20070628

Resolucija [1]

o zmanjšanju revščine med malimi kmeti v državah AKP, zlasti v sektorju sadjarstva, povrtninarstva in gojenja cvetja

Skupna parlamentarna skupščina AKP-EU,

- zbrana na zasedanju v Wiesbadnu (Nemčija), ki je potekalo od 25. do 28. junija 2007,

- ob upoštevanju člena 17(1) Poslovnika,

- ob upoštevanju ciljev sporazuma o partnerstvu AKP-EU, podpisanega v Cotonouju 23. junija 2000, na področju trgovine in boja proti revščini,

- ob upoštevanju poročila ZN o varnosti preskrbe s hrano v državah v razvoju, ki ga je posebni poročevalec ZN predstavil Komisiji ZN za človekove pravice marca 2002 [2],

- ob upoštevanju deklaracije iz Cape Towna v zvezi s prihodnjimi pogajanji med državami AKP in EU o novih trgovinskih sporazumih,

- ob upoštevanju zaveze s Svetovnega vrha o hrani leta 1996 o zmanjšanju števila podhranjenih ljudi za polovico do leta 2015, ki se še zdaleč ni uresničila [3],

- ob upoštevanju deklaracije ZN v zvezi z razvojnimi cilji novega tisočletja in njihovega prizadevanja za odpravo revščine [4],

- ob upoštevanju zaporednih poročil o človekovem razvoju, ki so bila pripravljena v okviru razvojnega programa Združenih narodov,

- ob upoštevanju vmesnega pregleda sporazumov o gospodarskem partnerstvu s strani regionalnih mrež organizacij kmetov v državah AKP, objavljenega 10. decembra 2006 [5], in pogajanj v zvezi s sporazumi o gospodarskem partnerstvu, ki potekajo;

A. ker se je v skladu s poročilom konference Združenih narodov o trgovini in razvoju o najmanj razvitih državah iz leta 2006 število ljudi, ki živijo v skrajni revščini, v zadnjih tridesetih letih več kot podvojilo, in sicer se je s 138 milijonov v šestdesetih letih 20. stoletja povečalo na 334 milijonov leta 2000; če se bodo sedanji trendi nadaljevali, se bo število ljudi, ki živijo z manj kot 1 USD na dan, s 334 milijonov do leta 2010 povečalo na 471 milijonov,

B. ker so lakota, nezadostna prehrana in onemogočen dostop milijonov ljudi do hrane med drugim posledica gospodarske, kmetijske in trgovinske politike vlad držav v razvoju in industrializiranih državah,

C. ker je kmetijstvo za večino prebivalstva držav AKP najpomembnejši gospodarski sektor; ker je njihovo preživetje odvisno od kmetijske proizvodnje in s tem povezanih dejavnosti ter ker je v tem sektorju zaposlenih okrog 60 % aktivnega delovnega prebivalstva v vseh državah AKP; ker je 73 % podeželskega prebivalstva v Afriki samooskrbnih malih kmetov, za katere je varnost preskrbe s hrano prednostna naloga,

D. ker so biološka raznovrstnost, trajnostno kmetijstvo in varnost oskrbe s hrano v celoti odvisni od priznanja neodvisnosti oskrbe s hrano v državah AKP in političnega prostora, ki je potreben za zaščito občutljivih gospodarskih sektorjev držav AKP ter individualnih in kolektivnih pravic kmetov do skladiščenja, izmenjave, prodaje in izboljšanja semen, da se poveča proizvodnja hrane,

E. ker večino kmetijske proizvodnje in izvoznih dejavnosti v državah AKP opravljajo majhne družinske kmetije, ki jih zelo prizadenejo nihanja cen,

F. ker je večina kmetijskega izvoza AKP odvisna od enega ali dveh nepredelanih proizvodov, ki gospodarstvu prinašajo le malo dodane vrednosti, zaradi česar so njihova gospodarstva še toliko bolj ranljiva,

G. ker je bila v zadnjih 15 letih rast izvoza tradicionalnih kmetijskih proizvodov, kot so kava, kakav, usnje in kože, na trgu EU nizka v primerjavi s presenetljivo (šestkratno) rastjo izvoza novih proizvodov, kot je cvetje, ter hitrim razvojem nišnih trgov pravične trgovine in ekoloških proizvodov, ki imajo velike možnosti,

Manjša domača podpora in cenejši uvoz

H. ker je izvajanje programov strukturnega prilagajanja od osemdesetih let 20. stoletja povzročilo zmanjšanje vladne podpore za male kmete in proizvodnjo hrane ter prispevalo k zmanjšanju lokalnega kmetijstva,

I. ker temeljite spremembe politike v kmetijskem sistemu držav AKP vključujejo ukinitev nadzora cen pri prihodkih in odhodkih kmetij, izrazito zmanjšanje uvoznih tarif, zmanjšanje vladne podpore za pospeševanje kmetijstva in veterinarske storitve, ukinitev paradržavnih organizacij za kmetijsko trženje in odpiranje domačih trgov za zunanjo konkurenco,

J. ker lokalne kmete v državah AKP ogroža uvoz osnovnih proizvodov za domačo porabo, kot so žita, mleko, meso, zelenjava in predelani proizvodi,

Krivični pogoji menjave

K. ker gospodarstvo s pridelki za trg, ki ga neizogibno usmerjajo geoklimatski pogoji in zemljišče, postavlja prebivalce držav AKP v zelo protisloven položaj, ko proizvajajo hrano za mednarodni trg, za lokalne potrebe pa uvažajo subvencionirana osnovna živila iz bogatih držav,

L. ker se je prihodek od izvoza držav AKP v zadnjih desetletjih znižal kljub njihovi absolutni prednosti na področju tropskih proizvodov, nihanja cen osnovnih izdelkov pa so povzročila 60-odstotni padec cen tropskih proizvodov, kot so kava, kakav, palmovo olje in bombaž, kar ima uničujoče socialne in gospodarske posledice za prebivalstvo držav AKP,

M. ker je sedanji postopek pogajanj glede sporazumov o gospodarskem partnerstvu neprimeren, zlasti v zvezi s kmetijskim sektorjem, zaradi ogromnih razlik v produktivnosti in konkurenčnosti med šestimi regijami AKP in EU,

N. ker trgovinski odnosi med AKP in EU temeljijo na sporazumih iz Yaoundéja med nekdanjimi kolonialnimi silami in njihovimi nekdanjimi kolonijami, ki so želeli zaščititi dostop Evrope do določenih surovin, državam AKP pa zagotoviti zanesljivo možnost prodaje ter velike zaslužke v stabilnem in predvidljivem okviru, zlasti v skladu z blagovnimi protokoli,

Vpliv podnebnih sprememb

O. ker v skladu z drugim poročilom ZN o svetovnem razvoju vode iz leta 2006 75 % afriškega prebivalstva živi v sušnih ali polsušnih regijah, okoli 20 % pa na območjih z velikimi letnimi podnebnimi nihanji,

P. ker poročilo o presoji ekosistemov tisočletja ugotavlja, da se slabša stanje ali netrajnostno uporablja približno 60 % svetovnih ekosistemov, vključno s sladkovodnimi viri in ribjimi staleži, ker to najbolj prizadene najrevnejše prebivalce sveta, najbolj občutljiva področja pa so voda, kmetijstvo, zdravje ljudi, biološka raznovrstnost in dvigovanje gladine morja,

Q. ker se pričakujejo pogostejše poplave in suše, ki povzročijo lakoto ter na vseh področjih ogrožajo socialno in gospodarsko blaginjo, zlasti v Afriki, dvig gladine morja pa ogroža obstoj nekaterih pacifiških otokov,

R. ker bi lahko v skladu s četrtim ocenjevalnim poročilom Mednarodnega foruma o podnebnih spremembah iz leta 2007 podnebne spremembe v naslednjih 50 letih ovirale uresničevanje razvojnih ciljev novega tisočletja, pri čemer bi se kmetijski pridelek v nekaterih afriških državah do leta 2020 lahko znižal do 50 %, zaloge pitne vode na nekaterih majhnih karibskih, afriških in pacifiških otokih pa postajajo nezadostne,

Vpliv virusa HIV/aidsa

S. ker je v skladu z ocenami Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo v 25 najbolj prizadetih afriških državah od leta 1985 zaradi virusa HIV/aidsa umrlo 7 milijonov kmetijskih delavcev, za naslednji dve desetletji pa se napoveduje 16 milijonov novih smrtnih žrtev,

T. ker se v desetih najbolj prizadetih afriških državah pričakuje zmanjšanje delovne sile za 10 do 26 %, kar resno ogroža javno zdravje ter družbeni in gospodarski razvoj v Afriki, kjer ima kmetijstvo osrednjo vlogo,

U. ker virus HIV/aids najbolj prizadene produktivno delovno silo, zaradi česar prizadete regije izgubljajo proizvajalce hrane in kmete, ter ogrozi kmetijski sektor za naslednje generacije,

V. ker so vprašanja malih kmetov in virusa HIV/aidsa neločljivo povezana, ker je trajnostni sektor malih kmetij pomemben za zagotavljanje sredstev za plačilo protiretrovirusnih zdravil ter usklajene in hranljive prehrane, ki je potrebna za učinkovitost teh zdravil,

W. ker je treba razviti primerne strategije (dostop do zemljišč, posojil in zdravil) in nova sredstva za obvladovanje posebnih potreb podeželskega prebivalstva, ki ga je prizadela ta pandemija, zlasti starejših, žensk in odraslih, ki jih je oslabila bolezen,

Kmetijstvo kot del državne razvojne politike ter sodelovanje med državami AKP in EU

X. ker kljub dejstvu, da večina revnih ljudi v državah AKP živi na podeželju, niti nacionalne vlade niti politika razvojnega sodelovanja EU ne dajejo prednosti razvoju kmetijstva in podeželja,

Y. ker so od 78 držav AKP le štiri kmetijstvo uvrstile med prednostna področja v okviru 9. evropskega razvojnega sklada,

Z. ker se 30,7 % sredstev iz 9. evropskega razvojnega sklada dodeli programu strukturnega prilagajanja, 21, % prometu, le 7 % razvoju podeželja in 1,1 % sektorjem, bistveno povezanim s kmetijstvom,

AA. ker kljub temu, da je večina proizvajalcev žensk, njihovo delo ni priznano in njihovim posebnim potrebam se namenja zelo malo pozornosti,

AB. ker sta v 10. evropskem razvojnem skladu izbrana le dva osrednja sektorja na državo,

AC. ker je dostop do posojil velika težava malih kmetov, ki ovira njihov razvoj,

AD. ker bi morali mali kmeti na območjih z omejenimi možnostmi za kmetijsko dejavnost imeti prednost, ker običajno ne dobivajo kmetijske podpore, ker je načelo subvencioniranja in vlaganja na oddaljenih in ogroženih območjih dobro uveljavljeno načelo kohezijske politike EU,

AE. ker EU zdaj razvija strategijo "Pomoč za trgovino", ki bi lahko pripomogla k večji podpori za male kmete,

1. meni, da mora politika razvojnega sodelovanja držav AKP in EU temeljiti na priznavanju pravice držav AKP, da zaščitijo svoje kmetijstvo in tako malim kmetom zagotovijo dostojne dohodke ter povečajo lokalno proizvodnjo in zagotovijo varnost preskrbe s hrano, pri tem pa omogočajo selektivno odpiranje trgov, kot se je zgodilo v Evropi;

2. verjame, da je v boju proti revščini in negotovosti preskrbe s hrano treba obravnavati strukturne vzroke za revščino v državah v razvoju, ter v skladu s tem poziva k sprejetju ukrepov za spodbujanje dostopa do zemljišč, virov vode in biološke raznovrstnosti ter za spodbujanje politike za lokalno podporo trajnostnim majhnim kmetijskim gospodarstvom;

3. podpira deklaracijo iz Maputa [6], ki so jo sprejeli voditelji afriških držav, ter priznava osrednjo vlogo kmetijstva v boju proti revščini in potrebo po 10-odstotnem povečanju proračunske podpore v tem sektorju;

4. verjame, da je treba organizacije kmetov priznati kot pomembne udeležence pri spodbujanju podeželskih in kmetijskih sektorjev ter jih vključiti v nevladno skupino, s katero se redno posvetuje Evropska skupnost; še zlasti meni, da je treba interese samooskrbnih malih kmetov ustrezno zastopati;

Preusmeritev sredstev evropskega razvojnega sklada

5. poziva EU in države AKP, da preusmerijo svojo politiko in kmetijstvo postavijo v središče načrtovanja evropskega razvojnega sklada in tako upoštevajo dejstvo, da večina revnih ljudi v državah AKP živi na podeželju;

6. poziva EU, da podpre strukturno preoblikovanje proizvodnje v revnih državah, in sicer preusmeritev od gospodarstva, ki je usmerjeno v izvoz, k znotrajregijski strategiji trajnostnega razvoja, ki upošteva dejanske potrebe prebivalcev in si prizadeva za zmanjšanje odvisnosti od industrializiranih držav ter oblikovati domače in regionalne trge;

7. ponovno poudarja, da je treba zagotoviti dovolj sredstev, da se omogoči izpolnjevanje pravil o označevanju in pakiranju ter zahtev javnega zdravstva za proizvode malih kmetov, ki se izvažajo na regionalne trge in trge EU, ter da se kmetom zagotovi ustrezno usposabljanje;

8. ponovno poudarja pomen tega, da so malim kmetom, zlasti ženskam, na voljo ustrezna sredstva za vlaganje v izboljšanje postopkov lokalne proizvodnje;

9. priporoča, da se organizacijam, ki delajo za podeželske skupnosti, in proizvajalcem da na voljo več sredstev, tako da se zagotovijo sredstva iz evropskega razvojnega sklada v skladu s sporazumom iz Cotonouja med državami AKP in EU;

10. poziva evropski razvojni sklad, da pomaga pri prehodu na ekološko kmetovanje, kjer je to mogoče, in na proizvodnjo proizvodov pravične trgovine, kjer je to ustrezno, da se spodbuja dolgoročna trajnostna proizvodnja in poveča dohodek kmetov na proizveden kilogram;

11. poziva evropski razvojni sklad, da omogoči uporabo sodobnih tehnologij za razsoljevanje morske vode in izboljšanje kakovosti vode na vseh območjih, kjer primanjkuje vode;

12. poziva evropski razvojni sklad, da pomaga pri zmanjševanju rabe kapitalsko intenzivnih pesticidov in sintetičnih gnojil ter jih nadomesti z bolj trajnostnimi viri hranil in fitofarmacevtskimi sredstvi, ki so prilagojeni lokalnim potrebam;

13. poziva k temu, da se samooskrbne male kmete prednostno uvrsti v strategijo razvojnih politik držav AKP in EU, če predstavljajo visok delež kmetov iz držav AKP in so posebno ranljivi;

Krivični pogoji menjave

14. meni, da so nekateri sporazumi o prosti trgovini med neenakopravnimi partnerji zaostrili revščino in negativno vplivajo na varnost preskrbe s hrano ter povzročajo poslabšanje razmer v nekaterih državah AKP, ki uvažajo hrano; poziva EU in države članice, da to upoštevajo pri dodeljevanju sredstev v skladu s povečanjem uradne razvojne pomoči glede na zahteve v zvezi s prilagoditvijo menjave;

15. ugotavlja, da paket ukrepov za prosto trgovino, ki so ga oblikovali donatorji, vključuje občutno znižanje uvoznih tarif in prispeva k večjemu uvozu hrane v več afriških državah: uvoz riža v Burkini Faso, ki se je z 99000 ton leta 1996 zvišal na 137808 ton leta 2000, in lokalna proizvodnja oluščenega riža, ki se je z 11700 ton leta 1997 zmanjšala na 300 ton leta 2001, skupaj z uvozom riža v Kamerunu, ki pokriva 87 % potreb prebivalcev na račun lokalnih proizvajalcev;

Sporazumi o gospodarskem partnerstvu in regionalno povezovanje, ki ga spodbujajo države AKP

16. poziva države AKP, da dosežejo stabilno, delujočo, trajnostno in dopolnjujočo regionalno povezovanje, preden začnejo upoštevati sporazum o prosti trgovini z EU in/ali drugimi državami, ter meni, da mora biti regionalno povezovanje, ki ga spodbujajo države AKP, pogoj za sklenitev sporazumov o gospodarskem partnerstvu, ki so usmerjeni k razvoju;

17. z začudenjem ugotavlja, da regionalne sestave za vodenje pogajanj glede sporazumov o gospodarskem partnerstvu ne ustrezajo vedno obstoječim regionalnim strukturam, znotraj katerih zdaj delujejo države AKP;

18. poziva strani, ki so vključene v pogajanja glede sporazuma o gospodarskem partnerstvu, da zagotovijo, da se obveznost varovanja koristi, ki temeljijo na jamstvih, vključenih v obstoječo trgovinsko ureditev, potrdi in upošteva, da se položaj države AKP v prihodnjih sporazumih o gospodarskem partnerstvu ne bi poslabšal;

19. meni, da lahko tekoča pogajanja o prosti trgovini na podlagi sporazuma o gospodarskem partnerstvu, resno ogrozijo lokalno proizvodnjo v državah AKP, če povzročijo konkurenco med dvema kmetijskima sistemoma, ki se zelo razlikujeta glede pogojev proizvodnje, politike in subvencioniranja s strani EU, ter poziva EU, da upošteva mnenja lokalnih vlad;

20. poudarja, da pravična trgovina med severom in jugom vključuje plačevanje pravične cene za sredstva in kmetijske proizvode držav v razvoju, to je cene, ki izraža notranje in zunanje stroške, pri čemer se upoštevajo minimalna merila za delovne pogoje, plače delavcev in varstvo okolja; poziva EU in države AKP, da okrepijo svojo podporo za pravično trgovino v skladu z obveznostmi iz člena 23(g) sporazuma iz Cotonouja;

21. poudarja potrebo, da se podpre postopke javnega in regionalnega razvoja v državah AKP; poziva, da se okrepijo lokalne strukture in regionalna omrežja za kmetijsko proizvodnjo in distribucijo;

22. odločno zahteva, da se razvijejo in uporabljajo splošno dostopni finančni instrumenti za finančno šibke proizvajalce; poudarja pomen malih in srednje velikih programov posojil, namenjenih za spodbujanje razvoja podeželja in podpiranje lokalnih proizvajalcev, lokalnih zadrug in ustanavljanja podjetij, zlasti s strani žensk;

Podnebne spremembe

23. opozarja na uničujoč vpliv podnebnih sprememb na ranljive države, saj se je obseg nujne pomoči v hrani, ki jo je vsako leto treba zagotoviti v Afriki, od sredine osemdesetih let 20. stoletja potrojil in samo v letu 2006 se je več kot 25 milijonov Afričanov soočilo s krizami zaradi pomanjkanja hrane;

24. ugotavlja, da je študija, ki jo je leta 2005 izvedla Svetovna zdravstvena organizacija, pokazala, da so globalne podnebne spremembe vplivale na večjo razširjenost malarije, podhranjenosti in diareje, ter predvideva, da se bodo bolezni in druge nevarnosti za ljudi v Afriki hitreje razširjale, ker ni ustrezne opreme za obvladovanje teh bolezni;

25. poziva države AKP in EU, da podnebne spremembe postavijo v središče strateške razvojne politike in obravnavajo grožnjo, ki jo globalno segrevanje povzroča za proizvodnjo hrane, za katero je v poročilu ZN predvideno, da se bo do leta 2080 zmanjšala za 5 %, pri čemer se lahko izgubi tudi od 25 do 40 % naravnih habitatov v Afriki in se uniči 30 % obalne infrastrukture;

26. poziva EU, da izpolni zastavljeni cilj in zagotovi, da se temperatura ne poveča za več kot dve stopinji, pri čemer morajo industrializirane države zagotoviti potrebna sredstva za vlaganje;

27. zahteva, da se opravi presoja vpliva na okolje, ki ga imajo sporazumi o liberalizaciji trgovine, da se določi ekološke stroške in njihov vpliv na varnost preskrbe s hrano, energetske vire in globalno segrevanje;

Boj proti virusu HIV/aidsu

28. izraža globoko zaskrbljenost zaradi mogočega škodljivega vpliva virusa HIV/aidsa na trajnostni razvoj držav AKP in zlasti vpliva na samooskrbo in komercialne kmetijske dejavnosti zaradi izginjanja delovne sile na podeželju ter izgube oseb z znanjem na področju kmetijstva ter kvalificiranih delavcev, kar vpliva na zmanjšanje produktivnosti in zaposlitvenih možnosti ter negotovost preskrbe s hrano;

29. meni, da mora biti boj proti virusu HIV/aidsu v središču razvojne politike vlad držav AKP in EU, da se tako odpravijo uničujoče posledice virusa HIV/aidsa, ki vplivajo na varnost preskrbe s hrano in na družbeno gospodarski razvoj, ter da se ukrepi za boj proti virusu HIV/aidsu ustrezno povežejo s kmetijskimi programi in programi za razvoj podeželja;

30. meni, da visoki stroški zdravil za boj proti virusu HIV/aidsu in nekaterim drugim ozdravljivim boleznim resno ogrožajo kmetijsko proizvodnjo in razvoj podeželja v državah AKP;

Podpiranje kmetijstva in krepitev zaupanja prebivalcev v prihodnost

31. poudarja, da politika strukturnega prilagajanja, ki jo izvajajo mednarodne finančne ustanove in jo od leta 1980 podpira Evropska unija, ter ki temelji le na gospodarski deflaciji, doseženi z ukrepi monetarne politike, uveljavljanjem načel tržnega gospodarstva in z manjšim poseganjem države v gospodarstvo, nima enakih ciljev kot naloge za zmanjševanje revščine;

32. poziva, da se odpravijo vse izvozne subvencije EU, ker resno škodujejo lokalni proizvodnji hrane;

33. v zvezi s tem pozdravlja odločitev, ki jo je EU sprejela na konferenci Svetovne trgovinske organizacije (STO) v Hongkongu leta 2005, in sicer da se do leta 2013 odpravijo izvozne subvencije za kmetijstvo, ter zahteva, da se pospeši izvajanje sprejetih odločitev;

34. poziva, da se države članice EU in Evropska komisija zavežejo, da bodo obravnavale strukturne razloge za obsežne migracije, tako da spremenijo sedanje politike in umaknejo proizvode EU s trgov držav v razvoju ter afriškim državam omogočijo zaščito in izboljšanje svojih gospodarstev, zagotovijo dostojna plačila svojim prebivalcem in tako zagotavljajo priložnosti za boljšo prihodnost;

35. naroči sopredsednikoma, da to resolucijo posredujeta Svetu AKP-EU in Evropski komisiji.

[1] Sprejeta 28. junija 2007 v Wiesbadnu (Nemčija).

[2] Poročilo (E/CN.4/2002/58) Jeana Zieglerja, posebnega poročevalca ZN o pravici do hrane, za Komisijo ZN za človekove pravice.

[3] Rimska deklaracija o svetovni varnosti preskrbe s hrano, ki je bila sprejeta na Svetovnem vrhu o hrani, ki je potekal od 13. do 17. novembra 1996 v Rimu, Italija.

[4] Resolucija 55/2 Generalne skupščine ZN, sprejeta 18. septembra 2000, z naslovom "Deklaracija tisočletja Združenih narodov".

[5] Vmesni pregled sporazumov o gospodarskem partnerstvu, neodvisen prispevek regionalnih mrež kmetijskih organizacij, 10. december 2006.

[6] Deklaracija iz Maputa "Za skupno oblikovanje prihodnosti", 4. vrh voditeljev držav in vlad AKP, Maputo, Mozambik, 23. in 24. junija 2004 (AKP/28/010/04 konč.).

--------------------------------------------------