju Direktive Sveta 90/425/EGS z dne 26. junija 1990 o veterinarskih in zootehničnih pregledih, ki se zaradi vzpostavitve notranjega trga izvajajo v trgovini znotraj Skupnosti z nekaterimi živimi živalmi in proizvodi [2], in zlasti člena 10 Direktive,

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Država članica, ki šteje svoje ozemlje ali del tega ozemlja za prostega ene ali več bolezni, navedenih v seznamu III stolpca I Priloge A k Direktivi 91/67/EGS, lahko v skladu s členom 13 navedene direktive predloži Komisiji dokazila o odsotnosti bolezni skupaj z zahtevkom za dodelitev statusa, da je prosta bolezni. Danska, Finska, Irska, Švedska in Združeno kraljestvo so Komisiji predložile take zahtevke.

(2) Država članica, ki pripravi program nadzora bolezni, namenjenega izkoreninjenju ene ali več bolezni, navedenih v seznamu III stolpca I Priloge A k Direktivi 91/67/EGS, lahko v skladu s členom 12 navedene direktive predloži ta program Komisiji, da ga odobri. Finska, Irska, Švedska in Združeno kraljestvo so Komisiji predložile take programe.

(3) Uredba Sveta (EGS) št. 706/73 z dne 12. marca 1973 o režimu Skupnosti, ki se uporablja za Kanalske otoke in otok Man glede trgovine s kmetijskimi proizvodi [3], določa, da se mora veterinarska zakonodaja na teh otokih uporabljati v skladu z istimi pogoji kot v Združenem kraljestvu za proizvode, ki se uvozijo na te otoke ali se z njih izvozijo v Skupnost.

(4) Treba je določiti zahteve, ki jih morajo izpolniti države članice, da so razglašene za proste bolezni, in merila, ki jih morajo uporabiti države članice v okviru programov nadzora in izkoreninjenja. Treba je tudi opredeliti dodatna jamstva, ki so obvezna za vnos nekaterih vrst rib v območja, prosta bolezni, in v območja, na katerih se izvajajo programi nadzora in izkoreninjenja bolezni. Za ta namen je treba upoštevati priporočila Mednarodnega urada za kužne bolezni živali (OIE).

(5) Danska je predložila dokazila o odsotnosti spomladanske viremije pri krapih (SVC) in jo je zato treba šteti za prosto te bolezni.

(6) Finska je predložila dokazila o odsotnosti SVC za celotno ozemlje in o odsotnosti Gyrodactylus salaris ter nalezljive nekroze trebušne slinavke (IPN) za dele svojega ozemlja. Zadevna ozemlja je zato treba šteti za prosta teh bolezni. Finska je predložila tudi program za nadzor in izkoreninjenje bakterijskega nefritisa (BKD), ki se bo uporabljal za celinske dele njenega ozemlja. Ta program je treba odobriti, da bi izkoreninili to bolezen in dosegli status območja, prostega bolezni.

(7) Irska je predložila dokazila o odsotnosti SVC, BKD in Gyrodactylus salaris za celotno ozemlje in jo je zato treba šteti za prosto teh bolezni.

(8) Švedska je predložila dokazila o odsotnosti SVC in IPN za celotno ozemlje in jo je zato treba šteti za prosto teh bolezni. Švedska je predložila tudi program za nadzor in izkoreninjenje BKD, ki se bo uporabljal za celinske dele njenega ozemlja. Ta program je treba odobriti, da bi izkoreninili to bolezen in dosegli status območja, prostega bolezni.

(9) Združeno kraljestvo je predložilo dokazila o odsotnosti Gyrodactylus salaris za celotno ozemlje in o odsotnosti IPN, BKD in SVC za dele svojega ozemlja. Zadevna ozemlja je zato treba šteti za prosta teh bolezni. Združeno kraljestvo je predložilo tudi programe za nadzor in izkoreninjenje SVC in BKD, ki se uporabljajo za druge dele njegovega ozemlja. Te programe je treba odobriti, da bi izkoreninili ti dve bolezni in dosegli status območja, prostega bolezni.

(10) Dodatna jamstva, predvidena v tej odločbi, je treba po treh letih ponovno preučiti ob upoštevanju pridobljenih izkušenj v zvezi z nadzorom in izkoreninjenjem bolezni ter razvoja drugih ukrepov za nadzor, kot so cepiva.

(11) V Odločbi Komisije 93/44/ES [4] so določena dodatna jamstva v zvezi s SVC za nekatere vrste rib, namenjene pošiljkam v Veliko Britanijo, Severno Irsko, na otok Man in Guernsey. Navedeno odločbo je treba razveljaviti in zamenjati s to odločbo.

(12) Odločba Komisije 2003/513/ES [5] je zaščitna odločba in je namenjena varovanju nekaterih regij Skupnosti pred vnosom Gyrodactylus salaris. Ti ukrepi veljajo od leta 1996 in so po svoji naravi dodatna jamstva in ne zaščitni ukrepi. Odločbo 2003 je zato treba tudi razveljaviti in zamenjati s to odločbo.

(13) Jamstva, določena v odločbah 93/44/ES in 2003/513/ES je treba posodobiti, tako da bodo upoštevala sodobna znanstvena dognanja in trenutna priporočila Mednarodnega urada za kužne bolezni živali (OIE).

(14) Ukrepi, predvideni s to odločbo, so v skladu z mnenjem Znanstvenega odbora za prehransko verigo in zdravstveno varstvo živali –

SPREJELA NASLEDNJO ODLOČBO:

Člen 1

Zahteve za ozemlje, prosto bolezni

Zahteve, ki jih je treba izpolniti, da ozemlje lahko velja za prosto ene ali več bolezni, navedenih v seznamu III stolpca I Priloge A k Direktivi 91/67/EGS, so določene v poglavju I Priloge I k tej odločbi.

Člen 2

Ozemlja, ki veljajo za prosta bolezni

Ozemlja, navedena v poglavju II Priloge I k tej odločbi, veljajo za prosta bolezni, navedenih v stolpcu I seznama III Priloge A k Direktivi 91/67/EGS.

Člen 3

Merila za programe nadzora in izkoreninjenja bolezni

Merila, ki jih države članice uporabljajo v okviru programov nadzora in izkoreninjenja ene ali več bolezni, navedenih v seznamu III stolpca I Priloge A k Direktivi 91/67/EGS, so določena v poglavju I Priloge II k tej odločbi.

Člen 4

Odobritev programov nadzora in izkoreninjenja bolezni

Odobrijo se programi nadzora in izkoreninjenja bolezni za ozemlja, navedena v poglavju II Priloge II k tej odločbi.

Člen 5

Dodatna jamstva

1. Žive ribe, ikre in zarod, ki se vnesejo na ozemlja, navedena v poglavju II Priloge I ali v poglavju II Priloge II, so v skladu z jamstvi, vključno s tistimi za pakiranje in označevanje ter ustreznimi posebnimi dodatnimi zahtevami, kot je določeno v zdravstvenem spričevalu, pripravljenem v skladu z vzorcem zdravstvenega spričevala iz Priloge III, ob upoštevanju pojasnjevalnih opomb iz Priloge IV.

2. Zahteve, določene v prvem odstavku se ne uporabljajo, kadar se ikre vnesejo na ozemlja, navedena v poglavju II Priloge I ali v poglavju II Priloge II, in so namenjene za prehrano ljudi.

3. Treba je ohraniti dodatna jamstva, ko so izpolnjene zahteve, določene v Prilogi V.

Člen 6

Prevoz

Žive ribe, ikre in zarod, ki se vnesejo na ozemlja, navedena v poglavju II Priloge I ali v poglavju II Priloge II, se prevažajo pod pogoji s katerimi se ne spremeni njihovo zdravstveno stanje, in ne ogrožajo zdravstvenega stanja v namembnem kraju.

Člen 7

Razveljavitev

Odločbi 93/44/ES in 2003/513/ES se razveljavita.

Člen 8

Ocena

Komisija najkasneje do 30. aprila 2007 preuči dodatna jamstva, določena s to odločbo. Pri oceni se upoštevajo pridobljene izkušnje v zvezi z nadzorom in izkoreninjenjem bolezni in razvoj drugih ukrepov za nadzor, kot so cepiva.

Člen 9

Naslovniki

Ta odločba je naslovljena na vse države članice.

V Bruslju, 29. aprila 2004

Za Komisijo

David Byrne

Član Komisije

[1] UL L 46, 19.2.1991, str. 1. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo (ES) št. 806/2003 (UL L 122, 16.5.2003, str. 1).

[2] UL L 224, 18.8.1990, str. 24. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2002/33/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 315, 19.11.2002, str. 14).

[3] UL L 68, 15.3.1973, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EGS) št. 1274/86 (UL L 107, 24.4.1986, str. 1).

[4] UL L 16, 25.1.1993, str. 53. Odločba, spremenjena z Odločbo 94/865/ES (UL L 352, 31.12.1994, str. 75).

[5] UL L 177, 16.7.2003, str. 22.

--------------------------------------------------

PRILOGA I

Status prost bolezni

Poglavje I

Zahteve za status prost bolezni

A. Država, prosta bolezni

Država članica velja za prosto bolezni, če tam ni prisotna nobena od dovzetnih vrst ali če izpolnjuje pogoje iz točke 1 ali 2.

Če si država članica deli povodje z eno ali več drugimi državami članicami, se lahko razglasi za državo, prosto bolezni, če so vse skupne vodne površine razglašene za območja, prosta bolezni, v obeh državah članicah.

1. Država članica, kjer najmanj zadnjih petindvajset let ni bil opažen noben pojav bolezni, kljub ugodnim pogojem, da bi se bolezen klinično izrazila, lahko šteje za državo, prosto bolezni, če

1.1 so se vsaj zadnjih deset let neprenehoma uporabljali osnovni pogoji zaščite pred boleznijo. Osnovni pogoji zaščite pred boleznijo morajo biti sestavljeni vsaj iz naslednjih elementov:

(a) bolezen je treba obvezno prijaviti pristojnemu organu, vključno s sumom na bolezen;

(b) država ima sistem za zgodnje odkrivanje, ki zagotavlja hitro prepoznavanje sumov bolezni, pojavov bolezni ali nepojasnjenih poginov pri vodnih živalih v ribogojnicah ali v naravi in hitro obveščanje pristojnega organa o pojavu, da se lahko čimprej sproži diagnostična preiskava, kar omogoča pristojnemu organu, da opravi učinkovito preiskavo in poroča o bolezni; ima tudi dostop do laboratorijev, ki lahko prepoznajo in razločijo zadevne bolezni, in usposablja veterinarje ali strokovnjake za zdravstveno varstvo rib za odkrivanje in poročanje o nenavadnih pojavih bolezni. Ta sistem za zgodnje odkrivanje mora vključevati vsaj naslednje elemente:

(i) dobro poznavanje značilnih znakov navedenih bolezni med, na primer, osebjem, ki je zaposleno v ribogojnicah ali sodeluje pri predelavi;

(ii) veterinarje ali strokovnjake za zdravstveno varstvo vodnih živali, ki so usposobljeni za prepoznavanje in poročanje o sumih bolezni

(iii) sposobnost pristojnega organa, da opravi hitro in učinkovito preiskavo bolezni;

(iv) dostop pristojnega organa do laboratorijev, ki imajo opremo za prepoznavanje in razločevanje navedenih in novih bolezni;

1.2 ni bila ugotovljena okužba v populaciji prosto živečih živali

1.3 se za trgovanje in uvoz uporabljajo pogoji za preprečevanje vnosa bolezni v državo članico.

2. Država članica, kjer je bil zadnji znani klinični pojav v zadnjih petindvajsetih letih ali kjer je bil status okužbe pred ciljno usmerjenim nadzorom neznan, na primer zaradi odsotnosti ugodnih pogojev, da bi se bolezen klinično izrazila, lahko šteje za državo, prosto bolezni, če:

2.1 izpolnjuje osnovne pogoje zaščite pred boleznijo, navedene v točki 1.1; in

2.2 se v ribogojnicah, v katerih je katera koli od dovzetnih vrst, že vsaj zadnji dve leti uporablja ciljno usmerjen nadzor in ni bil odkrit povzročitelj bolezni. Če so v državi področja, kjer zgolj z nadzorom v ribogojnicah ni mogoče dobiti ustreznih epidemioloških podatkov (kjer je število ribogojnic omejeno), vendar pa tam obstajajo populacije prosto živečih živali katere koli od dovzetnih vrst, je treba v ciljno usmerjen nadzor vključiti tudi te prosto živeče živali. Metode vzorčenja in velikosti vzorcev morajo biti vsaj enakovredni tistim, ki so določeni v Odločbi 2001/183/ES ali v ustreznih poglavjih Mednarodnega zoosanitarnega kodeksa OIE za vodne živali in v Priročniku OIE o diagnostičnih testih za vodne živali. Diagnostične metode morajo biti vsaj enakovredne tistim, ki so določene v ustreznih poglavjih Priročnika OIE o diagnostičnih testih za vodne živali.

B. Območje, prosto bolezni

Na ozemlju države članice s statusom, da je okužena z boleznijo, ali njen status v zvezi z boleznijo ni znan, se lahko razglasi območje, prosto bolezni, če na tem območju ni prisotna nobena od dovzetnih vrst ali če območje izpolnjuje pogoje iz točke 1 ali 2

Ta območja, prosta bolezni, morajo zajemati: eno ali več celotnih povodij od izvira do morja ali del povodij od izvira do naravne ali umetne pregrade, ki ribam preprečuje migracijo iz spodnjih delov vodne poti navzgor. Pristojni organ mora ta območja na zemljevidu ozemlja zadevne države jasno označiti.

Če se povodje razteza čez več kot eno državo članico, se lahko razglasi za območje, prosto bolezni, če pogoji, navedeni spodaj, veljajo za vse dele območja. Obe zadevni državi članici morata zaprositi za odobritev območja.

1. Območje, kjer najmanj zadnjih petindvajset let ni bil opažen noben pojav bolezni, kljub ugodnim pogojem, da bi se bolezen klinično izrazila, lahko šteje za območje, prosto bolezni, če:

1.1 so se vsaj zadnjih deset let neprenehoma uporabljali osnovni pogoji zaščite pred boleznijo. Osnovni pogoji zaščite pred boleznijo morajo biti sestavljeni vsaj iz naslednjih elementov:

(a) bolezen je treba obvezno prijaviti pristojnemu organu, vključno s sumom na bolezen;

(b) država ima sistem za zgodnje odkrivanje, ki zagotavlja hitro prepoznavanje sumov bolezni, pojavov bolezni ali nepojasnjenih poginov pri vodnih živalih v ribogojnicah ali v naravi in hitro obveščanje pristojnega organa o pojavu, da se lahko čimprej izvede diagnostična preiskava, kar omogoča pristojnemu organu, da opravi učinkovito preiskavo in poroča o bolezni; ima tudi dostop do laboratorijev, ki lahko prepoznajo in razločijo zadevne bolezni, in usposablja veterinarje ali strokovnjake za zdravstveno varstvo rib za odkrivanje in poročanje o nenavadnih pojavih bolezni. Ta sistem za zgodnje odkrivanje mora vključevati vsaj naslednje elemente:

(i) dobro poznavanje značilnih znakov navedenih bolezni med, na primer, osebjem, ki je zaposleno v ribogojnicah ali sodeluje pri predelavi;

(ii) veterinarje ali strokovnjake za zdravstveno varstvo vodnih živali, ki so usposobljeni za prepoznavanje in poročanje o sumih bolezni;

(iii) sposobnost pristojnega organa, da opravi hitro in učinkovito preiskavo bolezni;

(iv) dostop pristojnega organa do laboratorijev, ki imajo opremo za prepoznavanje in razločevanje navedenih in novih bolezni;

1.2 ni bila ugotovljena okužba med prosto živečo populacijo;

1.3 se za trgovino in uvoz uporabljajo pogoji za preprečevanje vnosa bolezni na območje.

2. Območje, kjer se je zadnji znani klinični pojav zgodil v zadnjih petindvajsetih letih ali kjer je bil status okužbe pred ciljno usmerjenim nadzorom neznan, na primer zaradi odsotnosti ugodnih pogojev, da bi se bolezen klinično izrazila, lahko šteje za območje, prosto bolezni, če:

2.1 izpolnjuje osnovne pogoje zaščite pred boleznijo, navedene v točki 1.1;

2.2 se v ribogojnicah, v katerih je katera koli od dovzetnih vrst, že vsaj zadnji dve leti uporablja ciljno usmerjen nadzor in ni bil odkrit povzročitelj bolezni. Če zgolj z nadzorom v ribogojnicah ni mogoče dobiti ustreznih epidemioloških podatkov (kjer je število ribogojnic omejeno), vendar pa tam obstajajo populacije prosto živečih živali katere koli od dovzetnih vrst, je treba v ciljno usmerjen nadzor vključiti tudito te prosto živeče živali. Metode vzorčenja in velikosti vzorcev morajo biti vsaj enakovredni tistim, ki so določeni v Odločbi 2001/183/ES ali v ustreznih poglavjih Mednarodnega zoosanitarnega kodeksa OIE za vodne živali in v Priročniku OIE o diagnostičnih testih za vodne živali. Diagnostične metode morajo biti vsaj enakovredne tistim, ki so določene v ustreznih poglavjih Priročnika OIE o diagnostičnih testih za vodne živali.

Poglavje II

Ozemlja, ki so potrjeno prosta nekaterih bolezni iz seznama III stolpca 1 Priloge A k Direktivi Sveta 91/67/EGS

Bolezen | Država članica | Ozemlje ali deli ozemlja |

Spomladanska viremija krapov(SVC) | Danska | Celotno ozemlje |

Finska | Celotno ozemlje; povodje reke Vuoksi mora šteti za varovalni pas. |

Irska | Celotno ozemlje |

Švedska | Celotno ozemlje |

Združeno kraljestvo | Ozemlja Severne Irske, otoka Man, Jerseya in Guernseya |

Bakterijski nefritis (BKD) | Irska | Celotno ozemlje |

Združeno kraljestvo | Ozemlja Severne Irske, otoka Man in Jerseya |

Virus nalezljive nekroze trebušne slinavke (IPN) | Finska | Celinski deli ozemlja; povodje reke Vuoksi in reke Kemijoki morata šteti za varovalni pas. |

Švedska | Celotno ozemlje |

Združeno kraljestvo | Ozemlje otoka Man |

Okužba z Gyrodactylus salaris | Finska | povodje Tenojoki and Näätämönjoki; povodje Paatsjoki, Luttojoki, and Uutuanjoki štejejo za varovalni pas. |

Irska | Celotno ozemlje |

Združeno kraljestvo | Ozemlja Velike Britanije, Severne Irske, otoka Man, Jerseya in Guernseya |

--------------------------------------------------

PRILOGA II

Programi nadzora in izkoreninjenja bolezni

Poglavje I

Minimalna merila, ki jih je treba uporabljati pri programih, namenjenih nadzoru in izkoreninjenju nekaterih bolezni iz seznama III stolpca 1 Priloge A k Direktivi Sveta 91/67/EGS

A. Minimalna merila, ki jih mora uporabljati država članica v okviru odobrenega programa nadzora in izkoreninjenja bolezni, so:

1. Bolezen je treba obvezno prijaviti pristojnemu organu, vključno s sumom na bolezen.

2. Obstajati mora sistem za zgodnje odkrivanje, ki zagotavlja hitro prepoznavanje sumov bolezni pri vodnih živalih v ribogojnicah ali v naravi in hitro obveščanje pristojnega organa o pojavu, da se lahko čimprej izvede diagnostična preiskava, kar omogoča pristojnemu organu, da opravi učinkovito preiskavo in poroča o bolezni; na voljo mora tudi dostop do laboratorijev, ki lahko prepoznajo in razločijo zadevne bolezni, in usposabljanje veterinarjev ali strokovnjakov za zdravstveno varstvo rib za odkrivanje in poročanje o nenavadnih pojavih bolezni. Ta sistem za zgodnje odkrivanje mora vključevati vsaj naslednje elemente:

2.1 dobro poznavanje značilnih znakov navedenih bolezni med, na primer, osebjem, ki je zaposleno v ribogojnicah ali sodeluje pri predelavi;

2.2 veterinarje ali strokovnjake za zdravstveno varstvo vodnih živali, ki so usposobljeni za prepoznavanje in poročanje osumih bolezni;

2.3 sposobnost pristojnega organa, da opravi hitro in učinkovito preiskavo bolezni;

2.4 dostop pristojnega organa do laboratorijev, ki imajo opremo za prepoznavanje in razločevanje zadevnih bolezni.

3. Za trgovanje in uvoz je treba uporabljati pogoje za preprečevanje vnosa bolezni v državo članico.

4. V ribogojnicah, v katerih je katera koli od dovzetnih vrst, je treba uporabljati ciljno usmerjen nadzor. Če so v državi področja, kjer zgolj z nadzorom v ribogojnicah ni mogoče dobiti ustreznih epidemioloških podatkov (kjer je število ribogojnic omejeno), vendar pa tam obstajajo populacije prosto živečih živali katere koli od dovzetnih vrst, je treba v ciljno usmerjen nadzor vključiti tudi te prosto živeče živali. Metode vzorčenja in velikosti vzorcev morajo biti vsaj enakovredni tistim, ki so določeni v Odločbi 2001/183/ES ali v ustreznih poglavjih Mednarodnega zoosanitarnega kodeksa OIE za vodne živali in v Priročniku OIE o diagnostičnih testih za vodne živali. Diagnostične metode morajo biti vsaj enakovredne tistim, ki so določene v ustreznih poglavjih Priročnika OIE o diagnostičnih testih za vodne živali.

5. Program nadzora in izkoreninjenja bolezni je treba izvajati, dokler niso izpolnjene zahteve iz Priloge I in lahko država članica ali deli države članice veljajo za proste bolezni.

6. Vsako leto do 1. maja se Komisiji predloži poročilo, v katerem so navedeni podatki o številu sumov, številu potrditev, številu ribogojnic in lokacij, za katere veljajo omejitve, številu odpravljenih omejitev in rezultati kakršnega koli aktivnega nadzora, izvedenega v predhodnem koledarskem letu, v skladu z naslednjo preglednico.

Država članica in bolezen | |

Število sumov | |

Število potrditev | |

Število ribogojnic in lokacij, za katere veljajo omejitve | |

Število odpravljenih omejitev | |

Koliko ribogojnic in rib/skupnih vzorcev je bilo vzorčenih | |

Koliko prosto živečih rib/skupnih vzorcev je bilo vzorčenih v posameznih povodjih | |

Rezultat vzorčenja | |

B. V primeru suma na bolezen uradna služba države članice zagotovi naslednje:

1. Zberejo se ustrezni vzorci za preiskave, namenjene ugotavljanju prisotnosti zadevnega patogena.

2. Do rezultata preiskave iz točke 1 je ribogojnica pod uradnim nadzorom pristojnega organa, treba je izvajati tudi ustrezne ukrepe nadzora in nobena riba ne sme zapustiti zadevne ribogojnice, če tega ne odobri uradna služba.

3. Če preiskava iz točke 1 pokaže prisotnost patogena ali kliničnih znakov, mora uradna služba opraviti epizootiološko preiskavo, da ugotovi možne načine kontaminacije in da razišče, ali so ribe zapustile ribogojnico v obdobju preden je bil opažen sum.

4. Če epizootiološka preiskava pokaže, da je bila bolezen vnesena v eno ali več ribogojnic ali odprtih voda, se na teh območjih uporabijo določbe odstavka 1 in;

4.1 je treba uvesti uradni nadzor za vse ribogojnice, ki se nahajajo v istem povodju ali obalnem območju,

4.2 ribe, ikre ali zarod ne smejo zapustiti teh ribogojnic brez odobritve uradne službe.

5. V primeru obsežnih povodij ali obalnih območij se lahko uradna služba odloči, da bo omejila ta ukrep na manjše območje v bližini ribogojnice, za katero se sumi, da je okužena, če meni, da so za to območje zagotovljena največja možna jamstva za preprečitev širjenja bolezni.

C. V primeru potrditve bolezni države članice zagotovijo naslednje:

1. Za ribogojnico ali lokacijo, kjer so okužene ribe, se takoj uvedejo omejitve; v prostore se ne pripelje nobene žive ribe in nobene ribe se ne odpelje iz ribogojnice, razen če tega ne odobrijo uradne službe države članice.

2. Omejitve se uporabljajo, dokler se bolezen ne izkorenini bodisi s pomočjo zahtev iz 2.1 ali 2.2 spodaj:

2.1 Takojšnja odstranitev vseh rib z

(a) usmrtitvijo vseh živih rib pod nadzorom uradne službe ali v primeru rib, ki so dosegle velikost za prodajo in ne kažejo kliničnih znakov bolezni, usmrtitvijo pod nadzorom uradne službe za prodajo ali predelavo za prehrano ljudi. V slednjem primeru uradna služba zagotovi, da so ribe takoj usmrčene, da se jim odstrani drobovje in da se ti postopki opravijo v takšnih pogojih, da se prepreči širjenje okužbe. Država članica lahko za vsak primer posebej ob upoštevanju tveganja, da se bolezen razširi na druge ribogojnice ali na prosto živečo populacijo, dovoli, da se ribe, ki še niso dosegle velikosti za prodajo, obdržijo v ribogojnici, dokler ne dosežejo te velikosti; in

(b) opustitvijo ribogojstva v ribogojnici ali na lokaciji (in kjer je to primerno za razkuženje) za ustrezno obdobje, ki sledi odstranitvi, ob upoštevanju poglavja 1.7 najnovejše izdaje Mednarodnega zoosanitarnega kodeksa OIE za vodne živali.

2.2 Postopni ukrepi za odstranjevanje okužbe s pomočjo pazljivega ravnanja v okuženih ribogojnicah ali lokacijah, tako da se:

(a) odstranijo in uničijo mrtve ribe in ribe, ki kažejo klinične znake bolezni, ter ulovijo ribe, ki ne kažejo kliničnih znakov bolezni, dokler se iz vseh epidemioloških enot na okuženi lokaciji ribe ne odstranijo, enote pa razkužijo; ali

(a) odstranijo in uničijo mrtve ribe in ribe, ki kažejo klinične znake bolezni, v primeru lokacij, kjer odstranitev in/ali razkužba ni mogoča zaradi narave lokacije (npr. rečni sistem ali veliko jezero).

3. Da bi omogočili hitro izkoreninjenje bolezni iz okuženih prostorov, lahko pristojni organi države članice dovolijo, da se ribe, ki ne kažejo kliničnih znakov bolezni, pod nadzorom pristojnih organov prepeljejo v druge ribogojnice ali območja v zadevni državi članici, ki nimajo statusa, da so prosta bolezni, ali odobrenega programa za nadzor in izkoreninjenje bolezni.

4. Ribe, odstranjene z ukrepi iz odstavkov 2.1 in 2.2, je treba odstraniti v skladu z Uredbo (ES) 1774/2002.

5. Ribe, ki se uporabijo za ponovno naselitev na lokacijah, morajo izvirati iz virov, ki so potrjeno prosti bolezni.

6. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za preprečitev širjenja bolezni na druge gojene ribe ali prosto živeče ribe.

Poglavje II

Ozemlja z odobrenimi programi nadzora in izkoreninjenja nekaterih bolezni iz seznama III stolpca 1 Priloge A k Direktivi Sveta 91/67/EGS

Bolezen | Država članica | Ozemlje ali deli ozemlja |

Spomladanska viremija krapov | Združeno kraljestvo | Ozemlja Velike Britanije |

Bakterijski nefritis | Finska | Celinski deli ozemlja |

Švedska | Celinski deli ozemlja |

Združeno kraljestvo | Ozemlja Velike Britanije |

--------------------------------------------------

PRILOGA III

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

--------------------------------------------------

PRILOGA IV

Pojasnjevalne opombe za dokument o gibanju in označevanje

(a)Dokumente o gibanju morajo izdati pristojni organi države članice izvora na podlagi vzorca iz Priloge I k tej Odločbi ob upoštevanju vrst v pošiljki in statusa namembnega kraja.(b)Izvirnik vsakega dokumenta o gibanju je sestavljen iz enega lista, potiskanega na obeh straneh, ali, kadar je potreben več kot en list, je takšne oblike, da so vsi listi povezani v nedeljivo celoto.Na vsaki strani se desno zgoraj nahajata oznaka "izvirnik" in posebna številčna oznaka, ki jo izda pristojni organ. Vse strani dokumenta o gibanju so oštevilčene na naslednji način: (številka strani) od (skupno število strani).(c)Izvirnik dokumenta o gibanju in oznake iz vzorca dokumenta o gibanju morajo biti napisani v vsaj enem od uradnih jezikov namembne države članice. Vendar pa lahko države članice po potrebi dovolijo uporabo drugih jezikov s priloženim uradnim prevodom.(d)Izvirnik dokumenta o gibanju mora biti izpolnjen na dan nakladanja pošiljke, imeti mora uradni žig in podpisati ga mora uradni inšpektor, ki ga je imenoval pristojni organ. Pri tem pristojni organ države članice izvora zagotovi, da se spoštujejo načela izdajanja spričeval, enakovredna tistim, ki so določena v Direktivi Sveta 96/96/ES.Žig, razen v primeru, da je vtisnjen, je drugačne barve kot tisk. | (e)Če so dokumentu o gibanju zaradi identifikacije elementov pošiljke priloženi dodatni listi, ti štejejo za del izvirnika in morajo imeti na vsaki strani podpis in žig uradnega inšpektorja.(f)Izvirnik dokumenta o gibanju mora spremljati pošiljko do namembnega kraja.(g)Dokument o gibanju velja 10 dni od datuma izdaje. V primeru prevoza z ladjo se obdobje veljavnosti podaljša za čas plovbe po morju.(h)vodne živali ter njihove ikre in zarod se ne prevažajo skupaj z drugimi vodnimi živalmi ali njihovimi ikrami in zarodom, katerih zdravstveno stanje je slabše. Poleg tega se ne smejo prevažati v nobenih drugih pogojih, ki bi spremenili njihovo zdravstveno stanje ali bi lahko ogrozili zdravstveno stanje v namembnem kraju. |

--------------------------------------------------

PRILOGA V

Minimalna merila, ki jih je treba uporabljati za ohranitev dodatnih jamstev za nekatere bolezni iz seznama III stolpca 1 Priloge A k Direktivi Sveta 91/67/EGS v skladu s členi 12 in 13 navedene direktive

A. Za ohranitev odobrenih dodatnih jamstev morajo države članice izpolnjevati najmanj naslednja merila:

1. Bolezen je treba obvezno prijaviti pristojnemu organu, vključno s sumom na bolezen.

2. Vse ribogojnice, ki imajo vrste, dovzetne za bolezen, in jim je država članica odobrila status, da so proste bolezni, morajo biti pod nadzorom pristojnega organa.

3. Obstajati mora sistem za zgodnje odkrivanje, ki zagotavlja hitro prepoznavanje sumov bolezni pri vodnih živalih v ribogojnicah ali v naravi in hitro obveščanje pristojnega organa o pojavu, da se lahko čimprej sproži diagnostična preiskava, kar omogoča pristojnemu organu, da opravi učinkovito preiskavo in poroča o bolezni; na voljo mora tudi dostop do laboratorijev, ki lahko prepoznajo in razločijo zadevne bolezni, in usposabljanje veterinarjev ali strokovnjakov za zdravstveno varstvo rib za odkrivanje in poročanje o nenavadnih pojavih bolezni. Ta sistem za zgodnje odkrivanje mora vključevati vsaj naslednje elemente:

3.1 dobro poznavanje značilnih znakov navedenih bolezni med, na primer, osebjem, ki je zaposleno v ribogojnicah ali sodeluje pri predelavi;

3.2 veterinarje ali strokovnjake za zdravstveno varstvo vodnih živali, ki so usposobljeni za prepoznavanje in poročanje o sumih bolezni;

3.3 sposobnost pristojnega organa, da opravi hitro in učinkovito preiskavo bolezni;

3.4 dostop pristojnega organa do laboratorijev, ki imajo opremo za prepoznavanje in razločevanje zadevnih bolezni.

4. Za trgovanje in uvoz ter za ravnanje s prosto živečo populacijo rib dovzetnih vrst, je treba uporabljati pogoje za preprečevanje vnosa zadevne bolezni v državo članico ali dele države članice, ki jih zajema ta Odločba. Ribe, ki izvirajo iz obalnih območij, se ne smejo vnesti v celinska območja, razen če to odobri pristojni organ namembne države članice.

5. V državah članicah, kjer so v skladu s poglavjem II Priloge I razglašeni za proste bolezni samo deli ozemlja (celotno ozemlje ni razglašeno za prosto bolezni), je treba v območjih, ki so razglašena za prosta bolezni, ohraniti ciljno usmerjen nadzor v skladu z določbami poglavja 1.4 Priloge II.

6. Žive ribe iz ribogojstva, ikre in zarod vnesene na ozemlja, navedena v poglavju II Priloge I ali v poglavju II Priloge II, se prevažajo v pogojih, ki ne spremenijo njihovega zdravstvenega stanja in ne ogrozijo zdravstvenega stanja v namembnem kraju. Prevažajo se v vodi, ki velja za prosto zadevne bolezni in izhaja iz vodnega vira v ribogojnici ali lokaciji izvora, menjava vode med prevozom pa se opravlja samo na krajih, ki jih je odobril pristojni organ namembne države članice, po potrebi v sodelovanju s pristojnimi organom države članice izvora.

7. Cepljenje proti zadevni bolezni se ne opravlja.

8. Vsako leto do 1. maja se Komisiji predloži poročilo, v katerem so navedeni podatki o številu sumov, številu potrditev, številu ribogojnic in lokacij, za katere veljajo omejitve, številu odpravljenih omejitev in rezultat kakršnega koli aktivnega nadzora, izvedenega v predhodnem koledarskem letu, v skladu z naslednjo preglednico.

Država članica in bolezen | |

Število sumov | |

Število sumov | |

Število ribogojnic in lokacij, za katere veljajo omejitve | |

Število odpravljenih omejitev | |

Koliko ribogojnic in rib/skupnih vzorcev je bilo vzorčenih | |

Koliko prosto živečih rib/skupnih vzorcev je bilo vzorčenih v posameznih povodjih | |

Rezultat vzorčenja | |

B. V primeru suma na bolezen uradna služba države članice zagotovi naslednje:

1. Zberejo se ustrezni vzorci za preiskave, namenjene ugotavljanju prisotnosti zadevnega patogena.

2. Do rezultata preiskave iz točke 1 je ribogojnica pod uradnim nadzorom pristojnega organa, treba je izvajati tudi ustrezne ukrepe nadzora in nobena riba ne sme zapustiti zadevne ribogojnice, če tega ne odobri uradna služba.

3. Če preiskava iz točke 1 pokaže prisotnost patogena ali kliničnih znakov, mora uradna služba opraviti epizootiološko preiskavo, da ugotovi možne načine kontaminacije in da razišče, ali so ribe zapustile ribogojnico v obdobju, preden je bil opažen sum.

4. Če epizootiološka preiskava pokaže, da je bila bolezen vnesena v eno ali več ribogojnic ali odprtih voda, se na teh območjih uporabijo določbe odstavka 1 in;

4.1 je treba uvesti uradni nadzor za vse ribogojnice, ki se nahajajo v istem povodju ali obalnem območju,

4.2 ribe, ikre ali zarod ne smejo zapustiti teh ribogojnic brez odobritve uradne službe.

5. V primeru obsežnih povodij ali obalnih območij se lahko uradna služba odloči, da bo omejila ta ukrep na manjše območje v bližini ribogojnice, za katero se sumi, da je okužena, če meni, da to območje zagotovljena največja možna jamstva za preprečitev širjenja bolezni.

C. V primeru potrditve bolezni države članice zagotovijo naslednje:

1. Za ribogojnico ali lokacijo, kjer so okužene ribe, se takoj uvedejo omejitve; v prostore se ne pripelje nobene žive ribe in nobene ribe se ne odpelje iz ribogojnice, razen če tega ne odobrijo uradne službe države članice.

2. Omejitve se uporabljajo, dokler se bolezen ne izkorenini bodisi s pomočjo zahtev iz 2.1 ali 2.2 spodaj:

2.1 Takojšnja odstranitev vseh rib iz ribogojnice z

(a) usmrtitvijo vseh živih rib pod nadzorom uradne službe ali v primeru rib, ki so dosegle velikost za prodajo in ne kažejo kliničnih znakov bolezni, usmrtitvijo pod nadzorom uradne službe za prodajo ali predelavo za prehrano ljudi. V slednjem primeru uradna služba zagotovi, da so ribe takoj usmrčene, da se jim odstrani drobovje in da se ti postopki opravijo v takšnih pogojih, da se prepreči širjenje okužbe. Država članica lahko za vsak primer posebej ob upoštevanju tveganja, da se bolezen razširi na druge ribogojnice ali na prosto živečo populacijo, dovoli, da se ribe, ki še niso dosegle velikosti za prodajo, obdržijo v ribogojnici, dokler ne dosežejo te velikosti. in

(b) opustitvijo ribogojstva v ribogojnici ali na lokaciji (in kjer je to primerno za, razkuženje) za ustrezno obdobje, ki sledi odstranitvi, ob upoštevanju poglavja 1.7 najnovejše izdaje Mednarodnega zoosanitarnega kodeksa OIE za vodne živali.

2.2 Postopni ukrepi za odstranjevanje okužbe s pomočjo pazljivega ravnanja v okuženih ribogojnicah ali vodah, tako da se:

(a) odstranijo in uničijo mrtve ribe in ribe, ki kažejo klinične znake bolezni, ter ulovijo ribe, ki ne kažejo kliničnih znakov bolezni, dokler se iz vseh epidemioloških enot na okuženi lokaciji ne odstranijo ribe, enote pa razkužijo; ali

(b) odstranijo in uničijo mrtve ribe ter ribe, ki kažejo klinične znake bolezni, v primeru lokacij, kjer odstranitev in/ali razkužba ni mogoča zaradi narave lokacije (npr. rečni sistem ali veliko jezero).

3. Da bi omogočili hitro izkoreninjenje bolezni iz okuženih prostorov, lahko pristojni organi države članice dovolijo, da se ribe, ki ne kažejo kliničnih znakov bolezni, pod nadzorom pristojnih organov prepeljejo v druge ribogojnice ali območja v zadevni državi članici, ki nimajo statusa, da so prosta bolezni, ali odobrenega programa za nadzor in izkoreninjenje bolezni.

4. Ribe, odstranjene z ukrepi iz odstavkov 2.1 in 2.2, je treba odstraniti v skladu z Uredbo 1774/2002.

5. Ribe, ki se uporabijo za ponovno naselitev na lokacijah, morajo izvirati iz virov, ki so potrjeno prosti bolezni.

6. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za preprečitev širjenja bolezni na druge gojene ribe ali prosto živeče ribe.

7. Ko država članica izkorenini bolezen v celinski ribogojnici v skladu s točko C 2.1 te priloge in epizootiološke preiskave, predpisane v točki B 3 te priloge, pokažejo, da se bolezen ni razširila na druge ribogojnice ali v naravo, se takoj spet vzpostavi status, da je prosta bolezni. Drugače se status, da je prosta bolezni, lahko spet vzpostavi, samo če so izpolnjene obveznosti iz Priloge I.

--------------------------------------------------