Obvestilo Komisije o uporabi pravil o državni pomoči za ukrepe, ki zadevajo neposredno obdavčitev ustvarjenega dohodka

(98/C 384/03)

(Besedilo velja za EGP)

Uvod

1. Po obširni razpravi o potrebi po usklajenih ukrepih na ravni Skupnosti, ki se bodo spopadli s škodljivo davčno konkurenco, je Ekonomsko-finančni svet dne 1. decembra 1997 sprejel vrsto sklepov in resolucijo o kodeksu obnašanja za obdavčitev ustvarjenega dohodka (v nadaljevanju "kodeks obnašanja") [1]. Hkrati se je Komisija obvezala, da bo sestavila smernice za uporabo členov 92 in 93 Pogodbe za ukrepe, ki zadevajo neposredno obdavčitev ustvarjenega dohodka, in da bo "strogo izvajala zadevna pravila o pomoči". Cilj kodeksa obnašanja je izboljšanje preglednosti na davčnem področju s sistemom izmenjave podatkov med državami članicami in ocenjevanja davčnih ukrepov, ki jih zajema. Tudi določbe o državni pomoči iz Pogodbe bodo s svojimi mehanizmi prispevale k ciljem preprečevanja škodljive davčne konkurence.

2. Delo Komisije na področju državne pomoči v obliki davčnih ukrepov je del širšega cilja povečevanja preglednosti in krepitve uporabe pravil o državni pomoči za zmanjševanje izkrivljanja konkurence na enotnem trgu. Načelo neskladnosti s skupnim trgom in odstopanja od tega načela se uporabljajo za pomoč "v kakršni koli obliki", vključno z nekaterimi davčnimi ukrepi. Vendar pa je treba pojasniti vprašanje, ali davčni ukrep predstavlja pomoč na podlagi člena 92(1) Pogodbe, to pa je namen tega obvestila. Takšno pojasnilo je predvsem pomembno glede na proceduralne zahteve, ki izhajajo iz dejstva, da je davčni ukrep označen kot pomoč, ter glede na posledice, ki nastanejo, ko države članice takšnih zahtev ne izpolnjujejo.

3. Po izoblikovanju enotnega trga in liberalizaciji pretoka kapitala je postalo očitno, da je treba preučiti posebne učinke pomoči, dodeljene v obliki davčnih ukrepov in določiti posledice na področju ugotavljanja skladnosti pomoči s skupnim trgom [2]. Zaradi oblikovanja gospodarske in monetarne unije ter konsolidacije državnih proračunov, ki mu sledi, bo strog nadzor državne pomoči v kakršni koli obliki še bolj nujno potreben. Podobno je v skupnem interesu treba upoštevati tudi večji vpliv, ki ga bo lahko imela pomoč, dodeljena prek davčnih sistemov, na prihodke drugih držav članic.

4. Poleg zagotavljanja, da bodo sklepi Komisije pregledni in predvidljivi, je cilj tega obvestila tudi doslednost in enaka obravnava za vse države članice. Kot je zapisano v kodeksu obnašanja, namerava Komisija na podlagi tega obvestila vsako posebej preučiti ali ponovno preučiti davčne ureditve, ki se uporabljajo v državah članicah.

A. Pooblastila Skupnosti pri postopku

5. Pogodba pooblašča Skupnost, da sprejema ukrepe, ki bodo odpravili različne vrste izkrivljanja, ki škodujejo pravilnemu delovanju skupnega trga. Zato je treba razlikovati med različnimi vrstami izkrivljanja.

6. Nekateri splošni davčni ukrepi lahko preprečujejo pravilno delovanje notranjega trga. V primeru takšnih ukrepov Pogodba na eni strani določa možnost uskladitve davčnih predpisov države članice na podlagi člena 100 (soglasno sprejete direktive Sveta). Na drugi strani lahko neenakosti med načrtovanimi in obstoječimi splošnimi določbami v državah članicah izkrivljajo konkurenco in ustvarjajo motnje, ki jih je treba odpraviti na podlagi členov 101 in 102 (posvetovanje Komisije z zadevnimi državami članicami; po potrebi direktive Sveta, sprejete s kvalificirano večino).

7. Izkrivljanja konkurence, ki izhajajo iz državne pomoči se uvrščajo v sistem predhodne odobritve s strani Komisije in jih pregleduje pravosodje Skupnosti. Na podlagi člena 93(3) je treba državno pomoč priglasiti Komisiji. Države članice ne smejo začeti izvajati predlaganih ukrepov, dokler jih Komisija ne potrdi. Komisija ne preuči skladnosti pomoči glede na obliko, ampak glede na učinke. Sklene lahko, da mora država članica spremeniti ali odpraviti pomoč, za katero Komisija ugotovi, da je neskladna s skupnim trgom. Če se je pomoč že začela izvajati v nasprotju s proceduralnimi pravili, jo morajo prejemniki načeloma vrniti državi članici.

B. Uporaba člena 92(1) Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za davčne ukrepe

8. Člen 92(1) pravi, da je "kakršna koli pomoč, ki jo dodeli država članica ali se dodeli prek državnih virov v kakršni koli obliki, ki povzroča izkrivljanje konkurence ali grozi, da bo s favoriziranjem določenih podjetij ali proizvodnje določenega blaga povzročila izkrivljanje konkurence, neskladna s skupnim trgom, kadar negativno vpliva na trgovino med državami članicami". Pri uporabi pravil Skupnosti o državni pomoči ni pomembno, ali je ukrep davčne narave, saj se člen 92 nanaša na pomoč v "kakršni koli obliki". Da se ukrep lahko označi kot pomoč v smislu člena 92, mora izpolnjevati vse spodaj opisane kriterije.

9. Prvič, ukrep mora prejemniku nuditi ugodnost oprostitve bremenitev, ki navadno bremenijo njegov proračun. Ugodnost se lahko nudi z zmanjšanjem davčne obremenitve podjetja na različne načine, vključno z:

- zmanjšanjem davčne osnove (kot so posebne davčni odbitki, posebne ali pospešene stopnje amortizacije ali izkazovanje rezerv v bilanci stanja),

- celotnim ali delnim zmanjšanjem zneska davka (kot so oprostitev ali davčno posojilo),

- odlogom, preklicem ali celo s posebnim reprogramiranjem davčnega dolga.

10. Drugič, ugodnost mora dodeliti država ali mora biti dodeljena prek državnih virov. Izguba davčnega prihodka je enakovredna porabi državnih virov v obliki davčnih izdatkov. Ta kriterij se uporablja tudi za pomoč, ki jo dodelijo regionalni ali lokalni organi v državah članicah [3]. Poleg tega je državno pomoč mogoče nuditi z davčnimi zakoni, predpisi ali upravnimi akti, enako kot s postopki davčnih organov.

11. Tretjič, ukrep mora vplivati na konkurenco v trgovini med državami članicami. Ta kriterij predpostavlja, da prejemnik pomoči opravlja gospodarsko dejavnost, ne glede na njegov pravni status ali način financiranja. Na podlagi ustaljene sodne prakse je za namen te direktive kriterij vpliva na trgovino izpolnjen, če podjetje prejemnik opravlja gospodarsko dejavnost, ki vključuje trgovino med državami članicami. Samo dejstvo, da pomoč krepi položaj podjetja v primerjavi s položajem drugih podjetij, ki mu konkurirajo v trgovini znotraj Skupnosti, zadostuje za zaključek, da to vpliva na trgovino znotraj Skupnosti. Niti dejstvo, da je znesek pomoči relativno majhen [4], niti to, da prejemnik ni velik ali je njegov delež trga Skupnosti zelo majhen [5], niti dejstvo, da prejemnik ne opravlja izvoza [6] ali dejansko izvaža vse svoje proizvode iz Skupnosti [7], ne spremenijo tega sklepa.

12. Nazadnje, ukrep mora biti specifičen ali selektiven tako, da daje prednost "nekaterim podjetjem ali proizvodnji določnega blaga". Tukaj navedena selektivna ugodnost lahko izhaja iz izjem davčnih predpisov zakonske, nadzorne ali upravne narave, ali iz diskrecijske prakse s strani davčnih organov. Selektivno naravo ukrepa pa je mogoče upravičiti z "naravo ali splošno shemo sistema" [8]. Če je tako, ukrep ne predstavlja pomoči v smislu člena 92(1) Pogodbe. Navedena različni vidiki so obravnavani spodaj.

Razlikovanje med državno pomočjo in splošnimi ukrepi

13. Davčni ukrepi, ki so namenjeni vsem gospodarskim subjektom, ki poslujejo v državi članici, so načeloma splošni ukrepi. Na razpolago in enako dostopni morajo biti vsem podjetjem in njihov obseg se ne sme dejansko zmanjšati na primer z diskrecijskimi pooblastili države, da jih zagotovi, ali z drugimi dejavniki, ki omejujejo njihov praktičen učinek. Vendar pa ta pogoj ne omejuje pooblastila držav članic, da same odločajo o najprimernejši ekonomski politiki in predvsem o najprimernejši porazdelitvi davčnih obremenitev na različne proizvodne sektorje. Naslednji ukrepi ne predstavljajo pomoči, če se brez razlik uporabljajo za vsa podjetja in za proizvodnjo vsega blaga:

- davčni ukrepi izključno tehnične narave (na primer določanju stopnje obdavčenja, amortizacijskih pravil in pravil o pokrivanju izgub; predpisi za preprečevanje dvojnega obdavčenja ali izogibanja davkom),

- ukrepi, ki sledijo ciljem splošne ekonomske politike s pomočjo znižanja davčne obremenitve za nekatere proizvodne stroške (raziskave in razvoj (RR), okolje, usposabljanje, zaposlovanje).

14. Dejstvo, da imajo nekatera podjetja ali nekateri sektorji večje ugodnosti kot druga zaradi teh davčnih ukrepov, ne pomeni nujno, da so zajeti v pravila o konkurenci, ki urejajo državno pomoč. Zato imajo ukrepi, namenjeni zmanjševanju obdavčenja delovne sile za vsa podjetja, precej večji vpliv na delovno intenzivne gospodarske panoge kakor na kapitalsko intenzivne gospodarske panoge, pri tem pa ne nujno predstavljajo državne pomoči. Podobno tudi davčne spodbude za naložbe v varstvo okolja, raziskave in razvoj ali usposabljanje nudijo ugodnosti le podjetjem, ki izvajajo takšne naložbe, pri tem pa ne pomenijo nujno državne pomoči.

15. V sodbi iz leta 1974 [9] je Sodišče Evropskih skupnosti menilo, da vsak ukrep, ki podjetja v nekem sektorju oprošča bremenitev, ki izhajajo iz običajne uporabe splošnega sistema, "brez obrazložitve za takšno oprostitev na podlagi narave ali splošne sheme takšnega sistema", predstavlja državno pomoč. Sodba tudi pravi, da "člen 92 ne razlikuje med ukrepi državne intervencije glede na njihove vzroke ali cilje, ampak jih določa glede na njihove učinke". Sodba tudi pravi, da dejstvo, da ukrepi usklajujejo bremenitve v zadevnem sektorju s tistimi v konkurenčnih sektorjih v drugih državah članicah, ne spreminja dejstva, da gre za pomoč. Takšnih razhajanj med davčnimi sistemi, ki jih, kot je navedeno zgoraj, pokrivajo členi 100 do 102, ni mogoče popraviti z enostranskimi ukrepi, ki merijo na podjetja, na katere razlike med davčnimi sistemi najbolj vplivajo.

16. Glavni kriterij pri uporabi člena 92(1) za davčni ukrep je torej ta, da ukrep za nekatera podjetja v državi članici določa izjemo za uporabo davčnega sistema. Zato je treba najprej določiti skupni sistem. Nato je treba preveriti, ali sta izjema ali razlikovanje v sistemu upravičena "zaradi narave ali splošne sheme" davčnega sistema, kar pomeni, ali izhajata neposredno iz osnovnega ali vodilnega načela davčnega sistema v zadevni državi članici. Če to ni tako, potem gre za državno pomoč.

Kriterij selektivnosti ali specifičnosti

17. Dosedanja praksa sprejemanja odločitev Komisije kaže, da se le ukrepi, katerih področje uporabe zajema celotno ozemlje države, izognejo kriteriju specifičnosti iz člena 92(1). Ukrepi z regionalnim ali lokalnim področjem uporabe lahko dajejo prednost nekaterim podjetjem ob upoštevanju načel iz odstavka 16. Pogodba sama pravi, da ukrepi, namenjeni spodbujanju gospodarskega razvoja regije, predstavljajo pomoč. Člen 92(3)(a) in (c) v primeru te vrste pomoči izrecno določa morebitna odstopanja od splošnega načela neskladnosti iz člena 92(1).

18. Pogodba jasno določa, da ukrep, ki je specifičen za določen sektor, zajema člen 92(1). Člen 92(1) izrecno vključuje izraz "proizvodnja določenega blaga" med kriterije, ki določajo, ali gre za pomoč, ki jo mora Komisija nadzorovati. Po načelih ustaljene sodne prakse davčni ukrep, katerega glavni cilj je spodbujati enega ali več sektorjev dejavnosti, predstavlja pomoč. Enako velja za ukrepe, ki dajejo prednost izključno domačim proizvodom, ki se izvažajo [10]. Poleg tega Komisija meni, da ukrep, ki je namenjen vsem sektorjem, v katerih obstaja mednarodna konkurenca, predstavlja pomoč [11]. Odstopanje od osnovne stopnje davka na dobiček podjetja v celotni sekciji gospodarstva torej, razen v nekaterih primerih [12], predstavlja državno pomoč, kot je Komisija sklenila glede ukrepa, ki zadeva celoten proizvodni sektor [13].

19. V različnih državah članicah se uporabljajo različni davčni pravilniki glede na status podjetij. Nekatera javna podjetja so na primer oproščena lokalnih davkov ali davkov na dohodek podjetja. Takšni pravilniki, ki odobravajo prednostno obravnavo za podjetja, ki imajo pravni status javnih podjetij in opravljajo gospodarsko dejavnost, lahko predstavljajo državno pomoč v smislu člena 92 Pogodbe.

20. Nekatere davčne ugodnosti so včasih omejene na določene vrste podjetij, na nekatere njihove funkcije (storitve znotraj skupine, posredovanje in usklajevanje) ali na proizvodnjo določenega blaga. Če podpirajo določena podjetja ali proizvodnjo določenega blaga, lahko predstavljajo državno pomoč, kot je navedeno v členu 92(1).

Diskrecijske upravne prakse

21. Diskrecijske prakse nekaterih davčnih organov lahko ustvarijo ukrepe, ki jih zajame člen 92. Sodišče Evropskih skupnosti priznava, da obravnavanje gospodarskih subjektov na diskrecijski osnovi lahko pomeni, da individualna uporaba splošnega ukrepa dobi značilnosti selektivnega ukrepa, predvsem kadar uporaba diskrecije presega preprosto upravljanje davčnih prihodkov glede na objektivne kriterije [14].

22. Če je treba davčna pravila dnevno interpretirati, ne puščajo možnosti diskrecijske obravnave podjetij. Vsak sklep uprave, ki odstopa od splošnih davčnih pravil v korist posameznih podjetij, bi načeloma lahko predstavljal državno pomoč in ga je treba podrobno analizirati. Če upravne odločbe vsebujejo le interpretacijo splošnih pravil, ne zbujajo suma, da gre za pomoč. Vendar pa nejasnost sklepov organov oblasti in možnosti, ki jih včasih imajo, podpirajo domnevo, da v nekaterih primerih vseeno učinkujejo tako. Zaradi tega imajo države članice še vedno enake možnosti, da svojim davkoplačevalcem zagotovijo pravno varnost in predvidljivo uporabo splošnih davčnih pravil.

Utemeljenost odstopanja z "naravo ali splošno shemo sistema"

23. Pristranska narava nekaterih ukrepov ne pomeni nujno, da predstavljajo državno pomoč. To velja za ukrepe, ki so glede na ekonomsko podlago potrebni za delovanje in učinkovitost davčnega sistema [15]. Vendar pa morajo za takšno utemeljitev poskrbeti države članice.

24. Progresivno naravo lestvice davka na dohodek ali davka na dobiček upravičuje prerazdelitveni namen davka. Izračun amortizacije premoženja in način vrednotenja zalog se spreminjata od države članice do države članice, vendar so takšne metode lahko del davčnih sistemov, katerim pripadata. Prav tako se od države članice do države članice spreminja režim za pobiranje davčnih dolgov. In nazadnje, nekatere pogoje je mogoče razložiti z objektivnimi razlikami med davkoplačevalci. Če pa ima davčni organ diskrecijsko svobodo, da določa različna obdobja amortizacije ali različne načine vrednotenja od podjetja do podjetja in od sektorja do sektorja, se domneva, da gre za pomoč. Takšna domneva obstaja tudi v primeru, ko davčna uprava obravnava davčne dolgove za vsak primer posebej na način, ki ne kaže na najbolj učinkovito izterjavo davčnih dolgov od zadevnih podjetij.

25. Seveda davka na dobiček ni mogoče zaračunati, če dobička ni. Narava davčnega sistema torej lahko upravičuje, da so neprofitna podjetja, kot so fundacije ali združenja, še posebej oproščena davka na dobiček, če dobička dejansko ne morejo ustvariti. Poleg tega lahko narava davčnega sistema upravičuje tudi to, da zadruge, ki svoj dobiček delijo članom, niso obdavčene na ravni zadruge, če se davek zaračuna njihovim članom.

26. Treba je razlikovati na eni strani med zunanjimi cilji določene davčne sheme (predvsem socialni ali regionalni cilji) in cilji, ki jih vsebuje sam davčni sistem, na drugi. Edini namen davčnega sistema je pobiranje prihodkov, ki financirajo državne odhodke. Vsako podjetje samo enkrat plača davek. Logika davčnega sistema torej predvideva, da se upoštevajo davki, ki jih podjetje plača v državi, kjer ima sedež za davčne namene. Nekatere izjeme davčnih pravil pa je težko razložiti z logiko davčnega sistema. To na primer velja v primeru, ko se tujim podjetjem priznavajo večje ugodnosti kot domačim, ali ko se davčne ugodnosti dodelijo upravam ali podjetjem, ki nudijo določene storitve (na primer finančne storitve) v skupini.

27. Posebne določbe, ki ne vsebujejo diskrecijskih elementov in omogočajo določanje davkov na fiksni osnovi (na primer v kmetijskem in ribiškem sektorju), je mogoče upravičiti z naravo in splošno shemo sistema, če na primer upoštevajo specifične računovodske zahteve ali pomen zemljišča v premoženju, kar je značilno za nekatere sektorje; takšne določbe torej ne predstavljajo državne pomoči. In nazadnje, logika v nekaterih posebnih določbah o obdavčenju malih in srednje velikih podjetij (vključno z malimi kmetijskimi podjetji [16] je skladna z logiko v progresivnosti davčne lestvice.

C. Skladnost državne pomoči v obliki davčnih ukrepov s skupnim trgom

28. Če davčni ukrep predstavlja pomoč, ki je zajeta v členu 92(1), se lahko tako kot pomoč, dodeljena v drugačnih oblikah, smatra kot ena od izjem od načela neskladnosti s skupnim trgom, ki je določen v členu 92(2) in (3). Poleg tega se za pomoč lahko uporabljajo tudi določbe iz člena 90 Pogodbe, ko prejemniku, najsi bo zasebno ali javno podjetje, država zaupa opravljanje storitev, ki so v javnem gospodarskem interesu [17].

29. Komisija pa ne more odobriti pomoči, za katero se izkaže, da je v nasprotju tako s pravili, določenimi v Pogodbi, predvsem tistimi, ki zadevajo prepoved diskriminacije in pravico do registriranja dejavnosti, kot tudi z določbami sekundarne zakonodaje o obdavčenju [18]. Takšni vidiki so lahko hkrati predmet ločenega postopka na podlagi člena 169. Kot je jasno iz sodne prakse, je treba tiste vidike pomoči, ki so neločljivo povezani s predmetom pomoči in ki kršijo posebne določbe iz Pogodbe, razen členov 92 in 93, preučiti glede na postopek iz člena 93, kot del skupne preiskave o skladnosti ali neskladnosti pomoči.

30. Če se ugotovi, da je davčni ukrep škodljiv na podlagi kodeksa obnašanja, to ne vpliva na njegovo morebitno obravnavo kot državno pomoč. Ocena skladnosti davčne pomoči s skupnim trgom mora med drugim upoštevati učinke pomoči, ki se pokažejo pri uporabi kodeksa obnašanja.

31. Če je davčna pomoč dodeljena kot spodbuda podjetjem, da se lotijo nekaterih specifičnih projektov (predvsem investicij), in če je intenzivnost pomoči omejena glede na stroške izvajanja projekta, se ne razlikuje od subvencije in se lahko obravnava enako. Vendar pa mora takšen dogovor določiti dovolj pregledna pravila, da bo mogoče tako dodeljene ugodnosti količinsko ovrednotiti.

32. V večini primerov pa so določbe o davčnih olajšavah splošne: niso povezane z izvajanjem določenih projektov in zmanjšujejo tekoče odhodke podjetja, ne da bi pri tem Komisija pri svojem predhodnem pregledu lahko ocenila natančno količino. Takšni ukrepi predstavljajo "pomoč za tekoče poslovanje". Pomoč za tekoče poslovanje je načeloma prepovedana. Komisija jo sedaj odobri le v izjemnih primerih in pod določenimi pogoji, na primer v ladjedelništvu, za nekatere vrste pomoči za varstvo okolja [19] in v regijah, vključno z najbolj perifernimi regijami, ki so zajete v odstopanju iz člena 92(3)(a), če je upravičena in če je stopnja pomoči sorazmerna s slabostmi, ki jih namerava odpraviti [20]. Načeloma se mora postopoma zmanjševati in biti časovno omejena (razen v dveh spodaj navedenih kategorijah pomoči). Sedaj se pomoč za tekoče poslovanje lahko odobri v obliki pomoči za prevoz v najbolj obrobnih regijah in v nekaterih nordijskih regijah, ki so redko poseljene in so glede dostopnosti v zelo slabem položaju. Pomoči za tekoče poslovanje ni mogoče odobriti v primerih, ko je pomoč namenjena za izvoz med državami članicami. Za državno pomoč v sektorju pomorskega prometa se uporabljajo posebna pravila za ta sektor [21].

33. Če naj Komisija šteje, da je pomoč, namenjena spodbujanju gospodarskega razvoja določenega področja, skladna s skupnim trgom, mora biti "sorazmerna z želenimi cilji in usmerjena vanje". Kriteriji za presojanje regionalne pomoči omogočajo, da se upoštevajo drugi morebitni učinki, predvsem nekateri učinki, ki jih pokaže kodeks obnašanja. Če se dodeli odstopanje na podlagi regionalnega kriterija, mora Komisija zagotoviti predvsem to, da ustrezni ukrepi:

- prispevajo k regionalnemu razvoju in zadevajo dejavnosti, ki imajo lokalni vpliv. Ustanavljanje off-shore področij navadno ne nudi zadovoljive podpore lokalnemu gospodarstvu, ker je njihov vpliv na lokalno gospodarstvo majhen,

- zadevajo realne regionalne težave. Ostaja vprašanje, ali obstajajo realne regionalne težave za dejavnosti, za katere so dodatni stroški le majhna obremenitev, kot na primer prevozni stroški za finančne dejavnosti, ki se izogibajo davkom,

- se preučijo v okviru Skupnosti [22]. Pri tem mora Komisija upoštevati morebitne negativne učinke, ki bi jih lahko imeli takšni ukrepi na druge države članice.

D. Postopki

34. Člen 93(3) določa, da morajo države članice Komisiji priglasiti vse "načrte za dodelitev ali spremembo pomoči" in da predlaganih ukrepov ni mogoče začeti izvajati, dokler jih Komisija ne odobri. Ta postopek se uporablja za vse pomoči, vključno z davčno pomočjo.

35. Če Komisija ugotovi, da državna pomoč, ki se je začela izvajati v nasprotju s tem pravilom, ni upravičena do izjem, določenih v Pogodbi, in je torej neskladna s skupnim trgom, od države članice zahteva, da se pomoč vrne, razen če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom zakonodaje Skupnosti, predvsem z upravičenimi pričakovanji, ki jih lahko povzroči ravnanje Skupnosti. V primeru, da je državna pomoč v obliki davčnih ukrepov, se znesek, ki ga je treba pokriti, izračuna s primerjavo med dejansko plačanim davkom in zneskom, ki bi ga bilo treba plačati, če bi se uporabilo splošno pravilo. Osnovnemu znesku se prištejejo obresti. Uporabi se obrestna mera, ki je enaka referenčni obrestni meri, uporabljeni za izračun ekvivalenta dotacije regionalne pomoči.

36. Člen 93(1) pravi, da Komisija "v sodelovanju z državami članicami neprestano pregleduje vse obstoječe sisteme pomoči v teh državah". Takšni pregledi se uporabljajo tudi za državno pomoč v obliki davčnih ukrepov. Da bi Komisija lahko opravila takšen pregled, ji morajo države članice vsako leto poslati poročila o obstoječih sistemih državne pomoči. V primeru davčne olajšave ali bodisi popolne bodisi delne davčne oprostitve morajo poročila navajati oceno izgube proračunskega dohodka. Če Komisija po pregledu meni, da shema ni ali ni več skladna s skupnim trgom, lahko predlaga, naj jo država članica spremeni ali odpravi.

E. Izvajanje

37. Komisija bo na podlagi smernic iz tega obvestila po njegovi objavi preučila priglašene načrte za davčno pomoč in davčno pomoč, nezakonito izvajano v državah članicah, ter bo pregledala obstoječe sisteme. To obvestilo je objavljeno kot smernica in ni izčrpno. Komisija bo upoštevala vse posebne okoliščine vsakega posameznega primera.

38. Komisija bo pregledala uporabo tega obvestila dve leti po objavi.

[1] UL C 2, 6.1.1998, str. 1.

[2] Glej delovni načrt za enotni trg, CSE(97) 1, 4. junij 1997, strateški cilj 2, ukrep 1.

[3] Sodba Sodišča Evropskih skupnosti v zadevi 248/84 Nemčija proti Komisiji [1987] ZES 4013.

[4] Vendar z izjemo pomoči, ki izpolnjuje pogoje pravila de minimis. Glej obvestilo Komisije, objavljeno v UL C 68, 6.3.1996, str. 9.

[5] Zbrane zadeve C-278/92, C-279/92 in C-280/92 Španija proti Komisiji [1994] ZES I-4103.

[6] Zadeva 102/87, Francija proti Komisiji, [1998] ZES 4067.

[7] Zadeva C-142/87, Belgija proti Komisiji, [1990] ZES I-959.

[8] Zadeva 173/73, Italija proti Komisiji, [1974] ZES 709.

[9] Glej opombo 8.

[10] Zbrane zadeve 6 in 11/69, Komisija proti Franciji, [1969] ZES 561.

[11] Odločba Komisije 97/239/ES z dne 4. decembra 1996 o primeru "Maribel bis/ter" (UL L 95, 10.4.1997, str. 25) (trenutno na sodišču, Zadeva C-75/97).

[12] Predvsem v kmetijstvu in ribištvu, glej odstavek 27.

[13] Odločba Komisije z dne 22. julija 1998 v primeru "Irski davek na dobiček podjetja" (SG(98) D/7209), še neobjavljeno.

[14] Zadeva C-241/94, Francija proti Komisiji (Kimberly Clark Sopalin), [1996] ZES I-4551.

[15] Odločba Komisije 96/369/ES z dne 13. marca 1996 o davčni pomoči nemškim letalskim družbam v obliki amortizacije (UL L 146, 20.6.1996, str. 42).

[16] Subjekti v kmetijskem sektorju z največ 10 delovnimi enotami na leto.

[17] Sodba Sodišča prve stopnje v zadevi T-106/95 FFSA in drugi proti Komisiji [1997] ECR II-229. Ukaz Sodišča Evropskih skupnosti v zadevi C-174/97 P [1998] I-1303.

[18] Zadeva 74/76 Iannelli proti Meroni [1977] ZES 557. Glej tudi zadeve 73/79 "Sovraprezzo" [1980] ZES 1533, T-49/93 "SIDE" [1995] ZES II-2501 ter Zbrane zadeve C 142 in 143/80 "Salengo" [1981] ZES 1413.

[19] Smernice Skupnosti o državni pomoči za varstvo okolja (UL C 72, 10.3.1994, str. 3).

[20] Smernice o državni regionalni pomoči (UL C 74, 10.3.1998, str. 9).

[21] Smernice Skupnosti o državni pomoči pomorskemu prometu (UL C 205, 5.7.1997, str. 5).

[22] Zadeva 730/79, Philip Morris proti Komisiji, [1980] ZES 2671.

--------------------------------------------------