Odločba Komisije

z dne 22. julija 1987

o nadzornih ukrepih in splošnih ukrepih zaščite, ki se jih državam članicam lahko dovoli sprejeti v skladu s členom 115 Pogodbe EGS

(87/433/EGS)

KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti in zlasti člena 115 Pogodbe,

ker člen 30 in naslednji Pogodbe v zvezi z odpravo količinskih omejitev in vseh ukrepov z enakim učinkom veljajo brez razlikovanja za izdelke s poreklom iz Skupnosti in tiste, ki so bili sproščeni v prosti promet v kateri koli državi članici, ne glede na svoje poreklo;

ker je v skladu s tem režimom v trgovini znotraj Skupnosti prepovedano zahtevati, čeprav zgolj formalno, uvozno dovoljenje ali kakršen koli podoben postopek;

ker poleg tega člen 9(2) Pogodbe onemogoča kakršen koli upravni postopek, ki je namenjen vzpostavitvi različnih pravil za pretok blaga glede na to, ali ima poreklo Skupnosti ali poreklo tretjih držav in je bilo sproščeno v prosti promet v eni od držav članic;

ker popolno izvajanje teh načel predpostavlja učinkovito vzpostavitev skupne trgovinske politike;

ker vzpostavitev skupne trgovinske politike še ni končana; ker ukrepov, ki jih uporabljajo države članice v zvezi z nekaterimi izdelki iz tretjih držav, še niso zamenjala enotna skupna pravila;

ker dejstvo, da skupna trgovinska politika še ni bila popolnoma vzpostavljena, pomeni, da bodo še obstajale razlike med trgovinskimi politikami držav članic, ki bodo verjetno povzročale preusmeritve trgovinskih tokov, ki naj bi jih preprečeval člen 115 Pogodbe;

ker je zaradi tega Komisija pooblaščena, da državam članicam dovoli sprejem notranjih nadzornih ukrepov in splošnih ukrepov zaščite v Skupnosti, ne glede na načelo prostega pretoka znotraj Skupnosti za blago, s poreklom iz tretjih držav in ki je dano v prosti promet v eni od držav članic; ker člen 115 predvideva, da se ti ukrepi lahko dovolijo samo, kjer je potrebno, in da Komisija da prednost tistim ukrepom, ki povzročajo najmanj motenj pri delovanju skupnega trga; ker iz tega sledi, da je treba v sedanji fazi vzpostavljanja skupnega trga dovoliti ukrepe v skladu s členom 115 Pogodbe le, kadar preusmeritve trgovskih tokov vodijo v gospodarske težave ali ogrožajo učinkovitost ukrepov skupne trgovinske politike, ki jih sprejmejo države članice v skladu z mednarodnimi obveznostmi Skupnosti;

ker Enotni evropski akt s 1. januarjem 1993 predvideva vzpostavitev območja brez notranjih meja, v katerem bo mogoč prosti pretok blaga, storitev in kapitala; ker to po eni strani pomeni, da bodo razlike, ki še vedno obstajajo med trgovinskimi politikami držav članic, postopoma odpravljene ali zmanjšane, in po drugi strani, da se mora Komisija popolnoma zavedati teh ciljev, kadar presoja, ali je treba dovoliti ukrepe v skladu s členom 115 Pogodbe;

ker je Komisija s svojo Odločbo 80/47/EGS z dne 20. decembra 1979 o nadzornih ukrepih in ukrepih splošne zaščite, ki se jih državam članicam lahko dovoli sprejeti v zvezi z uvozom nekaterih izdelkov s poreklom iz tretjih držav, ki so bili sproščeni v prosti promet v drugi državi članici [1], postavila nekatera merila in postopke, po katerih se je treba ravnati pri izvajanju člena 115 Pogodbe;

ker je treba glede na pretekle izkušnje in delovni program, ki si ga je Skupnost začrtala za vzpostavitev skupnega trga, spremeniti Odločbo 80/47/EGS in zlasti razširiti njeno področje uporabe na vse primere, kjer obstajajo razlike v ukrepih skupne trgovinske politike, ki jih sprejmejo države članice v skladu s Pogodbo, vključno na primere, v katerih se še vedno dovolijo razlike pri tarifnih ukrepih, ter točneje opredeliti nekatera merila in postopke, ki jih določa; ker je treba, da bi lahko upoštevali te spremembe, navedeno Odločbo na novo oblikovati v en sam dokument;

ker se morajo v primerih, v katerih je nadzorni ukrep dovoljen, avtomatično in brezplačno izdati uvozni dokumenti, v določenem roku in za zahtevano količino; ker v primeru, da se zaprosi za nadzorne ukrepe iz razloga, ker bi uvoz v državi članici lahko povzročil gospodarske težave, je treba resničnost take nevarnosti oceniti v luči preusmeritev trgovinskih tokov, ki so bile opažene v preteklosti, in ravni uvoznih priložnosti, ki jih Skupnost odobri zadevni tretji državi;

ker se mora v primeru, ko država članica zaprosi za dovoljenje za uporabo splošnih ukrepov zaščite, podaljšati rok za izdajo uvoznih dokumentov, kadar obseg, ki ga pokrivajo vloge za te dokumente, doseže določeno stopnjo;

ker morajo biti podatki in razlogi, ki jih države članice navedejo v podporo prošnjam za dovoljenje za uvedbo zadevnih ukrepov, taki, da omogočijo Komisiji popolno presojo potrebe po takem dovoljenju;

ker je treba predvideti, da lahko Komisija po potrebi opravi preiskavo, s katero preveri veljavnost podatkov, ki jih ima na razpolago;

ker je treba ukrepe, ki so bili sprejeti v skladu s členom 115 Pogodbe, natančno razlagati in uporabljati glede na dejstvo, da ne predstavljajo le izjeme glede določb iz členov 9 in 30 Pogodbe, temveč tudi ovirajo vzpostavitev skupne trgovinske politike, kakor je določena v členu 113 Pogodbe; ker je treba, da bi upoštevali to in tudi cilje, opredeljene z Enotnim evropskim aktom, take ukrepe uporabljati le v omejenem obdobju in kadar tako zahteva resnost položaja;

ker je treba, da bi lahko zagotovili neovirano trgovino znotraj Skupnosti, predvideti, da morajo države članice od uvoznika praviloma zahtevati, da v sklopu izpolnjevanja formalnosti, povezanih z uvozom izdelka iz druge države članice, predloži samo nekatere informacije in podatke; ker morajo države članice, kar zadeva preverjanja porekla, praviloma zahtevati le preprosto izjavo o poreklu izdelka, saj se od uvoznika lahko razumno pričakuje, da ga pozna,

SPREJELA NASLEDNJO ODLOČBO:

Člen 1

Področje uporabe

Ta odločba velja za uvoz v državo članico tistih izdelkov s poreklom iz tretje države, ki so dani v prosti promet v Skupnosti ter zanje ne veljajo enotni pogoji za uvoz v države članice.

Člen 2

Nadzor znotraj Skupnosti

1. Kadar obstaja nevarnost, da bo uvoz izdelka iz člena 1 v državo članico povzročil gospodarske težave, se lahko uvoz tega izdelka, na podlagi dovoljenja, ki ga Komisija da za določeno obdobje, pogojuje z izdajo uvoznega dokumenta.

2. Komisija praviloma ne da dovoljenja iz odstavka 1, razen:

(a) kadar je bil uvoz zadevnega izdelka iz drugih držav članic v koledarskem letu pred letom, v katerem je bila vložena vloga, znaten;

(b) kadar uvozne priložnosti za zadevni izdelek, ki jih je Skupnost odprla nasproti tretji državi porekla, presežejo 1 % vseh uvoznih priložnosti, ki jih je Skupnost odprla nasproti vsem tretjim državam, za katere veljajo podobna pravila.

3. Zadevna država članica izda uvozni dokument, brez poseganja v člen 3, za kakršno koli zahtevano količino brezplačno in v roku največ petih delovnih dni od datuma uvoznikove vloge, ne glede na njegov kraj poslovanja v Skupnosti.

4. Za namen pridobitve dovoljenja iz odstavka 1 država članica v svoji prošnji Komisiji predloži naslednje podrobnosti:

(a) poimenovanje izdelka in podatke o njegovi trgovski oznaki, tarifni številki v Skupni carinski tarifi, oznaki NIMEXE in državi porekla;

(b) pravila, ki urejajo neposreden uvoz nasproti državi porekla in drugimi tretjimi državami, vključno, kadar je to primerno, s tarifnim režimom, z obsegom in/ali količino uvoznih priložnosti ter tudi z gospodarskimi vidiki, na katerih pravila temeljijo;

(c) obseg ali količino uvoza zadevnega izdelka:

- po poreklu iz zadevne tretje države, ki je razporejen na neposredni uvoz in izdelke v prostem prometu,

- s poreklom iz vseh tretjih držav,

- s poreklom iz Skupnosti;

(d) gospodarske težave, pri katerih se domneva, da obstaja nevarnost, ki jo izkazujejo dejavniki, kakor so poraba izdelka in ustrezni tržni deleži, ki jih imajo domača proizvodnja, zadevna tretja država in vse tretje države.

Podatki, ki se zahtevajo v pododstavkih (c) in (d), zajemajo tekoče leto in dve predhodni leti. Kadar teh podatkov ni moč predložiti v skladu z zahtevano natančnostjo ali pravočasno, takrat prošnja države članice vsebuje podatke, ki so na razpolago.

5. Država članica, ki prejme dovoljenje iz odstavka 1, lahko od vlagatelja, ki je zaprosil za uvozni dokument, zahteva le naslednje informacije in podatke:

(a) podatke, s katerimi se identificirata uvoznik in pošiljatelj v državi članici izvoznici;

(b) državo porekla in državo članico izvoznico;

(c) poimenovanje izdelka s podatki o:

- njegovi trgovski oznaki,

- njegovi tarifni številki v Skupni carinski tarifi in oznaki NIMEXE;

(d) vrednost in količino izdelka, izražena v enotah, ki se običajno uporabljajo v trgovini;

(e) načrtovani datum ali datumi dobave;

(f) dokaze, ki podpirajo trditev, da je izdelek v prostem prometu; če izdelki še niso v prostem prometu na dan, vložitve vloge za uvoz, ali če dokazov ni moč predložiti do tega datuma, se uvozni dokument izda, vendar se njegova veljavnost omeji na mesec dni po dnevu, ko je prosilec prejel ta dokument.

Člen 3

Splošni ukrepi zaščite

1. Kadar uvoz izdelka iz člena 1 v državo članico povzroči gospodarske težave, lahko zadevna država članica sprejme splošne ukrepe zaščite, po tem, ko je od Komisije pridobila dovoljenje, ki določa pogoje in podrobnosti takih ukrepov.

2. Komisija izda dovoljenje le za omejeno obdobje in kadar to zahteva resnost položaja.

3. Za namen pridobitve dovoljenja država članica v svoji prošnji Komisiji predloži naslednje podrobnosti in podatke, poleg tistih iz člena 2(4)(a) in (b);

(a) državo članico izvoznico;

(b) datum vložitve vloge za uvozni dokument;

(c) obseg in količino uvoza zadevnega izdelka, ki je bil dejansko opravljen ali dovoljen:

- s poreklom iz zadevne tretje države, ki je razvrščen na neposredni uvoz in uvoz izdelkov v prostem prometu,

- s poreklom iz drugih tretjih držav v zvezi s katerimi država članica prosilka ohranja podoben uvozni režim ali režim z enakim učinkom,

- s poreklom iz vseh tretjih držav,

- s poreklom iz Skupnosti;

(d) kjer je to mogoče, obseg ali količino ponovnega izvoza izdelka s poreklom iz zadevne tretje države v druge države članice in tretje države;

(e) domnevne gospodarske težave, kakor jih prikazuje trend takih dejavnikov, kakor so: proizvodnja, izkoriščenost zmogljivosti, poraba, prodaja, tržni deleži, ki jih ima zadevna tretja država, vse tretje države in domača proizvodnja, cene (kar pomeni, padec cen ali preprečitev normalnega dvigovanja cen), dobički ali izgube, zaposlenost;

(f) na zahtevo Komisije ukrepe, ki so bili sprejeti ali predlagani za izboljšanje položaja zadevnega sektorja.

Podatki, ki so zahtevani v pododstavkih (c), (d) in (e), zajemajo tekoče leto in dve predhodni leti.

Kadar teh podatkov ni moč predložiti v skladu z zahtevano natančnostjo ali pravočasno, takrat prošnja države članice vsebuje podatke, ki so na razpolago. Kadar Komisija meni, da je to potrebno, lahko opravi preiskavo, s katero preveri veljavnost podatkov, ki so jih predložile države članice.

V takem primeru, kadar bi pomanjkanje splošnih ukrepov zaščite povzročilo nevarnost resne škode za zadevni sektor, lahko do objave rezultatov preiskave dovoli začasno uporabo splošnih ukrepov zaščite.

4. Vloga prošnje države članice ne sme preprečiti izdaje uvoznih dokumentov pod pogoji in v roku iz člena 2, za katere je bila vloga vložena pred odločbo Komisije.

5. Vendar, kadar država članica ugotovi, da obseg ali celotna količina, ki ju zajemajo neodobrene vloge v zvezi z zadevnim izdelkom s poreklom iz zadevne tretje države, presegata bodisi 5 % možnega neposrednega uvoza iz zadevne tretje države bodisi 1 % celotnega uvoza iz držav zunaj EGS v obdobju zadnjih 12 mesecev, za katero so dosegljivi statistični podatki:

- se najdaljše obdobje za izdajo uvoznih dokumentov podaljša na 10 delovnih dni od datuma vloge uvoznika,

- lahko država članica zavrne vlogo za uvozne dokumente, če ji določba Komisije to dovoljuje.

6. Država članica zaprosi za splošne ukrepe zaščite po teleksu ali telefaksu. Hkrati in na enak način pošlje kopijo ustreznim službam, ki jih za ta namen določijo preostale države članice. O posredovanju prošnje za splošne ukrepe zaščite obvesti vlagatelje za uvozne dokumente.

7. Komisija o prošnji države članice odloči v roku petih delovnih dni po prejemu prošnje.

Člen 4

Dokazilo o poreklu

1. V sklopu izpolnjevanja formalnosti, povezanih z uvozom izdelkov, ki so predmet notranjih nadzornih ukrepov in splošnih ukrepov zaščite znotraj Skupnosti, lahko ustrezni organi države članice uvoznice od uvoznika zahtevajo, da na carinski deklaraciji ali na vlogi za uvozni dokument navede poreklo izdelkov.

2. Dodatna dokazila se lahko zahtevajo le pri carinjenju in v primerih, ko so taki dokazi bistveni zaradi resnih in utemeljenih dvomov, da bi tako določili pravo poreklo zadevnih izdelkov. Vendar zahteva po takem dodatnem dokazilu ne more sama po sebi preprečiti uvoza blaga.

Končne določbe

Člen 5

Postopki, opredeljeni s to odločbo, se uporabljajo, kadar je učinkovitost ukrepov trgovinske politike, ki jih uporabljajo države članice v skladu z mednarodnimi obveznostmi Skupnosti, ogrožena zaradi preusmeritev trgovskih tokov, z izjemo elementov iz člena 2(4)(d) in člena 3(3)(e).

Člen 6

1. Ta odločba se uporablja od 1. oktobra 1987 naprej.

2. Odločba Komisije 80/47/EGS se na ta datum razveljavi. Sklici na razveljavljeno odločbo se obravnavajo kot sklici na to odločbo.

Člen 7

Ta odločba je naslovljena na države članice.

V Bruslju, 22. julija 1987

Za Komisijo

Willy De Clercq

Član Komisije

[1] UL L 16, 22.1.1980, str. 14.

--------------------------------------------------