SKLEP KOMISIJE (EU) 2022/1328

z dne 30. septembra 2021

o ukrepih SA.32014, SA.32015, SA.32016 (2011/C) (ex 2011/NN), ki sta jih Italija in dežela Lacij izvedli za družbo Laziomar in njeno pridobiteljico, družbo CLN

(notificirano pod dokumentarno številko C(2021) 6989)

(Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)

(Besedilo velja za EGP)

KAZALO

1. Postopek 157

2. Ozadje in opis ukrepov, ki so predmet preiskave 158

2.1 Splošni okvir 158

2.1.1 Prvotne pogodbe 158

2.1.2 Podaljšanje prvotnih pogodb 160

2.1.3 Privatizacija družbe Laziomar in sklenitev nove pogodbe o opravljanju storitev 161

2.2 Ukrepi, ki so predmet sklepov iz let 2011 in 2012 161

2.3 Podroben opis ukrepov, ki so predmet tega sklepa 161

2.3.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Laziomar in Italijo 162

2.3.1.1. Obveznosti javne službe 162

2.3.1.2. Proračun in trajanje 162

2.3.2 Privatizacija družbe Laziomar 164

2.3.2.1. Postopek prodaje in končna oddaja 165

2.3.2.2. Prodajna pogodba 165

2.3.2.3. Postopki na nacionalni ravni 165

2.3.3 Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Lacij in družbo Laziomar 166

2.3.3.1. Upravičenka 166

2.3.3.2. Poti 166

2.3.3.3. Trajanje 166

2.3.3.4. Obveznosti javne službe 166

2.3.3.5. Določbe o nadomestilu in končna oddaja 166

2.3.4 Prednostni privez 168

2.3.5 Ukrepi, določeni z zakonom iz leta 2010 168

2.4 Postopek za ugotavljanje kršitev št. 2007/4609 168

3. Razlogi za začetek in podaljšanje postopka 170

3.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Laziomar in Italijo 170

3.1.1 Upoštevanje sodbe v zadevi Altmark in obstoj pomoči 170

3.1.2 Združljivost 171

3.2 Privatizacija družbe Laziomar 171

3.3 Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Lacij in družbo Laziomar 172

3.3.1 Upoštevanje sodbe v zadevi Altmark, obstoj pomoči in združljivost 172

3.3.2 Združljivost 172

3.4 Prednostni privez 172

3.5 Ukrepi, določeni z zakonom iz leta 2010 173

4. Pripombe Italije 173

4.1 O obveznostih javne službe in konkurenčnem okolju 173

4.2 O privatizaciji družbe Laziomar 173

4.2.1 O prodajni ceni družbe Laziomar 173

4.2.2 O preglednosti in nediskriminatornosti postopka 174

4.3 O skladnosti podaljšanja prvotne pogodbe in novega javnega naročila storitev s pogoji iz sodbe v zadevi Altmark 174

4.4 O prednostnem privezu 175

4.5 O ukrepih, določenih z zakonom iz leta 2010 175

4.6 O pravilih za izračun nadomestila za obdobje 2011–2019 in 6,5-odstotni premiji za tveganje, določeni v direktivi odbora CIPE leta 2010 175

4.7 O skladnosti novega javnega naročila storitev s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 176

4.8 O skladnosti novega javnega naročila storitev z okvirom za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 176

5. Ocena 177

5.1 Obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU 177

5.1.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Laziomar in Italijo 177

5.1.1.1. Državna sredstva 177

5.1.1.2. Selektivnost 178

5.1.1.3. Gospodarska prednost 178

5.1.1.4. Učinek na konkurenco in trgovino 179

5.1.1.5. Sklepna ugotovitev 179

5.1.1.6. Nova ali obstoječa pomoč 180

5.1.2 Oddaja novega javnega naročila storitev v svežnju z dejavnostmi družbe Laziomar 180

5.1.2.1. Prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark 181

5.1.2.2. Drugo merilo iz sodbe v zadevi Altmark 187

5.1.2.3. Tretje merilo iz sodbe v zadevi Altmark 187

5.1.2.4. Četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark 190

5.1.2.5. Sklepna ugotovitev 196

5.1.3 Ukrepi, določeni z zakonom iz leta 2010 196

5.1.3.1. Morebitna uporaba sredstev za posodobitev ladij za namene likvidnosti 196

5.1.3.2. Davčne oprostitve, povezane s postopkom privatizacije 197

5.1.3.3. Možnost uporabe sredstev Sklada za premalo izkoriščena območja za kritje likvidnostnih potreb 197

5.1.4 Sklepna ugotovitev o obstoju pomoči 198

5.2 Zakonitost pomoči 198

5.3 Združljivost pomoči 198

5.3.1 Pravila, ki se uporabljajo 198

5.3.2 Resnična storitev splošnega gospodarskega pomena, kot je navedena v členu 106 PDEU 200

5.3.3 Potreba po aktu o pooblastitvi, v katerem so določene obveznosti javne službe in metode za izračun nadomestila 202

5.3.4 Trajanje obdobja pooblastitve 203

5.3.5 Skladnost z Direktivo 2006/111/ES 203

5.3.6 Znesek nadomestila 204

5.3.7 Prednostni privez 206

5.3.8 Sklepna ugotovitev 206

6. Sklepna ugotovitev 206

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 108(2), prvi pododstavek, Pogodbe,

ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1), točka (a), Sporazuma,

po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju teh pripomb,

ob upoštevanju naslednjega:

1. POSTOPEK

(1) Komisija je 23. marca 2009, 9. decembra 2009, 21. decembra 2009, 6. januarja 2010, 27. septembra 2010 in 12. oktobra 2010 prejela šest pritožb v zvezi z več ukrepi podpore, ki jih je Italija sprejela v korist družb nekdanje skupine Tirrenia (2). Pritožbe so se nanašale na nadomestilo za javne storitve, dodeljeno tem družbam po izteku prvotnih javnih naročil storitev, sklenjenih z Italijo za obdobje od januarja 1989 do decembra 2008 (v nadaljnjem besedilu: prvotne pogodbe), dodatne podporne ukrepe, določene v nacionalni zakonodaji v okviru postopka privatizacije družb, ter nekatera vprašanja, zlasti v zvezi s postopkom privatizacije družb Tirrenia di Navigazione S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: družba Tirrenia) in Siremar – Sicilia Regionale Marittima S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: družba Siremar).

(2) Italija je 29. julija 2010 Komisiji priglasila nadomestilo, ki ga je v letih 2008, 2009 in 2010 plačala družbi Caremar – Campania Regionale Maritima S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: družba Caremar). To obvestilo je v zvezi z nadomestilom, ki ga je družbi Caremar plačala v letih 2009 in 2010 ponovno predložila 1. decembra 2010. Nadomestilo, ki ga je družbi Caremar plačala leta 2008, je bilo obravnavano v ločenem sklepu (glej uvodno izjavo 20).

(3) Komisija je 5. oktobra 2011 začela formalni postopek preiskave v zvezi z več ukrepi, ki jih je Italija sprejela v korist družb nekdanje skupine Tirrenia (v nadaljnjem besedilu: sklep iz leta 2011) (3). Preiskava se je med drugim nanašala na nadomestilo, dodeljeno družbi Caremar za opravljanje storitev na več pomorskih poteh od 1. januarja 2009, in več drugih ukrepov, dodeljenih navedeni družbi (glej uvodno izjavo 38).

(4) Družba Caremar je takrat opravljala dejavnosti na poteh za pomorsko kabotažo (4) v Neapeljskem zalivu (dežela Kampanija) in v Pontinskem otočju (dežela Lacij). Dežela Kampanija je nato na deželo Lacij prenesla poti v Pontinskem otočju, da bi se tam samostojno opravljale dejavnosti pod imenom Laziomar S.p.A. (v nadaljnjem besedilu: družba Laziomar) (5). Ta prenos je bil formaliziran 1. junija 2011 (glej uvodni izjavi 32 in 33).

(5) Sklep iz leta 2011 je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije. Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo svoje pripombe o ukrepih v okviru preiskave.

(6) Italija je z dopisom z dne 28. septembra 2011 potrdila, da namerava privatizirati regionalne družbe nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Laziomar. Komisija je 26. oktobra 2011 Italiji poslala zahtevo za informacije v zvezi s postopkom privatizacije. Italija je 30. novembra 2011 predložila odgovor na zahtevo Komisije za informacije z dne 26. oktobra 2011.

(7) Italija je 15. novembra 2011 predložila pripombe o ukrepih, zajetih v sklepu iz leta 2011.

(8) Komisija je 25. aprila 2012 Italiji poslala še eno zahtevo za informacije v z vezi s postopkom privatizacije. Italija je odgovorila z dopisom z dne 22. maja 2012.

(9) Komisija je 7. novembra 2012 razširila obseg postopka preiskave, da bi med drugim zajela nekatere dodatne podporne ukrepe, ki jih je dežela Lacij dodelila družbi Laziomar v zvezi z nadomestilom za javne storitve, dodeljenim družbi Laziomar na podlagi novega javnega naročila storitev. Komisija je 19. decembra 2012 sprejela spremenjeno različico navedenega sklepa (v nadaljnjem besedilu: sklep iz leta 2012) (6).

(10) Sklep iz leta 2012 je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije. Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo svoje pripombe o ukrepih v okviru preiskave.

(11) Italija je 11. decembra 2012 predložila pripombe.

(12) Komisija je 25. januarja 2018, 29. marca 2018, 31. avgusta 2018, 4. marca 2019, 15. aprila 2020 ter 9. in 26. februarja 2021 od Italije zahtevala dodatne informacije. Italija je te informacije predložila 26. aprila 2018, 8. in 31. maja 2018, 2. novembra 2018, 11. decembra 2018, 30. aprila 2019, 22. junija 2020, 22. februarja 2021 in 17. marca 2021.

(13) Ta sklep se nanaša le na morebitno pomoč za družbo Laziomar, kot je navedeno v oddelku 2.3. Vsi preostali ukrepi, ki so predmet sklepa iz leta 2011 in sklepa iz leta 2012, se preučujejo ločeno v zadevah SA.32014, SA.32015 in SA.32016, zato niso zajeti s tem sklepom. Ti preostali ukrepi se nanašajo zlasti na druge družbe nekdanje skupine Tirrenia.

2. OZADJE IN OPIS UKREPOV, KI SO PREDMET PREISKAVE

2.1 Splošni okvir

2.1.1 Prvotne pogodbe

(14) Skupina Tirrenia je bila prek družbe Fintecna (7) prej v lasti Italije, prvotno pa jo je sestavljalo šest družb, in sicer Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar in Toremar. Te družbe so izvajale storitve pomorskega prometa na podlagi ločenih javnih naročil storitev, ki so bila leta 1991 sklenjena z Italijo, veljala pa so 20 let, tj. od januarja 1989 do decembra 2008. Družba Fintecna je imela v lasti 100-odstotni delniški kapital družbe Tirrenia, ta pa je imela v celoti v lasti deželne družbe Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar in Toremar. Družba Adriatica, ki je nekoč opravljala storitve na več poteh med Italijo ter Albanijo, Hrvaško, Grčijo in Črno goro, se je leta 2004 združila z družbo Tirrenia.

(15) Namen teh prvotnih pogodb je bil zagotoviti redno in zanesljivo izvajanje storitev pomorskega prometa, pri čemer večina teh storitev povezuje celinsko Italijo ter Sicilijo, Sardinijo in druge manjše italijanske otoke. V ta namen je Italija dodelila finančno podporo v obliki subvencij, ki se plačajo neposredno vsaki družbi v skupini Tirrenia.

(16) Družba Laziomar je 1. junija 2011 začela opravljati dejavnosti na poteh za pomorsko kabotažo med deželo Lacij in manjšimi sosednjimi otoki (glej uvodno izjavo 33). Zadevne poti so natančno opisane v uvodni izjavi 43.

(17) Komisija se je 6. avgusta 1999 odločila, da bo začela postopek iz člena 108, odstavek 2, Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) v zvezi s pomočjo, plačano na podlagi prvotnih pogodb šestim družbam, ki so takrat sestavljale skupino Tirrenia.

(18) Italijanski organi so med fazo preiskave zahtevali, da se zadeva skupine Tirrenia razdeli, da bi se lahko prednostno obravnavalo sprejetje končnega sklepa glede družbe Tirrenia. Razlog za to zahtevo sta bila načrt Italije za privatizacijo skupine, in sicer najprej družbe Tirrenia, in njen namen, da bi pospešili postopek v zvezi s to družbo.

(19) Komisija se je odločila, da lahko ugodi zahtevi Italije, in je s svojo odločbo 2001/851/ES (8) (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2001) zaključila postopek v zvezi s pomočjo, dodeljeno družbi Tirrenia. Pomoč je razglasila za združljivo pod pogojem, da Italija spoštuje nekatere zaveze.

(20) Komisija je z Odločbo 2005/163/ES (9) (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2004) razglasila nadomestilo, ki ga je Italija dodelila družbam skupine Tirrenia, razen družbi Tirrenia, za delno združljivo z notranjim trgom, pod pogojem, da italijanski organi spoštujejo več zavez, in za delno nezdružljivo z notranjim trgom. Odločba je temeljila na računovodskih podatkih iz obdobja 1992–2001 in vključevala nekatere pogoje, ki naj bi zagotovili združljivost nadomestila ves čas trajanja prvotnih pogodb.

(21) Splošno sodišče je s sodbo z dne 4. marca 2009 v združenih zadevah T-265/04, T-292/04 in T-504/04 (10) (v nadaljnjem besedilu: sodba iz leta 2009) odločbo iz leta 2004 razglasilo za nično.

(22) Komisija je s Sklepom (EU) 2018/261 (11) (v nadaljnjem besedilu: sklep iz leta 2014) končala formalni postopek preiskave v zvezi z več ukrepi, ki jih je dežela Sardinija sprejela v korist družbe Saremar. Pritožbo, ki sta jo družbi Saremar in dežela Sardinija vložili zoper navedeni sklep, je Splošno sodišče leta 2017 zavrnilo (12).

(23) Komisija je s Sklepom (EU) 2020/1411 (13) (v nadaljnjem besedilu: sklep o skupini Tirrenia iz leta 2020) končala preiskavo družb skupine Tirrenia, razen družbe Tirrenia, za obdobje 1992–2008. Komisija je sklenila, da pomoč, dodeljena za opravljanje prevoznih storitev pomorske kabotaže, pomeni obstoječo pomoč, večina pomoči, dodeljene za opravljanje storitev mednarodnega pomorskega prevoza, pa je združljiva z okvirom za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 (14).

(24) Komisija je s Sklepom (EU) 2020/1412 (15) (v nadaljnjem besedilu: sklep o družbi Tirrenia/CIN iz leta 2020) končala formalni postopek preiskave v zvezi z ukrepi, dodeljenimi družbi Tirrenia in njeni pridobiteljici, družbi CIN, za obdobje 2009–2020.

(25) Komisija je s Sklepom (EU) 2021/4268 (16) in Sklepom (EU) 2021/4271 (17) končala formalni postopek preiskave v zvezi z ukrepi, odobrenimi družbama Siremar in Toremar ter njenim pridobiteljicam za obdobje od leta 2009 naprej.

2.1.2 Podaljšanje prvotnih pogodb

(26) V členu 26 zakonskega odloka št. 207 z dne 30. decembra 2008, ki je bil preoblikovan v zakon št. 14 z dne 27. februarja 2009, je bilo določeno podaljšanje prvotnih pogodb (vključno s pogodbo, ki se uporablja za družbo Laziomar), ki naj bi 31. decembra 2008 prvotno prenehale veljati za eno leto, in sicer do 31. decembra 2009.

(27) V členu 19-ter zakonskega odloka št. 135 z dne 25. septembra 2009, ki je bil preoblikovan v zakon št. 166 z dne 20. novembra 2009 (v nadaljnjem besedilu: zakon iz leta 2009), je bilo določeno, da se zaradi privatizacije družb skupine Tirrenia delež deželnih družb (razen družbe Siremar) brez kakršnega koli plačila prenese z matične družbe Tirrenia na druge dežele, in sicer: (a) družba Caremar bi se sprva prenesla na deželo Kampanijo. Dežela Kampanija bi nato na deželo Lacij prenesla dejavnosti družbe Caremar, ki bi pod imenom Laziomar samostojno zagotavljala prometne povezave s Pontinskim otočjem; (b) družba Saremar bi se prenesla na deželo Sardinijo in (c) družba Toremar bi se prenesla na deželo Toskano.

(28) V zakonu iz leta 2009 je bilo tudi opredeljeno, da bo Italija do 31. decembra 2009 sklenila novi pogodbi z družbama Tirrenia in Siremar. Prav tako bi bile regionalne storitve vključene v osnutke javnih naročil storitev, ki bi jih sklenili deželi Sardinija in Toskana ter družbi Saremar in Toremar do 31. decembra 2009, deželi Kampanija in Lacij ter družbi Caremar in Laziomar pa do 28. februarja 2010. Osnutki novih pogodb/javnih naročil storitev bi bili določeni v okviru oddaje javnega naročila s temi družbami, nato pa bi se po koncu privatizacije vsake od teh družb sklenili s kupci (18).

(29) V ta namen so bile z zakonom iz leta 2009 prvotne pogodbe, vključno s pogodbo, ki se uporablja za družbo Caremar, dodatno podaljšane za obdobje od 1. januarja 2010 do 30. septembra 2010.

(30) V zakonu iz leta 2009 so opredeljene tudi fiksne letne zgornje meje nadomestila za opravljanje storitev od leta 2010 (na podlagi podaljšanja prvotnih pogodb ter na podlagi novih pogodb in javnih naročil storitev) v skupnem znesku 184 942 251 EUR: Preglednica 1 Zgornje meje nadomestila od leta 2010 Družba Najvišje letno nadomestilo (EUR) Tirrenia 72 685 642 Siremar 55 694 895 Saremar 13 686 441 Toremar 13 005 441 Caremar 29 869 832 (19)

(31) V členu 1 zakona št. 163 z dne 1. oktobra 2010, s katerim je bil preoblikovan zakonski odlok št. 125 z dne 5. avgusta 2010 (v nadaljnjem besedilu: zakon iz leta 2010), je bilo določeno, da se prvotne pogodbe dodatno podaljšajo od 1. oktobra 2010 do konca postopka privatizacije družb Tirrenia in Siremar, tj. do 19. julija 2012 oziroma 31. julija 2012.

(32) Dežela Lacij je glede na določbe člena 19-ter zakona iz leta 2009 1. decembra 2010 na podlagi regionalnega zakona št. 2/2010 ustanovila delniško družbo za storitve regionalne pomorske kabotaže, tj. družbo Laziomar, da bi pridobila podružnico družbe Caremar, ki je opravljala dejavnosti na poteh v Pontinskem otočju, in jo naknadno privatizirala.

(33) Družba Caremar je 7. marca 2011 družbi Laziomar prodala svojo podružnico za dejavnosti na poteh v Pontinskem otočju. Slednja je začela dejavnosti na teh poteh opravljati 1. junija 2011.

(34) Na podlagi odloka št. 508 dežele Lacij z dne 28. oktobra 2011 (v nadaljnjem besedilu: odlok dežele Lacij) so bile oblikovane smernice glede procesa privatizacije družbe Laziomar v povezavi s sklenitvijo novega javnega naročila storitev za poti v Pontinskem otočju.

(35) Dežela Lacij je v skladu z zakonom št. 228 z dne 24. decembra 2012 družbi Laziomar na podlagi premostitvene pogodbe naložila obveznost, da do njene privatizacije zagotavlja ozemeljsko kontinuiteto poti v Pontinskem otočju pod enakimi pogoji. Ta pogodba je bila podpisana 12. februarja 2013 in je ostala veljavna do privatizacije družbe Laziomar.

2.1.3 Privatizacija družbe Laziomar in sklenitev nove pogodbe o opravljanju storitev

(36) Februarja 2012 se je začel postopek za oddajo javnega naročila (glej oddelek 2.3.2), da bi se našel kupec za družbo Laziomar v svežnju z novim javnim naročilom storitev za zagotavljanje pomorskih storitev za obdobje 10 let v zameno za nadomestilo za javne storitve.

(37) Po uspešni ponudbi v postopku za oddajo javnega naročila je novi lastnik družbe Laziomar postala družba Compagnia Laziale di Navigazione S.r.l. (v nadaljnjem besedilu: družba CLN). Prodajna pogodba med deželo Lacij in družbo CLN je bila podpisana 30. decembra 2013. Dežela Lacij in družba Laziomar sta 15. januarja 2014 podpisali novo javno naročilo storitev za zagotavljanje pomorskih storitev na območju Pontinskega otočja.

2.2 Ukrepi, ki so predmet sklepov iz let 2011 in 2012

(38) V formalnem postopku preiskave, ki se je začel s sklepoma iz let 2011 in 2012, se ocenjujejo naslednji ukrepi: (a) nadomestilo za zagotavljanje storitev splošnega gospodarskega pomena na podlagi podaljšanja prvotnih pogodb (ukrep 1); (b) morebitna zloraba pomoči za reševanje s strani družb Tirrenia in Siremar (ukrep 2); (c) privatizacija družb nekdanje skupine Tirrenia (20) (ukrep 3); (d) nadomestilo, plačano za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena na podlagi novih pogodb/javnih naročil storitev (ukrep 4); (e) prednostni privez (ukrep 5); (f) ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010, s katerim je bil preoblikovan zakonski odlok št. 125/2010 (ukrep 6); (g) dodatni ukrepi, ki jih je dežela Sardinija sprejela v korist družbe Saremar (ukrep 7).

(39) Komisija je s sklepom iz leta 2014 končala formalni postopek preiskave v zvezi z ukrepi, ki jih je dežela Sardinija sprejela v korist družbe Saremar in ki so zgoraj navedeni kot ukrep 7, razen enega ukrepa (21).

2.3 Podroben opis ukrepov, ki so predmet tega sklepa

(40) V tem sklepu so obravnavani le ukrepi 1, 3, 4, 5 in 6, kot so navedeni v uvodni izjavi 38, v kolikor vključujejo družbi Laziomar in CLN. Ti ukrepi so podrobneje opisani v oddelkih v nadaljevanju.

2.3.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Laziomar in Italijo

2.3.1.1 Obveznosti javne službe

(41) V členu 1 prvotne pogodbe z družbo Caremar so predvideni petletni načrti, v katerih se podrobno opredelijo pristanišča, v katerih je treba opravljati storitve, vrsta plovil, ki naj bi se uporabljala, in zahtevana pogostost storitve, za katero je bila pooblaščena družba Caremar (in nato družba Laziomar po tem, ko so bile 1. junija 2011 na deželo Lacij prenesene poti v Pontinskem otočju).

(42) Glede na navedbe Italije se je zadnji petletni načrt za družbo Caremar (takrat), ki je bil uradno odobren, nanašal na obdobje 2000–2004, načrt za obdobje 2005–2008 pa je bil pripravljen, vendar ga pristojni ministri nikoli niso uradno odobrili. Namesto tega je vlada sprejela ad hoc sklepe, da bi storitve bolj uskladila s potrebami lokalnih skupnosti, ne da bi pri tem bistveno spremenila sistem javnih storitev.

(43) Na podlagi prvotne pogodbe, kot je bila podaljšana z naknadnimi pravnimi akti, navedenimi v uvodnih izjavah 26 do 33, je družba Laziomar vse leto opravljala storitev na naslednjih poteh: — na poti Ponza–Formia (linija T1). Družba Laziomar je zagotavljala edino povezavo na tej liniji. V okviru dveh dnevnih povezav je zagotavljala mešane storitve (potniki, vozila in blago). Plovilo, ki je z otoka odplulo ob 5.30, je prebivalcem otoka zagotavljalo povezavo s celino za namene študija in dela, na otok pa se je zadnjič vračalo ob 17.30; — na poti Ponza–Formia (linija A2) je družba Laziomar zagotavljala tudi edino visokohitrostno storitev potniškega prevoza z eno dnevno povezavo, pri čemer je plovilo čez noč ostalo na otoku; — na poti Anzio–Ponza (linija A1) je družba Laziomar v visoki sezoni od ponedeljka do sobote zagotavljala visokohitrostno storitev potniškega prevoza. Ob nedeljah in praznikih je bila storitev pogostejša ter je bila utemeljena s socialnim in gospodarskim razvojem (zlasti ker je turizem dejansko edini vir prihodkov na otoku). En konkurent, tj. družba Vetor, je prav tako na isti liniji v visoki sezoni zagotavljal visokohitrostno storitev potniškega prevoza; — na poti Ventotene–Formia (linija T2) je družba Laziomar vse leto zagotavljala dnevno storitev s plovilom za mešane storitve. Ta mešana storitev je bila edina redna povezava za prevoz potnikov, vozil in blaga vse leto; — na poti Ventotene–Formia (linija A3) je družba Laziomar zagotavljala tudi edino visokohitrostno povezavo. Plovilo je odplulo ob 6.45 in tako prebivalcem otoka omogočalo potovanje na celino iz poklicnih ali študijskih razlogov, čez noč pa je ostalo na otoku, da bi se zagotovila trajnost v primeru nujne medicinske pomoči.

2.3.1.2 Proračun in trajanje

(44) V preglednici 2 je prikazano letno nadomestilo, ki ga je Italija plačala družbi Laziomar za obdobje 2011–2013: Preglednica 2 Dodeljeno nadomestilo za obdobje 2011–2013 Leto Plačano nadomestilo (v EUR) 2011 8 601 187 2012 13 780 506 2013 12 696 006

(45) Prvotna pogodba določa, da se letna državna pomoč v obliki nadomestila plača, kot sledi: vsako leto se marca plača začetno predplačilo, ki znaša 70 % nadomestila, plačanega preteklo leto. Drugo plačilo, ki se opravi junija, je enako 20 % nadomestila. Razlika med plačanimi zneski in primanjkljajem med operativnimi stroški in prihodki v tekočem letu predstavlja neporavnani znesek, ki se plača do 30. novembra. Če bi se izkazalo, da je družba Laziomar prejela znesek, večji od neto stroška opravljenih storitev (prihodki, od katerih se odštejejo izgube), je v prvotni pogodbi določeno, da mora družba Laziomar razliko povrniti. (22)

— Nadomestilo, dodeljeno v obdobju 2011–2013

(46) Predsedniški odlok št. 501 z dne 1. junija 1979 (v nadaljnjem besedilu: odlok št. 501/79) določa različne elemente (prihodke in stroške), ki se vključijo v izračun subvencije, ki se plača izvajalcem pomorske javne službe. Zakon št. 856 z dne 5. decembra 1986 (v nadaljnjem besedilu: zakon št. 856/86) dodatno opredeljuje nekatere spremembe sistema obveznosti pomorske javne službe v Italiji. V zvezi s povezavami z manjšimi in večjimi otoki člen 11 navedenega zakona spreminja merila za izračun nadomestila za javne storitve. Dejansko je bilo treba subvencijo izračunati na podlagi razlike med prihodki in stroški storitve, kot se določijo ob upoštevanju povprečnih in objektivnih meril, in vanjo je bilo treba vključiti razumen donos vloženega kapitala. Člen 11 tudi določa, da morajo javna naročila storitev vključevati seznam subvencioniranih poti, pogostost in vrste ladij, ki naj bi se uporabljale. Subvencije so morala odobriti pristojna ministrstva. Načela, določena v predsedniškem odloku št. 501/79 in zakonu št. 856/86, so bila v prvotnih pogodbah upoštevana.

(47) Od leta 2010 je bilo nadomestilo za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena določeno z uporabo nove metodologije, ki je bila določena v direktivi odbora CIPE (23) z dne 9. novembra 2007 o merilih za opredelitev obveznosti javne službe in dinamiki prevoznin v sektorju pomorske kabotaže v javnem interesu (v nadaljnjem besedilu: direktiva odbora CIPE) (24). Direktiva odbora CIPE je bila v skladu s preambulo izdana zaradi privatizacije javnih družb, ki opravljajo pomorske storitve v okviru sistema javnih storitev (25). Določbe direktive odbora CIPE so se za storitve, ki so jih družbe skupine Tirrenia zagotavljale od leta 2010, uporabljale celo pred začetkom veljavnosti ustreznih novih pogodb in javnih naročil storitev po zadevnih privatizacijah.

(48) Metoda, določena v direktivi odbora CIPE, omogoča družbam, ki opravljajo pomorsko javno službo, ustrezen donos. Stopnja donosa kapitala se izračuna na podlagi tehtanega povprečja stroškov kapitala (WACC).

(49) Zahtevan donos lastniškega kapitala (26) se izračuna z modelom določanja cen osnovnih sredstev (CAPM). Na podlagi modela določanja cen osnovnih sredstev se stroški lastniškega kapitala izračunajo kot funkcija (i) netvegane stopnje donosa, (ii) koeficienta beta (ocene profila tveganja družbe glede na trg lastniških vrednostnih papirjev) in (iii) premije za tveganje lastniških vrednostnih papirjev, dodeljene trgu teh papirjev.

(50) Natančneje bi se stroški lastniškega kapitala izračunali tako, da bi se premija za dodatno tveganje uporabila za stopnjo donosa netveganih dejavnosti. Ta premija se izračuna kot premija za tržno tveganje, pomnožena s koeficientom beta, ki meri, kako tvegana je posamezna dejavnost glede na trg.

(51) V skladu z direktivo odbora CIPE stopnja donosa netveganih dejavnosti ustreza povprečnemu bruto donosu referenčnih desetletnih obveznic glede na predhodnih 12 mesecev, za katere so na voljo podatki.

(52) Direktiva odbora CIPE določa 4-odstotno premijo za tržno tveganje. Vendar se v primeru storitve, ki se opravlja na neizključni podlagi, za domnevno večje tveganje, ki ga nosi gospodarski subjekt, plača nadomestilo, in sicer tako, da se premiji za tržno tveganje prišteje dodatnih 2,5 %.

(53) Znesek nadomestila, plačanega družbi Laziomar, pa v praksi ne sme preseči zgornje meje 10 030 606 EUR na leto, kot je določena v zakonu iz leta 2009 (glej uvodno izjavo 30). Čeprav zakon iz leta 2009 omejuje letno nadomestilo, plačano vsem družbam Tirrenia za opravljanje pomorskih storitev, za katere se uporablja sistem javnih storitev, direktiva odbora CIPE vsebuje tudi nekatere zaščitne ukrepe, ki tem gospodarskim subjektom omogočajo, da v zadostni meri krijejo svoje operativne stroške. Glede na to, kot je prikazano v preglednici 2, je bilo nadomestilo, plačano v letih 2012 in 2013, večje, da bi se pokrili skupni stroški javne storitve v navedenih letih.

(54) V skladu z direktivo odbora CIPE je treba obseg storitev, najvišje prevoznine, določene v novem javnem naročilu storitev, in nadomestilo, ki se dejansko dodeli, predvsem določiti tako, da se ponudniku storitev odobri kritje vseh dopustnih stroškov. Uporablja se naslednja formula: VA(RSP) + VA(AI) = VA(CA) pri čemer je: — VA(RSP) diskontirana vrednost nadomestila za izvajanje obveznosti javne službe; — VA(AI(X)) diskontirana vrednost drugih prihodkov (prevoznin in drugih prihodkov); — (VA(CA)) diskontirana vrednost dopustnih operativnih stroškov, odplačila dolga in donosa kapitala.

(55) V primeru, da se zgornja enačba ne izide, bi se lahko zmanjšal obseg subvencioniranih dejavnosti ali bi se pregledala organizacija storitev (npr. vrsta ladij) ali pa bi se spremenile omejitve prevoznin.

(56) Poleg tega se na podlagi formule cenovne kapice vsako leto prilagodi zgornja meja za prevoznine, ki se uporablja za vsako storitev, in sicer brez davkov in pristaniških pristojbin: ΔT = ΔP – X pri čemer je: — ΔT letna sprememba zgornje meje za prevoznino v odstotkih; — ΔP stopnja inflacije za referenčno leto; — X realna letna stopnja prilagoditve zgornje meje za prevoznine, določene v javnem naročilu storitev, ki se v času trajanja naročila ne spremeni.

(57) Direktiva odbora CIPE tudi določa, da se lahko zgornja meja za prevoznine prilagodi tako, da se upoštevajo spremembe v stroških goriva, in sicer na podlagi standardnih, javno dostopnih cen.

2.3.2 Privatizacija družbe Laziomar

(58) Dežela Lacij je 13. februarja 2013 na svojem spletišču objavila razpis za zbiranje ponudb za prodajo družbe Laziomar in dodelitev nadomestila za javne storitve za izpolnjevanje obveznosti javne službe na pomorskih poteh, opredeljenih v uvodni izjavi 43 (27). To obvestilo je bilo objavljeno tudi v Uradnem listu Evropske unije (28), Uradnem listu Italijanske republike (29) ter v štirih dnevnih nacionalnih in lokalnih italijanskih časopisih.

(59) Italija je izbrala omejen postopek za oddajo javnega naročila iz člena 55, odstavek 6, zakonika o javnih naročilih – zakonodajni odlok št. 163/2006 (il Codice dei Contratti pubblici). Izbrano merilo za oddajo javnega naročila je bila ekonomsko najugodnejša ponudba.

(60) Da bi se spodbudila čim večja udeležba v postopku, je razpis za zbiranje ponudb izrecno omogočal sodelovanje ponudnikov v skupini v okviru začasnih skupin ponudnikov, konzorcijev ali evropskih gospodarskih interesnih združenj (EGIZ).

2.3.2.1 Postopek prodaje in končna oddaja

(61) Po objavi razpisa za zbiranje ponudb je ob izteku roka interes za sodelovanje v postopku za oddajo javnega naročila izrazilo osem strani (in sicer Navigazione Libera del Golfo S.r.l., Carpoint Motorsport S.p.A., Blu Navy Cruise & Tour S.r.l., Traghetti Lines, CLN, Navigazione Generale Italiana S.p.A., Vetor S.r.l. in Ustica Lines, pri čemer slednja zdaj opravlja dejavnosti pod imenom Liberty Lines), ki so predložile informacije, ki se zahtevajo za kakovostno izbiro v prvi fazi postopka. Sedem udeležencev, razen družbe Blu Navy Cruise & Tour S.r.l., je bilo sprejetih v naslednjo fazo in povabljenih, naj predložijo ponudbo 16. maja 2013.

(62) Povabilo k oddaji ponudbe je vsebovalo nov osnutek pogodbe z veljavnostjo 10 let, ki jo podpišeta uspešni ponudnik in dežela Lacij, ter podrobnejše informacije v zvezi s postopkom za oddajo javnega naročila. V povabilu je bilo zlasti potrjeno, da bo za pogodbo o opravljanju storitev izbrana ekonomsko najugodnejša ponudba, pri čemer bo cena prinesla 30 točk in tehnične kvalifikacije 70 točk. V zvezi s ceno prodaje družbe Laziomar je bil v vabilu naveden fiksni znesek 2 272 000 EUR, izračunan na podlagi neodvisne študije, v kateri je bila ocenjena skupna vrednost sredstev družbe Laziomar (glej uvodni izjavi 66 in 67). O tej ceni se ni bilo mogoče pogajati in zato ni bila predmet finančne ponudbe ponudnikov.

(63) Zato so bili vsi morebitni ponudniki pozvani, naj v svojo finančno ponudbo vključijo zgoraj navedeni fiksni znesek za prodajo družbe Laziomar, dežela Lacij pa bi izbrala ekonomsko najugodnejšo ponudbo za ponudbo kot celoto na podlagi cene in drugih meril, predvsem tehničnih, v zvezi s storitvijo, kot so določena v povabilu (glej uvodno izjavo 62).

(64) Družba CLN je do izteka roka predložila ponudbo, katere specifikacije so bile proučene in ocenjene pozitivno. Drugih ponudb ni bilo.

(65) Naročilo je bilo torej oddano družbi CLN tako v zvezi s privatizacijo dejavnosti družbe Laziomar kot v zvezi z opravljanjem pomorskih storitev (glej oddelek 2.3.3).

2.3.2.2 Prodajna pogodba

(66) Prodajna pogodba je bila sklenjena 30. decembra 2013, v njej pa je določen prenos delnic družbe Laziomar na družbo CLN po fiksni ceni 2 272 000 EUR, določeni na podlagi neodvisne strokovne ocene, ki jo je naročila dežela Lacij.

(67) Znesek upošteva predvsem vrednost opredmetenih osnovnih sredstev (ki vključujejo štiri plovila ter industrijsko in komercialno opremo) in vrednost vozovnice za otok Ventotene, kot je bila prikazana v bilanci stanja družbe dne 1. junija 2011.

(68) V skladu s členom 4 prodajne pogodbe je družba CLN dolžna obvestiti deželo Lacij o vsaki prihodnji prodaji delnic Laziomar tretjim stranem, pri čemer pa bi bila družba CLN z novim kupcem družbe Laziomar še naprej odgovorna za izpolnjevanje obveznosti iz pogodbe o opravljanju storitev.

2.3.2.3 Postopki na nacionalni ravni

(69) Rezultat postopka za oddajo javnega naročila, s katerim so bili dejavnosti družbe Laziomar in javno naročilo storitev oddani družbi CLN, je bil predmet spora pred deželnim upravnim sodiščem Lacija.

(70) Družba Vetor S.r.l. (v nadaljnjem besedilu: družba Vetor), ki s hidrogliserji opravlja tudi storitve na poti Anzio–Ponza (linija A1), je deželnemu upravnemu sodišču Lacija predložila vlogo za začasni ukrep zoper legitimnost postopka za oddajo javnega naročila, ki je bila zavrnjena z odlokom št. 2995/2013. Isto sodišče je tudi odločalo o vsebini in pritožbo družbe Vetor zavrnilo s sodbo št. 467/2014. Državni svet je obe navedeni odločitvi o pritožbi potrdil s sodbo št. 5421/2018.

2.3.3 Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Lacij in družbo Laziomar

2.3.3.1 Upravičenka

(71) Kot je navedeno v uvodni izjavi 64, je družba CLN predložila ponudbo za novo javno naročilo storitev. Po uspešnem razpisu je družba Laziomar (ki jo je pridobila družba CLN, vendar je ohranila samostojno pravno identiteto) 15. januarja 2014 z deželo Lacij podpisala novo javno naročilo storitev za opravljanje storitev na pomorskih poteh.

2.3.3.2 Poti

(72) Družba Laziomar zagotavlja potniške, mešane (potniki, vozila in tovor) in le tovorne (blago in posebno blago) storitve v okviru sistema javnih storitev na več poteh za kabotažo: Preglednica 3 Omrežje poti, na katerih družba Laziomar opravlja storitve na podlagi nove pogodbe o opravljanju storitev Formia–Ponza (trajekt – mešane storitve) – linija T1 Formia–Ventotene (trajekt – mešane storitve) – linija T2 Terracina–Ponza (trajekt – mešane in tovorne (30) storitve) – linija T3 Terracina–Ventotene (trajekt – tovorne storitve) – linija T4 Anzio–Ponza (hidrogliser – potniške storitve) – linija A1 Formia–Ponza (hidrogliser – potniške storitve) – linija A2 Formia–Ventotene (hidrogliser – potniške storitve) – linija A3

2.3.3.3 Trajanje

(73) Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Lacij in družbo Laziomar traja deset let (2014–2024).

2.3.3.4 Obveznosti javne službe

(74) Obveznosti javne službe, naložene družbi Laziomar, se med drugim nanašajo na pristanišča, v katerih se opravljajo storitve, vrsto in zmogljivost plovil, dodeljenih pomorskim potem, na katerih se opravljajo storitve, pogostost storitev in najvišje prevoznine.

2.3.3.5 Določbe o nadomestilu in končna oddaja

(75) Dežela Lacij je letno osnovno plačilo na podlagi postopka za oddajo javnega naročila za nadomestilo v okviru nove pogodbe za izpolnjevanje obveznosti javne službe na pomorskih poteh, opredeljenih v uvodni izjavi 43, določila na 14 300 550 EUR, pri čemer je znesek večkrat popravila navzdol. Znesek je bil nazadnje fiksno določen na 12 752 074 EUR (skupaj 127 520 740 EUR v desetletnem pogodbenem obdobju).

(76) V skladu s členom 6 pogodbe lahko dežela Lacij znesek nadomestila prilagodi navzgor ali navzdol, da bi upoštevala spremembe v zvezi s plovbami, ki so dejansko izvedene vsako leto. Raven nadomestila se ne spremeni, če je število plovb, izvedenih vsako leto, višje ali nižje od pogodbeno dogovorjenega števila za 3 % ali manj. Če so spremembe navzgor ali navzdol več kot 3-odstotne, se nadomestilo ustrezno prilagodi, tako da se razlika med dejanskim in dogovorjenim številom plovb pomnoži s ceno na enoto, kot je navedena v ponudbi. Leta 2017 je bila pogodba o opravljanju storitev spremenjena, da bi se raven nadomestila prilagodila na znesek 13 524 536 EUR.

(77) Ta znesek nadomestila je določen na podlagi metodologije, ki je določena v direktivi odbora CIPE (glej uvodne izjave 47 do 57). Zaščitni ukrepi, določeni v direktivi odbora CIPE, so upoštevani v novi pogodbi o opravljanju storitev.

(78) Pogodba o opravljanju storitev določa plačilo nadomestila, ki ne presega zneska, potrebnega za kritje neto stroškov, nastalih pri izpolnjevanju obveznosti javne službe (gospodarsko-finančno ravnovesje). V primeru odstopanj od tega pogodbenega ravnovesja člen 25 pogodbe o opravljanju storitev določa mehanizem za ponovno uravnoteženje, ki ocenjuje vse parametre, povezane s plačilom nadomestila. Če bi se znesek nadomestila zaradi bistvene spremembe (31) gospodarskih parametrov, na katerih temelji, izkazal za nezadostnega za kritje vseh stroškov, nastalih pri opravljanju storitve, nova pogodba o opravljanju storitev omogoča revizijo ključnih parametrov nadomestila, in sicer: (i) sistema vozovnic; (ii) ravni javnih storitev, ki se zagotavljajo; (iii) ravni letne cenovne kapice in (iv) kapitalskih vložkov za naložbe.

(79) V skladu s členom 4, odstavki 4, 5 in 6, pogodbe o opravljanju storitev se nadomestilo, plačano gospodarskemu subjektu, zniža za 80 % v primeru prekinitve storitev zaradi stavke zaposlenih in za 30 % v primeru drugih nepredvidenih dogodkov, medtem ko je treba zaradi neizvajanja storitev v okoliščinah, ki ne vključujejo stavk ali nepredvidenih dogodkov, plačati kazen v skladu s členom 9 pogodbe o opravljanju storitev.

(80) V skladu s členom 22 pogodbe o opravljanju storitev mora gospodarski subjekt izvajati sistem tehničnega, gospodarskega in upravljavskega spremljanja, v skladu s katerim se letni izkaz poslovnega izida v zvezi s storitvijo, ki se opravlja na podlagi pogodbe o opravljanju storitev, pošljejo v preverjanje regionalnemu organu.

(81) V skladu s členom 4, odstavek 2, pogodbe o opravljanju storitev je bilo letno nadomestilo, ki ga je treba plačati družbi Laziomar, ocenjeno na 12 752 074 EUR. Vendar se v skladu s členom 4, odstavek 3, pogodbe o opravljanju storitev dejanska cena, plačana družbi Laziomar, določi kot rezultat dejansko opravljene storitve (tj. cena na miljo za vsako pot), pri čemer se upoštevajo povezana (komercialna in industrijska) tveganja, kot je določeno v pogodbi (npr. znižanje nadomestila v primeru, da družba ne pluje, kazni za prekinitev storitev).

(82) V preglednici 4 je prikazano nadomestilo, določeno na podlagi postopka za oddajo javnega naročila za celotno pogodbeno obdobje, in nadomestilo, ki je bilo družbi Laziomar dejansko plačano za obdobje 2014–2019 po spremembah v zvezi z izvajanjem plovb, v skladu s členom 6 pogodbe o opravljanju storitve. Preglednica 4 Določeno in plačano nadomestilo družbi Laziomar v okviru nove pogodbe o opravljanju storitve v obdobju 2014–2019 Leto Določeno nadomestilo (v EUR) Plačano nadomestilo (v EUR) 2014 12 752 074 13 374 589 2015 12 752 074 13 376 167 2016 12 752 074 13 330 304 2017 12 752 074 13 370 070 2018 12 752 074 13 356 282 2019 12 752 074 13 366 510

2.3.4 Prednostni privez

(83) Člen 19-ter, odstavek 21, zakona iz leta 2009 je določal, da bi družbe nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Laziomar, za zagotovitev ozemeljske kontinuitete z otoki in v okviru njihovih obveznosti javne službe obdržale že dodeljene priveze in prednost pri dodeljevanju novih slotov v skladu s postopki, ki jih določajo organi za pomorstvo, kot je opredeljeno v zakonu št. 84 z dne 28. januarja 1994 in italijanskem pomorskem kodeksu.

2.3.5 Ukrepi, določeni z zakonom iz leta 2010

(84) Zakon iz leta 2010 je za podjetja nekdanje skupine Tirrenia določil možnost, da lahko finančna sredstva, ki so že namenjena (32) posodobitvi flote, namesto tega začasno uporabijo za financiranje nujnih likvidnostnih potreb. Podjetja nekdanje skupine Tirrenia, ki so izkoristila to možnost, so morala obnoviti ta namenska sredstva, da bi lahko še vedno izvedla potrebne posodobitve svojih ladij. Te posodobitve so bile potrebne zaradi skladnosti z novimi mednarodnimi varnostnimi standardi na podlagi Stockholmskega sporazuma iz leta 1996 (33).

(85) Natančneje, v okviru dveh instrumentov (34) je bilo rezerviranih 23 750 000 EUR za plačilo posodobitev celotne skupine Tirrenia. Družba Laziomar ni uporabila nobenih sredstev iz teh instrumentov (glej uvodno izjavo 132).

(86) Poleg tega je bilo v členu 1 zakona iz leta 2010 določeno: (a) prvotne pogodbe se podaljšajo za obdobje od 1. oktobra 2010 do konca postopka privatizacije družb Tirrenia in Siremar (glej tudi uvodno izjavo 31); (b) člen 19-ter zakonskega odloka št. 135/2009, ki je bil s spremembami preoblikovan v zakon iz leta 2009, se spremeni tako, da se uvede odstavek 24a. V skladu s tem odstavkom so vsa uradna dejanja in dejavnosti pri izvajanju določb iz odstavkov 1 do 15 zakona iz leta 2009 oproščena davkov. Ti odstavki se nanašajo na liberalizacijo sektorja pomorske kabotaže na podlagi privatizacije skupine Tirrenia, vključno s pripravljalno fazo te privatizacije, tj. prenosom deželnih družb na zadevne dežele; (c) da se zagotovi neprekinjenost javne storitve in podpre postopek privatizacije družb iz nekdanje skupine Tirrenia, lahko zadevne dežele uporabijo sredstva sklada za premalo izkoriščena območja (it. Fondo Aree Sottoutilizzate, FAS) (35) v skladu z direktivo odbora CIPE št. 1/2009 z dne 6. marca 2009 (36).

2.4 Postopek za ugotavljanje kršitev št. 2007/4609

(87) Po predhodnih izmenjavah med službami Komisije in Italijo je generalni direktor Komisije, odgovoren za energetiko in promet, 19. decembra 2008 Italiji poslal zahtevo za informacije. Ta zahteva je med drugim zajemala pregled poti, na katerih se je takrat opravljala javna storitev, in nalog v okviru javne službe, ki jih je Italija predvidela v predlogih novih pogodb. Italija je bila tudi pozvana, naj predloži več podrobnosti o načrtih privatizacije za skupino Tirrenia.

(88) Italija je v dopisu z dne 28. aprila 2009 predložila podroben odgovor na zahtevo Komisije z dne 19. decembra 2008. V njem je med drugim navedla, da: (1) je bilo podaljšanje prvotnih pogodb do 31. decembra 2009 potrebno, da se liberalizira sektor pomorske kabotaže v Italiji na podlagi privatizacije skupine Tirrenia; (2) je bilo nadomestilo za javne storitve, dodeljeno skupini Tirrenia, potrebno, da se zagotovi ozemeljska povezanost z otoki s pomorskimi povezavami, ki jih zasebni gospodarski subjekti na trgu niso zadovoljivo zagotavljali; (3) je bil temeljit postopek racionalizacije poti zaključen 10. marca 2009. Pri tem postopku so bili upoštevani ustrezni socialni, zaposlitveni in gospodarski vidiki ter potreba po ohranjanju bistvenih povezav za ozemeljsko kontinuiteto, vključeno pa je bilo tudi posvetovanje s šestimi zadevnimi deželami. S to racionalizacijo bi se zmanjšali neto stroški javne storitve za približno 66 milijonov EUR, odpuščenih pa bi bilo približno 600 članov posadke v celotni skupini Tirrenia. Italija je tudi opozorila, da je racionalizacija leta 2009 dopolnila predhodna prizadevanja (v letih 2004, 2006 in 2008) za zmanjšanje števila storitev, ki jih opravlja skupina Tirrenia; (4) so bili cilji (i) ohraniti povezave, ki so potrebne, da se zagotovijo ozemeljska kontinuiteta celine z otoki in med otoki ter pravica do zdravja, študija in mobilnosti, (ii) racionalizirati povezave, ki so jih v istem časovnem obdobju zagotavljali zasebni gospodarski subjekti, in sicer v smislu podobne kakovosti in kontinuitete, ter (iii) racionalizirati poletne in visokohitrostne povezave, namenjene le prevozu oseb; (5) je Italija v dopisu zagotovila pregled poti, na katerih je skupina Tirrenia leta 2008 opravljala storitve, in zmanjšanega števila poti, na katerih bi družbe skupine Tirrenia opravljale storitev leta 2009. Po navedbah Italije bi bile slednje poti podlaga za nove pogodbe, ki naj bi se sklenile z novimi lastniki družb skupine Tirrenia.

(89) Generalni direktor Komisije, odgovoren za energetiko in promet, je 21. decembra 2009 Italiji poslal dopis, v katerem je med drugim ugotovil, da glede na temeljito prenovo sektorja pomorske kabotaže v Italiji in precejšnje socialne učinke, ki bi jih imela privatizacija, če bi bila javna naročila izvedena na podlagi preprostega javnega naročila storitev, je bila oddaja ladjarskih družb, ki so imele take pogodbe, na podlagi javnega naročila – načeloma in izjemoma – sprejemljiva, da se zagotovi skladnost z merilom nediskriminacije med lastniki ladij iz Skupnosti, ki je določeno v Uredbi Sveta (EGS) št. 3577/92 (37) (v nadaljnjem besedilu: uredba o pomorski kabotaži). Komisija opozarja, da uredba o pomorski kabotaži od držav članic ne zahteva, da privatizirajo svoje družbe za pomorski promet, ampak le, da liberalizirajo ta specifični trg.

(90) Komisija je 29. januarja 2010 (38) poslala uradni opomin glede napačnega izvajanja uredbe o pomorski kabotaži. V njem je opozorila, da ta uredba zahteva, da kadar koli država članica sklene javna naročila storitev ali naloži obveznosti javne službe, mora to storiti na nediskriminatorni podlagi za vse ladjarje Unije. Člen 4, odstavek 3, navedene uredbe določa, da lahko obstoječe pogodbe o gospodarski javni službi veljajo do dneva izteka ustrezne pogodbe. Vendar je Komisija ugotovila, da so družbe skupine Tirrenia po izteku zadevnih javnih naročil storitev (prvotnih pogodb) še naprej opravljale storitve pomorskega prometa. Natančneje naj bi se navedene pogodbe iztekle konec leta 2008, Italija pa jih je večkrat podaljšala. Komisija je zato Italijo pozvala, naj predloži svoje pripombe.

(91) Generalni direktor Komisije, odgovoren za energetiko in promet, je prav tako 29. januarja 2010 odgovoril na dopis Italije z dne 22. januarja 2010. Generalni direktor je poudaril, da se njegov odgovor nanaša le na skladnost z uredbo o pomorski kabotaži, ne pa tudi na vprašanja glede državne pomoči. Glede na to je generalni direktor navedel, da so utemeljitve, predložene v zvezi z nekaterimi potmi, zadostne, da se lahko odpravijo predhodno izraženi dvomi. Generalni direktor je opozoril, da lahko javna naročila storitev zajemajo le poti, na katerih obstaja nedelovanje trga.

(92) Italija je 29. marca 2010 odgovorila na uradni opomin Komisije z dne 29. januarja 2010.

(93) Italija je na ad hoc sestanku 10. septembra 2010 Komisijo obvestila, da je bil odložen tudi konkurenčni postopek za pogodbo, ki med drugim vključuje poti v Pontinskem otočju, na katerih je storitve takrat opravljala družba Caremar. Posledično so bile z zakonom št. 163 z dne 1. oktobra 2010 dodatno podaljšane prvotne pogodbe, dokler se ne končata postopka privatizacije družb Tirrenia in Siremar (glej tudi uvodno izjavo 31).

(94) Ob upoštevanju tega razvoja dogodkov je Komisija 24. novembra 2010 poslala dodaten uradni opomin. V njem je Komisija navedla, da: (a) je bila prvotna konvencija, med drugim za Caremar, podaljšana samodejno in brez vsakega konkurenčnega postopka; (b) ni bil končan noben konkurenčni postopek, med drugim za družbo Caremar, čeprav so se zadevna javna naročila storitev še naprej izvajala; (c) si pridržuje svojo pravico do izdaje obrazloženega mnenja, če bo to potrebno (ob upoštevanju morebitnih pripomb Italije).

(95) Komisija je 21. junija 2012 sprejela obrazloženo mnenje v zvezi z zamudo pri privatizaciji treh družb (Caremar, Laziomar in Saremar) nekdanje skupine Tirrenia. Ker so bili postopki za oddajo javnega naročila za preostale tri družbe (Tirrenia, Toremar in Siremar) končani leta 2011 (39), navedene družbe niso bile zajete v obrazloženo mnenje. Komisija je opozorila, da Italija več kot tri leta po običajnem izteku zadevnih prvotnih pogodb ni uvedla konkurenčnih postopkov za oddajo javnih naročil storitev za pomorsko kabotažo, ki jo med drugim opravlja družba Laziomar. Te pogodbe so bile podaljšane samodejno in za nedoločen čas, s čimer se je drugim lastnikom ladij Unije preprečilo, da bi konkurirali pri oddaji navedenih naročil.

(96) Italija je 8. avgusta 2012 odgovorila na obrazloženo mnenje in navedla, da so obvestila o javnih naročilih za prodajo družb, ki so jim dodeljena nova javna naročila storitev, objavljena ali bodo objavljena v Uradnem listu Evropske unije. Obvestilo o družbi Laziomar je bilo poslano v objavo 1. avgusta 2012.

(97) Družba CLN je 14. januarja 2014 postala novi lastnik družbe Laziomar in sklenila desetletno javno naročilo storitev za povezave s Pontinskim otočjem.

(98) Italija je z dopisom z dne 15. julija 2016 Komisijo obvestila, da je privatizacija vseh družb nekdanje skupine Tirrenia končana. Komisija se je 8. decembra 2016 odločila končati postopek za ugotavljanje kršitev.

3. RAZLOGI ZA ZAČETEK IN PODALJŠANJE POSTOPKA

3.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Laziomar in Italijo (40)

3.1.1 Upoštevanje sodbe v zadevi Altmark in obstoj pomoči

(99) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da opredelitev obveznosti javne službe v prvotnih pogodbah z vsemi družbami nekdanje skupine Tirrenia ni bila dovolj jasna in da zato ni mogla dokončno ugotoviti, ali vsebuje očitne napake. Komisija v tej fazi zlasti ni imela celovitega pregleda nad dejanskimi obveznostmi, ki so bile naložene za opravljanje storitev na poteh med drugim v Pontinskem otočju, in sicer v primerjavi s storitvami, ki so jih na nekaterih od teh poti zagotavljali konkurenti.

(100) Komisija je zavzela predhodno stališče, da je drugi pogoj iz sodbe v zadevi Altmark (41) izpolnjen, saj so bila merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, določena vnaprej, zahteve glede preglednosti pa so bile upoštevane. Natančneje, Komisija je opozorila, da so ta merila opisana v prvotnih pogodbah (za nadomestilo za leto 2009) in direktivi odbora CIPE (za nadomestilo od leta 2010 naprej).

(101) Komisiji se je kljub temu zdelo, da tretji pogoj iz sodbe v zadevi Altmark ni izpolnjen in da se je gospodarskim subjektom morda plačalo prekomerno nadomestilo za izvajanje nalog v okviru javne storitve. Komisija je zlasti izrazila pomisleke glede sorazmernosti nadomestila, plačanega družbam nekdanje skupine Tirrenia od leta 2009 naprej, saj obveznosti, naložene tem družbam, niso bile jasno opredeljene. Podobno je dvomila glede tega, ali 6,5-odstotna premija za tveganje, ki se uporablja od leta 2010, izraža ustrezno stopnjo tveganja ob upoštevanju dejstva, da se na prvi pogled zdi, da gospodarski subjekti niso prevzemali tveganj, običajno povezanih z opravljanjem takih storitev.

(102) Komisija je zavzela tudi predhodno stališče, da četrti pogoj iz sodbe v zadevi Altmark ni izpolnjen, ker se prvotne pogodbe niso podaljšale na podlagi oddaje javnega naročila. Nadalje je ugotovila, da ni prejela nobenega dokaza, ki bi podprl trditev, da so gospodarski subjekti zadevne storitve dejansko opravljali z najnižjimi stroški za skupnost.

(103) Komisija je zato v sklepu iz leta 2011 predhodno ugotovila, da nadomestilo za javne storitve, plačano gospodarskim subjektom v obdobju podaljšanja prvotnih pogodb, pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Nadalje je menila, da je treba to pomoč obravnavati kot novo pomoč.

3.1.2 Združljivost

(104) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da nadomestilo za javne storitve za obdobje 2009–2011 ne spada na področje uporabe odločbe o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005 (42) in okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005 (43). Komisija je zato ta ukrep ocenila neposredno na podlagi člena 106(2) PDEU in ugotovila, da dvomi, da so bili izpolnjeni veljavni pogoji združljivosti.

(105) Komisija je v sklepu iz leta 2012 navedla, da je 31. januarja 2012 začel veljati nov sveženj o storitvah splošnega gospodarskega pomena, sestavljen iz sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 (44) in okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 (45). Vendar je zavzela predhodno stališče, da se nadomestilo za javne storitve na podlagi podaljšanja prvotnih pogodb ne more šteti za združljivo z notranjim trgom in za izvzeto iz obveznosti priglasitve v skladu s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011.

(106) Z zakonom iz leta 2010 so bile prvotne pogodbe podaljšane od 30. septembra 2010 do konca postopka privatizacije. Zato je bilo nadomestilo, ki ga je družba Laziomar prejemala od 1. junija 2011 do njene privatizacije, mogoče oceniti na podlagi okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011.

3.2 Privatizacija družbe Laziomar

(107) Komisija je v sklepu iz leta 2012 izrazila dvome, da je bil postopek za oddajo javnega naročila za prodajo družbe Laziomar dovolj pregleden in brezpogojen, da bi se zagotovila prodaja po tržni ceni.

(108) Komisija je menila, da je bilo zaradi nekaterih pogojev, določenih v okviru privatizacije, morda število ponudnikov omejeno in/ali da so ti pogoji vplivali na prodajno ceno. Znova je poudarila svojo ustaljeno prakso glede prodaje sredstev podjetij v državni lasti, ki jo izvede država (ali jo je v tem primeru mogoče pripisati državi): negospodarski razlogi, ki jih zasebni prodajalec ne navede, na primer razlogi, povezani z javnim redom, zahteve glede zaposlovanja ali regionalni razvoj, kažejo na obstoj državne pomoči, če morebitnemu kupcu nalagajo obremenjujoče obveznosti in lahko zato znižajo prodajno ceno.

(109) Komisija je tudi menila, da so tako imenovane finančne zahteve, kot so bile naložene v razpisu v zvezi z družbo Laziomar, dejansko motile razpis, saj so morebitne ponudnike omejile na obstoječa pomorska podjetja, glede na to, da je bila v obravnavanem primeru sama družba, ki je prejela javno naročilo za storitve, dana v prodajo (46).

(110) Komisija je prav tako navedla, da so bile ocenjene tehnične ponudbe, ki so imele precej večjo težo kot gospodarske ponudbe (glej uvodno izjavo 62), ceno delnic pa so določili javni organi.

(111) Komisija je zaradi navedenih razlogov predhodno sklenila, da postopek privatizacije družbe Laziomar ni bil dovolj pregleden in brezpogojen, da bi zagotovil prodajo po tržni ceni in najvišjo ceno delnic. Komisija zato v tej fazi ni mogla izključiti, da je bila kupcu dodeljena gospodarska prednost.

(112) Komisija je na podlagi informacij, ki so bile na voljo ob objavi sklepa iz leta 2012, menila tudi, da bi bila kakršna koli pomoč, ki bi se morda dodelila med postopkom privatizacije, nezdružljiva.

3.3 Nova pogodba o opravljanju storitev med deželo Lacij in družbo Laziomar

3.3.1 Upoštevanje sodbe v zadevi Altmark, obstoj pomoči in združljivost

(113) Komisija je v sklepu iz leta 2012 zavzela predhodno stališče, da nadomestilo, plačano družbi Laziomar, ni izpolnjevalo meril, določenih v sodbi v zadevi Altmark, in je zato pomenilo pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Komisija je do te ugotovitve prišla, ker: (i) so bili konkurenti, za katere se je zdelo, da ponujajo podobne storitve, prisotni vsaj na nekaterih poteh, na katerih je storitve opravljala družba Laziomar, in ni bilo na voljo dovolj informacij, na podlagi katerih bi Komisija lahko ugotovila, ali storitev splošnega gospodarskega pomena odraža dejansko potrebo po javnih storitvah, ki je tržne sile same niso mogle zadovoljiti; (ii) se zdi, da je bil zaradi izračuna nadomestila v skladu z direktivo odbora CIPE gospodarskemu subjektu izplačano prekomerno nadomestilo za opravljanje javnih storitev iz istih razlogov, kot so bili navedeni v sklepu iz leta 2011, ter (iii) četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark očitno ni bilo upoštevano, saj je bila javna storitev oddana na podlagi javnega naročila pod pogojem, da bo uspešni ponudnik pridobil celotno družbo Laziomar. Komisija je menila, da če bi bilo javno naročilo storitev oddano brez zahteve glede nakupu, bi to lahko pomenilo nižje stroške za skupnost.

3.3.2 Združljivost

(114) V zvezi z združljivostjo nadomestila družbi Laziomar je Komisija ugotovila, da se sklep o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 na podlagi informacij, ki so jih predložili italijanski organi, očitno ne uporablja. Komisija v nobenem primeru ni mogla sklepati o uporabi sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, ker podpisana pogodba v tej fazi ni bila predložena. Komisija ni prejela nobenih informacij (npr. število potnikov, prepeljanih v dveh letih pred pooblastitvijo), da bi preučila preostale pogoje združljivosti iz sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011. Komisija je nato ocenila pomoč na podlagi okvira za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, vendar je ugotovila, da dvomi, da so bili izpolnjeni pogoji združljivosti iz tega okvira, in Italijo pozvala, naj to dokaže.

3.4 Prednostni privez

(115) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da je ukrep v primeru, da se za prednostni privez ne plača nadomestilo, regulativna prednost, ki ne vključuje nobenega prenosa državnih sredstev, zato ga ni mogoče šteti za državno pomoč. Če pa se za prednostni privez plača nadomestilo in če družba Laziomar opravlja resnično storitev splošnega gospodarskega pomena in če se ta prednostni privez dodeli samo za poti, ki so zajete v storitev splošnega gospodarskega pomena, je Komisija menila, da ne pomeni dodatne gospodarske prednosti, ker je del opravljanja storitve splošnega gospodarskega pomena. Komisija je kljub temu pozvala Italijo in tretje strani, naj zagotovijo dodatne informacije o tem ukrepu.

(116) Ker je Komisija izrazila dvome o legitimnosti naloge opravljanja storitve splošnega gospodarskega pomena, ni mogla sprejeti sklepa o združljivosti ukrepa, če bi se ta ukrep štel za pomoč.

3.5 Ukrepi, določeni z zakonom iz leta 2010

(117) Komisija je v sklepu iz leta 2011 zavzela predhodno stališče, da so vsi ukrepi, določeni v zakonu iz leta 2010, pomenili državno pomoč v korist družb nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Laziomar. Med njimi so bili: (1) morebitna uporaba sredstev, namenjenih posodobitvi ladij, za namene likvidnosti, (2) davčne oprostitve v zvezi s postopkom privatizacije in (3) morebitna uporaba sredstev sklada za premalo izkoriščena območja. Komisija je Italijo pozvala, naj pojasni, ali je bil vsak od teh ukrepov potreben za opravljanje javne storitve in na kakšen način.

(118) Komisija je zavzela tudi predhodno stališče, da so ti ukrepi verjetno pomenili pomoč za tekoče poslovanje, s katero so se zmanjšali stroški, ki bi jih sicer morale kriti družba Laziomar in druge družbe nekdanje skupine Tirrenia, zato bi bilo treba te ukrepe šteti za nezdružljive z notranjim trgom.

4. PRIPOMBE ITALIJE

4.1 O obveznostih javne službe in konkurenčnem okolju

(119) Italija je predložila seznam poti (podprt z ustrezno pravno dokumentacijo), na katerih je storitev opravljala najprej družba Caremar in nato družba Laziomar ter za katere veljajo obveznosti javne službe, vključno s pogostostjo glede na sezono in voznimi redi, konkurenčnim okoljem ter razlogi za te obveznosti javne službe.

(120) V zvezi z obstojem resnične storitve splošnega gospodarskega pomena je Italija ugotovila, da so bile navedene obveznosti javne službe določene za ohranitev ozemeljske kontinuitete in povezave celine z otoki ter zagotovitev dobave blaga, vključno s posebnim blagom, ki je potrebno za pravilno delovanje javnih in socialnih služb za otoke. Ta storitev tudi prispeva h gospodarskemu razvoju otokov, vse leto izpolnjuje osnovne potrebe otoških skupnosti po mobilnosti ter zagotavlja spoštovanje ustavne pravice do ozemeljske kontinuitete. (47)

(121) Kar zadeva konkurenčno okolje, je Italija predložila informacije, ki kažejo, da je družba Laziomar edini gospodarski subjekt, ki opravlja storitev na linijah vse leto, konkurenca na nekaterih poteh pa je prisotna le med visoko sezono. Kljub temu Italija meni, da storitve, ki jo opravlja družba Laziomar, ni mogoče nadomestiti in da tržne sile same ne bi mogle zagotoviti ozemeljske kontinuitete.

4.2 O privatizaciji družbe Laziomar

4.2.1 O prodajni ceni družbe Laziomar

(122) Po mnenju Italije je privatizacija družbe Laziomar vključevala prenos celotnega osnovnega kapitala družbe prek postopka oddaje javnega naročila, ki ga je sprožila dežela Lacij. Ta postopek je vključeval tudi hkratno pooblastitev za opravljanje javnih storitev pomorskega prometa v Pontinskem otočju za obdobje 10 let, da bi se ohranila ozemeljska kontinuiteta.

(123) Dežela Lacij je naročila neodvisno strokovno oceno (glej uvodni izjavi 66 in 67) za oceno pravnih in gospodarskih vprašanj glede prodaje družbe Laziomar. Po mnenju Italije so v tej oceni jasno in jedrnato določeni postopki, uporabljeni za določitev tržne vrednosti osnovnega kapitala družbe Laziomar.

4.2.2 O preglednosti in nediskriminatornosti postopka

(124) Italija poudarja, da so bili postopki izvedeni v skladu s pravnima načeloma preglednosti in nediskriminatornosti. Trdila je, da je vseh sedem strani, sprejetih v naslednjo fazo postopka za oddajo javnega naročila, dobilo pomembne informacije, potrebne za predložitev ponudbe, vključno z razpisno dokumentacijo in prilogami, pogodbo o opravljanju storitev in prilogami ter pogodbo o prenosu delnic in prilogami.

(125) Italija je nadalje navedla, da je dežela Lacij iz povabila k razpisu izključila zahteve glede finančne upravičenosti, na podlagi katerih bi lahko v postopku sodelovale le ladjarske družbe (glej uvodno izjavo 109). Da bi se omogočila čim večja udeležba v razpisu, je povabilo k razpisu tudi izrecno omogočalo sodelovanje ponudnikov v skupini v okviru začasnih skupin ponudnikov, konzorcijev ali EGIZ.

(126) Kar zadeva dvome Komisije glede dejstva, da so imele tehnične ponudbe znatno večjo težo kot gospodarske ponudbe (tj. 70 oziroma 30 točk), se Italija sklicuje na sodbo državnega sveta št. 782/2017 z dne 30. marca 2017 (48), v kateri je navedeno, da bi morala pogodbenica pri uporabi tega merila poudariti kvalitativne elemente ponudbe in izbrati merila, ki bodo zagotovila učinkovito konkurenčno primerjavo tehničnih profilov. V ta namen bi morala določiti najvišje število točk, predvideno za gospodarsko ponudbo, za zagotovitev, da ta element ne prevlada nad drugimi.

(127) Po navedbah Italije je bilo torej zaradi različne teže ponudb mogoče dosledno oceniti kvalitativne elemente ponudbe in preprečiti čezmerne popravke cene navzdol, ki bi jih bilo težko ohraniti, ne da bi se zmanjšala kakovost javne storitve. Poleg tega je deželi Lacij omogočilo znatne prihranke stroškov, saj je bilo izbranemu ponudniku oddano naročilo, na podlagi katerega bo za opravljanje javne storitve prejemal nadomestilo, katerega znesek je bil za 10,8 % manjši v primerjavi z osnovno ceno (glej uvodno izjavo 75).

4.3 O skladnosti podaljšanja prvotne pogodbe in novega javnega naročila storitev s pogoji iz sodbe v zadevi Altmark

(128) Italija trdi, da so štiri merila iz sodbe v zadevi Altmark izpolnjena tako za obdobje 2011–2013 kot za obdobje 2014–2024 iz naslednjih razlogov: — Komisija v sklepu iz leta 2012 ni nasprotovala prvemu in drugemu merilu iz sodbe v zadevi Altmark; — v zvezi s tretjim merilom iz sodbe v zadevi Altmark in dvomi, ki jih je Komisija navedla v sklepu iz leta 2011, da se zdi, da 6,5-odstotna premija za tveganje, določena v direktivi odbora CIPE, ne izraža ustrezne stopnje tveganja (uvodni izjavi 206 in 207), se Italija sklicuje na odločitev Komisije z dne 13. junija 2017 o hitri potniški pomorski povezavi med Messino in Reggiom Calabria, pri kateri ni nasprotovala metodologiji za izračun s fiksno 8-odstotno pričakovano stopnjo plačila (49). Zlasti v slednjem primeru je Komisija potrdila, da 8-odstotna stopnja vključuje 6,5-odstotno premijo za tveganje iz direktive odbora CIPE ob upoštevanju dejstva, da naročilo ni vključevalo dodelitve izključnih pravic, in dodatno 1,5-odstotno zvišanje ob upoštevanju kratkega trajanja naročila. Nadalje je Italija v zvezi z novim javnim naročilom storitev navedla, da bi se kakršni koli ukrepi za ponovno vzpostavitev gospodarsko-finančnega ravnovesja lahko uporabili le, če bi se neto prihodki spremenili za več kot 3 %, vsako znižanje, manjše od 3 %, pa bi krila družba Laziomar. Vsako prekomerno nadomestilo se zato poskuša preprečiti; in — Italija meni, da je izpolnjeno tudi četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark, saj je bilo javno naročilo storitev dodeljeno na podlagi preglednega in konkurenčnega postopka za oddajo javnega naročila, zaradi česar je bilo mogoče izbrati ponudnika, ki lahko opravlja storitve z najnižjimi možnimi stroški. Poleg tega je Italija v zvezi z novim javnim naročilom storitev v svežnju s privatizacijo družbe Laziomar navedla, da ponudbeni znesek za prodajo družbe Laziomar predstavlja le približno 1,4 % skupnega zneska, določenega za javno storitev(tj. celotnega nadomestila v znesku 127 520 740 EUR v desetletnem pogodbenem obdobju). Zato se zdi, da ne vpliva pomembno na rezultat izbora ponudnika glede stroškov storitve.

4.4 O prednostnem privezu

(129) Italija v zvezi s prednostnim privezom (glej uvodno izjavo 83) trdi, da ga utemeljuje potreba po zagotavljanju javne storitve in da družbi Laziomar ni dodeljena gospodarska prednost, ki bi pomenila tudi izgubo državnih sredstev.

(130) Po navedbah Italije vsi trajektni prevozniki ustreznim pristaniškim organom plačujejo redne pristojbine za privez. Italija tudi trdi, da se je ta prednostni privez uporabljal le za poti, na katerih so se opravljale javne storitve, ter da družba Laziomar ni plačevala in ne plačuje nobene dodatne pristojbine za ta prednostni privez, saj bi ji pristanišča zaradi njene naloge opravljanja javne storitve dala na voljo možnost, da prva izbira slote za privez, tudi če ne bi imela uradnega prednostnega priveza.

4.5 O ukrepih, določenih z zakonom iz leta 2010

(131) Kar zadeva ukrepe, določene z zakonom iz leta 2010 (glej uvodne izjave 84, 85 in 86), je Italija podobno navedla, da družbi Laziomar niso bila dodeljena sredstva in niti ni imela koristi od teh ukrepov niti jih ne bo imela v prihodnje.

(132) V zvezi s tem Italija trdi, da so bila finančna sredstva, ki so bila družbi Caremar, ki je takrat opravljala dejavnosti na poteh za pomorsko kabotažo v Pontinskem otočju, dodeljena in jih je dejansko uporabila, dodeljena že z zakonom št. 102/2009. Družbi Caremar je bilo dodeljenih 1 410 000 EUR za posodobitev dveh plovil, ki sta bili pozneje brezplačno preneseni na družbo Laziomar (Quirino in Tetide). Navedeno je tudi, da ta sredstva niso bila uporabljena za namene likvidnosti.

(133) V zvezi z davčnimi oprostitvami, povezanimi s postopkom privatizacije, Italija trdi, da se ukrep v zvezi z davkom od dohodkov pravnih oseb ni uporabljal, saj so bili prenosi družb Caremar, Saremar in Toremar na dežele izvedeni brez plačila. Ker ni bilo nobenega plačila, se člen 86(1), točka (a), zakona o davku od konsolidiranih dohodkov v zvezi s kapitalskimi dobički v primeru prenosov sredstev proti plačilu ne uporablja. V zvezi z DDV je Italija ugotovila, da prenosi družb Caremar, Saremar in Toremar pomenijo transakcije, ki so v skladu s členom 10(1), odstavek 4, predsedniškega odloka št. 633 z dne 26. oktobra 1972 oproščene plačila DDV. Kar zadeva posredne davke, ki niso DDV, je Italija poudarila, da je bil namen izjeme, določene v zakonu iz leta 2010, upravna poenostavitev. Z vidika obdavčitve se lahko učinki te izjeme obravnavajo kot zanemarljivi in majhni glede na davke, ki se obračunavajo po pavšalni stopnji. Natančneje je povezana s pristojbino za vpis v register (168 EUR na dokument), pristojbinama za vpis v zemljiško knjigo in vpis hipoteke (vsaka po 168 EUR) in kolkovino (14,62 EUR za štiri strani).

(134) V zvezi s sredstvi Sklada za premalo izkoriščena območja Italija trdi, da družba Laziomar ni imela nobenih koristi od njih. Poleg tega je pojasnila, da se sredstva Sklada za premalo izkoriščena območja niso uporabila za dodatno nadomestilo za družbe nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Laziomar. Ta sredstva so bila na voljo za dopolnitev proračunskih sredstev, ki so bila namenjena plačilu nadomestil za javne storitve za družbe nekdanje skupine Tirrenia, če bi se navedena proračunska sredstva izkazala za nezadostna. Italija ugotavlja, da je člen 1, odstavek 5-ter, zakonskega odloka št. 125/2010 deželam omogočil, da s sredstvi Sklada za premalo izkoriščena območja financirajo (del) rednega nadomestila za javne storitve in s tem zagotovijo neprekinjenost javnih storitev pomorskega prometa. Poleg tega je Italija pojasnila, da je bilo v skladu s členom 26 zakonskega odloka št. 185/2008 skupini Tirrenia namenjenih 65 milijonov EUR za vsako leto v obdobju 2009–2011, 195 milijonov EUR pa je bilo ustrezno črpanih iz sredstev sklada za premalo izkoriščena območja. Navedena sredstva so bila nato prenesena na račun ministrstva za promet, namenjen plačilu nadomestila za javne storitve družbam nekdanje skupine Tirrenia (tj. družbam Tirrenia, Siremar, Caremar (takrat), Toremar in Saremar). Ta ukrep je bil torej povezan le z dodelitvijo sredstev v proračunu Italije za plačilo nadomestil za javne storitve.

4.6 O pravilih za izračun nadomestila za obdobje 2011–2019 in 6,5-odstotni premiji za tveganje, določeni v direktivi odbora CIPE leta 2010

(135) Italija trdi, da so se do 14. januarja 2014 v izračunu nadomestila, plačanega družbi Laziomar, uporabljali parametri, določeni v direktivi odbora CIPE. Od 15. januarja 2014 je nadomestilo opredeljeno v javnem naročilu storitev na podlagi metodologije iz direktive odbora CIPE in tudi ob upoštevanju gospodarske ponudbe, ki jo je v okviru postopka za oddajo javnega naročila predložil kupec družbe Laziomar, tj. družba CLN.

(136) Italija je pojasnila, da je bila dejansko sprejeta odločitev o poenostavitvi izračuna z uporabo 6,5-odstotne pavšalne stopnje donosa kapitala, ker je bil z zakonom iz leta 2009 znesek nadomestila omejen. Ta poenostavljen pristop se je uporabljal v obdobju podaljšanja prvotne pogodbe in se še vedno uporablja v okviru novega javnega naročila storitev z družbo Laziomar.

(137) Italija tudi meni, da se 6,5-odstotna pavšalna stopnja donosa kapitala šteje za ustrezno, saj je uporaba mehanizma za ponovno uravnoteženje iz člena 25 pogodbe (glej uvodno izjavo 78) zelo stroga. Poleg tega se ta mehanizem (npr. pregled letne cenovne kapice) ne more uporabiti v primerih, če upravičenec, kot je družba Laziomar, prejema premajhno nadomestilo.

(138) Italija je v preglednici 5 navedla elemente, vključene v izračun premije za tveganje za družbo Laziomar v obdobju 2011–2019: Preglednica 5 Donosnost vloženega kapitala (ROCI) družbe Laziomar za obdobje 2011–2019 (v tisoč EUR) 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 Opredmetena in neopredmetena osnovna sredstva […] […] […] […] […] […] […] […] […] Zaloge […] […] […] […] […] […] […] […] […] Potrošniški in komercialni krediti […] […] […] […] […] […] […] […] […] Obveznosti iz poslovanja do dobaviteljev […] […] […] […] […] […] […] […] […] Neto kapitalski vložek […] […] […] […] […] […] […] […] […] Donos kapitala (6,5 %) […] […] […] […] […] […] […] […] […]

4.7 O skladnosti novega javnega naročila storitev s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011

(139) Čeprav Italija meni, da nadomestilo za javne storitve, plačano družbi Laziomar v skladu z novim javnim naročilom storitev, ne pomeni državne pomoči, je tudi navedla, zakaj bi bil ta ukrep skladen s sklepom o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, če bi šlo za pomoč.

(140) Italija je v odgovoru navedla, da se uporabljata tako odločba o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005 kot tudi sklep o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011, saj je bila sklenitev novega javnega naročila storitev določena v členu 19-ter zakona iz leta 2009 in odloku dežele Lacij.

(141) Italija je predložila podatke za leti 2012 in 2013, ki kažejo, da povprečno letno število potnikov na nobeni zadevni poti plovbe v dveh proračunskih letih pred letom dodelitve storitve splošnega gospodarskega pomena družbi Laziomar ni preseglo praga 300 000 potnikov, določenega v členu 2(1), točka (d), sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011 (tj. 240 430 potnikov leta 2012 in 254 167 potnikov leta 2013).

4.8 O skladnosti novega javnega naročila storitev z okvirom za storitve splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011

(142) Italija trdi, da javna storitev, za katero je bila pooblaščena družba Laziomar, pomeni resnično storitev splošnega gospodarskega pomena na podlagi akta o pooblastitvi, tj. javno naročilo storitev, ki vključuje in opisuje vsebino in trajanje obveznosti javne službe, zadevno ozemlje, mehanizem nadomestila ter parametre za izračun nadomestila.

(143) Poleg tega je Italija navedla, da nadomestilo ne presega zneska, ki je nujen za kritje stroškov izpolnjevanja obveznosti javne službe, saj je bil znesek nadomestila določen v okviru postopka za oddajo javnega naročila na podlagi meril iz direktive odbora CIPE, naročilo pa zagotavlja sistem spremljanja za preprečitev prekomernega nadomestila.

(144) Kar zadeva stopnjo donosa, se Italija podobno sklicuje na odločitev Komisije z dne 13. junija 2017 (v zadevi SA.42710) (glej uvodno izjavo 128), v kateri Komisija ni nasprotovala stopnji donosa, višji od 6,5 % (tj. 8 %).

5. OCENA

5.1 Obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU

(145) Člen 107(1) PDEU določa, da „je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.

(146) Merila iz člena 107(1) PDEU so kumulativna. Za ugotovitev, ali priglašeni ukrepi pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, morajo biti torej izpolnjeni vsi navedeni pogoji. Za finančno podporo velja: (a) dodeli jo država članica ali pa se dodeli iz državnih sredstev; (b) daje prednost posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga; (c) izkrivlja konkurenco ali bi lahko izkrivljala konkurenco in (d) vpliva na trgovino med državami članicami.

(147) Komisija ugotavlja, da je prednostni privez, ki se uporablja samo za javne storitve, neločljivo povezan s tem, da družba Laziomar in njena pridobiteljica, družba CLN, opravljata storitev splošnega gospodarskega pomena. Zato bo ta ukrep ocenjen skupaj z ustreznim nadomestilom za javne storitve, dodeljenim tema družbama (glej oddelka 5.1.1 in 5.1.2).

(148) Poleg tega Komisija ugotavlja, da bi bilo treba novo javno naročilo storitev med Italijo in družbo Laziomar oceniti skupaj s privatizacijo družbe Laziomar. Taka skupna ocena je ustrezna, saj je Italija v bistvu organizirala razpis za novo javno naročilo storitev, v okviru katerega je moral izbrani ponudnik pridobiti celoten osnovni kapital družbe Laziomar, da bi izpolnjeval obveznosti javne službe, določene v tem javnem naročilu storitev.

5.1.1 Podaljšanje prvotne pogodbe med družbo Laziomar in Italijo

5.1.1.1 Državna sredstva

(149) Italija je s prvotno pogodbo, kot je bila podaljšana, pooblastila družbo Laziomar za opravljanje storitev na pomorskih poteh. Prvotna pogodba je bila sklenjena z državo in nadomestilo za javne storitve na podlagi te pogodbe, dodeljeno družbi Laziomar, plačuje država iz svojega proračuna. Zato se nadomestilo za javne storitve, dodeljeno družbi Laziomar, lahko pripiše državi in se financira iz državnih sredstev.

(150) Komisija ugotavlja, da po navedbah Italije vsi trajektni prevozniki ustreznim pristaniškim organom plačujejo redne pristojbine za privez, družba Laziomar pa za prednostni privez ni plačevala nobene dodatne pristojbine. Komisija kljub temu meni, da bi se Italija načeloma lahko odločila naložiti dodatno pristojbino za prednostni privez, a ker tega ni naredila, se je odpovedala državnim dohodkom. Glede na to, da se prednostni privez dodeli na podlagi zakona (glej uvodno izjavo 83), je ta ukrep mogoče pripisati državi.

5.1.1.2 Selektivnost

(151) Da se ukrep opredeli kot državna pomoč, mora biti selektiven. Nadomestilo za javne storitve za opravljanje zadevnih pomorskih storitev je bilo dodeljeno samo družbi Laziomar, zato je selektivno. Ker je bil prednostni privez dodeljen samo družbam nekdanje skupine Tirrenia, vključno z družbo Laziomar, je prav tako selektiven.

5.1.1.3 Gospodarska prednost

(152) Komisija opozarja, da nadomestila za javne storitve, dodeljena družbi, pod nekaterimi strogo opredeljenimi pogoji ne pomenijo gospodarske prednosti.

(153) V sodbi v zadevi Altmark (50) je Sodišče namreč presodilo, da je državni ukrep zunaj področja uporabe člena 107(1) PDEU, kadar je treba tak ukrep obravnavati kot nadomestilo za storitve, ki jih opravijo upravičena podjetja za izvajanje obveznosti javne službe, zato da ta podjetja nimajo dejanske finančne prednosti in da jih ukrep ne postavlja v ugodnejši konkurenčni položaj v primerjavi s podjetji, ki jim konkurirajo.

(154) Vendar je Sodišče tudi pojasnilo, da morajo biti za to, da se v določenem primeru tako nadomestilo za javne storitve ne šteje za državno pomoč, izpolnjena štiri kumulativna merila (v nadaljnjem besedilu: merila iz sodbe v zadevi Altmark), ki so povzeta v nadaljevanju: — podjetje, ki prejema nadomestilo, mora dejansko izpolnjevati obveznosti javne službe, te pa morajo biti jasno opredeljene (prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark); — merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, morajo biti določena vnaprej ter objektivno in pregledno (drugo merilo iz sodbe v zadevi Altmark); — nadomestilo ne sme presegati tistega, kar je nujno za kritje vseh ali dela stroškov, ki so nastali zaradi izpolnjevanja obveznosti javne službe ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička za izpolnjevanje teh obveznosti (tretje merilo iz sodbe v zadevi Altmark); — če podjetje, ki se mu naloži izpolnjevanje obveznosti javne službe, v konkretnem primeru ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, ki omogoča, da se izbere tisti ponudnik, ki lahko te storitve opravlja z najnižjimi stroški za skupnost, je treba raven potrebnega nadomestila določiti na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti (četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark).

(155) Komisija je pojasnila, kako uporablja merila iz sodbe v zadevi Altmark v svojem Sporočilu o uporabi pravil Evropske unije o državni pomoči za nadomestilo, dodeljeno za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o storitvah splošnega gospodarskega pomena) (51).

(156) Glede na to, da morajo biti merila iz sodbe v zadevi Altmark izpolnjena kumulativno, bi Komisija zaradi neupoštevanja enega od teh meril ugotovila, da ukrep, ki se ocenjuje, upravičenki zagotavlja gospodarsko prednost. Komisija bo zato najprej ocenila upoštevanje četrtega merila iz sodbe v zadevi Altmark.

(157) Četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark določa, da mora biti nadomestilo omejeno na najnižjo raven, ki je potrebna, da se ne bi opredelilo kot državna pomoč. To merilo se šteje za izpolnjeno, če je bil prejemnik nadomestila za javne storitve izbran v postopku za oddajo javnega naročila, ki omogoča izbiro ponudnika, zmožnega opravljati storitve z najnižjimi stroški za skupnost, ali, če to ni mogoče, je bilo nadomestilo izračunano glede na stroške učinkovitega podjetja.

(158) Družba Laziomar za nobeno podaljšanje prvotne pogodbe v obdobju od 1. junija 2011 do 14. januarja 2014 ni bila izbrana na podlagi postopka za oddajo javnega naročila.. Italija je zgolj podaljševala že veljaven sistem in s tem omogočala uveljavljenemu gospodarskemu subjektu, da še naprej prejema nadomestilo za izpolnjevanje obveznosti javne službe.

(159) Italija tudi ni nikoli obvestila Komisije, da je bila stopnja nadomestila določena na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti.

(160) Komisija na podlagi tega ugotavlja, da v obravnavanem primeru ni izpolnjeno četrto merilo iz sodbe v zadevi Altmark.

(161) Glede na to, da v obravnavanem primeru štirje pogoji iz sodbe v zadevi Altmark niso kumulativno upoštevani, Komisija ugotavlja, da je nadomestilo za opravljanje storitev na pomorskih poteh v okviru podaljšanja prvotne pogodbe družbi Laziomar zagotovilo gospodarsko prednost.

(162) V zvezi s prednostnim privezom Komisija najprej opozarja, da je italijanski organ za konkurenco AGCM vsaj dvakrat izrazil mnenje, da ima ta ukrep gospodarsko vrednost (52). Družba Laziomar za prednostni privez kljub temu ne plačuje nobene pristojbine (glej uvodno izjavo 130). Komisija nadalje ugotavlja, da lahko prednostni privez vsaj v teoriji zmanjša stroške gospodarskega subjekta (npr. ker bi zagotovljen privez lahko zmanjšal čakalno dobo v pristaniščih, zaradi česar bi bili stroški goriva manjši) ali poveča njegove prihodke (npr. ker je lahko povpraševanje potnikov pri nekaterih terminih večje). Če prednostni privez omogoča hitrejši pristanek, uporabniki trajektnih storitev morda dejansko raje izberejo trajektnega prevoznika, ki mu je bil dodeljen ta ukrep. Tudi če bi se ti učinki uresničili le v omejenih primerih ali bi bili sorazmerno majhni, bi kljub temu prednostni privez lahko pomenil gospodarsko prednost za družbo Laziomar.

5.1.1.4 Učinek na konkurenco in trgovino

(163) Kadar pomoč, ki jo dodeli država članica, okrepi položaj nekega podjetja v primerjavi z drugimi podjetji, ki konkurirajo v trgovini znotraj Unije, je treba slednje obravnavati, kot da je ta pomoč vplivala nanje (53). Zadostuje, da prejemnik pomoči konkurira drugim podjetjem na trgih, odprtih za konkurenco (54).

(164) V obravnavani zadevi upravičenka konkurira drugim podjetjem, ki opravljajo storitve pomorskega prometa v Uniji, zlasti od začetka veljavnosti Uredbe Sveta (EGS) št. 4055/86 (55) in uredbe o pomorski kabotaži, ki liberalizirata trg mednarodnega pomorskega prometa oziroma pomorske kabotaže. Če je bila družba Laziomar takrat edini gospodarski subjekt na nekaterih poteh, to še ne pomeni, da drugih (mednarodnih) gospodarskih subjektov ne zanima zagotavljanje podobnih storitev pomorskega prometa. Zato nadomestilo za opravljanje storitev na pomorskih poteh v okviru podaljšanja prvotne pogodbe lahko vpliva na trgovino Unije in izkrivlja konkurenco na notranjem trgu. Iz istih razlogov ta ugotovitev velja tudi za prednostni privez.

5.1.1.5 Sklepna ugotovitev

(165) Ker so vsa merila iz člena 107(1) PDEU izpolnjena, Komisija ugotavlja, da nadomestilo za javne storitve, plačano na podlagi zaporednih podaljšanj prvotne pogodbe, in prednostni privez za poti, na katerih se je opravljala javna storitev, pomenita državno pomoč družbi Laziomar.

5.1.1.6 Nova ali obstoječa pomoč

(166) Komisija najprej ugotavlja, da nadomestilo, plačano družbi Caremar (takrat) za izpolnjevanje obveznosti javne službe za pomorske storitve do konca leta 2008, ni ocenjeno v tem sklepu. Ocena navedenega nadomestila in tega, ali ga je mogoče šteti za obstoječo pomoč ali ne na podlagi člena 4(3) uredbe o pomorski kabotaži, je predmet ločenega sklepa Komisije (56).

(167) V skladu s členom 1, točka (c), Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 (57), nova pomoč pomeni „vso pomoč, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki ni veljavna pomoč, vključno s spremembami veljavne pomoči“. Poleg tega člen 108(3) PDEU določa, da je treba načrte za dodelitev ali spremembo obstoječe pomoči pravočasno priglasiti Komisiji in da se ne smejo izvesti, dokler v tem postopku ni sprejet dokončen sklep (58). V skladu s stališčem sodišč Unije (59) Komisija meni, da sprememba (tj. podaljšanje) trajanja sheme pomoči, ki je imela jasen rok izteka (tj. 31. december 2008), zadostuje, da to pomeni novo pomoč, ne glede na to, ali so se druge značilnosti ukrepa spremenile ali ne.

(168) Zaradi navedenih razlogov Komisija meni, da bi bilo treba ne glede na to, ali bi se nadomestilo, dodeljeno družbi Caremar (takrat) do konca leta 2008, štelo za obstoječo pomoč (60), nadomestilo za javne storitve, plačano družbi Laziomar na podlagi zaporednih podaljšanj prvotne pogodbe, šteti za novo pomoč. Ta sklep velja tudi za prednostni privez.

5.1.2 Oddaja novega javnega naročila storitev v svežnju z dejavnostmi družbe Laziomar

(169) Da bi Komisija lahko ugotovila, ali oddaja novega javnega naročila storitev v svežnju z dejavnostmi družbe Laziomar pomeni prednost za družbo Laziomar in njeno pridobiteljico v smislu člena 107(1) PDEU, mora oceniti upoštevanje meril iz sodbe v zadevi Altmark (glej uvodno izjavo 154).

5.1.2.1 Prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark

(170) Komisija opozarja, da ni enotne in natančne opredelitve storitve, ki lahko pomeni storitev splošnega gospodarskega pomena v skladu s pravom Unije, bodisi v smislu prvega pogoja iz sodbe v zadevi Altmark bodisi v smislu člena 106(2) PDEU (61). V odstavku 46 sporočila o storitvah splošnega gospodarskega pomena je navedeno: „Ker ni posebnih pravil na ravni Unije, ki bi opredeljevala obseg za obstoj storitve splošnega gospodarskega pomena, imajo države članice visoko stopnjo diskrecije pri uvrščanju storitev med storitve splošnega gospodarskega pomena in dodeljevanju nadomestil izvajalcem zadevnih storitev. Pristojnost Komisije na tem področju je omejena na preverjanje, ali je država članica naredila očitno napako pri uvrščanju storitve med storitve splošnega gospodarskega pomena, in na ocenjevanje, ali gre pri dodelitvi nadomestila za državno pomoč. Če obstajajo specifična pravila Unije, mora država članica pri izvajanju diskrecijske pravice upoštevati tudi ta pravila, kar pa ne vpliva na dolžnost Komisije, da opravi oceno, ali je bila storitev splošnega gospodarskega pomena za namene nadzora državne pomoči pravilno uvrščena.“

(171) Nacionalni organi torej lahko zavzamejo stališče, da so določene storitve v splošnem interesu in jih je treba opravljati v okviru obveznosti javne službe, da se zagotovi zaščita javnega interesa, kadar tržne sile ne morejo zagotoviti, da se opravljajo na zahtevani ravni ali pod zahtevanimi pogoji.

(172) Na področju kabotaže so podrobna pravila na ravni Unije, ki urejajo obveznosti javne službe, določena v uredbi o pomorski kabotaži, za preučitev morebitne državne pomoči podjetjem, ki delujejo v pomorskem prometu, pa v Smernicah Skupnosti o državnih pomočeh za pomorski promet (v nadaljnjem besedilu: smernice o pomorskem prometu) (62).

(173) Člen 4(1) uredbe o pomorski kabotaži določa: „Država članica lahko sklene pogodbe o gospodarski javni službi ali naloži obveznosti gospodarske javne službe kot pogoj za zagotavljanje pomorske kabotaže ladijskim prevoznikom, ki sodelujejo v rednih prevozih na otoke, z otokov in med otoki. Kadar koli država članica sklene pogodbo o gospodarski javni službi ali naloži obveznosti gospodarske javne službe, to stori na nediskriminatorni podlagi za vse ladjarje Skupnosti.“

(174) Člen 2(3) uredbe o pomorski kabotaži določa, da lahko pogodba o izvajanju gospodarske javne službe pokriva: prevoze, ki izpolnjujejo dogovorjene standarde o neprekinjenosti, rednosti, zmogljivosti in kakovosti; dodatne prevozne storitve; prevoze po natančno določenih tarifah in v določenih pogojih, zlasti za nekatere kategorije potnikov ali na nekaterih progah, ter prilagoditev prevozov dejanskim zahtevam.

(175) V skladu z oddelkom 9 smernic o pomorskem prometu se lahko naložijo obveznosti javne službe ali dodelijo javna naročila storitev, in sicer za storitve iz člena 4 Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92, tj. redne prevoze na otoke, z otokov in med njimi.

(176) Iz uveljavljene sodne prakse izhaja, da se obveznosti javne službe lahko naložijo le, če to upravičuje potreba po zagotavljanju ustreznih rednih storitev pomorskega prometa, ki jih ni mogoče zagotoviti zgolj s tržnimi silami (63). Sporočilo o razlagi uredbe o pomorski kabotaži potrjuje, da so (64)„[d]ržave članice (vključno z regionalnimi in lokalnimi organi, kjer je to primerno) […] tiste, ki določijo, za katere povezave so potrebne obveznosti gospodarske javne službe, in ne ladjarji. Zlasti se lahko obveznosti gospodarske javne službe predvidijo za stalne (redne) otoške storitve kabotaže v primeru, ko trg ne zagotovi ustreznih storitev.“ Poleg tega so v členu 2(4) uredbe o pomorski kabotaži obveznosti javne službe opredeljene kot „obveznosti, ki jih ladjar […] ne bi prevzel ali jih ne bi prevzel v enaki meri ali enakih pogojih, če bi upošteval svoje trgovinske interese“.

(177) Komisija bo za preverjanje, ali obstaja dejanska potreba po javnih storitvah in ali je bila potrebna in sorazmerna, ter torej tudi, ali je izpolnjeno prvo merilo iz sodbe Altmark, v skladu s sodno prakso (65) ocenila, ali: (1) je obstajalo povpraševanje uporabnikov; (2) ali udeleženci na trgu temu povpraševanju niso mogli zadostiti, ker javni organi niso naložili take obveznosti (obstoj nedelovanja trga); (3) ali uporaba zgolj obveznosti javne službe ni zadostovala, da se tako pomanjkanje odpravi (najmanj škodljiv pristop).

(1) Povpraševanje uporabnikov

(178) V tej zadevi je bila družba Laziomar pooblaščena za zagotavljanje potniških, mešanih in tovornih storitev na več poteh, navedenih v preglednici 9. Obveznosti javne službe, naložene družbi Laziomar, so se nanašale na pristanišča, v katerih se opravljajo storitve, vrsto in zmogljivost plovil, dodeljenih pomorskim povezavam, ki se opravljajo v okviru sistema javnih storitev, pogostost storitev in najvišje prevoznine, ki se plačajo.

(179) Kot je opisano v uvodni izjavi 120, je Italija naložila obveznosti javne službe, določene v novi pogodbi, predvsem zaradi (i) zagotavljanja ozemeljske kontinuitete med celino in otoki ter (ii) prispevanja h gospodarskemu razvoju zadevnih otokov z rednimi in zanesljivimi storitvami pomorskega prometa. Komisija meni, da sta to dejansko legitimna cilja v javnem interesu.

(180) V preteklosti cilji, za katere si prizadeva Italija, niso bili doseženi samo z medsebojnim delovanjem tržnih sil. Dejansko je bila ustreznost teh storitev tradicionalno zagotovljena z obveznostmi javne službe, ki so bile v ta namen naložene družbam nekdanje skupine Tirrenia in določene v prvotnih pogodbah. Komisija pravzaprav ugotavlja, da se storitve na zadevnih poteh opravljajo večinoma brez sprememb že več let, tj. vsaj od začetka veljavnosti prve pogodbe. Italija in zlasti zadevni regionalni organi so menili, da so bile te storitve potrebne (in da bodo potrebne tudi v prihodnje), da se zadosti povpraševanju uporabnikov.

(181) Kar zadeva poti, namenjene le tovornim storitvam (tj. liniji T3 in T4), Komisija opozarja, da je Splošno sodišče že ugotovilo (66), da zadevna storitev za to, da bi se lahko opredelila kot storitev splošnega gospodarskega pomena, ni nujno univerzalna storitev v ožjem pomenu. Univerzalna storitev dejansko ne pomeni, da se mora zadevna storitev odzivati na potrebe, ki so skupne celotnemu prebivalstvu, ali da se mora izvajati na celotnem ozemlju (67), ampak da je v interesu celotne družbe. Poleg tega Komisija meni, da zakonodaja Unije državam članicam ne preprečuje, da bi v okviru uresničevanja svoje diskrecijske pravice utemeljeno uvrstile nekatere storitve pomorskega tovornega prometa na oddaljena območja in z njih med storitve splošnega gospodarskega pomena, če so upoštevana načela iz uredbe o pomorski kabotaži.

(182) Italija je pojasnila, da so potrebe po javni storitvi povezane s posebnimi geografskimi in socialno-ekonomskimi značilnostmi otokov v Pontinskem otočju. Člen 1 javnega naročila storitev določa, da so storitve, ki so bile oddane družbi Laziomar, „[…] nujne za ohranjanje ozemeljske kontinuitete, da bi se zagotovila dobava blaga, vključno s posebnim blagom, ki je potrebno za pravilno delovanje javnih in socialnih služb za Pontinske otoke […]“. Kar zadeva otok Ponza, so ozemeljska kontinuiteta ter dobava blaga in posebnega blaga nujni zaradi oddaljenosti otoka od celine (približno 27 navtičnih milj od mesta Terracina) in njegovega majhnega števila prebivalcev (približno 3 500). Podobno velja za otok Ventotene (približno 31 navtičnih milj od mesta Terracina in približno 800 prebivalcev). Pogostost zadevnih tovornih storitev vse leto zagotavlja, da so prebivalci in družbe na teh otokih ustrezno oskrbovani tudi v nizki sezoni, ko je povpraševanje turistov manjše. Poleg tega te storitve s prevozom blaga in posebnega blaga (npr. nevarnega blaga, trdnih komunalnih odpadkov) s celine in na celino prispevajo tudi h gospodarskemu razvoju teh dveh otokov.

(183) Kar zadeva potniške in mešane storitve, je Italija za ponazoritev dejanskega povpraševanja predložila zbirne statistične podatke, ki kažejo, da je družba Laziomar leta 2012 na poteh, kjer je opravljala javno storitev, skupaj prepeljala 240 430 potnikov in 13 228 vozil v zadevnih časovnih obdobjih, zajetih v obveznosti javne službe. Številke za leto 2013 so bile večje (tj. 254 167 potnikov in 16 927 vozil). To kaže, da je bilo v dveh letih, preden je bila družba Laziomar pooblaščena za izpolnjevanje obveznosti javne službe, na zadevnih poteh skupaj veliko povpraševanja po storitvah pomorskega prometa (za podrobne statistične podatke po posameznih poteh za obdobje 2011–2013 glej uvodno izjavo 291).

(184) Da bi dodatno dokazali, da je bilo povpraševanje uporabnikov še naprej prisotno, ko je družba Laziomar začela opravljati storitve na podlagi novega javnega naročila storitev na vseh poteh, je Italija predložila tudi zbirne statistične podatke do konca leta 2019 (glej preglednice 6, 7 in 8). Ti potrjujejo, da je bilo povpraševanje uporabnikov še naprej prisotno, pri čemer je bilo nekaj manjših odstopanj navzgor ali navzdol. Iz analize statističnih podatkov po posameznih poteh za vsako leto do konca leta 2019 nikakor ni bilo razvidno, da uporabniki ne bi več povpraševali po storitvah na posameznih poteh. Preglednica 6 Statistični podatki o potnikih za obdobje 2014–2019 Leto Linija T1 Linija T2 Linija T3 Linija T4 Linija A1 Linija A2 Linija A3 Skupno št. potnikov 2014 125 720 63 376 30 812 1 509 36 474 58 680 40 000 356 571 2015 131 453 65 822 40 211 165 37 442 69 327 46 847 391 267 2016 141 720 81 572 45 006 308 42 209 60 263 37 981 409 959 2017 154 948 86 832 57 165 360 48 985 68 573 39 482 456 345 2018 160 304 85 310 59 642 168 58 013 68 405 37 226 447 581 2019 170 636 88 728 55 047 177 52 569 48 198 32 226 442 409 Preglednica 7 Statistični podatki o vozilih za obdobje 2014–2019 Leto Linija T1 Linija T2 Linija T3 Linija T4 Linija A1 Linija A2 Linija A3 Skupno št. Vozil (68) 2014 12 822 2 587 3 482 35 18 926 2015 12 874 2 819 3 212 390 19 295 2016 12 942 3 245 3 590 784 20 561 2017 13 796 3 331 3 772 324 21 223 2018 14 165 3 171 3 846 152 21 334 2019 14 011 3 242 3 316 172 20 741 Preglednica 8 Prevoz tovora v dolžinskih metrih za obdobje 2014–2019 (69) Leto Linija T3 Linija T4 Skupno št. dolžinskih metrov 2014 206 514 16 367 222 881 2015 259 112 22 659 281 771 2016 281 229 23 230 304 459 2017 294 442 27 623 322 065 2018 310 736 14 256 324 992 2019 302 631 15 228 317 859

(185) Komisija meni, da je iz navedenih statističnih podatkov jasno razvidno, da obstaja dejansko povpraševanje po potniških, mešanih in tovornih storitvah na vsaki od zadevnih poti, na katerih se opravlja javna storitev. Zato se lahko ugotovi, da te storitve obravnavajo dejanske potrebe javnosti in zadoščajo dejanskemu povpraševanju uporabnikov.

(2) Obstoj nedelovanja trga

(186) V skladu z odstavkom 48 sporočila o storitvah splošnega gospodarskega pomena „ni ustrezno s posebnimi zahtevami opravljanja javne storitve pogojevati dejavnosti, ki jo podjetja, ki poslujejo pod običajnimi tržnimi pogoji, že opravljajo oziroma bi jo lahko opravljala zadovoljivo in pod pogoji, kot so cena, objektivne kakovostne lastnosti, kontinuiteta in dostop do storitve, ki so skladni z javnim interesom, kakor ga opredeli država članica“ (70). Zato mora Komisija preučiti, ali bi bila storitev neustrezna, če bi bilo njeno zagotavljanje prepuščeno zgolj tržnim silam, in sicer ob upoštevanju zahtev javne službe, ki jih je na podlagi novega javnega naročila storitev naložila država članica. V odstavku 48 sporočila o storitvah splošnega gospodarskega pomena je v zvezi s tem navedeno, da je „ocena Komisije omejena na preverjanje, ali je država članica naredila očitno napako“.

(187) Komisija ugotavlja, da so v obdobju do sklenitve novega javnega naročila storitev z družbo Laziomar drugi gospodarski subjekti zagotavljali trajektne storitve na nekaterih poteh, zajetih v novem javnem naročilu storitev, čeprav ne nujno vse leto, enako pogosto in enako vrsto storitve. Na podlagi konkurenčnih razmer do datuma pooblastitve 15. januarja 2014 bo Komisija za vsako od zadevnih poti ocenila, ali so storitve, ki so jih zagotavljali drugi gospodarski subjekti, enakovredne storitvam, ki jih mora na podlagi novega javnega naročila storitev opravljati družba Laziomar.

(188) V preglednici 9 je prikazan konkurenčni položaj na vseh poteh, na katerih je družba Laziomar opravljala storitve v času, ko je bil izdan akt o pooblastitvi: Preglednica 9 Konkurenčne razmere na poteh, na katerih opravlja storitve družba Laziomar Pot Laziomar (plovbe vse leto) Konkurenti Formia–Ponza (linija T1) mešana storitev (potniki, vozila in blago) jih ni Formia–Ventotene (linija T2) mešana storitev (potniki, vozila in blago) jih ni Terracina–Ponza (linija T3) – nova pot tovorna in mešana storitev s povprečno: — štirimi plovbami (na teden) od januarja do marca in od oktobra do decembra – samo tovorna storitev — štirimi plovbami (na teden) v aprilu in septembru – samo tovorna storitev in s štirimi plovbami (na teden) – mešana storitev — petimi plovbami (na teden) od maja do avgusta – samo tovorna storitev in s petimi plovbami (na teden) – mešana storitev Navigazione Libera del Golfo (v nadaljnjem besedilu: družba NLG), samo potniška storitev s povprečno: — tremi plovbami (na teden) v aprilu in maju ter septembru in oktobru — eno do dvema plovbama (na dan) od junija do avgusta Terracina–Ventotene (linija T4) – nova pot tovorna storitev s povprečno: — eno plovbo (na teden) od januarja do marca in od oktobra do decembra — dvema plovbama (na teden) v aprilu in septembru — petimi plovbami (na teden) od maja do avgusta NLG samo potniška storitev (kot podaljšek linije T3) z le eno plovbo na teden v juliju in avgustu Anzio–Ponza (linija A1) potniška storitev (hidrogliser) z eno plovbo na dan ter dvema ob petkih, vikendih in državnih praznikih od junija do septembra Vetor, potniška storitev s povprečno: — dvema do tremi plovbami ob delavnikih in štirimi do petimi plovbami ob vikendih (na dan – glej uvodno izjavo 192) v juniju in juliju — tremi do štirimi plovbami ob delavnikih in štirimi do petimi plovbami ob vikendih (na dan) v avgustu — eno plovbo (na dan – glej uvodno izjavo 192) v septembru Formia–Ponza (linija A2) potniška storitev (hidrogliser) jih ni Formia–Ventotene (linija A3) potniška storitev (hidrogliser) jih ni

(189) Komisija meni, kot je jasno prikazano v preglednici 9, da storitve, ki jih zagotavlja družba Laziomar, niso zamenljive s storitvami, ki jih zagotavljajo drugi konkurenti, saj slednji ne izpolnjujejo ali ne izpolnjujejo v celoti obveznosti javne službe, določenih z novim javnim naročilom storitev, ki je bilo oddano družbi Laziomar. Ob upoštevanju navedenega na štirih od sedmih poti ni drugega gospodarskega subjekta, razen družbe Laziomar, ki zagotavlja storitev (linije T1, T2, A2 in A3). Zato so obveznosti javne službe, določene v pogodbi z družbo Laziomar za opravljanje storitev na navedenih poteh, utemeljene z dejansko javno potrebo po zagotavljanju ozemeljske kontinuitete, saj je trg ne more zagotoviti sam.

(190) Kar zadeva poti, na katerih storitev zagotavljajo tudi drugi gospodarski subjekti (linije T3, T4 in A1), Komisija meni, da se vrsta, pogostost, zmogljivost in cena zagotovljenih storitev močno razlikujejo iz razlogov, podrobno opisanih v naslednjih odstavkih.

(191) Na linijah T3 in T4 družba Laziomar pluje neprekinjeno vse leto, medtem ko drug gospodarski subjekt, tj. družba NLG, ne zagotavlja te neprekinjene storitve vse leto niti je ne zagotavlja enako pogosto kot družba Laziomar. Poleg tega družba Laziomar zagotavlja tovorne in mešane storitve (linija T3) ter s