Resolucija [1]

o varstvu civilistov med mirovnimi operacijami ZN in regionalnih organizacij

Skupna parlamentarna skupščina AKP-EU,

- seja v Port Moresbyju (Papua Nova Gvineja) od 25. do 28. Novembra 2008,

- ob upoštevanju člena 17(1) svojega poslovnika,

- ob upoštevanju ženevskih konvencij, zlasti četrte (z dne 12. avgusta 1949) o zaščiti civilnih oseb v času vojne, in njenih dodatnih protokolov iz let 1977 in 2005,

- ob upoštevanju Pogodbe o prepovedi min (Ottawske pogodbe), podpisane septembra 1997, in Konvencije Združenih narodov (ZN) o prepovedi ali omejitvi uporabe nekaterih vrst konvencionalnega orožja (CCW), ki je bila sklenjena v Ženevi 10. oktobra 1980 in stopila v veljavo decembra 1983, ter njenih dodatnih protokolov,

- ob upoštevanju Splošne deklaracije Združenih narodov o človekovih pravicah z dne 10. decembra 1948 ter Dunajske deklaracije in akcijskega programa, sprejetih na svetovni konferenci o človekovih pravicah, ki je potekala od 14. do 25. junija 1993,

- ob upoštevanju Rimskega statuta Mednarodnega kazenskega sodišča, sprejetega 1988, in zlasti njegovih členov 6, 7 in 8,

- ob upoštevanju Sporazuma o partnerstvu med članicami skupine afriških, karibskih in pacifiških držav (AKP) na eni strani ter Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na drugi strani, podpisanega 23. junija 2000 v Cotonouju (Cotonoujski sporazum) [2] in spremenjenega v Luksemburgu 25. junija 2005, [3], ter zlasti členov 8, 17(2), 20, 31, 33, 96 in 97 sporazuma,

- ob upoštevanju svoje resolucije o povojni obnovi v državah AKP, sprejete 21. aprila 2005 na 9. zasedanju v Bamaku [4],

- ob upoštevanju resolucije o vlogi regionalne integracije pri spodbujanju miru in varnosti, sprejete na Dunaju 22. junija 2006 [5],

- ob upoštevanju poročila generalnega sekretarja Združenih narodov Varnostnemu svetu S/1988/318 z dne 13. aprila 1998 z naslovom "Vzroki konfliktov ter spodbujanje trajnega miru in trajnostnega razvoja v Afriki",

- ob upoštevanju poročil generalnega sekretarja Združenih narodov Varnostnemu svetu o zaščiti civilistov v oboroženih spopadih v dokumentih S/1999/957 ( 8. september 1999), S/2001/331 ( 30. marec 2001), S/2002/1300 ( 30. november 2002), S/2004/431 ( 28. maj 2004), S/2005/740 ( 28. november 2005) in S/2007/643 ( 28. oktober 2007),

- ob upoštevanju resolucij Varnostnega sveta Združenih narodov o varstvu civilistov v oboroženih spopadih št. 1256 z dne 17. septembra 1999, 1296 z dne 19. aprila 2000, 1674 z dne 28. aprila 2006 in 1738 z dne 23. decembra 2006, ki poudarjajo, da imajo udeleženci v oboroženih spopadih primarno odgovornost, da zagotovijo zaščito civilistov v oboroženih spopadih, ter priznavajo pomemben prispevek regionalnih organizacij k zaščiti civilistov v oboroženih spopadih,

- ob upoštevanju izjav predsednika Varnostnega sveta Združenih narodov z dne 15. marca 2005 in 15. decembra 2003 ter Aide Memoire za obravnavanje vprašanj o zaščiti civilistov med določitvijo mirovnih mandatov Varnostnega sveta,

- ob upoštevanju resolucij Varnostnega sveta Združenih narodov 1325 z dne 31. oktobra 2000 in 1820 z dne 19. junija 2008, ki poudarjata pomen enakopravne udeležbe in polne vključenosti žensk v vsa prizadevanja za ohranjanje in spodbujanje miru in varnosti,

- ob upoštevanju končnega poročila poveljstva operacij EU o delu glede na spol v okviru EUFOR DR Kongo,

- ob upoštevanju poročila z naslovom "Varnejši svet: naša skupna odgovornost" (2004), ki ga je izdal visoki odbor generalnega sekretarja o grožnjah, izzivih in spremembah in poziva k odločnemu odzivu mednarodne skupnosti,

- ob upoštevanju deklaracije svetovnega vrha, sprejete septembra 2005 v New Yorku,

- ob upoštevanju resolucije 1385 (2004) in priporočila 1665 (2004) Parlamentarne skupščine Sveta Evrope o "Preprečevanju in reševanju konfliktov: vloga žensk", ki sta bila sprejeta 23. junija 2004,

- ob upoštevanju resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov S/2001/1366 z dne 30. avgusta 2001 o vlogi Varnostnega sveta pri preprečevanju oboroženih sporov,

- ob upoštevanju resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov S/2003/1502, z dne 26. avgusta 2003, o zaščiti humanitarnih delavcev in ZN ter z njimi povezanih delavcev na konfliktnih območjih ter konvencije o varnosti Združenih narodov in pridruženega osebja, z dne 9. decembra 1994, in njenega izbirnega protokola z dne 8. decembra 2005,

- ob upoštevanju dvoletnih izjav podsekretarja Združenih narodov za človekoljubne zadeve Varnostnemu svetu o varstvu civilistov v oboroženih spopadih,

- ob upoštevanju osnovne opredelitev ohranjanja miru Oddelka za mirovne operacije Združenih narodov (DPKO), ki pravi, da je ohranjanje miru: način pomoči državam, ki so v spopadu, da se ustvarijo pogoji za trajnosten mir. Mirovniki ZN – vojaki in vojaški oficirji, policija in civilno osebje iz različnih držav – nadzirajo in opazujejo mirovni proces po koncu spopadov in pomagajo sprtim stranem, da spoštujejo sprejeti mirovni sporazum. Takšna pomoč je na voljo v več oblikah, vključno s spodbujanjem človekove varnosti, ukrepov za krepitev zaupanja, sporazumov o delitvi pristojnosti, krepitvijo pravne države ter gospodarskim in družbenim razvojem,

- ob upoštevanju poročila Odbora za politične zadeve (AKP-EU/100.291/08/konč.),

A. ker se je osnovni pomen ohranjanja miru, ki je prvotno namenjen ločitvi strani v sporu po podpisanem premirju, čez čas spremenil in vključuje nadzor meja, oblikovanje demilitariziranih območij ter nadzorovanje izmenjave zapornikov in demilitarizacijo, če je vključeno v sporazumu, ter tako postane del "rutinskega postopka", namenjenega omogočanju in zagotavljanju političnega prostora za strani pri pogajanjih in rešitvi spora med njimi,

B. ker je v deklaraciji svetovnega vrha, sprejeti v New Yorku septembra 2005, 109 neodvisnih vlad priznalo odgovornost Združenih držav in Združenih narodov, da zaščitijo prebivalce pred genocidom, vojnimi zločini, zločinom proti človečnosti in etničnim čiščenjem,

C. ker številne naloge, ki so vključene v mandat varovanja prebivalstva, silijo mirovnike v različne operacije in sile so vedno bolj vključene v vprašanja, ki ne zadevajo vojaške varnosti, kot so razvoj, ponovna izgradnja, dolgoročna izgradnja miru in vse dejavnosti, za katere vojaške sile običajno niso usposobljene,

D. ker je eden od izzivov zmogljivosti mirovnih misij pri zaščiti civilistov podcenjevanje potencialne vloge in sposobnosti obstoječe civilne zmogljivosti, ki je sestavljena iz večnacionalnega in dobro usposobljenega profesionalnega civilnega osebja, ki ga je možno hitro razmestiti, ter z ustreznimi sposobnostmi za izvajanje nalog, neposredno pomembnih za zaščito civilistov, kot so nadzorovanje človekovih pravic, posredovanje na ravni skupnosti, svetovanja v vprašanjih glede spola, mobiliziranje skupnosti in informacije,

E. ker so letos Združeni narodi (ZN) in Afriška unija (AU), včasih ob podpori Evropske unije (EU), povečali število mirovnikov na kontinentu z novimi misijami, med drugim v sudanski regiji Darfur, Čadu, Srednjeafriški republiki in Somaliji,

F. ker so mirovne sile Afriške unije prejele pomoč v okviru mirovne pomoči Evropskega razvojnega sklada,

G. ker ima od amsterdamske pogodbe iz leta 1997 dalje evropska varnostna in obrambna politika EU, opredeljena v Petersbergu leta 1992, naloge ohranjanja miru, zaščite civilnega prebivalstva in zaščite humanitarne pomoči,

H. ker potekajo te misije na podlagi mandata Združenih narodov in ker te misije potekajo ali so potekale v Afriki,

I. ker bi morale EU, ZN in regionalne organizacije pred določitvijo mirovnih operacij izpeljati analizo spora in groženj za boljše razumevanje konteksta, v katerem delajo, da bi se tako izognile negativnemu vplivu njihovega posega, kot so povečanje napetosti in spor,

J. ker se vojaški akterji še niso prilagodili na prepoznavanje in ščitenje civilistov v sovražnih okoljih, kot delu mednarodnega poseganja ali poseganja tretje strani, vojaškega osebja v mirovnih operacijah pa pogosto ne napotijo neposredno ZN ali regionalna organizacija, temveč države, ki prispevajo vojake, in imajo pristojnost, da sprejmejo ukrepe glede usposabljanja in disciplinskih postopkov v zvezi z njihovimi vojaki,

K. ker sta vloga in pristop humanitarnih akterjev, kot so nevladne organizacije in agencije ZN, pri zaščiti civilistov drugačni od vloge in pristopa mirovnih enot,

L. ker je določitev dejavnosti agencije glede zaščite pogosto prepuščena posameznim poveljnikom na terenu in ne izhaja iz jasnih smernic, določenih na institucionalni ravni,

M. ker je nasilje nad civilisti v državah, prizadetih zaradi sporov, zlasti nad ženskami in otroci, pogosto uporabljena metoda vojskovanja, da se poniža in psihično oslabi žrtve, ki se bojijo prijaviti storilce spolne zlorabe in izkoriščanja, tudi pripadnike mirovnih sil in humanitarnih delavcev,

N. ker je obseg mirovnih misij, zlasti ob upoštevanju števila dodatnih civilnih neoboroženih mirovnikov in geografskega obsega, zelo pomemben dejavnik pri povečanju ravni zaščite civilistov;

Opredelitev zaščite civilistov

1. poudarja dejstvo, da je glavna odgovornost za zaščito civilistov in izpolnjevanje njihovih osnovnih potreb na strani Združenih držav in drugih oblasti in akterjev, ki imajo učinkovit nadzor nad njimi, ter da je vloga mirovnih operacij s strani zunanjih ali tretjih strani drugotnega pomena;

2. poudarja, da načelo nevmešavanja ne sme privesti do strpnosti do resnih zločinov, kot so genocid in množični poboji, etnično čiščenje, izgoni in množična posilstva, temveč da ima v takih primerih, nasprotno, mednarodna skupnost odgovornost, da ščiti in sprejme odločne protiukrepe zlasti za zaščito o prebivalstva v nevarnosti ter da v teku procesa v premagovanje spora po možnost vključi regionalne organizacije;

3. poudarja pomen priznavanja, da morajo imeti mirovne operacije dovolj močen mandat za podpiranje obnovitve miru in pravne države, vključno s prehodom na reformo varnostnega sektorja; izjavlja, da je treba v tem oziru razviti celostno varnostno strategijo, ki bo predvidevala tudi usposabljanje civilnih varnostnih sil (policije), podpirala ukrepe za demobilizacijo in določala jasne glede obnove;

4. ponovno izraža svojo zaskrbljenost zaradi razširjanja lahkega strelnega orožja in orožja malega kalibra ter meni, da morajo biti razorožitev, demobilizacija in reintegracija sestavni del mirovnih operacij;

5. poudarja, da morajo prizadevanja za izboljšanje zaščite civilistov upoštevati širšo kompleksnost izzivov in groženj, s katerimi se soočajo civilisti, ter pozdravlja večje sodelovanje različnih neoboroženih civilnih akterjev na terenu kot dodano vrednost pri izvajanju strategij za zaščito;

6. poudarja, da vojaške strategije same ne morejo biti uspešne, če jih ne spremljajo celostni humanitarni ukrepi in politični cilji glede miru; ugotavlja, da utegne biti za preseganje nasprotij med stranmi, udeleženimi v sporu, ter za zagotavljanje sprave in obnove potreben trden mandate, ki mora biti jasno vključen v strategijo zaščite;

7. poudarja, da so številne države vzpostavile civilno mirovno službo in na tej podlagi dosegle velike uspehe, med drugim tudi v pokonfliktnih razmerah v državah, ki so bile nekdaj del Jugoslavije; priporoča, da druge države in regionalne organizacije, kot sta Afriška unija in EU, prav tako vzpostavijo stalno civilno mirovno službo;

8. pozdravlja večje vključevanje dejavnosti za zaščito civilistov v naloge za ohranjanje miru ter opozarja, da je pri izvajanju teh nalog potrebno usmerjanje, da se zagotovijo celovitejši pristopi na področju človekovega razvoja, človekovih pravic, humanitarne pomoči in ukrepov za varovanje ljudi; zato poziva ZN in regionalne organizacije, naj pojasnijo, kako si razlagajo pojem zaščite civilistov v mandatih svojih misij in v skupnih misijah, ter da bolje podprejo pripravo svojih vojakov in osebja za tovrstne operacije;

9. poudarja, da je treba izboljšati zmogljivost ukrepanja, vključno z oblikovanjem stalne civilne zmogljivosti za ohranjanje miru, ki bi jo sestavljala dobro opremljen urad za usklajevanje pri operativnem štabu in morebiti regionalnih ravneh ter seznam civilnega osebja, ki ga je možno hitro razmestiti, ter z določitvijo ustreznih kadrovskih zasedb;

10. poudarja potrebo po zaščiti civilnega prebivalstva ne le pred nasilnimi napadi, temveč tudi pred kaznivimi dejanji, kot so npr. napadi tolp in ropanje;

11. pozdravlja odločitev Sveta EU o vzpostavitvi mehanizma na področju civilne zaščite in nov finančni instrument, ki je namenjen za izboljšanje mobilizacije in usklajevanja na področju pomoči civilne zaščite v nujnih primerih v EU ali zunaj nje;

12. predlaga, naj vojaške strategije za mirovne operacije s posebnim mandatom za zaščito vključujejo praktične instrumente za učinkovito izpolnjevanje teh mandatov, kot so neoborožena zaščita civilistov, nočne patrulje in radijska komunikacija, organizacija vaških obrambnih odborov za obveščanje mirovnikov, zračno pokrivanje, vključitev enote za hitro posredovanje, pripravljene za odziv na nemire, uporaba satelitov za nadzorovanje in prestrezanje ter vključitev policije za stabilnost kot načina za podporo misij in zagotavljanje strategij izhoda za mirovne operacije;

13. poudarja, da morajo v regijah v sporih humanitarne udeležence ščititi mirovne sile, da bi tako lokalno zavarovale njihove dejavnosti;

14. poudarja, da bodo pristopi s soudeležbo pri kontrolnih točkah, ki vključujejo predstavnike lokalne oblasti in civilne družbe, prispevali k opredelitvi dejavnikov ranljivosti, da bi tako oblikovali ustrezne odzive, ter opozarja na pomen boljšega usklajevanja med gospodarskimi, političnimi, civilnimi in vojaškimi silami;

15. poziva države članice EU in mednarodno skupnost, naj spodbujajo izvajanje resolucij Varnostnega sveta Združenih narodov 1325/2000 in 1820/2008 o ženskah in otrocih v oboroženih spopadih ter da oblikujejo nacionalne akcijske načrte in strateške dokumente;

16. poudarja, da ima lahko navzočnost žensk pomembno nalogo v mirovnih misijah pri zmanjševanju nasilja nad ženskami na konfliktnih in pokonfliktnih območjih ter da so ženske mirovnice pogosto vzornice lokalnim ženskam in jih navdušujejo, da sodelujejo v obnovi po spopadih, zlasti pri gradnji demokracije in gospodarskem razvoju;

17. poziva k upoštevanju resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov 1325/2000 o zastopanosti žensk v mehanizmih za preprečevanje, upravljanje in reševanje konfliktov;

18. močno obsoja primere, kjer mirovniki izkoriščajo svoj položaj in na terenu spolno izkoriščajo civiliste ali so vpleteni v korupcijo, ter poudarja dejstvo, da je v tem primeru zelo pomemben odziv držav, ki so prispevale vojaške enote; vztraja, da morajo oblasti v matični državi storilcev ali Mednarodno kazensko sodišče taka kazniva dejanja odločno preganjati; zavrača kakršnokoli dodeljevanje imunitete osebju Združenih narodov ali vojakom z mandatom Združenih narodov, ki so povezani s takimi kaznivimi dejanji;

19. predlaga, da se vsako mirovno misijo podpre z enotami, katerih posebna naloga je nadzorovanje, preiskovanje in javno poročanje o kršitvah mednarodnega humanitarnega prava in človekovih pravic, in z neodvisno preiskovalno enoto za preiskovanje primerov domnevnih spolnih zlorab mirovnikov ter da se vzpostavi ustrezen sistem pomoči za žrtve tovrstnih zlorab in otroke, ki so se rodili kot posledica takšnih zlorab;

20. poziva k oblikovanju mehanizma za nadaljnje ukrepanje ali "čuvaja" z nalogo zagotavljanja, da so preiskave pritožb pregledne in učinkovite, tako da so pritožbe pravično obravnavane na nacionalni ravni;

21. poudarja potrebo po vključevanju kontaktnih točk v mednarodne pobude Združenih narodov in nevladnih organizacij, da bi tako preprečili in se odzvali na spolno izkoriščanje in zlorabe;

22. priporoča, da kontaktne točke zagotavljajo skupnostim možnost sporočanja njihovih pritožb z vzpostavitvijo skupnega mehanizma za registriranje pritožb; ugotavlja, da mora biti ta mehanizem dostopen vsem agencijam in kontaktnim točkam, tako da lahko skupnosti ugotovijo, kje bi naj podale svoje pritožbe;

Vpliv na mandate, pravila delovanja in usposabljanje

23. potrjuje pomen izboljšanja usposabljanja pred misijo kot tudi usposabljanja med njenim trajanjem (zlasti o mednarodnem humanitarnem pravu, zakonodaji o človekovih pravicah, izvajanju mandatov kontaktnih točk, vključno s preprečevanjem spolnega nasilja in odzivom nanj) za razmestitev večnacionalnih sil, na nacionalni in mednarodni ravni, ter kritizira dejstvo, da se smatra usposabljanje vojaškega osebja misije, ki jih vodijo ZN, za nacionalno odgovornost;

24. v skladu s smernicami Skupne parlamentarne skupščine o otrocih v oboroženih spopadih poziva k uvedbi določbe za posebno usposabljanje glede zaščite otrok;

25. poziva k izdaji "vojaških navodil", kot jih že imajo pri EUFOR-u v Demokratični republiki Kongo, ki bi vsebovala smernice za mirovnike o obnašanju s civilisti; poziva k podobnim navodilom posebej za otroke;

26. priznava prizadevanja Oddelka za mirovne operacije ZN, da ponudijo usposabljanje pred napotitvijo za višje osebje in države, ki prispevajo vojaške enote, osredotočeno zlasti na pravila delovanja, vendar obžaluje, da za države sodelovanje ni obvezno;

27. priporoča, da države članice ZN vzpostavijo skupno akademijo za usposabljanje za mirovne misije, v kateri bi bilo, vsaj za poveljniško osebje, zagotovljeno standardno večnacionalno osnovno usposabljanje o humanitarnih nalogah in nalogah tehnične pomoči za skrb za in varovanje civilnega prebivalstva;

28. priporoča, naj si regionalne in podregionalne organizacije ZN prizadevajo za bolj standardizirane programe usposabljanja ter okrepijo dvostranska in večstranska usposabljanja, zlasti z vključitvijo ukrepov za osveščanje o izpolnjevanju zahtev glede človekovih pravic v skladu z načelom, da so vsi ljudje enakovredni in morajo biti enako obravnavani, ne glede na starost, spol, raso ali narodnost, vero ali prepričanje;

29. pozdravlja prizadevanje EU za boljšo uskladitev pristopov držav članic pri zaščiti civilistov, zlasti z zagotavljanjem skupnega usposabljanja, ter poudarja dejstvo, da mora biti pojem zaščite civilistov in zaščite otrok bistveni del takšnega usposabljanja s strani poklicnih pobud globalne civilne družbe;

30. zahteva, da postane preprečevanje spolnega izkoriščanja in zlorabe stalno vprašanje, katerega je treba obravnavati pri usposabljanju v državah, ki prispevajo vojaške enote, ter da je treba skupaj s samimi operacijami odobriti tudi ustrezno financiranje in mehanizme kompenzacije za žrtve zlorab s strani osebja mirovnih sil;

31. poziva, naj pomemben del programov usposabljanja mirovnikov ZN ali regionalnih mirovnikov vključuje vprašanja zlorab, saj je članom misij ZN pogosto nejasno, kako se prijavijo zlorabe in kaj se zgodi storilcem;

32. poziva, naj vsaka misija EVOP vključuje specializiranega svetovalca za zaščito otrok;

33. pozdravlja dejstvo, da danes Oddelek za mirovne operacije ZN uporablja ekipe za ocenjevanje, ki ugotavljajo vrzeli v usposabljanju, in ponuja izdajo potrditve, da države, ki so usposabljale svoje enote, izpolnjujejo standarde ZN;

34. poudarja, da je tudi EU sprejela podobne ukrepe z globalnim ciljem in civilnim globalnim ciljem, vendar poudarja dejstvo, da še vedno zaostaja pri sistematičnem pristopu, ker usposabljanje nenazadnje spada v področje odgovornosti držav;

35. opozarja države članice EU na njihovo odgovornost v skladu z mednarodnim pravom, da zagotovijo ustrezno usposabljanje vsega civilnega in vojaškega osebja v skladu z mednarodnimi humanitarnimi standardi ter da se ustrezne smernice revidirajo in razvijajo, da se zagotovi spoštovanje lokalnega prebivalstva, kultur in enakosti spolov; opozarja na pomembnost upoštevanja človekovih pravic in vključevanja načela enakosti spolov;

36. poziva k sistematični vključitvi usposabljanja o človekovih pravicah in zaščiti civilnega prebivalstva v usposabljanje, ki ga za afriško vojaško osebje v okviru programa "Euro Recamp" zagotavlja evropsko vojaško osebje;

37. poudarja pomen ustreznega upoštevanja vrednosti pridobljenih izkušenj in najboljših praks, zlasti dejstva, da izkušnje, pridobljene v operacijah, katerih naloga je bila izključno zaščita – kot so ARTEMIS in EUFOR v Demokratični republiki Kongo – nudijo material za krepitev usposabljanja EU; zlasti pozdravlja, da je poudarek na sporočanju jasnih informacij javnosti in na spodbujanju pozitivnega dojemanja operacije, k čemur je pripomoglo tudi dejstvo, da je večina vojaških enot EU govorila v jeziku, ki ga prebivalstvo razume;

Izboljšanje komunikacije

38. ponovno poudarja bistveno vlogo, ki jo lahko ima Skupna parlamentarna skupščina EU-AKP pri osveščanju in razpravljanju glede umeščanja agende o zaščiti v jedro operacij EU EVOP in mirovnih misij drugih regionalnih organizacij;

39. poudarja pomen izkušenj, ki ne ostanejo omejene na "vodilno državo", in poudarja, da je ključnega pomena oblikovati evropsko doktrino za intervencije v humanitarnih razmerah, zlasti črpajoč iz izkušenj tistih držav članic EU, ki so v tem pogledu najbolj napredne, da se okrepi ustreznost pravil delovanja;

40. poudarja potrebo po formaliziranju komunikacijskega sistema med nevladnimi organizacijami in ZN ter regionalnimi organizacijami, zlasti tistimi, ki pokrivajo nevarna območja pod varstvom mirovnih sil;

41. opozarja na zahtevo, naj države upoštevajo in spoštujejo človekove pravice in humanitarna načela človekoljubnosti, nevtralnosti, nepristranskosti in neodvisnosti ter zagotovijo, da imajo humanitarni udeleženci varen in neoviran dostop do pomoči potrebnega prebivalstva v skladu z ustreznimi določbami mednarodnega prava in nacionalne zakonodaje;

42. poziva, da morajo mirovne operacije na terenu sistematično sodelovati s humanitarno skupnostjo glede razlage njihovega mandata za zaščito civilistov ter da morata politično in vojaško vodstvo izpeljati podobne komunikacijske pobude z lokalnimi političnimi in upravnimi oblastmi;

43. poziva k vzpostavitvi kontaktne ekipe znotraj strukture mirovnih sil za upoštevanje komunikacijskega vidika in obveščanje lokalnega prebivalstva, tudi tistih, ki živijo na meji, o pravem mandatu misije, kot glavnega prispevka k ohranjanju nevtralnosti mirovnih operacij; navaja, da bi bila glavna naloga ekipe vzpostavitev skupnega mehanizma za registriranje pritožb z vložkom lokalnih skupnosti;

44. poudarja, da je komunikacija z lokalnim prebivalstvom ključna in da je treba sprejeti odnos, ki spodbuja jasne informacije in zagotavlja dostop do obeh spolov; izjavlja, da je mora to veljati tudi za pripadnike tretjih sil in humanitarne organizacije ter organizacije za človekove pravice in razvoj na terenu;

45. poudarja dejstvo, da je treba izpeljati učinkovito in trajno ocenjevanje vzrokov civilne varnosti ali nevarnosti, izsledke analize pa uporabiti kot osnovo pri določanju strategij zaščite, katerih cilj je preprečevanje izbruha nasilnih spopadov;

46. poziva EU, naj v sodelovanju z drugimi pomembnimi akterji, kot je Urad za usklajevanje humanitarnih aktivnosti, izvede nadaljnjo posebno študijo o vključitvi strategij zaščite v razvoj vojaškega pristopa EU za krizno upravljanje in vključi poglede na pridobljene izkušnje na ravni EU v zaščito civilistov in zlasti otrok, ter meni, da bi morala biti študija osnova za sprejetje širše "doktrine EU o zaščiti", ki bi vključevala elemente in smernice za pravno, civilno, humanitarno in vojaško varstvo;

47. poudarja pomen vzpostavitve vodilnih agencij, ki lahko zagotovijo jasno strateško usmeritev, določijo ključne vrzeli in pojasnijo vloge in odgovornosti pri odzivu na spor;

48. naroči sopredsednikoma, naj to resolucijo predložita ministrskemu svetu AKP-EU, komisiji Afriške unije, Vseafriškemu parlamentu, nacionalnim in regionalnim parlamentom, Evropski komisij, OZN in regionalnim organizacijam, predsedstvu Sveta EU in Afriški uniji.

[1] Sprejeto na Skupni parlamentarni skupščini AKP-EU 28. novembra 2006 v Port Moresbyju (Papua Nova Gvineja)

[2] UL L 317, 15.12.2000, str. 3.

[3] UL L 287, 28.10.2005, str. 4.

[4] UL C 272, 03.11.2005, str. 26.

[5] UL C 307, 15.12.2006, str. 17.

--------------------------------------------------