SL Uradni list Evropske unije L 280/1

UREDBA (EU) 2017/1938 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

z dne 25. oktobra 2017

o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom in o razveljavitvi Uredbe (EU) št. 994/2010

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 194(2) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),

po posvetovanju z Odborom regij,

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Zemeljski plin (v nadaljnjem besedilu: plin) ostaja bistveni element oskrbe z energijo v Uniji. Velik delež tega plina se v Unijo uvaža iz tretjih držav.

(2) Večja motnja v oskrbi s plinom lahko vpliva na vse države članice, Unijo in pogodbenice Pogodbe o ustanovitvi Energetske skupnosti, podpisane 25. oktobra 2005 v Atenah. Prav tako lahko resno škoduje gospodarstvu Unije in ima hude socialne posledice, zlasti za ranljive skupine odjemalcev.

(3) Cilj te uredbe je zagotoviti, da so sprejeti vsi potrebni ukrepi za zagotovitev neprekinjene oskrbe s plinom po vsej Uniji, zlasti zaščitenih odjemalcev v primeru težkih podnebnih razmer ali motenj v oskrbi s plinom. Te cilje bi bilo treba doseči s stroškovno najučinkovitejšimi ukrepi in brez izkrivljanja trgov plina.

(4) Pravo Unije, zlasti Direktiva 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta (3), Direktiva 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta (4), Uredba (ES) št. 713/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (5), Uredba (ES) št. 714/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (6), Uredba (ES) št. 715/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (7) ter Uredba (EU) št. 994/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (8), je že imelo močan pozitiven vpliv na zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji tako v smislu pripravljenosti kot v smislu ublažitve. Države članice so zdaj bolje pripravljene na spopadanje s krizo v oskrbi, odkar se od njih zahteva priprava načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere, ter so bolje zaščitene, ker morajo izpolnjevati številne obveznosti glede infrastrukturne zmogljivosti in oskrbe s plinom. Vendar so bila v poročilu Komisije o izvajanju Uredbe (EU) št. 994/2010 iz oktobra 2014 izpostavljena področja, na katerih bi izboljšave navedene uredbe nadalje okrepile zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji.

(5) V sporočilu Komisije z dne 16. oktobra 2014 o kratkoročni odpornosti evropskega sistema oskrbe s plinom so bili preučeni učinki delnih ali popolnih motenj oskrbe s plinom iz Rusije in bilo je ugotovljeno, da izključno nacionalni pristopi v primeru resnih motenj niso posebno učinkoviti zaradi svojega obsega, ki je že po definiciji omejen. Stresni test je pokazal, kako bi lahko z bolj sodelovalnim pristopom med državami članicami bistveno zmanjšali učinek zelo resnih motenj v najbolj ranljivih državah članicah.

(6) Energetska varnost je eden od ciljev strategije za energetsko unijo, kot so določeni v sporočilu Komisije z dne 25. februarja 2015 o okvirni strategiji za trdno energetsko unijo s podnebno politiko, usmerjeno v prihodnost, v katerem sta tudi poudarjena načelo „energijska učinkovitost je na prvem mestu“ in potreba po celovitem izvajanju obstoječih pravnih aktov Unije s področja energetike. V sporočilu je poudarjeno dejstvo, da energetska unija temelji na solidarnosti, zapisani v členu 194 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), in zaupanju, ki sta nujna elementa energetske varnosti. Namen te uredbe je okrepiti solidarnost in zaupanje med državami članicami ter uvesti ukrepe, potrebne za dosego navedenih ciljev. Komisija bi morala pri ocenjevanju načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere, ki so jih pripravile države članice, imeti tudi možnost, da države članice opozori na cilje energetske unije.

(7) Neovirano delovanje notranjega trga plina je najboljše zagotovilo za zanesljivost oskrbe s plinom po vsej Uniji in zmanjšanje izpostavljenosti posameznih držav članic škodljivim učinkom motenj v oskrbi s plinom. Kadar je zanesljivost oskrbe s plinom države članice ogrožena, obstaja tveganje, da lahko ukrepi, ki jih je ta država članica pripravila enostransko, ogrozijo pravilno delovanje notranjega trga plina in škodujejo oskrbi odjemalcev s plinom v drugih državah članicah. Da bi lahko notranji trg plina deloval tudi v primeru nezadostne oskrbe, sta potrebni solidarnost in usklajenost kot odgovor na krize v oskrbi, tako pri preventivnih ukrepih kot pri odzivanju na dejanske motnje v oskrbi s plinom.

(8) Resnično medsebojno povezan notranji energetski trg z več vstopnimi točkami in povratnimi tokovi je mogoče vzpostaviti samo s popolno medsebojno povezavo njegovih plinskih omrežij, izgradnjo terminalov za utekočinjen zemeljski plin (UZP) v južnih in vzhodnih regijah Unije, dokončanjem plinskega koridorja sever-jug in južnega plinskega koridorja ter z nadaljnjim razvojem domače proizvodnje. Zato je potreben pospešen razvoj medsebojnih povezav in projektov za diverzifikacijo oskrbe, kar je že na prednostnem seznamu evropske strategije za energetsko varnost.

(9) Regionalno sodelovanje omogoča učinkovitejše in cenejše ukrepe, vendar te možnosti doslej še niso bile v celoti izkoriščene. To ni povezano samo z boljšim usklajevanjem nacionalnih blažilnih ukrepov v izrednih razmerah, temveč tudi z nacionalnimi preventivnimi ukrepi, kot so nacionalna skladišča ali politike v zvezi z UZP, ki so lahko strateško pomembni v nekaterih regijah Unije.

(10) V duhu solidarnosti bi moralo biti regionalno sodelovanje, ki vključuje javne organe in podjetja plinskega gospodarstva, vodilno načelo te uredbe za ublažitev ugotovljenih tveganj in optimizacijo koristi usklajenih ukrepov ter izvajanje stroškovno najučinkovitejših ukrepov za odjemalce v Uniji. Regionalno sodelovanje bi bilo treba postopoma dopolniti z močnejšo perspektivo Unije, ki bi omogočila dostop do vseh razpoložljivih zalog in orodij na celotnem notranjem trgu plina. Oceno na ravni Unije glede koridorjev za oskrbo v izrednih razmerah bi bilo treba vključiti v regionalno sodelovanje.

(11) Z uporabo pristopa na podlagi tveganja pri ocenjevanju zanesljivosti oskrbe ter določanju preventivnih in blažilnih ukrepov je mogoče uskladiti prizadevanja ter tako bistveno povečati učinkovitost ukrepov in optimizirati vire. To velja zlasti za ukrepe, namenjene zagotavljanju stalne oskrbe zaščitenih odjemalcev v zelo zahtevnih pogojih, in za ukrepe za ublažitev vpliva izrednih razmer. S skupnim ocenjevanjem povezanih tveganj znotraj rizičnih skupin, ki je celovitejše in tudi natančnejše, se bodo države članice bolje pripravile na morebitne krize. Poleg tega usklajen in vnaprej dogovorjen pristop k zanesljivosti oskrbe v izrednih razmerah zagotavlja dosledno odzivanje in zmanjšuje tveganje negativnih učinkov prelivanja, ki bi jih izključno nacionalni ukrepi lahko imeli v sosednjih državah članicah.

(12) Za namen pristopa na podlagi tveganja bi bilo treba pri opredelitvi rizičnih skupin upoštevati velika čezmejna tveganja za zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji. Takšna tveganja so bila opredeljena v sporočilu Komisije z dne 16. oktobra 2014 o kratkoročni odpornosti evropskega sistema oskrbe s plinom in ocene, vključene v zadnji desetletni načrt za razvoj omrežja, ki ga je pripravila Evropska mreža operaterjev prenosnih sistemov za zemeljski plin (ENTSO-G). Za natančnejšo in bolj ciljno usmerjeno oceno bi bilo treba v tej uredbi pri določanju rizičnih skupin upoštevati glavne vire in poti oskrbe s plinom.

(13) Za zagotovitev prispevka k skupnim in nacionalnim ocenam tveganja bi moral ENTSO-G v posvetovanju s koordinacijsko skupino za plin (KSP) in Evropsko mrežo operaterjev prenosnih sistemov za električno energijo (ENTSO-E) po vsej Uniji izvesti simulacijo scenarijev motenj v oskrbi s plinom in infrastrukturi. Tako simulacijo bi bilo treba ponoviti najmanj vsaki dve leti. Da bi okrepili regionalno sodelovanje z zagotavljanjem informacij o pretoku plina ter tehničnega in operativnega strokovnega znanja, bi bilo treba v izvajanje simulacij vključiti sistem regionalnega sodelovanja na področju plina, ki ga je oblikoval ENTSO-G in ga sestavljajo stalne strokovne skupine. ENTSO-G bi moral zagotoviti ustrezno raven preglednosti in dostop do predpostavk za modeliranje, uporabljenih v njegovih scenarijih.

(14) Na Komisijo bi bilo treba prenesti pooblastilo, da z delegiranim aktom posodablja sestavo rizičnih skupin na podlagi razvoja velikih čezmejnih tveganj za zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji in njenega vpliva na države članice ob upoštevanju rezultata simulacije, izvedene po vsej Uniji, in razprave v KSP.

(15) Da bi bilo regionalno sodelovanje dejansko izvedljivo, bi se morale države članice znotraj vsake rizične skupine dogovoriti o mehanizmu sodelovanja. Tak mehanizem bi bilo treba oblikovati dovolj zgodaj, da se lahko izvede skupna ocena tveganja, obravnavajo ustrezni in učinkoviti čezmejni ukrepi, za katere bo potrebno soglasje vsake zadevne države članice, in sprejme dogovor o njih ter da se ti ukrepi po posvetovanju s Komisijo nato vključijo v tista poglavja v načrtih preventivnih ukrepov in načrtih za izredne razmere, ki se nanašajo na regije. Države članice se lahko same dogovorijo o mehanizmu sodelovanja, ki je najprimernejši za posamezno rizično skupino. Moralo bi biti mogoče, da ima Komisija podporno vlogo v celotnem procesu in izmenjuje najboljše prakse za urejevanje regionalnega sodelovanja, kot je na primer usklajevalna vloga po načelu rotacije v rizičnih skupinah za pripravo različnih dokumentov ali ustanovitev namenskih organov. Če se dogovor o mehanizmu sodelovanja ne doseže, bi morala Komisija predlagati ustrezne mehanizme sodelovanja za določeno rizično skupino.

(16) Pristojni organi bi morali ob izvedbi skupne ocene tveganja oceniti vse relevantne dejavnike tveganja, ki bi lahko privedli do uresničitve velikega čezmejnega tveganja, za katerega je bila rizična skupina oblikovana, vključno z motnjami v oskrbi s plinom s strani posameznega največjega dobavitelja. Na te dejavnike tveganja bi se bilo treba odzvati z ustreznimi čezmejnimi ukrepi, o katerih se dogovorijo pristojni organi zadevnih držav članic. Čezmejne ukrepe bi bilo treba vključiti v tista poglavja v načrtih preventivnih ukrepov in načrtih za izredne razmere, ki se nanašajo na regije. Poleg tega bi morali pristojni organi izvesti celovito nacionalno oceno tveganja in oceniti naravna, tehnološka, poslovna, finančna, socialna, politična in tržna ter vsa druga relevantna tveganja.Za vsa tveganja bi bilo treba sprejeti učinkovite, sorazmerne in nediskriminatorne ukrepe, ki se pripravijo v okviru načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere. Rezultati skupnih in nacionalnih ocen tveganja bi morali biti upoštevani tudi v ocenah vseh nevarnosti, določenih v členu 6 Sklepa št. 1313/2013/EU Evropskega parlamenta in Sveta (9), in v celoti upoštevani v nacionalnih ocenah tveganja.

(17) Za zagotovitev največje pripravljenosti, s katero bi preprečili motnje v oskrbi s plinom in ublažili njihove učinke, če bi do motenj vseeno prišlo, bi morali pristojni organi posamezne rizične skupine po posvetovanju z deležniki pripraviti načrte preventivnih ukrepov in načrte za izredne razmere, v katerih bodo tudi poglavja, ki se nanašajo na regije. Morali bi biti zasnovani tako, da bi pri obravnavi nacionalnih tveganj v celoti izkoristili možnosti, ki jih nudi regionalno sodelovanje. Načrti bi morali biti tehnični in operativni, njihova funkcija pa naj bi bila preprečevanje pojava ali stopnjevanja izrednih razmer ali ublažitev njihovih učinkov. Načrti bi morali upoštevati zanesljivost elektroenergetskih sistemov in biti skladni z instrumenti energetske unije za strateško načrtovanje in poročanje.

(18) Pri pripravi in izvajanju načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere bi morali pristojni organi vedno upoštevati varno delovanje plinskega sistema na regionalni in nacionalni ravni. V teh načrtih bi morali obravnavati in določiti tehnične omejitve, ki vplivajo na delovanje omrežja, vključno s tehničnimi in varnostnimi razlogi za zmanjšanje pretokov v primeru izrednih razmer.

(19) Komisija bi morala pri ocenjevanju načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere ustrezno upoštevati stališče KSP ter predlagati pregled teh načrtov, zlasti če načrti neučinkovito obravnavajo tveganja, ugotovljena v oceni tveganja, če izkrivljajo konkurenco ali ovirajo delovanje notranjega energetskega trga, če ogrožajo zanesljivost oskrbe drugih držav članic s plinom ali če niso v skladu z določbami te uredbe ali drugimi določbami prava Unije. Pristojni organ države članice bi moral upoštevati priporočila Komisije. Kadar Komisija na podlagi končnega stališča pristojnega organa ugotovi, da bi zadevni ukrep ogrozil zanesljivost oskrbe druge države članice ali Unije s plinom, bi morala nadaljevati dialog z zadevno državo članico, da bi slednja soglašala s spremembo ali umikom ukrepa.

(20) Načrte preventivnih ukrepov in načrte za izredne razmere bi bilo treba redno posodabljati in objavljati. Za zagotovitev, da so načrti za izredne razmere vedno posodobljeni in učinkoviti, bi morale države članice izvesti vsaj eno preverjanje med posodobitvami načrtov s simulacijo scenarijev z visokim in srednjim učinkom ter odzivov v realnem času. Pristojni organi bi morali rezultate testov predložiti KSP.

(21) Obvezne celovite predloge, vključno z vsemi tveganji, ki morajo biti zajeta v oceni tveganja, ter vsemi elementi načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere, so potrebne za lažjo oceno tveganja in pripravo načrtov ter njihove ocene, ki jo izvede Komisija.

(22) Za lažjo komunikacijo med državami članicami in Komisijo bi bilo treba ocene tveganj, načrte preventivnih ukrepov, načrte za izredne razmere ter vse ostale dokumente in izmenjavo informacij iz te uredbe priglasiti z uporabo varnega in standardiziranega elektronskega sistema obveščanja.

(23) Nekateri odjemalci, vključno z gospodinjstvi in odjemalci, ki zagotavljajo osnovne socialne storitve, so posebej ranljivi in lahko potrebujejo zaščito pred negativnimi učinki motenj v oskrbi s plinom. Opredelitev takih zaščitenih odjemalcev ne bi smela biti v nasprotju s solidarnostnimi mehanizmi Unije.

(24) Ustrezno je, da se odjemalci, ki so zaščiteni v skladu s solidarnostnim mehanizmom, podrobneje opredelijo. To narekuje obveznost držav članic glede zagotavljanja solidarnostne pomoči v ekstremnih okoliščinah in za temeljne potrebe. Opredelitev solidarnostno zaščitenih odjemalcev bi zato morala biti omejena na gospodinjstva, obenem pa bi v posebnih razmerah še vedno lahko vključevala nekatere osnovne socialne službe in sisteme za daljinsko ogrevanje. Skladno s tem okvirom lahko države članice kot solidarnostno zaščitene odjemalce torej obravnavajo službe zdravstvenega varstva in osnovnega socialnega varstva ter službe za nujno pomoč in varnostne službe, tudi kadar jih izvaja javna uprava.

(25) Odgovornost za zanesljivost oskrbe s plinom bi si morali deliti – v okviru svojih pristojnosti – podjetja plinskega gospodarstva, države članice, ki delujejo prek svojih pristojnih organov, in Komisija. Taka deljena odgovornost zahteva zelo tesno sodelovanje med temi stranmi. Vendar imajo lahko tudi odjemalci, ki plin uporabljajo za proizvodnjo električne energije ali v industrijske namene, pomembno vlogo pri zanesljivosti oskrbe s plinom, saj se na krizo lahko odzivajo z ukrepi na strani povpraševanja, na primer s pogodbami, ki jih je mogoče prekiniti, in zamenjavo vrste goriva, kar neposredno vpliva na ravnotežje med oskrbo in povpraševanjem. Poleg tega bi lahko v nekaterih primerih za bistveno veljala zanesljivost oskrbe s plinom nekaterih odjemalcev, ki uporabljajo plin za proizvodnjo električne energije. V izrednih razmerah bi države članice morale imeti možnost, da pod določenimi pogoji dajo oskrbi teh odjemalcev s plinom prednost pred oskrbo zaščitenih odjemalcev s plinom. V izjemnih okoliščinah se lahko prednostna oskrba plina nekaterih takšnih odjemalcev pred zaščitenimi odjemalci tudi nadaljuje v državi članici, ki zagotavlja solidarnostno pomoč, da bi preprečili veliko škodo v delovanju sistema električne energije ali plina v tej državi članici. Sprejetje takega posebnega ukrepa ne bi smelo posegati v Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/89/ES (10).

(26) Pristojni organi bi morali pri izvajanju nalog iz te uredbe tesno sodelovati z drugimi zadevnimi nacionalnimi organi, zlasti z nacionalnimi regulativnimi organi.

(27) Infrastrukturni standard bi moral države članice zavezovati k vzdrževanju minimalne ravni infrastrukture, s katerim bi bila zagotovljena določena stopnja redundance v sistemu v primeru motenj v posamezni največji plinski infrastrukturi. Ker gre pri analizi, opravljeni na podlagi formule N – 1, za pristop, ki temelji zgolj na zmogljivosti, bi bilo treba formulo N – 1 dopolniti s podrobno analizo, ki zajema tudi pretok plina.

(28) V skladu z Uredbo (EU) št. 994/2010 morajo operaterji prenosnih sistemov omogočiti stalno fizično dvosmerno zmogljivost na vseh čezmejnih medsebojnih povezavah, razen če je odobreno izvzetje od te obveznosti. Cilj tega je zagotoviti, da se ob načrtovanju nove medsebojne povezave vedno upoštevajo morebitne koristi stalne dvosmerne zmogljivosti. Vendar se dvosmerna zmogljivost lahko uporabi za oskrbo s plinom sosednjih držav članic in drugih vzdolž koridorja oskrbe s plinom. Koristi omogočanja stalne fizične dvosmerne zmogljivosti za zanesljivost oskrbe s plinom je treba obravnavati s širšega vidika v duhu solidarnosti in okrepljenega sodelovanja. Pri razmisleku o tem, ali izvajati dvosmerno zmogljivost, bi bilo treba opraviti celovito analizo stroškov in koristi, pri kateri bi upoštevali celoten transportni koridor. Od zadevnih pristojnih organov bi bilo treba zahtevati, da na podlagi rezultatov skupnih ocen tveganja ponovno preučijo izvzetja, odobrena v skladu z Uredbo (EU) št. 994/2010. Glavni cilj bi morala biti vse večja dvosmerna zmogljivost in zmanjšanje prihodnjih čezmejnih projektov enosmerne zmogljivosti na minimum.

(29) Zmogljivost na povezovalni točki v smeri države članice lahko tekmuje z zmogljivostjo na izstopni točki iz plinskega omrežja v skladišče za plin. Zato bi lahko prišlo do situacije, ko zagotovljena rezervacija izstopne zmogljivosti v skladišče zmanjša tehnično razpoložljivo zmogljivost, ki se dodeli na povezovalni točki. Da bi zagotovili visoko raven energetske varnosti v izrednih razmerah, bi bilo treba v tej uredbi določiti jasno pravilo glede prednosti. Vsaka rezervirana zmogljivost na povezovalnih točkah bi morala imeti prednost pred konkurenčno zmogljivostjo na izstopni točki v skladišče, kar bi operaterju prenosnega sistema omogočilo, da dodeli največjo tehnično zmogljivost na povezovalni točki, da bi zagotovili večji pretok plina v sosednjo državo članico, ki je razglasila izredne razmere. Posledica tega je lahko, da se pritok plina v skladišče ne more opraviti ali se opravi le v zmanjšanih količinah, čeprav je bil predhodno rezerviran. Da bi nadomestili nastalo finančno škodo, bi bilo treba v tej uredbi določiti pravično nadomestilo, ki bi se neposredno in takoj uporabilo med prizadetimi uporabniki sistema. Zadevni operaterji prenosnih sistemov bi morali sodelovati v skladu z zadevnimi pravnimi akti, da bi se uporabilo navedeno pravilo glede prednosti.

(30) V Direktivi Sveta 2008/114/ES (11) je določen postopek za izboljšanje varnosti določenih evropskih kritičnih infrastruktur v Uniji, vključno z nekaterimi plinskimi infrastrukturami. Direktiva 2008/114/ES skupaj s to uredbo prispeva k oblikovanju celovitega pristopa k energetski varnosti v Uniji.

(31) Ta uredba določa standarde zanesljivosti oskrbe, ki so dovolj harmonizirani in zajemajo vsaj razmere, kakršne so bile januarja 2009, ko je bila motena oskrba s plinom iz Rusije. Ti standardi upoštevajo razlike med državami članicami, obveznosti javnih služb in ukrepe za zaščito odjemalcev iz člena 3 Direktive 2009/73/ES. Za zagotovitev potrebne pravne varnosti bi morali biti standardi zanesljivosti oskrbe stabilni in jasno opredeljeni ter ne bi smeli nerazumno in nesorazmerno obremenjevati podjetij plinskega gospodarstva. Prav tako bi morali podjetjem plinskega gospodarstva v Uniji zagotavljati enakost pri dostopu do nacionalnih odjemalcev. Države članice bi morale uvesti učinkovite in sorazmerne ukrepe za zagotovitev, da bodo podjetja plinskega gospodarstva izpolnjevala tak standard, kar bi po potrebi vključevalo tudi možnost nalaganja kazni dobaviteljem.

(32) Treba bi bilo natančno opredeliti vloge in odgovornosti vseh podjetij plinskega gospodarstva in pristojnih organov, da se ohrani pravilno delovanje notranjega trga plina, zlasti v primeru motenj v oskrbi in v krizah. Take vloge in odgovornosti bi bilo treba določiti tako, da se zagotovi spoštovanje tristopenjskega pristopa, ki bi najprej vključeval zadevna podjetja plinskega gospodarstva in industrijo, nato države članice na nacionalni ali regionalni ravni, potem pa Unijo. Ta uredba bi morala podjetjem plinskega gospodarstva in odjemalcem omogočiti, da se lahko pri spopadanju z motnjami kar najdlje zanesejo na tržne mehanizme. Vendar bi morali biti v njej določeni tudi mehanizmi, ki se lahko uporabijo, ko se trgi sami niso več sposobni učinkovito odzivati na motnje v oskrbi s plinom.

(33) V primeru motenj v oskrbi s plinom bi bilo treba akterjem na trgu dati dovolj priložnosti, da se na razmere odzovejo s tržnimi ukrepi. Kadar so tržni ukrepi izčrpani in še vedno ne zadostujejo, bi morali države članice in njihovi pristojni organi sprejeti ukrepe, da odpravijo ali ublažijo učinke motenj v oskrbi s plinom.

(34) Kadar države članice nameravajo uvesti netržne ukrepe, bi morale ob uvedbi takih ukrepov zagotoviti tudi opis njihovega gospodarskega učinka. To zagotavlja, da imajo odjemalci potrebne informacije o stroških takih ukrepov in da so ukrepi pregledni, zlasti glede njihovega vpliva na ceno plina.

(35) Komisija bi morala biti pooblaščena, da zagotovi, da novi preventivni netržni ukrepi ne ogrožajo zanesljivosti oskrbe s plinom drugih držav članic ali Unije. Glede na to, da so ti ukrepi lahko posebno škodljivi za zanesljivost oskrbe s plinom, je primerno, da začnejo veljati šele po tem, ko jih odobri Komisija ali so bili spremenjeni v skladu z odločitvijo Komisije.

(36) Ukrepi na strani povpraševanja, kot je zamenjava vrste goriva ali zmanjšanje oskrbe velikih industrijskih odjemalcev s plinom na ekonomsko učinkovit način, imajo lahko pomembno vlogo pri zagotavljanju zanesljivosti oskrbe s plinom, če jih je mogoče hitro uporabiti in znatno zmanjšati povpraševanje v odziv na motnje v oskrbi s plinom. Več bi bilo treba storiti za spodbujanje učinkovite rabe energije, zlasti kadar so potrebni ukrepi na strani povpraševanja. Treba bi bilo upoštevati okoljski vpliv vseh predlaganih ukrepov na strani povpraševanja in ponudbe, pri čemer bi bilo treba, kolikor je to mogoče, dati prednost ukrepom, ki najmanj vplivajo na okolje. Hkrati bi bilo treba upoštevati vidike zanesljivosti oskrbe s plinom in konkurenčnosti.

(37) Treba je zagotoviti predvidljivost ukrepov, ki jih je treba sprejeti v primeru izrednih razmer, s čimer bi vsi udeleženci na trgu imeli dovolj priložnosti, da se odzovejo in pripravijo na take okoliščine. Praviloma bi morali pristojni organi delovati v skladu s svojim načrtom za izredne razmere. V ustrezno utemeljenih izjemnih okoliščinah pa bi jim bilo treba dovoliti, da sprejmejo ukrepe, ki odstopajo od teh načrtov. Prav tako je pomembno, da se izredne razmere razglasijo na čim bolj pregleden in predvidljiv način. Informacije o stanju izravnave prenosnega sistema (splošno stanje prenosnega omrežja), okvir katerega je določen v Uredbi Komisije (EU) št. 312/2014 (12), imajo lahko pri tem pomembno vlogo. Te informacije bi morale biti na voljo v realnem času pristojnim organom in nacionalnim regulativnim organom, kadar niso pristojni organi.

(38) Kot je razvidno iz rezultatov izvedbe stresnega testa iz oktobra 2014, je solidarnostna pomoč pogoj za zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji. Učinke enakomerneje porazdeli in zmanjša skupne posledice resnih motenj. Solidarnostni mehanizem je zasnovan za obvladovanje skrajnih razmer, v katerih je oskrba solidarnostnozaščitenih odjemalcev kot temeljna potreba in nujna prednostna naloga v državi članici ogrožena. Solidarnostna pomoč zagotavlja sodelovanje z bolj ranljivimi državami članicami. Hkrati pa je solidarnostna pomoč zadnje sredstvo, ki se uporabi le v izrednih razmerah in le pod strogimi pogoji. Če država članica razglasi izredne razmere, bi bilo zato treba vzpostavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom izvajati postopno in sorazmerno. Država članica, ki je razglasila izredne razmere, bi za zagotovitev oskrbe svojih solidarnostno zaščitenih odjemalcev s plinom kot prvo zlasti morala izvesti vse ukrepe v izrednih razmerah iz svojega načrta za izredne razmere. Hkrati bi morale vse države članice, ki so uvedle višji standard oskrbe, tega spet začasno znižati na normalen standard oskrbe, da bi povečale likvidnost trga plina, če država članica, ki razglasi izredne razmere, sporoči, da je potrebno čezmejno ukrepanje. Če s tema nizoma ukrepov ni mogoče zagotoviti potrebne oskrbe, bi morale neposredno povezane države članice na prošnjo države članice, ki je razglasila izredne razmere, sprejeti solidarnostne ukrepe za zagotovitev oskrbe solidarnostno zaščitenih odjemalcev s plinom v navedeni državi članici. Takšni solidarnostni ukrepi bi morali zagotavljati, da se oskrba s plinom za odjemalce, ki niso solidarnostno zaščiteni odjemalci na ozemlju države članice, ki zagotavlja solidarnostno pomoč, zmanjša ali se ne nadaljuje, da bi tako sprostili količine plina v potrebnem obsegu in za toliko časa, da bi bila oskrba s plinom za solidarnostno zaščitene odjemalce v državi članici, ki je zaprosila za solidarnostno pomoč, zadostna. Nobena določba te uredbe se ne bi smela razumeti, kot da od države članice zahteva ali ji omogoča, da opravlja naloge javnega organa v drugi državi članici.

(39) Solidarnostne ukrepe bi bilo treba kot zadnje sredstvo uporabiti tudi, kadar je država članica povezana z drugo državo članico prek tretje države, razen če so pretoki prek tretje države omejeni, in kadar obstaja dogovor zadevnih držav članic, ki bi morale po potrebi vključiti tretjo državo, prek katere sta povezani.

(40) Kadar se solidarnostni ukrepi uporabijo kot zadnje sredstvo, bi moralo – kadar mora država članica tako ravnati zaradi izpolnjevanja solidarnostnih obveznosti ter zato, da bi se izognili diskriminatorni obravnavi – zmanjšanje ali prekinitev oskrbe s plinom v državi članici, ki zagotavlja solidarnostno pomoč, veljati za vse odjemalce, ki niso solidarnostno zaščiteni odjemalci, ne glede na to, ali prejemajo plin neposredno ali prek solidarnostno zaščitenih sistemov za daljinsko ogrevanje v obliki toplote. Enako bi bilo treba zagotoviti v obratno smer pri odjemalcih, ki niso solidarnostno zaščiteni odjemalci v državi članici, ki prejema plin iz solidarnostnega mehanizma.

(41) Kadar se solidarnostni ukrepi uporabijo kot zadnje sredstvo, je primerneje, da se poraba plina v državi članici, ki zagotavlja solidarnostno pomoč, najprej zmanjša prostovoljno s tržnimi ukrepi, kot so prostovoljni ukrepi na strani povpraševanja ali obratne dražbe, ko nekateri odjemalci, kot so industrijski odjemalci, operaterju prenosnega sistema ali drugemu pristojnemu organu sporočijo ceno, pri kateri bi zmanjšali ali ustavili svojo porabo plina. Če se izkaže, da tržni ukrepi ne zadostujejo za odpravo primanjkljaja v potrebni oskrbi s plinom in ob upoštevanju pomembnosti solidarnostne pomoči kot zadnjega sredstva, bi morala država članica, ki zagotavlja solidarnostno pomoč, imeti možnost, da kot drugi korak uporabi netržne ukrepe, vključno z omejevanjem oskrbe nekaterih skupin odjemalcev, da bi izpolnila svoje obveznosti glede solidarnostne pomoči.

(42) Solidarnostne ukrepe kot zadnje sredstvo bi bilo treba izvajati na podlagi nadomestila. Država članica, ki prejme solidarnostno pomoč, bi morala državi članici, ki zagotovi solidarnostno pomoč, takoj plačati pravično nadomestilo, med drugim tudi za plin, dobavljen na njeno ozemlje, ter vse druge ustrezne in razumne stroške, ki nastanejo pri zagotavljanju solidarnostne pomoči. Solidarnostni ukrepi kot zadnje sredstvo bi zato morali biti vezani na pogoj, da se država članica, ki zaprosi za solidarnostno pomoč, zaveže, da bo plačala tako pravično in takojšnje nadomestilo. Ta uredba ne harmonizira vseh vidikov pravičnega nadomestila. Zadevne države članice bi morale sprejeti potrebne ukrepe – zlasti tehnične, pravne in finančne dogovore –, ki med njimi urejajo izvajanje določb o takojšnjem in pravičnem nadomestilu.

(43) Države članice pri uporabi solidarnostnih ukrepov v skladu z določbami te uredbe izvajajo pravo Unije, zato morajo spoštovati temeljne pravice, zagotovljene z njim. Zaradi takšnih ukrepov se lahko zgodi, da mora država članica plačati nadomestilo tistim, ki so jih njeni ukrepi prizadeli. Države članice bi zato morale zagotoviti obstoj nacionalnih predpisov o nadomestilih, ki so skladni s pravom Unije, zlasti s temeljnimi pravicami. Poleg tega bi bilo treba zagotoviti, da država članica, ki prejme solidarnostno pomoč, v končni fazi prevzame vse razumne stroške, nastale zaradi navedene obveznosti, ki obvezuje državo članico, ki zagotavlja solidarnostno pomoč, da plača nadomestilo in nadaljnje razumne stroške, ki nastanejo zaradi plačila nadomestila v skladu z navedenimi nacionalnimi predpisi o nadomestilih.

(44) Ker bi lahko več držav članic zagotovilo solidarnostno pomoč državi članici, ki zanjo zaprosi, bi bilo treba vzpostaviti mehanizem za delitev bremena. V okviru tega mehanizma bi morala država članica, ki zaprosi za solidarnostno pomoč, po posvetovanju z vsemi zadevnimi državami članicami poiskati najugodnejšo ponudbo, in sicer na podlagi stroškov, hitrosti dobave, zanesljivosti in diverzifikacije oskrbe s plinom iz različnih držav članic. Države članice bi morale takšne ponudbe dati na podlagi prostovoljnih ukrepov na strani povpraševanja v čim večji meri in za čim več časa, preden uporabijo netržne ukrepe.

(45) Ta uredba prvič uvaja tak solidarnostni mehanizem med državami članicami kot instrument za ublažitev učinkov hudih izrednih razmer znotraj Unije in tudi kot mehanizem za delitev bremena. Zato bi morala Komisija pregledati mehanizem za delitev bremena ter solidarnostni mehanizem na splošno, in sicer z vidika prihodnjih izkušenj z njunim delovanjem, in po potrebi predlagati spremembe.

(46) Države članice bi morale sprejeti potrebne ukrepe za izvajanje določb v zvezi s solidarnostnim mehanizmom, pri čemer bi morale zadevne države članice skleniti tudi tehnične, pravne in finančne dogovore. Države članice bi morale v svojih načrtih za izredne razmere opisati podrobnosti teh dogovorov. Komisija bi morala pripraviti pravno nezavezujoče smernice glede ključnih elementov, ki bi jih bilo treba vključiti v take dogovore.

(47) Dokler lahko država članica svoje solidarnostno zaščitene odjemalce oskrbuje s plinom iz lastne proizvodnje in ji torej ni treba zaprositi za solidarnostno pomoč, bi morala biti izvzeta iz obveznosti za sklepanje tehničnih, pravnih in finančnih dogovorov z drugimi državami članicami za namene prejemanja solidarnostne pomoči. To ne bi smelo posegati v obveznost zadevne države članice glede zagotavljanja solidarnostne pomoči drugim državam članicam.

(48) Uvesti bi bilo treba zaščitni ukrep za primer, da bi Unija imela stroške zaradi odgovornosti – razen za nezakonita dejanja ali nezakonito ravnanje v skladu z drugim odstavkom člena 340 PDEU – v zvezi z ukrepi, ki jih morajo države članice sprejeti v skladu z določbami te uredbe glede solidarnostnega mehanizma. V takšnih primerih je ustrezno, da država članica, ki prejme solidarnostno pomoč, povrne stroške Unije.

(49) Solidarnost bi morala biti po potrebi izražena tudi v obliki pomoči civilne zaščite, ki jo zagotavljajo Unija in njene države članice. Tako pomoč bi bilo treba olajšati in usklajevati z mehanizmom Unije na področju civilne zaščite, vzpostavljenim s Sklepom št. 1313/2013/EU, katerega cilj je okrepiti sodelovanje med Unijo in državami članicami ter olajšati usklajevanje na področju civilne zaščite, da bi se izboljšala učinkovitost sistemov za preprečevanje naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek, ter za pripravljenost in odziv nanje.

(50) Za oceno zanesljivosti oskrbe s plinom v državi članici, v delu Unije ali v celotni Uniji je nujno potreben dostop do relevantnih informacij. Zlasti države članice in Komisija potrebujejo reden dostop do informacij podjetij plinskega gospodarstva v zvezi z glavnimi parametri oskrbe s plinom, vključno z natančnimi meritvami razpoložljivih shranjenih rezerv, kot temeljnim prispevkom pri oblikovanju politik za zanesljivost oskrbe s plinom. Iz utemeljenih razlogov bi bilo treba ne glede na to, ali so bile razglašene izredne razmere ali ne, omogočiti tudi dostop do dodatnih informacij, potrebnih za oceno splošnega stanja oskrbe s plinom. Te dodatne informacije so običajno informacije o prevzemu plina, ki niso povezane s ceno, kot so najmanjše in največje količine plina, prevzemna mesta ali pogoji za prekinitev oskrbe s plinom.

(51) Učinkovit in ciljno usmerjen mehanizem za dostop držav članic in Komisije do ključnih pogodb o dobavi plina bi moral omogočiti celovito oceno relevantnih tveganj, ki lahko povzročijo motnje v oskrbi s plinom ali ovirajo potrebne blažilne ukrepe, če bi do krize vseeno prišlo. V okviru tega mehanizma bi bilo treba nekatere ključne pogodbe o dobavi plina samodejno priglasiti pristojnim organom najbolj prizadetih držav članic, in sicer ne glede na to, ali plin izvira iz Unije ali iz držav zunaj nje. Nove pogodbe ali spremembe bi bilo treba priglasiti takoj po njihovi sklenitvi. Da bi zagotovili preglednost in zanesljivost, bi bilo treba priglasiti tudi obstoječe pogodbe. Obveznost priglasitve bi morala veljati tudi za vse trgovinske sporazume, ki so pomembni za izvajanje pogodbe o dobavi plina, vključno z ustreznimi sporazumi, ki se lahko nanašajo na infrastrukturo, skladiščenje in vse druge vidike, pomembne za zanesljivost oskrbe s plinom.

(52) Vsaka obveznost samodejne priglasitve pogodbe pristojnemu organu mora biti sorazmerna. Uporaba te obveznosti za pogodbe med dobaviteljem in kupcem, ki zajemajo vsaj 28 % letne porabe plina na nacionalnem trgu, vzpostavlja pravo ravnotežje v smislu upravne učinkovitosti in preglednosti ter določa jasne obveznosti za udeležence na trgu. Za namene zanesljivosti oskrbe s plinom bi pristojni organ moral pogodbo oceniti, rezultate ocene pa predložiti Komisiji. Če pristojni organ ni prepričan, ali pogodba ogroža zanesljivost oskrbe s plinomv državi članici ali regiji, bi moral to pogodbo priglasiti Komisiji. To ne pomeni, da druge pogodbe o dobavi plina niso pomembne za zanesljivost oskrbe s plinom. Kadar pristojni organ najbolj prizadete države članice ali Komisija meni, da bi lahko pogodba o dobavi plina, za katero ne velja obveznost samodejne priglasitve iz te uredbe, zaradi svojih posebnosti, skupine odjemalcev ali zaradi pomena za zanesljivost oskrbe s plinom ogrozila zanesljivost oskrbe države članice, regije ali Unije s plinom, bi moral pristojni organ ali Komisija imeti možnost, da zahteva predložitev te pogodbe, da bi ocenila njen vpliv na zanesljivost oskrbe s plinom. To bi na primer lahko zahtevali v primeru sprememb v vzorcu oskrbe s plinom zadevnega kupca ali kupcev v državi članici, ki ne bi bile pričakovane v primeru normalnega delovanja trgov, če bi te spremembe lahko vplivale na oskrbo s plinom v Uniji ali njenih delih. Takšen mehanizem bo zagotovil dostop do drugih ključnih pogodb o dobavi plina, pomembnih za zanesljivost oskrbe. Takšno zahtevo bi bilo treba utemeljiti in ob tem upoštevati, da je treba čim bolj omejiti upravno breme tega ukrepa.

(53) Komisija lahko predlaga, da države članice spremenijo ocene tveganja ter preventivne načrte ukrepov in načrte za izredne razmere, tako da upoštevajo informacije, pridobljene iz pogodb. Določbe te uredbe ne bi smele posegati v pravico Komisije, da začne postopek za ugotavljanje kršitev v skladu s členom 258 PDEU in izvršuje pravila o konkurenci, vključno s pravili o državni pomoči.

(54) Vse pogodbe ali pogodbene informacije, prejete znotraj tega okvira, vključno z ocenami pristojnega organa ali Komisije, bi morale ostati zaupne, zlasti zato, da se zavarujejo poslovno občutljive informacije in celovitost ter pravilno delovanje sistema izmenjave informacij. Takšna zaupnost je lahko pomembna tudi za javno varnost glede na to, kako pomembna je lahko osnovna dobrina, kot je plin, za države članice. Poleg tega bodo smiselne in celovite ocene pristojnih organov ali Komisije vsebovale zlasti informacije v zvezi z javno varnostjo, poslovne informacije ali sklicevanje nanje. Zato je potrebno zagotoviti zaupnost ocene. Enako pomembno je tudi, da za tiste, ki prejmejo zaupne informacije v skladu s to uredbo, velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti. Komisija, pristojni organi in nacionalni regulativni organi, telesa ali osebe, ki prejmejo zaupne informacije v skladu s to uredbo, bi morali zagotoviti zaupnost informacij, ki jih prejmejo.

(55) Vzpostaviti bi bilo treba sorazmeren sistem za krizno upravljanje in izmenjavo informacij, ki bi temeljil na treh stopnjah krize: zgodnje opozarjanje, pripravljenost in izredne razmere. Kadar pristojni organ države članice razglasi eno od stopenj krize, bi moral takoj obvestiti Komisijo in tudi pristojne organe držav članic, s katerimi je država članica tega pristojnega organa neposredno povezana. V primeru razglasitve izrednih razmer bi bilo treba obvestiti tudi države članice v rizični skupini. Komisija bi morala razglasiti izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije na zahtevo vsaj dveh pristojnih organov, ki sta razglasila izredne razmere. Da se ob izrednih razmerah na regionalni ravni ali ravni Unije zagotovi ustrezna raven izmenjave informacij in sodelovanja, bi morala Komisija usklajevati ukrepe pristojnih organov, pri tem pa v celoti upoštevati ustrezne informacije in rezultate posvetovanja KSP. Komisija bi morala razglasiti konec izrednih razmer na regionalni ravni ali ravni Unije, če po oceni stanja ugotovi, da razglasitev izrednih razmer ni več upravičena.

(56) KSP bi morala Komisiji svetovati v pomoč pri usklajevanju ukrepov za zanesljivost oskrbe s plinom v primeru izrednih razmer na ravni Unije. Spremljati bi morala tudi zadostnost in primernost ukrepov, ki se jih sprejme v skladu s to uredbo, vključno z doslednostjo načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere, ki jih pripravijo različne rizične skupine.

(57) Plinska kriza bi se lahko razširila onkraj meja Unije in prizadela tudi države pogodbenice Energetske skupnosti. Kot podpisnica Pogodbe o ustanovitvi Energetske skupnosti bi se morala Unija zavzemati za spremembe navedene pogodbe, da bi se z zagotavljanjem ustreznega in stabilnega regulativnega okvira vzpostavila integriran trg in enoten regulativen prostor. Za zagotovitev, da medtem na mejah med državami članicami in pogodbenicami obstaja učinkovito krizno upravljanje, se vse strani pozove, naj tesno sodelujejo pri preprečevanju plinske krize, pripravljanjem nanjo in njenem obvladovanju.

(58) Ker je oskrba s plinom iz tretjih držav bistvena za zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji, bi morala Komisija usklajevati ukrepe v zvezi s tretjimi državami, si prizadevati za ureditev za obvladovanje kriznih razmer z državami dobaviteljicami in tranzitnimi državami ter zagotoviti stabilen pretok plina v Unijo. Komisija bimorala imeti možnost, da po posvetovanju z državami članicami in vpletenimi tretjimi državami vzpostavi projektno skupino za spremljanje pretoka plina v Unijo v kriznih razmerah in da, kadar krizo povzročijo težave v tretji državi, prevzame vlogo posredovalca in spodbujevalca. Komisija bi morala redno poročati KSP.

(59) Kadar so na razpolago zanesljive informacije o razmerah zunaj Unije, ki ogrožajo zanesljivost oskrbe s plinom ene ali več držav članic in lahko sprožijo mehanizem zgodnjega opozarjanja, ki vključuje Unijo in tretjo državo, bi morala Komisija nemudoma obvestiti KSP, Unija pa bi morala ustrezno ukrepati za odpravo razmer.

(60) Ker cilja te uredbe, in sicer zagotoviti zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji, države članice same ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi njegovega obsega in učinkov lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja.

(61) Da bi Uniji omogočili hiter odziv na spreminjajoče se okoliščine v zvezi z zanesljivostjo oskrbe s plinom, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo, da v skladu s členom 290 PDEU sprejme akte v zvezi s sestavo rizičnih skupin ter predlogami za ocene tveganja, načrte preventivnih ukrepov in načrte za izredne razmere. Zlasti je pomembno, da se Komisija pri svojem pripravljalnem delu ustrezno posvetuje, vključno na ravni strokovnjakov, in da se ta posvetovanja izvedejo v skladu z načeli, določenimi v Medinstitucionalnem sporazumu z dne 13. aprila 2016 o boljši pripravi zakonodaje (13). Za zagotovitev enakopravnega sodelovanja pri pripravi delegiranih aktov Evropski parlament in Svet zlasti prejmeta vse dokumente sočasno s strokovnjaki iz držav članic, njuni strokovnjaki pa se lahko redno udeležujejo sestankov strokovnih skupin Komisije, ki zadevajo pripravo delegiranih aktov.

(62) Ta uredba ne posega v pravico držav članic, da določijo pogoje za izkoriščanje svojih energetskih virov v skladu s členom 194(2) PDEU.

(63) Uredbo (EU) št. 994/2010 bi bilo treba razveljaviti. Da bi preprečili pravno negotovost, pa bi morali načrti preventivnih ukrepov in načrti za izredne razmere, pripravljeni v skladu z navedeno uredbo, ostati veljavni do prvega sprejetja novih načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere, pripravljenih v skladu s to uredbo –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

Člen 1

Predmet urejanja

Ta uredba uvaja določbe, namenjene zagotavljanju zanesljivosti oskrbe s plinom v Uniji z zagotavljanjem pravilnega in neprekinjenega delovanja notranjega trga z zemeljskim plinom (v nadaljnjem besedilu: plin), z uvedbo možnosti izrednih ukrepov, ko na trgu ni več mogoče zagotoviti potrebne oskrbe s plinom, vključno s solidarnostnim ukrepom kot zadnjim sredstvom, ter z določitvijo jasne opredelitve in porazdelitve odgovornosti med podjetji plinskega gospodarstva, državami članicami in Unijo, tako glede preventivnih ukrepov kot odzivanja na dejanske motnje v oskrbi s plinom. Ta uredba v duhu solidarnosti vzpostavlja tudi pregledne mehanizme v zvezi z usklajevanjem načrtovanja za izredne razmere in odzivom nanje na nacionalni in regionalni ravni ter ravni Unije.

Člen 2

Opredelitev pojmov

V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(1) „zanesljivost“ pomeni zanesljivost, kot je opredeljena v točki 32 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(2) „odjemalec“ pomeni odjemalca, kot je opredeljen v točki 24 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(3) „gospodinjski odjemalec“ pomeni gospodinjskega odjemalca, kot je opredeljen v točki 25 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(4) „osnovna socialna služba“ pomeni službo, ki se nanaša na zdravstveno varstvo, osnovno socialno oskrbo, nujno pomoč, varnost, izobraževanje ali javno upravo;

(5) „zaščiteni odjemalec“ pomeni gospodinjskega odjemalca, ki je priključen na distribucijsko omrežje za plin, poleg tega pa lahko, kadar tako odloči zadevna država članica, pod pogojem, da podjetja ali službe iz točk (a) in (b) skupaj ne predstavljajo več kot 20 % skupne letne porabe plina v navedeni državi člani, pomeni eno ali več od naslednjega: (a) malo ali srednje podjetje, pod pogojem, da je priključeno na distribucijsko omrežje za plin; (b) osnovno socialno službo, pod pogojem, da je priključena na distribucijsko ali prenosno omrežje za plin; (c) napravo za daljinsko ogrevanje, če dobavlja toploto gospodinjskim odjemalcem, malim ali srednjim podjetjem ali osnovnim socialnim službam, pod pogojem, da ta naprava ne more preiti na druga goriva, kot je zemeljski plin;

(6) „solidarnostno zaščiteni odjemalec“ pomeni gospodinjskega odjemalca, ki je priključen na distribucijsko omrežje za plin, vključuje pa lahko tudi eno ali oboje od naslednjega: (a) napravo za daljinsko ogrevanje, če je zaščiteni odjemalec v zadevni državi članici in le če dobavlja toploto gospodinjstvom ali osnovnim socialnim službam, ki niso izobraževalne in javnoupravne službe; (b) osnovno socialno službo, če je zaščiteni odjemalec v zadevni državi članici, ki ni izobraževalna in javnoupravna služba;

(7) „pristojni organ“ pomeni nacionalni vladni organ ali nacionalni regulativni organ, ki ga imenuje država članica za zagotavljanje izvajanja ukrepov iz te uredbe;

(8) „nacionalni regulativni organ“ pomeni nacionalni regulativni organ, imenovan v skladu s členom 39(1) Direktive 2009/73/ES;

(9) „podjetje plinskega gospodarstva“ pomeni podjetje plinskega gospodarstva, kot je opredeljeno v točki 1 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(10) „pogodba o dobavi plina“ pomeni pogodbo o dobavi plina, kot je opredeljena v točki 34 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(11) „prenos“ pomeni prenos, kot je opredeljen v točki 3 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(12) „operater prenosnega sistema“ pomeni operaterja prenosnega sistema, kot je opredeljen v točki 4 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(13) „distribucija“ pomeni distribucijo, kot je opredeljena v točki 5 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(14) „operater distribucijskega sistema“ pomeni operaterja distribucijskega sistema, kot je opredeljen v točki 6 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(15) „povezovalni plinovod“ pomeni povezovalni plinovod, kot je opredeljen v točki 17 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(16) „koridorji za oskrbo v izrednih razmerah“ pomeni poti oskrbe s plinom v Uniji, ki pomagajo državam članicam ublažiti učinke morebitnih motenj v oskrbi ali infrastrukturi;

(17) „skladiščna zmogljivost“ pomeni zmogljivost skladišča, kot je opredeljena v točki 28 člena 2 Uredbe (ES) št. 715/2009;

(18) „tehnična zmogljivost“ pomeni tehnično zmogljivost, kot je opredeljena v točki 18 člena 2 Uredbe (ES) št. 715/2009;

(19) „zagotovljena zmogljivost“ pomeni zagotovljeno zmogljivost, kot je opredeljena v točki 16 člena 2 Uredbe (ES) št. 715/2009;

(20) „prekinljiva zmogljivost“ pomeni prekinljivo zmogljivost, kot je opredeljena v točki 13 člena 2 Uredbe (ES) št. 715/2009;

(21) „zmogljivost obrata za UZP“ pomeni zmogljivost obrata za UZP, kot je opredeljena v točki 24 člena 2 Uredbe (ES) št. 715/2009;

(22) „obrat za UZP“ pomeni obrat za UZP, kot je opredeljen v točki 11 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(23) „skladišče“ pomeni skladišče, kot je opredeljeno v točki 9 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(24) „sistem“ pomeni sistem, kot je opredeljen v točki 13 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(25) „uporabnik sistema“ pomeni uporabnika sistema, kot je opredeljen v točki 23 člena 2 Direktive 2009/73/ES;

(26) „sistemske storitve“ pomeni sistemske storitve, kot so opredeljene v točki 14 člena 2 Direktive 2009/73/ES.

Člen 3

Odgovornost za zanesljivost oskrbe s plinom

1. Zanesljivost oskrbe s plinom je skupna odgovornost podjetij plinskega gospodarstva, držav članic, zlasti prek njihovih pristojnih organov, in Komisije, in sicer v okviru njihovih področij dejavnosti in pristojnosti.

2. Vsaka država članica imenuje pristojni organ. Pristojni organi med seboj sodelujejo pri izvajanju te uredbe. Države članice lahko pristojnemu organu dovolijo, da posebne naloge iz te uredbe prenese na druge organe. Kadar pristojni organi prenesejo nalogo razglasitve katere koli stopnje krize iz člena 11(1), jo lahko prenesejo samo na javni organ, operaterja prenosnega sistema ali operaterja distribucijskega sistema. Prenesene naloge se izvajajo pod nadzorom pristojnega organa in se podrobno določijo v načrtu preventivnih ukrepov in načrtu za izredne razmere.

3. Vsaka država članica Komisiji nemudoma priglasi in tudi objavi ime svojega pristojnega organa in morebitne spremembe tega imena.

4. Pri izvajanju ukrepov iz te uredbe pristojni organ določi vloge in odgovornosti različnih zadevnih akterjev, da zagotovi tristopenjski pristop, ki najprej vključuje zadevna podjetja plinskega gospodarstva, elektroenergetska podjetja, kadar je primerno, ter industrijo, nato države članice na nacionalni ali regionalni ravni, potem pa Unijo.

5. Komisija na podlagi te uredbe usklajuje dejavnosti pristojnih organov na regionalni ravni in ravni Unije, med drugim prek KSP ali zlasti v primeru izrednih razmer na regionalni ravni ali ravni Unije v skladu s členom 12(1) prek skupine za krizno upravljanje iz člena 12(4).

6. V izrednih razmerah na regionalni ravni ali ravni Unije operaterji prenosnih sistemov sodelujejo in si izmenjujejo informacije z uporabo sistema regionalnega sodelovanja na področju plina, ki ga je vzpostavil ENTSO-G. ENTSO-G o tem ustrezno obvesti Komisijo in pristojne organe zadevnih držav članic.

7. V skladu s členom 7(2) je treba opredeliti velika čezmejna tveganja za zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji, na tej podlagi pa je treba določiti rizične skupine. Te rizične skupine so podlaga za okrepljeno regionalno sodelovanje, da bi izboljšali zanesljivost oskrbe s plinom in omogočili sporazum o ustreznih in učinkovitih čezmejnih ukrepih vseh zadevnih držav članic znotraj in zunaj rizičnih skupin, ki se nahajajo vzdolž koridorjev za oskrbo v izrednih razmerah.

Seznam takih rizičnih skupin in njihova sestava sta določena v Prilogi I. Sestava teh rizičnih skupin ne preprečuje drugih oblik regionalnega sodelovanja, ki bi izboljšalo zanesljivost oskrbe.

8. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 19 za posodabljanje sestave rizičnih skupin iz Priloge I, in sicer s spremembo navedene priloge, da se upošteva razvoj velikih čezmejnih tveganj za zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji in njen vpliv na države članice ter rezultat simulacije scenarijev motenj v oskrbi s plinom in infrastrukturi, ki jih v skladu s členom 7(1) po vsej Uniji izvede ENTSO-G. Komisija se pred posodobitvijo o osnutku posodobitve posvetuje s KSP v sestavi iz člena 4(4).

Člen 4

Koordinacijska skupina za plin

1. Zaradi lažjega usklajevanja ukrepov, ki se nanašajo na zanesljivost oskrbe s plinom, se ustanovi koordinacijska skupina za plin (KSP). KSP sestavljajo predstavniki držav članic, zlasti predstavniki njihovih pristojnih organov, ter Agencija za sodelovanje energetskih regulatorjev (v nadaljnjem besedilu: Agencija), ENTSO-G ter predstavniški organi zadevne industrije in zadevnih odjemalcev. Komisija ob posvetovanju z državami članicami sprejme odločitev o sestavi KSP in zagotovi, da je popolnoma reprezentativna. KSP predseduje Komisija. KSP sprejme svoj poslovnik.

2. S KSP se opravijo posvetovanja, KSP pa pomaga Komisiji zlasti glede naslednjih vprašanj:

(a) zanesljivosti oskrbe s plinom, kadar koli in zlasti v primeru izrednih razmer;

(b) vseh informacij, ki so pomembne za zanesljivost oskrbe s plinom na nacionalni in regionalni ravni ter na ravni Unije;

(c) najboljših praks in možnih smernic za vse udeležene strani;

(d) ravni zanesljivosti oskrbe s plinom, referenčnih meril in metodologijah ocenjevanja;

(e) scenarijev na nacionalni in regionalni ravni ter na ravni Unije in testiranj pripravljenosti;

(f) ocen načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere, preverjanja skladnosti različnih načrtov in izvajanja ukrepov iz teh načrtov;

(g) usklajevanja ukrepov za reševanje izrednih razmer v Uniji z državami, ki so pogodbenice Energetske skupnosti, in z drugimi tretjimi državami;

(h) pomoči, ki jo potrebujejo najbolj prizadete države.

3. Komisija redno sklicuje sestanke KSP in ji predloži informacije, ki jih je prejela od pristojnih organov, pri čemer ohrani zaupnost poslovno občutljivih informacij.

4. Komisija lahko skliče sestanek KSP v sestavi, ki je omejena na predstavnike držav članic in zlasti njihovih pristojnih organov. Komisija skliče sestanek KSP v tej omejeni sestavi na zahtevo enega ali več predstavnikov držav članic in zlasti njihovih pristojnih organov. V takšnem primeru se člen 16(2) ne uporablja.

Člen 5

Infrastrukturni standard

1. Vsaka država članica ali, kadar država članica tako določi, njen pristojni organ zagotovi sprejetje potrebnih ukrepov, tako da je v primeru motenj v posamezni največji plinski infrastrukturi tehnična zmogljivost preostale infrastrukture, določena v skladu s formulo N – 1 iz točke 2 Priloge II, brez poseganja v odstavek 2 tega člena, dovolj za zadostitev celotnega dnevnega povpraševanja po plinu na območju izračuna v obdobju izjemno velikega povpraševanja po plinu, ki se statistično pojavlja enkrat v 20 letih. Pri tem se upoštevajo trendi porabe plina, dolgoročen učinek ukrepov energetske učinkovitosti in stopnja uporabe obstoječe infrastrukture.

Obveznost iz prvega pododstavka tega odstavka ne posega v odgovornost operaterjev prenosnih sistemov, da izvedejo ustrezne naložbe, ter obveznosti operaterjev prenosnih sistemov, kot so določene v Uredbi (ES) št. 715/2009 in Direktivi 2009/73/ES.

2. Šteje se tudi, da je obveznost zagotovitve tehnične zmogljivosti preostale infrastrukture, da zadosti celotnemu povpraševanju po plinu, kot je določeno v odstavku 1 tega člena, izpolnjena, kadar pristojni organ v načrtu preventivnih ukrepov dokaže, da je motnje v oskrbi s plinom mogoče zadostno in pravočasno kompenzirati z ustreznimi tržnimi ukrepi na strani povpraševanja. V ta namen se formula N – 1 izračuna, kot je določeno v točki 4 Priloge II.

3. Kadar je primerno, se lahko pristojni organi sosednjih držav članic v skladu z ocenami tveganja iz člena 7 skupno dogovorijo za izpolnjevanje obveznosti iz odstavka 1 tega člena. V takem primeru pristojni organi v oceni tveganja ukrepov določijo izračun formule N – 1, v tistih poglavjih načrtov preventivnih ukrepov, ki se nanašajo na regije, pa obrazložitev, kako dogovorjena ureditev izpolnjujejo to obveznost. Uporabi se točka 5 Priloge II.

4. Operaterji prenosnih sistemov omogočijo stalno fizično zmogljivost za transport plina v obe smeri (v nadaljnjem besedilu: dvosmerna zmogljivost) na vseh medsebojnih povezavah med državami članicami, razen:

(a) v primeru povezave s proizvodnimi obrati, obrati za UZP in distribucijskimi omrežji ali

(b) kadar je bilo po podrobni oceni ter po posvetovanju z drugimi državami članicami in Komisijo odobreno izvzetje od navedene obveznosti v skladu s Prilogo III.

Pri postopku za omogočanje ali izboljšanje dvosmerne zmogljivosti na medsebojni povezavi ali za pridobitev ali podaljšanje izvzetja od navedene obveznosti se uporablja Priloga III. Komisija objavi in posodablja seznam izjem.

5. Predlog za omogočanje ali povečanje dvosmerne zmogljivosti ali zahteva za odobritev ali podaljšanje izvzetja vsebuje tudi analizo stroškov in koristi, pripravljeno na podlagi metodologije v skladu s členom 11 Uredbe (EU) št. 347/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (14) in temelji na naslednjih elementih:

(a) oceni tržnega povpraševanja;

(b) projekciji povpraševanja in ponudbe;

(c) morebitnem ekonomskem učinku na obstoječo infrastrukturo;

(d) študiji izvedljivosti;

(e) stroških dvosmerne zmogljivosti, vključno s potrebno okrepitvijo prenosnega sistema, in

(f) koristih za zanesljivost oskrbe s plinom, upoštevati pa mora tudi, kako bi lahko dvosmerna zmogljivost pripomogla k izpolnjevanju infrastrukturnega standarda iz tega člena.

6. Nacionalni regulativni organi upoštevajo nastale potrebne stroške izpolnjevanja obveznosti iz odstavka 1 tega člena in stroške zaradi omogočanja dvosmerne zmogljivosti, tako da omogočijo ustrezne spodbude pri preglednem in podrobnem določanju ali potrjevanju tarif ali metodologij v skladu s členom 13 Uredbe (ES) št. 715/2009 in členom 41(8) Direktive 2009/73/ES.

7. Če naložba, ki bi omogočila ali izboljšala dvosmerno zmogljivost, ni potrebna zaradi tržnih razlogov, vendar se šteje za potrebno zaradi zanesljivosti oskrbe s plinom, in kadar bi zaradi navedene naložbe nastali stroški v več kot eni državi članici oziroma v eni državi članici v korist druge države članice, nacionalni regulativni organi vseh zadevnih držav članic pred sprejetjem kakršne koli odločitve o naložbi sprejmejo usklajeno odločitev o razdelitvi stroškov. Pri razdelitvi stroškov se upoštevajo načela in elementi iz člena 12(4) Uredbe (EU) št. 347/2013, zlasti pa, v kolikšni meri bo naložba v infrastrukturo povečala zanesljivost oskrbe zadevnih držav članic s plinom, ter že opravljene naložbe v zadevno infrastrukturo. Razdelitev stroškov ne sme neupravičeno izkrivljati konkurence in učinkovitega delovanja notranjega trga ter, ne sme kakor koli povzročiti neupravičenega izkrivljanja trga.

8. Pristojni organ zagotovi, da vsaka nova infrastruktura za prenos izboljša zanesljivost oskrbe s plinom z razvojem dobro povezanega omrežja, vključno po potrebi z zadostnim številom čezmejnih vstopnih in izstopnih točk glede na tržno povpraševanje in ugotovljena tveganja.

Pristojni organ v oceni tveganja s celovito perspektivo elektroenergetskih in plinskih sistemov presodi, ali obstajajo notranja ozka grla in ali so nacionalna vstopna zmogljivost in infrastrukture, zlasti prenosna omrežja, zmožni prilagoditi nacionalni in čezmejni pretok plina scenariju motenj v posamezni največji plinski infrastrukturi na nacionalni ravni in posamezni največji plinski infrastrukturi skupnega interesa za rizično skupino, kot je opredeljeno v oceni tveganja.

9. Z izvzetjem od odstavka 1 tega člena in ob upoštevanju pogojev iz tega odstavka Luksemburg, Slovenija in Švedska niso obvezane izpolniti obveznosti iz navedenega odstavka, vendar si prizadevajo izpolniti to obveznost, ob zagotavljanju oskrbe zaščitenih odjemalcev s plinom v skladu s členom 6.

Izvzetje se uporablja za Luksemburg, če:

(a) ima vsaj dva povezovalna plinovoda z drugimi državami članicami;

(b) ima vsaj dva različna vira oskrbe s plinom in

(c) nima nobenih skladišč za plin na svojem ozemlju.

Izvzetje se uporablja za Slovenijo, če:

(a) ima vsaj dva povezovalna plinovoda z drugimi državami članicami;

(b) ima vsaj dva različna vira oskrbe s plinom in

(c) nima nobenih skladišč za plin ali obrata za UZP na svojem ozemlju.

Izvzetje se uporablja za Švedsko, če:

(a) na svojem ozemlju nima tranzita plina v druge države članice;

(b) je njena letna bruto poraba plina manj kot 2 Mtoe in

(c) manj kot 5 % njene skupne porabe primarne energije izvira iz plina.

Luksemburg, Slovenija in Švedska Komisijo obvestijo o vseh spremembah, ki vplivajo na pogoje iz tega odstavka. Izvzetje iz tega odstavka se ne uporablja več, kadar vsaj eden od navedenih pogojev ni več izpolnjen.

Luksemburg, Slovenija in Švedska v okviru nacionalne ocene tveganja, opravljene v skladu s členom 7(3), opišejo stanje v zvezi z zadevnimi pogoji iz tega odstavka in obete za izpolnitev obveznosti iz odstavka 1 tega člena, ob upoštevanju ekonomskega vpliva izpolnjevanja infrastrukturnega standarda, razvoja trga plina in projektov plinske infrastrukture v rizični skupini. Na podlagi informacij iz nacionalne ocene tveganja in če so zadevni pogoji iz tega odstavka še vedno izpolnjeni, lahko Komisija sprejme odločitev, da se izvzetje lahko uporablja še nadaljnja štiri leta. V primeru pozitivne odločitve se postopek iz tega pododstavka po štirih letih ponovi.

Člen 6

Standard oskrbe s plinom

1. Pristojni organ od podjetij plinskega gospodarstva, ki jih določi, zahteva, da sprejmejo ukrepe za zagotovitev oskrbe s plinom zaščitenih odjemalcev v državi članici v vsakem od naslednjih primerov:

(a) ekstremne temperature v sedemdnevnem koničnem obdobju, ki se statistično pojavlja enkrat v 20 letih;

(b) vsako 30-dnevno obdobje izjemno velikega povpraševanja po plinu, ki se statistično pojavlja enkrat v 20 letih;

(c) 30-dnevno obdobje v primeru motenj v posamezni največji plinski infrastrukturi v povprečnih zimskih razmerah.

Vsaka država članica do 2. februarja 2018 Komisiji priglasi svojo opredelitev zaščitenih odjemalcev, količino plina, ki ga letno porabijo zaščiteni odjemalci, in delež porabe te količine v skupni letni končni porabi plina v tej državi članici. Kadar država članica v svojo opredelitev zaščitenih odjemalcev vključi kategorije iz točke 5(a) ali (b) člena 2, navede količine plina, ki ga porabijo odjemalci iz navedenih kategorij, in delež porabe vsake od navedenih skupin odjemalcev v skupni letni končni porabi plina.

Pristojni organ določi podjetja plinskega gospodarstva iz prvega pododstavka tega odstavka in jih navede v načrtu preventivnih ukrepov.

Vsak nov netržni ukrep, predviden za zagotovitev standarda oskrbe s plinom, se izvaja po postopku iz člena 9(4) do (9).

Države članice lahko izpolnijo obveznosti iz prvega pododstavka z izvajanjem ukrepov za energetsko učinkovitost ali tako, da plin nadomestijo z drugačnim virom energije, med drugim z obnovljivimi viri energije, v takšnem obsegu, da je dosežena ista raven zaščite.

2. Vsak povišani standard oskrbe s plinom nad 30-dnevnim obdobjem iz točk (b) in (c) odstavka 1 ali vsaka dodatna obveznost, uvedena zaradi zanesljivosti oskrbe s plinom, temelji na oceni tveganja, se upoštevata v načrtu preventivnih ukrepov in:

(a) sta skladna s členom 8(1);

(b) ne vplivata negativno na zmožnost katere koli druge države članice, da svoje zaščitene odjemalce oskrbuje s plinom v skladu s tem členom v primeru izrednih razmer na nacionalni ali regionalni ravni ali na ravni Unije, in

(c) sta ob izrednih razmerah na regionalni ravni ali ravni Unije skladna s členom 12(5).

Komisija lahko zahteva utemeljitev skladnosti katerega koli ukrepa iz prvega pododstavka s pogoji, določenimi v njem. Pristojni organ države članice, ki uvaja ukrep, tako utemeljitev objavi.

Vsak nov netržni ukrep na podlagi prvega pododstavka tega odstavka, sprejet 1. novembra 2017 ali pozneje, mora biti skladen s postopkom iz člena 9(4) do (9).

3. Po poteku obdobij, ki jih opredeli pristojni organ v skladu z odstavkoma 1 in 2, ali ob bolj resnih razmerah od tistih iz odstavka 1, si pristojni organi in podjetja plinskega gospodarstva prizadevajo čim dlje zagotavljati oskrbo s plinom, zlasti zaščitenih odjemalcev.

4. Obveznosti podjetij plinskega gospodarstva v zvezi z izpolnjevanjem standardov oskrbe s plinom iz tega člena so nediskriminatorne in ne pomenijo nepotrebnega bremena za navedena podjetja.

5. Če je ustrezno, lahko podjetja plinskega gospodarstva svoje obveznosti iz tega člena izpolnijo na regionalni ravni ali ravni Unije. Pristojni organi ne zahtevajo, da se standardi oskrbe s plinom iz tega člena izpolnijo na podlagi infrastrukture, ki se nahaja zgolj na njihovem ozemlju.

6. Pristojni organi zagotovijo, da se pogoji za oskrbo zaščitenih odjemalcev določijo brez poseganja v pravilno delovanje notranjega energetskega trga ter po ceni, ki upošteva tržno vrednost oskrbe.

Člen 7

Ocena tveganja

1. ENTSO-G do 1. novembra 2017 po vsej Uniji izvede simulacijo scenarijev motenj v oskrbi s plinom in infrastrukturi. Simulacija vključuje identifikacijo in oceno koridorjev za oskrbo s plinom v izrednih razmerah in ugotavlja tudi, katere države članice se lahko odzovejo na ugotovljena tveganja, tudi v zvezi z UZP. Scenarije motenj v oskrbi s plinom in infrastrukturi ter metodologijo za simulacijo opredeli ENTSO-G v sodelovanju s KSP. ENTSO-G zagotovi ustrezno raven preglednosti in dostop do predpostavk za modeliranje, uporabljenih v njegovih scenarijih. Simulacija scenarijev motenj v oskrbi s plinom in infrastrukturi, izvedena po vsej Uniji, se ponovi vsaka štiri leta, razen če so zaradi okoliščin potrebne pogostejše posodobitve.

2. Pristojni organi iz vsake rizične skupine, navedene v Prilogi I, napravijo skupno oceno na ravni rizične skupine (v nadaljnjem besedilu: skupna ocena tveganja) vseh relevantnih dejavnikov tveganja, kot so naravne nesreče ter tehnološka, poslovna, socialna, politična in druga tveganja, ki bi lahko pripeljala do uresničitve velikega čezmejnega tveganja za zanesljivost oskrbe s plinom, za katero je bila rizična skupina oblikovana. Pristojni organi upoštevajo rezultate simulacije iz odstavka 1 tega člena za pripravo ocen tveganja, načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere.

Pristojni organi v vsaki rizični skupini se dogovorijo o mehanizmu sodelovanja za izvedbo skupne ocene tveganja in o njem poročajo KSP enajst mesecev pred rokom za priglasitev skupne ocene tveganja in njenih posodobitev. Komisija ima lahko na zahtevo pristojnega organa podporno vlogo pri pripravi skupne ocene tveganja, zlasti pri vzpostavitvi mehanizma sodelovanja. Če pristojni organi v rizični skupini ne dosežejo dogovora o mehanizmu sodelovanja, Komisija po posvetovanju z zadevnimi pristojnimi organi predlaga mehanizem sodelovanja za to rizično skupino. Zadevni pristojni organi se dogovorijo o mehanizmu sodelovanja za navedeno rizično skupino in pri tem čim bolj upoštevajo predlog Komisije.

Deset mesecev pred rokom za priglasitev skupne ocene tveganja ali njenih posodobitev vsak pristojni organ v okviru dogovorjenih mehanizmov sodelovanja posreduje in posodobi vse nacionalne podatke, potrebne za pripravo skupne ocene tveganja, zlasti za izvajanje različnih scenarijev iz točke (c) odstavka 4.

3. Pristojni organ vsake države članice opravi nacionalno oceno tveganja (v nadaljnjem besedilu: nacionalna ocena tveganja) glede vseh relevantnih tveganj, ki bi lahko vplivala na zanesljivost oskrbe s plinom. Taka ocena mora biti povsem skladna s predpostavkami in rezultati skupne ocene ali ocen tveganja.

4. Ocene tveganja iz odstavkov 2 in 3 tega člena se izvajajo, kot je ustrezno:

(a) z uporabo standardov, navedenih v členih 5 in 6. Ocena tveganja opisuje izračun formule N – 1 na nacionalni ravni in po potrebi vključuje izračun formule N – 1 na regionalni ravni. V oceni tveganja so zajete tudi uporabljene predpostavke, vključno po potrebi s tistimi za izračun formule N – 1 na regionalni ravni, ter potrebni podatki za tak izračun. Izračunu formule N – 1 na nacionalni ravni se priloži simulacija motenj v posamezni največji plinski infrastrukturi z uporabo hidravličnega modeliranja za nacionalno ozemlje in izračun formule N – 1, ob upoštevanju količin plina v skladiščih pri 30 % in 100 % največje delovne prostornine;

(b) ob upoštevanju vseh ustreznih nacionalnih in čezmejnih okoliščin, zlasti velikosti trga, konfiguracije omrežja, dejanskih pretokov, vključno s pretoki iz zadevne države članice, možnosti fizičnega pretoka plina v obe smeri, vključno z morebitno potrebo po posledični okrepitvi prenosnega sistema, obstoječe proizvodnje in skladiščenja ter vloge plina v mešanicah energetskih virov, zlasti pri daljinskem ogrevanju, proizvodnji električne energije in dejavnostih industrijskih sektorjev, ter dejavnikov varnosti in kakovosti plina;

(c) z izvajanjem različnih scenarijev izjemno velikega povpraševanja po plinu in motenj v oskrbi s plinom, ob upoštevanju preteklih dogodkov, verjetnosti, letnega časa, pogostosti in trajanja njihovega pojava ter ob oceni njihovih morebitnih posledic, kot so: (i) motnje v infrastrukturi, ki vplivajo na zanesljivost oskrbe s plinom, zlasti v infrastrukturi za prenos, skladiščih ali terminalih za UZP, vključno z največjo plinsko infrastrukturo, opredeljeno za izračun formule N – 1, in (ii) motnje v oskrbi s strani dobaviteljev iz tretjih držav ter, kadar je to primerno, geopolitična tveganja;

(d) s prepoznavanjem medsebojnega vpliva in povezanosti tveganj med državami članicami v rizični skupini in z drugimi državami članicami ali drugimi rizičnimi skupinami, kot je primerno, vključno pri medsebojnih povezavah, čezmejni oskrbi, čezmejnem dostopu do skladišč in dvosmerne zmogljivosti;

(e) ob upoštevanju tveganj v zvezi z nadzorom nad infrastrukturo, ki je pomembna za zanesljivost oskrbe s plinom do te mere, da lahko med drugim vključujejo tveganja premajhnega obsega naložb, onemogočanja diverzifikacije, zlorabe obstoječe infrastrukture ali kršitve prava Unije;

(f) ob upoštevanju največje zmogljivosti medsebojne povezave na vsaki vstopni in izstopni točki na meji ter različne ravni napolnjenosti skladišč.

5. Skupne in nacionalne ocene tveganja se pripravijo v skladu z ustrezno predlogo iz Priloge IV ali V. Države članice lahko po potrebi vključijo dodatne informacije. Na Komisijo se prenese pooblastilo, da v skladu s členom 19 po posvetovanju s KSP sprejme delegirane akte za spremembo predlog iz prilog IV in V, da bi se upoštevale izkušnje, pridobljene z uporabo te uredbe, in da bi se zmanjšala upravna bremena držav članic.

6. Podjetja plinskega gospodarstva, industrijski odjemalci plina, zadevne organizacije, ki predstavljajo interese gospodinjstev in industrijskih odjemalcev plina, ter države članice in, če niso pristojni organi, nacionalni regulativni organi sodelujejo s pristojnimi organi in jim na zahtevo zagotovijo vse potrebne informacije za skupne in nacionalne ocene tveganja.

7. Države članice do 1. oktobra 2018 Komisiji priglasijo prvo skupno oceno tveganja, ki je dogovorjena med vsemi državami članicami v rizični skupini, ter nacionalne ocene tveganja. Ocene tveganja se vsaka štiri leta po tem posodabljajo, razen če so zaradi okoliščin potrebne pogostejše posodobitve. V ocenah tveganja je treba upoštevati doseženi napredek pri naložbah, potrebnih za doseganje infrastrukturnega standarda, opredeljenega v členu 5, in specifične težave, s katerimi se srečujejo posamezne države pri izvajanju novih alternativnih rešitev. Poleg tega morajo ocene tveganja temeljiti na izkušnjah, pridobljenih s simulacijo načrtov za izredne razmere iz člena 10(3).

Člen 8

Priprava načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere

1. Ukrepi za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom, zajeti v načrtu preventivnih ukrepov in načrtu za izredne razmere, so jasno opredeljeni, pregledni, sorazmerni, nediskriminatorni in preverljivi, ne izkrivljajo neupravičeno konkurence ali učinkovitega delovanja notranjega trga plina ter ne ogrožajo zanesljivosti oskrbe s plinom drugih držav članic ali Unije.

2. Pristojni organ vsake države članice po posvetovanju s podjetji plinskega gospodarstva, zadevnimi organizacijami, ki predstavljajo interese gospodinjstev in industrijskih odjemalcev plina, vključno s proizvajalci električne energije, operaterji prenosnih sistemov za električno energijo in, če ni pristojni organ, nacionalnim regulativnim organom pripravijo:

(a) v skladu s členom 9 oblikovan načrt preventivnih ukrepov, ki vključuje ukrepe, potrebne za odpravljanje ali ublažitev tveganj – vključno z učinki energetske učinkovitosti in ukrepi na strani povpraševanja -, ugotovljenih v skupnih in nacionalnih ocenah tveganja;

(b) načrt za izredne razmere, ki vsebuje ukrepe za odpravo ali zmanjšanje vpliva motenj v oskrbi s plinom v skladu s členom 10.

3. Načrt preventivnih ukrepov in načrt za izredne razmere vsebujeta poglavje, ki se nanaša na regije, ali več poglavij, ki se nanašajo na regije, kadar država članica pripada različnim rizičnim skupinam, kot so opredeljene v Prilogi I.

Poglavja, ki se nanašajo na regije, oblikujejo skupaj vse države članice iz rizične skupine še pred vključitvijo v svoje nacionalne načrte. Komisija deluje kot spodbujevalec in tako omogoči, da se z vsemi poglavji, ki se nanašajo na regije, poveča zanesljivost oskrbe s plinom v Uniji ter da se ne pojavljajo neskladja in se odpravijo vse ovire za sodelovanje.

Poglavja, ki se nanašajo na regije, vključujejo ustrezne in učinkovite čezmejne ukrepe, tudi v zvezi z UZP, s katerimi se morajo strinjati države članice, ki izvajajo ukrepe in pripadajo isti ali različnim rizičnim skupinam, ki jih na podlagi simulacije iz člena 7(1) ter skupne ocene tveganja zadeva ukrep.

4. Pristojni organi KSP redno poročajo o napredku, doseženem pri pripravi in sprejetju načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere, zlasti poglavij, ki se nanašajo na regije. Pristojni organi se zlasti dogovorijo o mehanizmu sodelovanja pri pripravi načrta preventivnih ukrepov in načrta za izredne razmere, kamor spada tudi izmenjava osnutkov načrtov. KSP poročajo o takem dogovorjenem mehanizmu sodelovanja 16 mesecev pred iztekom roka za dogovor o teh načrtih in njihovih posodobitvah.

Komisija ima lahko podporno vlogo pri pripravi načrta preventivnih ukrepov in načrta za izredne razmere, zlasti pri vzpostavitvi mehanizma sodelovanja. Če pristojni organi v rizični skupini ne dosežejo dogovora o mehanizmu sodelovanja, ga za to rizično skupino predlaga Komisija. Zadevni pristojni organi se dogovorijo o mehanizmu sodelovanja za to rizično skupino in pri tem upoštevajo predlog Komisije. Pristojni organi poskrbijo za redno spremljanje izvajanja načrta preventivnih ukrepov in načrta za izredne razmere.

5. Načrt preventivnih ukrepov in načrt za izredne razmere se pripravita v skladu s predlogami iz prilog VI in VII. Na Komisijo se prenese pooblastilo, da v skladu s členom 19 po posvetovanju s KSP sprejme delegirane akte za spremembo predlog iz prilog VI in VII, da bi se upoštevale izkušnje, pridobljene z uporabo te uredbe, in da bi se zmanjšala upravna bremena držav članic.

6. Pristojni organi sosednjih držav članic se pravočasno posvetujejo zaradi usklajevanja njihovih načrtov preventivnih ukrepov in njihovih načrtov za izredne razmere.

Pristojni organi v vsaki rizični skupini si najpozneje pet mesecev pred rokom za predložitev načrtov izmenjajo osnutke načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere s predlogi za sodelovanje.

O končni različici poglavij, ki se nanašajo na regije, iz odstavka 3 se dogovorijo vse države članice iz rizične skupine. Načrti preventivnih ukrepov in načrti za izredne razmere vsebujejo tudi nacionalne ukrepe, ki so potrebni za izvajanje in uveljavljanje čezmejnih ukrepov v poglavjih, ki se nanašajo na regije.

7. Načrti preventivnih ukrepov in načrti za izredne razmere se objavijo in priglasijo Komisiji do 1. marca 2019. Komisija obvesti KSP o priglasitvi načrtov, ki jih objavi na spletnem mestu Komisije.

Komisija v štirih mesecih od priglasitve načrtov pristojnih organov načrte oceni in pri tem ustrezno upošteva stališče KSP.

8. Komisija izda mnenje pristojnemu organu s priporočilom, naj pregleda načrt preventivnih ukrepov ali načrt za izredne razmere, če velja eno ali več od naslednjega:

(a) ni učinkovit pri blažitvi tveganj, ugotovljenih v oceni tveganja;

(b) ni skladen z ocenjenimi scenariji tveganja ali načrti druge države članice ali rizične skupine;

(c) ni skladen z zahtevo iz odstavka 1 glede neupravičenega izkrivljanja konkurence ali učinkovitega delovanja notranjega trga;

(d) ni skladen z določbami te uredbe ali drugimi določbami prava Unije.

9. V treh mesecih po priglasitvi mnenja Komisije iz odstavka 8 zadevni pristojni organ priglasi spremenjeni načrt preventivnih ukrepov ali načrt za izredne razmere Komisiji ali Komisijo obvesti o razlogih, zaradi katerih se s priporočili ne strinja.

V primeru nestrinjanja glede elementov iz odstavka 8 lahko Komisija v štirih mesecih po odgovoru pristojnega organa svojo zahtevo umakne ali skliče sestanek s pristojnim organom in, kadar meni, da je potrebno, KSP, da bi se obravnavalo to vprašanje. Komisija predloži podrobne razloge za vsako zahtevano spremembo načrta preventivnih ukrepov ali načrta za izredne razmere. Zadevni pristojni organ v celoti upošteva podrobne razloge Komisije.

Po potrebi zadevni pristojni organ nemudoma spremeni in objavi spremenjeni načrt preventivnih ukrepov ali načrt za izredne razmere.

Kadar je končno stališče pristojnega organa drugačno od podrobne obrazložitve Komisije, ta pristojni organ v dveh mesecih od prejema podrobnih razlogov Komisije pripravi in objavi utemeljitev svojega stališča skupaj s svojim stališčem in podrobnimi razlogi Komisije.

10. Za netržne ukrepe, sprejete 1. novembra 2017 ali pozneje, se uporablja postopek iz člena 9(4), (6), (8) in (9).

11. Ohrani se zaupnost poslovno občutljivih informacij.

12. Načrti preventivnih ukrepov in načrti za izredne razmere, pripravljeni na podlagi Uredbe (EU) št. 994/2010, posodobljeni v skladu z navedeno uredbo, ostanejo v veljavi, dokler niso prvič uvedeni načrti preventivnih ukrepov in načrti za izredne razmere iz odstavka 1 tega člena.

Člen 9

Vsebina načrtov preventivnih ukrepov

1. Načrt preventivnih ukrepov zajema:

(a) rezultate ocene tveganja in povzetek obravnavanih scenarijev iz točke (c) člena 7(4);

(b) opredelitev zaščitenih odjemalcev in informacije iz drugega pododstavka člena 6(1);

(c) ukrepe, količine in zmogljivost, ki so potrebni za izpolnitev infrastrukturnega standarda in standardov oskrbe s plinom, kot je določeno v členih 5 in 6, vključno, kadar je to primerno, do katere mere je mogoče z ukrepi na strani povpraševanja zadostno in pravočasno kompenzirati motnje v oskrbi s plinom iz člena 5(2), določitev posamezne največje plinske infrastrukture skupnega interesa v primeru uporabe člena 5(3), potrebne količine plina na kategorijo zaščitenih odjemalcev in na scenarij iz člena 6(1) ter vse povišane standarde oskrbe s plinom iz člena 6(2), vključno z morebitno utemeljitvijo izpolnjevanja pogojev iz člena 6(2) in opisom mehanizma za začasno zmanjšanje vsakega morebitnega povišanega standarda oskrbe s plinom ali dodatne obveznosti v skladu s členom 11(3);

(d) obveznosti, ki jih imajo podjetja plinskega gospodarstva, po potrebi tudi elektroenergetska podjetja, in drugi ustrezni organi, ki bi verjetno lahko imele učinek na zanesljivost oskrbe s plinom, kot je obveznost za varno delovanje plinskega sistema;

(e) druge preventivne ukrepe za obravnavo tveganj, ugotovljenih v oceni tveganja, kot so ukrepi, ki se nanašajo na potrebo po okrepitvi medsebojnih povezav med sosednjimi državami članicami, nadaljnje izboljšanje energetske učinkovitosti, zmanjšanje povpraševanja po plinu ter možnost za diverzifikacijo plinskih poti in virov oskrbe s plinom, pa tudi uporabo obstoječih skladiščnih zmogljivosti in zmogljivosti za UZP na regionalni ravni, če je to ustrezno, da bi se čim bolj vzdrževala oskrba vseh odjemalcev s plinom;

(f) informacije o ekonomskem vplivu, učinkovitosti in uspešnosti ukrepov, zajetih v načrtu, vključno z obveznostmi iz točke (k);

(g) opis učinkov ukrepov, zajetih v načrtu o delovanju notranjega energetskega trga in nacionalnih trgov, vključno z obveznostmi iz točke (k);

(h) opis učinka ukrepov na okolje in odjemalce;

(i) mehanizme, ki se uporabljajo za sodelovanje z drugimi državami članicami, vključno z mehanizmi za pripravo in izvajanje načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere;

(j) informacije o obstoječih in prihodnjih medsebojnih povezavah in infrastrukturi, vključno s tistimi, ki omogočajo dostop do notranjega trga Unije, o čezmejnih pretokih, čezmejnem dostopu do skladišč in obratov za UZP ter dvosmerni zmogljivosti, zlasti v izrednih razmerah;

(k) informacije o vseh obveznostih javnih služb, povezanih z zanesljivostjo oskrbe s plinom.

Izključijo se lahko kritične informacije, ki se nanašajo na točke (a), (c) in (d) prvega pododstavka, ki bi v primeru njihovega razkritja ogrozile zanesljivost oskrbe s plinom.

2. V načrtu preventivnih ukrepov, zlasti pri ukrepih za izpolnjevanje infrastrukturnega standarda iz člena 5, se upošteva desetletni načrt za razvoj omrežja za celotno Unijo, ki ga izdela ENTSO-G v skladu s členom 8(10) Uredbe (ES) št. 715/2009.

3. Načrt preventivnih ukrepov temelji zlasti na tržnih ukrepih in ne obremenjuje neupravičeno podjetij plinskega gospodarstva oziroma nima negativnega učinka na delovanje notranjega trga plina.

4. Države članice in zlasti njihovi pristojni organi zagotovijo, da so vsi preventivni netržni ukrepi, kot so ukrepi iz Priloge VIII, ki se sprejmejo 1. novembra 2017 ali pozneje, ne glede na to, ali so del načrta preventivnih ukrepov ali sprejeti naknadno, skladni z merili iz prvega pododstavka člena 6(2).

5. Pristojni organ objavi vsak ukrep iz odstavka 4, ki še ni bil vključen v načrt preventivnih ukrepov, in Komisiji priglasi opis vsakega takega ukrepa in njegovega učinka na nacionalni trg plina, kolikor je mogoče pa tudi na trge plina drugih držav članic.

6. Če Komisija ni prepričana, ali ukrep iz odstavka 4 tega člena izpolnjuje merila iz prvega pododstavka člena 6(2), od zadevne države članice zahteva priglasitev ocene učinka.

7. Ocena učinka iz odstavka 6 zajema vsaj naslednje:

(a) potencialni vpliv na razvoj nacionalnega trga plina in konkurenčnost na nacionalni ravni;

(b) potencialni vpliv na notranji trg plina;

(c) potencialni vpliv na zanesljivost oskrbe s plinom sosednjih držav članic, zlasti za tiste ukrepe, ki bi lahko zmanjšali likvidnost na regionalnih trgih ali omejili pretoke v sosednje države članice;

(d) stroške in koristi, ki se ocenijo na podlagi alternativnih tržnih ukrepov;

(e) oceno nujnosti in sorazmernosti v primerjavi z možnimi tržnimi ukrepi;

(f) presojo, ali ukrep zagotavlja enake možnosti za vse udeležence na trgu;

(g) strategijo postopnega opuščanja, pričakovano trajanje predvidenega ukrepa in ustrezen časovni načrt pregleda.

Analizo iz točk (a) in (b) opravi nacionalni regulativni organ. Oceno učinka objavi pristojni organ in jo priglasi Komisiji.

8. Kadar na podlagi ocene učinka Komisija meni, da bi lahko ukrep ogrožal zanesljivost oskrbe s plinom drugih držav članic ali Unije, v štirih mesecih od priglasitve ocene učinka sprejme odločitev, s katero zahteva v potrebnem obsegu spremembo ali umik ukrepa.

Sprejeti ukrep začne veljati šele, ko ga odobri Komisija ali je bil spremenjen v skladu z odločitvijo Komisije.

Štirimesečni rok začne teči dan po prejemu popolne priglasitve. Štirimesečni rok se lahko s soglasjem obeh, Komisije in pristojnega organa, podaljša.

9. Kadar na podlagi ocene učinka Komisija meni, da ukrep ne izpolnjuje drugih meril iz prvega odstavka člena 6(2), lahko v štirih mesecih od priglasitve ocene učinka izda mnenje. Uporablja se postopek iz člena 8(8) in (9).

Štirimesečni rok začne teči dan po prejemu popolne priglasitve. Štirimesečni rok se lahko s soglasjem obeh, Komisije in pristojnega organa, podaljša.

10. Člen 8(9) se uporablja za vsak ukrep, za katerega veljajo odstavki 6 do 9 tega člena.

11. Načrt preventivnih ukrepov se posodobi vsaka štiri leta po 1. marcu 2019 ali bolj pogosto, če to zahtevajo okoliščine ali Komisija. V posodobljenem načrtu se upoštevajo posodobljena ocena tveganja in rezultati preverjanj, opravljenih v skladu s členom 10(3). Za posodobljeni načrt se uporablja člen 8.

Člen 10

Vsebina načrtov za izredne razmere

1. Načrt za izredne razmere:

(a) temelji na stopnjah krize iz odstavka 11(1);

(b) določa vlogo in odgovornost podjetij plinskega gospodarstva in po potrebi operaterjev prenosnih sistemov za električno energijo ter industrijskih odjemalcev plina, vključno z zadevnimi proizvajalci električne energije, ob upoštevanju različnega obsega njihove prizadetosti v primeru motenj v oskrbi s plinom, ter njihovo sodelovanje s pristojnimi organi in, kadar je primerno, z nacionalnimi regulativnimi organi na vsaki stopnji krize iz člena 11(1);

(c) določa vlogo in odgovornosti pristojnih organov in drugih organov, ki so jim bile dodeljene naloge iz člena 3(2) na vsaki stopnji krize iz člena 11(1);

(d) zagotovi, da imajo podjetja plinskega gospodarstva ter industrijski odjemalci plina, vključno z zadevnimi proizvajalci električne energije, dovolj priložnosti, da se odzovejo na stopnje krize iz člena 11(1);

(e) po potrebi opredeli ukrepe in dejavnosti za ublažitev potencialnega vpliva motenj v oskrbi s plinom na daljinsko ogrevanje in na oskrbo z električno energijo, proizvedeno iz plina, vključno s celostno obravnavo delovanja energetskega sistema v sektorju električne energije in plina, kadar je ustrezno;

(f) podrobno določa postopke in ukrepe, ki jih je treba izpeljati na stopnjah krize iz člena 11(1), vključno z ustreznimi shemami informacijskih tokov;

(g) določa kriznega upravitelja in njegovo vlogo;

(h) ugotavlja prispevek tržnih ukrepov pri obvladovanju razmer na stopnji pripravljenosti in ublažitvi razmer na stopnji izrednih razmer;

(i) ugotavlja prispevek netržnih ukrepov, ki se načrtujejo ali izvajajo za stopnjo izrednih razmer, in ocenjuje, v kolikšni meri je uporaba takih netržnih ukrepov potrebna za obvladovanje krize. Ocenijo se učinki netržnih ukrepov in opredelijo postopki za njihovo izvajanje. Netržni ukrepi se uporabijo samo, ko zgolj s tržnimi mehanizmi ni več mogoče zagotavljati oskrbe, zlasti zaščitenih odjemalcev, ali za uporabo člena 13;

(j) opisuje mehanizme, uporabljene za sodelovanje z drugimi državami članicami za stopnje krize iz člena 11(1) in dogovore o izmenjavi informacij med pristojnimi organi;

(k) podrobno določa obveznosti poročanja za podjetja plinskega gospodarstva in po potrebi elektroenergetska podjetja na stopnji pripravljenosti in stopnji izrednih razmer;

(l) opisuje obstoječo tehnično ali pravno ureditev, s katero se nezaščitenim odjemalcem, ki so priključeni na distribucijsko ali prenosno omrežje za plin, prepreči neupravičena poraba plina;

(m) opisuje obstoječe tehnične, pravne in finančne dogovore za uporabo solidarnostnih obveznosti iz člena 13;

(n) oceni količino plina, ki bi jo lahko porabili solidarnostno zaščiteni odjemalci, pri čemer se upoštevajo vsaj primeri, opisani v členu 6(1);

(o) določa seznam predhodno opredeljenih ukrepov za zagotovitev plina v primeru izrednih razmer, vključno s poslovnimi sporazumi med stranmi, udeleženimi v takšnih ukrepih, in mehanizmi nadomestil za podjetja plinskega gospodarstva, kadar je ustrezno, ob upoštevanju zaupnosti občutljivih podatkov. Takšni ukrepi lahko obsegajo čezmejne sporazume med državami članicami in/ali podjetji plinskega gospodarstva.

Za preprečitev neupravičene porabe plina v izrednih razmerah iz točke (l) prvega pododstavka, ali med uporabo ukrepov iz člena 11(3) in člena 13, pristojni organ zadevne države članice obvesti nezaščitene odjemalce, da morajo ustaviti ali zmanjšati porabo plina, pri čemer ne smejo nastati tehnično nevarne razmere.

2. Načrt za izredne razmere se posodobi vsaka štiri leta po 1. marcu 2019 ali pogosteje, če to zahtevajo okoliščine ali Komisija. Posodobljeni načrt upošteva posodobljeno oceno tveganja in rezultate preverjanj, opravljenih v skladu z odstavkom 3 tega člena. Za posodobljeni načrt se uporablja člen 8(4) do (11).

3. Ukrepi, dejavnosti in postopki iz načrta za izredne razmere se preverijo vsaj enkrat med njegovimi rednimi štiriletnimi posodobitvami iz odstavka 2. Pristojni organ za preverjanje načrta za izredne razmere simulira scenarije z visokim in srednjim učinkom ter odzive v realnem času v skladu s tem načrtom za izredne razmere. Pristojni organ rezultate preverjanj predloži KSP.

4. Načrt za izredne razmere v primeru izrednih razmer zagotavlja ohranitev čezmejnega dostopa do infrastrukture v skladu z Uredbo (ES) št. 715/2009, kolikor je to tehnično in varnostno izvedljivo, in ne uvaja kakršnega koli ukrepa, ki neupravičeno omejuje pretok plina čez mejo.

Člen 11

Razglasitev krize

1. Obstajajo naslednje tri stopnje krize:

(a) stopnja zgodnjega opozarjanja (v nadaljnjem besedilu: zgodnje opozarjanje): kadar so na voljo konkretne, resne in zanesljive informacije, da lahko nastopi dogodek, zaradi katerega bi se lahko znatno poslabšalo stanje oskrbe s plinom in zaradi katerega bi lahko bila uvedena stopnja pripravljenosti ali stopnja izrednih razmer; stopnja zgodnjega opozarjanja se lahko aktivira z mehanizmom za zgodnje opozarjanje;

(b) stopnja pripravljenosti (v nadaljnjem besedilu: pripravljenost): kadar pride do motenj v oskrbi s plinom ali izjemno velikega povpraševanju po plinu, zaradi česar se znatno poslabša stanje oskrbe s plinom, vendar trg še lahko obvlada te motnje ali povpraševanje brez uporabe netržnih ukrepov;

(c) stopnja izrednih razmer (v nadaljnjem besedilu: izredne razmere): kadar pride do izjemno velikega povpraševanja po plinu, večjih motenj v oskrbi s plinom ali drugega znatnega poslabšanja stanja oskrbe s plinom ter so bili izvedeni vsi zadevni tržni ukrepi, vendar oskrba s plinom ne more zadostiti preostalemu povpraševanju po plinu, tako da je treba dodatno uvesti netržne ukrepe, zlasti da se zagotovi oskrba zaščitenih odjemalcev s plinom v skladu s členom 6.

2. Ko pristojni organ razglasi eno od stopenj krize iz odstavka 1, o tem takoj obvesti Komisijo in pristojne organe držav članic, s katerimi je država članica tega pristojnega organa neposredno povezana, ter jim sporoči vse potrebne informacije, zlasti o ukrepih, ki jih namerava sprejeti. V primeru izrednih razmer, v katerih bi bilo treba za pomoč zaprositi Unijo in države članice, pristojni organ zadevne države članice nemudoma obvesti Center Komisije za usklajevanje nujnega odziva (ERCC).

3. Kadar država članica razglasi izredne razmere in sporoči, da je potrebno čezmejno ukrepanje, se vsak povišani standard oskrbe s plinom ali dodatna obveznost iz člena 6(2), uvedena za podjetja plinskega gospodarstva v drugih državah članicah iz iste rizične skupine, začasno zniža na raven, določeno v členu 6(1).

Obveznosti iz prvega pododstavka tega odstavka se prenehajo uporabljati takoj po tem, ko pristojni organ razglasi konec izrednih razmer ali ko Komisija v skladu s prvim pododstavkom odstavka 8 ugotovi, da razglasitev izrednih razmer ni upravičena ali ni več upravičena.

4. Ko pristojni organ razglasi izredne razmere, sprejme predhodno opredeljene ukrepe, kot so določeni v njegovem načrtu za izredne razmere, in takoj obvesti Komisijo, pristojne organe iz rizične skupine in pristojne organe držav članic, s katerimi je država članica tega pristojnega organa neposredno povezana, zlasti o ukrepih, ki jih namerava sprejeti. V ustrezno utemeljenih izjemnih okoliščinah lahko pristojni organ sprejme ukrepe, ki odstopajo od načrta za izredne razmere. Pristojni organ takoj obvesti Komisijo in pristojne organe iz svoje rizične skupine iz Priloge I, ter pristojne organe držav članic, s katerimi je država članica tega pristojnega organa neposredno povezana, o vseh takih ukrepih ter utemelji odstopanje.

5. Kadar se v sosednji državi članici razglasijo izredne razmere, operater prenosnega sistema zagotovi, da ima zmogljivost na povezovalnih točkah s to državo članico, ne glede na to, ali gre za stalno ali prekinljivo zmogljivost, in ne glede na to, ali je bila rezervirana pred ali med izrednimi razmerami, prednost pred konkurenčno zmogljivostjo na izstopnih točkah proti skladiščem. Uporabnik sistema prednostne zmogljivosti uporabniku sistema zagotovljene zmogljivosti takoj plača pravično nadomestilo za finančno izgubo, nastalo zaradi prednostne razvrstitve, kar vključuje ustrezno povračilo stroškov prekinitve zagotovljene zmogljivosti. Postopek za ugotavljanje in plačilo nadomestila ne vpliva na uveljavitev pravila glede prednosti.

6. Države članice, zlasti pa pristojni organi, zagotovijo, da:

(a) niso uvedeni ukrepi, ki bi kadar koli neupravičeno omejili pretok plina znotraj notranjega trga;

(b) niso uvedeni ukrepi, ki bi lahko resno ogrozili stanje oskrbe s plinom v drugi državi članici, in

(c) se ohrani možnost čezmejnega dostopa do infrastrukture v skladu z Uredbo (ES) št. 715/2009, kolikor je to tehnično in varnostno izvedljivo, v skladu z načrtom za izredne razmere.

7. Država članica se lahko v izrednih razmerah in iz utemeljenih razlogov na zahtevo zadevnega operaterja prenosnega sistema za električno energijo ali plin odloči, da bo pred oskrbo določenih kategorij zaščitenih odjemalcev s plinom zagotovila prednostno oskrbo določenih kritičnih plinskih elektrarn s plinom, če bi lahko zaradi pomanjkljive oskrbe takšnih kritičnih plinskih elektrarn s plinom:

(a) nastala velika škoda pri delovanju električnega sistema ali

(b) če bi to oviralo proizvodnjo in/ali transport plina.

Države članice vsak tak ukrep pripravijo na podlagi ocene tveganja.

Kritične plinske elektrarne iz prvega pododstavka se skupaj z morebitnimi količinami plina, ki bi bile del takega ukrepa, jasno opredelijo in se vključijo v poglavja nacionalnih načrtov preventivnih ukrepov in načrtov za izredne razmere, ki se nanašajo na regije. Opredelijo se v tesnem sodelovanju z operaterji prenosnih sistemov za električno energijo in plin zadevne države članice.

8. Komisija čim prej, v vsakem primeru pa v petih dneh po prejemu informacij iz odstavka 2 od pristojnega organa, preveri, ali je razglasitev izrednih razmer upravičena v skladu s točko (c) odstavka 1 ter ali sprejeti ukrepi čim bolj ustrezajo tistim iz načrta za izredne razmere, podjetjem plinskega gospodarstva ne nalagajo nepotrebnega bremena in so v skladu z odstavkom 6. Komisija lahko na zahtevo drugega pristojnega organa, podjetij plinskega gospodarstva ali na lastno pobudo od pristojnega organa zahteva, da ukrepe spremeni, če so v nasprotju s pogoji iz prvega stavka tega odstavka. Komisija lahko od pristojnega organa tudi zahteva, da razglasi konec izrednih razmer, kadar ugotovi, da razglasitev izrednih razmer ni upravičena ali ni več upravičena v skladu s točko (c) odstavka 1.

Pristojni organ v treh dneh po priglasitvi zahteve Komisije ukrepe spremeni in spremembe priglasi Komisiji ali pa Komisijo obvesti o razlogih, zaradi katerih se z zahtevo ne strinja. V slednjem primeru lahko Komisija v treh dneh po tem, ko je bila obveščena, svojo zahtevo spremeni ali umakne ali z namenom obravnave tega vprašanja skliče sestanek s pristojnim organom ali, kadar je ustrezno, s pristojnimi organi ali, kadar meni, da je potrebno, s KSP. Komisija predloži podrobne razloge za vsako zahtevano spremembo ukrepa. Pristojni organ v celoti upošteva stališče Komisije. Kadar se končna odločitev pristojnega organa razlikuje od stališča Komisije, pristojni organ predloži razloge za takšno odločitev.

9. Ko pristojni organ razglasi konec ene od stopenj krize iz odstavka 1, o tem obvesti Komisijo in pristojne organe držav članic, s katerimi je država članica tega pristojnega organa neposredno povezana.

Člen 12

Odzivi v izrednih razmerah na regionalni ravni in ravni Unije

1. Komisija lahko razglasi izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije na zahtevo pristojnega organa, ki je razglasil izredne razmere, in po preverjanjih v skladu s členom 11(8).

Komisija razglasi izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije na zahtevo vsaj dveh pristojnih organov, ki sta razglasila izredne razmere, po preverjanjih v skladu s členom 11(8) in kadar so razlogi za take izredne razmere med seboj povezani.

V vsakem primeru Komisija, ko razglasi izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije, s sredstvi komunikacije, ki so najprimernejši za stanje, zbere stališča in ustrezno upošteva vse zadevne informacije drugih pristojnih organov. Ko Komisija na podlagi ocene odloči, da ni več upravičenih razlogov za izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije, razglasi konec izrednih razmer na regionalni ravni ali ravni Unije ter odločitev obrazloži in o njej obvesti Svet.

2. Takoj, ko Komisija razglasi izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije, skliče sestanek KSP.

3. V izrednih razmerah na regionalni ravni ali ravni Unije Komisija usklajuje ukrepe pristojnih organov, pri čemer v celoti upošteva ustrezne informacije s posvetovanja s KSP in rezultate tega posvetovanja. Komisija zlasti:

(a) zagotavlja izmenjavo informacij;

(b) zagotavlja doslednost in učinkovitost ukrepov na ravni držav članic in regionalni ravni glede na raven Unije;

(c) usklajuje ukrepe v zvezi s tretjimi državami.

4. Komisija lahko skliče skupino za krizno upravljanje, ki jo sestavljajo krizni upravitelji iz točke (g) člena 10(1) iz držav članic, ki jih zadevajo izredne razmere. Komisija lahko v soglasju s kriznimi upravitelji k sodelovanju povabi druge zadevne deležnike. Komisija zagotovi, da je KSP redno obveščena o delu, ki ga opravlja skupina za krizno upravljanje.

5. Države članice, zlasti pa pristojni organi, zagotovijo, da:

(a) niso uvedeni ukrepi, ki bi kadar koli neupravičeno omejili pretok plina znotraj notranjega trga, zlasti pretok plina do prizadetih trgov;

(b) niso uvedeni ukrepi, ki bi lahko resno ogrozili stanje oskrbe s plinom v drugi državi članici, in

(c) se ohrani možnost čezmejnega dostopa do infrastrukture v skladu z Uredbo (ES) št. 715/2009, kolikor je to tehnično in varnostno izvedljivo, v skladu z načrtom za izredne razmere.

6. Kadar Komisija na zahtevo pristojnega organa ali podjetja plinskega gospodarstva ali na lastno pobudo oceni, da je v primeru izrednih razmer na regionalni ravni ali ravni Unije ukrep države članice ali pristojnega organa oziroma ravnanje podjetja plinskega gospodarstva v nasprotju z odstavkom 5, od te države članice ali pristojnega organa zahteva, naj ukrep spremeni ali sprejme ukrep, ki bo zagotovil skladnost z odstavkom 5, ter jo obvesti o razlogih za to. Pri tem je treba ustrezno upoštevati potrebo po nenehnem varnem delovanju plinskega sistema.

Država članica ali pristojni organ v treh dneh po prejemu obvestila o zahtevi Komisije spremeni svoj ukrep in o tem obvesti Komisijo ali pa Komisijo obvesti o razlogih, zaradi katerih se z zahtevo ne strinja. V slednjem primeru lahko Komisija v treh dneh po tem, je bila obveščena, svojo zahtevo spremeni ali umakne ali za obravnavo tega vprašanja skliče sestanek z državo članico ali pristojnim organom in, kadar meni, da je potrebno, s KSP. Komisija predloži podrobne razloge za vsako zahtevano spremembo ukrepa. Država članica ali pristojni organ v celoti upošteva stališče Komisije. Kadar se končna odločitev pristojnega organa ali države članice razlikuje od stališča Komisije, pristojni organ ali država članica predloži razloge za takšno odločitev.

7. Komisija po posvetovanju s KSP vzpostavi stalni seznam rezervnih članov delovne skupine za spremljanje, ki jo sestavljajo strokovnjaki industrije in predstavniki Komisije. Delovna skupina za spremljanje lahko po potrebi deluje zunaj Unije ter v sodelovanju s tretjimi državami dobaviteljicami in tranzitnimi tretjimi državami spremlja pretok plina v Unijo in poroča o njem.

8. Pristojni organ ERCC Komisije zagotovi vse podatke o vsaki potrebi po pomoči. ERCC oceni splošno stanje in svetuje o pomoči, ki jo je treba zagotoviti najbolj prizadetim državam članicam in, kadar je primerno, tretjim državam.

Člen 13

Solidarnostna pomoč

1. Če država članica zaprosi za uporabo solidarnostnega ukrepa na podlagi tega člena, potem država članica, ki je neposredno povezana z državo članico, ki je zaprosila za uporabo solidarnostnega ukrepa, ali, kadar država članica tako določi, njen pristojni organ, operater prenosnega sistema ali operater distribucijskega sistema sprejme potrebne ukrepe – ne da bi pri tem ustvarjali nevarne razmere, kolikor je to mogoče – s katerimi zagotovi, da se oskrba s plinom za odjemalce, ki niso solidarnostno zaščiteni odjemalci na njegovem ozemlju, v potrebnem obsegu zmanjša ali se ne nadaljuje, in sicer tako dolgo, dokler oskrba solidarnostno zaščitenih odjemalcev s plinom v državi članici, ki je zaprosila za uporabo solidarnostnega ukrepa, ni zadovoljiva. Država članica, ki je zaprosila za uporabo solidarnostnega ukrepa, zagotovi, da je ustrezna količina plina dejansko dobavljena solidarnostno zaščitenim odjemalcem na njenem ozemlju.

V izjemnih okoliščinah in na podlagi ustrezno utemeljene zahteve, ki jo zadevni operater prenosnega sistema za električno energijo ali sistema za zemeljski plin naslovi na svoj pristojni organ, se lahko nadaljuje oskrba nekaterih ključnih plinskih elektrarn, kot so opredeljene v skladu s členom 1