Resolucija [1]

o naravnih nesrečah v državah AKP: finančna sredstva EU za pripravljenost (sredstva ERS) in pomoč (sredstva ECHO)

Skupna parlamentarna skupščina AKP-EU,

- na zasedanju v Kigaliju (Ruanda) od 19. do 22. novembra 2007,

- ob upoštevanju člena 17(2) Poslovnika,

- ob upoštevanju sporazuma iz Cotonouja ter zlasti členov 30 (regionalno sodelovanje) in 32 (okolje in naravni viri) sporazuma,

- ob upoštevanju okoljske pobude Novega partnerstva za razvoj Afrike (NEPAD),

- ob upoštevanju sklepa o podnebnih spremembah in razvoju ter sklepa o izvajanju pobude za pogozditev Sahare, ki ju je na zasedanju 29. in 30. januarja 2007 sprejela Generalna skupščina Afriške unije,

- ob upoštevanju Sklepa Sveta ministrov AKP št. 3 z 79. zasedanja v Gaboronu (Bocvana) 4. in 5. maja 2004, ki je ponovno potrdil potrebo po vključitvi politike dezertifikacije in vprašanj suhe zemlje za obravnavanje pomembnih zadev trajnostnega upravljanja, kot so suša, krčenje gozdov in vodni viri,

- ob upoštevanju Sklepa št. 3/LXXIX/04 s 4. vrha voditeljev držav in vlad AKP v Maputu (Mozambik) 23. in 24. junija 2004, ki je poudaril izredno ranljivost mnogih držav, regij in prebivalstva AKP za naravne nesreče in z njimi povezane okoljske probleme ter spodbudil zavezanost k podpori proaktivnih pobud za reševanje teh problemov,

- ob upoštevanju sklepov predsedstva Evropskega sveta z zasedanja 8. in 9. marca 2007, ki poudarja, da je pomembno doseči strateški cilj v zvezi z omejitvijo povprečne temperature v svetu na največ 2 C nad ravnijo pred industrializacijo,

- ob upoštevanju sporazuma med EU, Kanado in Japonsko na vrhu G8 v Heiligendammu junija 2007, da se do leta 2050 raven svetovnih emisij CO2 vsaj razpolovi,

- ob upoštevanju poročil Medvladnega foruma o podnebnih spremembah (IPCC), ki je prejel Nobelovo nagrado za mir za leto 2007, in zlasti četrtega ocenjevalnega poročila delovne skupine II za Medvladni forum o podnebnih spremembah z naslovom Vplivi, prilagoditev in ranljivost,

- ob upoštevanju poročila o oceni ekosistemov v novem tisočletju iz leta 2005, ki preučuje uporabo in razvrednotenje mnogih naravnih virov planeta,

- ob upoštevanju okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja in kjotskega protokola,

- ob upoštevanju Agende 21, Deklaracije o okolju in razvoju iz Ria, izjave o načelih za trajnostno upravljanje gozdov, ki jo je na Konferenci Združenih narodov o okolju in razvoju (UNCED), ki je potekala v Riu de Janeiru od 3. do 14. junija 1992, sprejelo več kot 178 vlad in katere načela je ponovno poudaril svetovni vrh o trajnostnem razvoju v Johannesburgu (Južna Afrika), ki je potekal od 26. avgusta do 4. septembra 2002,

- ob upoštevanju Konvencije Združenih narodov o boju proti dezertifikaciji, ki je bila sprejeta 17. junija 1994 v Parizu in je začela veljati 26. decembra 1996,

- ob upoštevanju končnega poročila svetovne konference o zmanjšanju nesreč, ki je potekala od 18. do 22. januarja 2005, in zlasti Hyoškega akcijskega okvira za obdobje 2005–2015: Krepitev odpornosti držav in skupnosti na nesreče,

- ob upoštevanju resolucije Generalne skupščine ZN št. 57/256 z dne 20. decembra 2002 o reviziji Yokohamske strategije in akcijskega načrta za varnejši svet – smernic za preprečevanje in ublažitev posledic naravnih nesreč ter pripravljenost nanje in mednarodnega srečanja ZN o malih otoških državah v razvoju "Barbados plus 10", ki je potekalo januarja 2005 na Mauritiusu,

- ob upoštevanju poročila Odbora za socialne zadeve in okolje (APP/3802/05),

- ob upoštevanju svoje prejšnje resolucije o podnebnih spremembah in malih otoških državah v razvoju, sprejete 1. aprila 1999 v Strasbourgu v okviru sodelovanja AKP-EU [2], svoje prejšnje resolucije o škodi, ki so jo povzročila neurja v Tihem oceanu, Indijskem oceanu in na Karibih, ter o potrebi po hitrem odzivu na naravne nesreče, sprejete 19. februarja 2004 v Adis Abebi [3], svoje prejšnje resolucije o škodi, ki so jo povzročila neurja na Karibih, sprejete 25. novembra 2004 v Haagu [4], in svoje prejšnje resolucije o vzrokih in posledicah naravnih nesreč, sprejete 24. novembra 2005 v Edinburgu [5],

A. ker nesreče in izčrpavanje afriških naravnih virov resno ogrožajo zmanjševanje revščine in doseganje razvojnih ciljev tisočletja,

B. ker je prispevek držav AKP k vzrokom za podnebne spremembe zanemarljiv, medtem ko prav one najbolj občutijo njihove posledice; ker lahko podnebne spremembe neposredno prek večje izpostavljenosti škodljivim vplivom ali posredno prek uničenja sposobnosti prilagoditve upočasnijo napredek pri doseganju trajnostnega razvoja,

C. ker so posledice naravnih nesreč zlasti uničujoče za države v razvoju, saj lahko izničijo pozitivne učinke razvojnega sodelovanja, ovirajo nadaljnjo rast in odpravo revščine ter povzročijo velike izgube biološke raznovrstnosti,

D. ker se države AKP srečujejo s ključnim izzivom učinkovitega reševanja dolgoročnega vpliva naravnih nesreč prek razvoja in okrepitve nacionalnega in regionalnega zmanjševanja tveganja ter dejavnosti obnovitve in upravljanja,

E. ker države AKP svetu zagotavljajo veliko storitev ekosistema brez ustrezne odškodnine,

F. ker so nove študije potrdile, da je Afrika zaradi mnogih bremen in majhne sposobnosti prilagodljivosti ena najbolj ranljivih celin glede podnebne spremenljivosti; ker se napoveduje, da bo do leta 2020 med 75 in 250 milijonov Afričanov zaradi podnebnih sprememb izpostavljeno povečanemu pomanjkanju vode; ker se napoveduje, da bodo tudi kmetijska proizvodnja, ribištvo in dostop do hrane resno ogroženi,

G. ker se napoveduje, da bodo podnebne spremembe do leta 2050 tako zmanjšale vodne vire, da jih ne bo dovolj za izpolnitev potreb majhnih otoških držav, kot na primer na Karibih, v Indijskem oceanu in Tihem oceanu, ki so še zlasti ranljive za dvig morske gladine in naravne nesreče,

H. ker bo proti koncu 21. stoletja napovedan dvig morske gladine vplival na nizko ležeča obalna območja z visoko ravnjo prebivalstva in bo po predvidevanjih povečal nevarnost poplavljanja, poplav ob nevihtah, erozije in možnost za druge obalne nevarnosti, s čimer bodo prizadeti lokalni viri in turizem ter ogroženi zaselki, objekti in pomembna infrastruktura,

I. ker lahko breme, ki ni povezano s podnebjem, poveča ranljivost za podnebne spremembe in naravne nesreče z zmanjševanjem odpornosti ter lahko zmanjša sposobnost prilagodljivosti in učinke politike za preprečevanje in ublažitev zaradi razporeditve virov glede na konkurenčne potrebe,

J. ker malo načrtov za spodbujanje trajnosti in zmanjševanje ranljivosti za podnebne spremembe in naravne nesreče vključuje spodbujanje sposobnosti prilagodljivosti,

K. ker je zmanjšanje tveganja nesreč predvsem nacionalna odgovornost in ker obstaja potreba po okrepljenem sodelovanju in partnerstvu na regionalni in mednarodni ravni,

L. ker okoljska vprašanja, pripravljenost na nesreče in njihovo preprečevanje ter blažitev podnebnih sprememb niso vključeni v vse programe pomoči ES in sorodne instrumente, medtem ko so pomembni za vse države,

M. ker bodo politika za spodbujanje nadzora energije in druga prizadevanja za blažitev v naslednjih desetletjih močno vplivali na priložnosti za doseganje nižjih stabilizacijskih ravni emisij toplogrednih plinov,

N. ker so bili finančni tokovi v države v razvoju prek mehanizma čistega razvoja, Svetovnega sklada za okolje in razvojne pomoči za prenos tehnologije do zdaj omejeni in geografsko neenakomerno razporejeni,

O. ker lahko ustvarjanje trajnostnejšega razvoja s spreminjanjem razvojnih poti pomembno prispeva k blaženju podnebnih sprememb, vendar lahko izvajanje zahteva sredstva za premagovanje številnih ovir,

1. poudarja grožnje, ki jih naravne nesreče in podnebne spremembe pomenijo za trajnostni razvoj, odpravo revščine in doseganje razvojnih ciljev novega tisočletja; prav tako poudarja pomen sedmega razvojnega cilja novega tisočletja o zagotavljanju okoljske trajnosti;

2. ugotavlja vedno večje število in pogostost naravnih nesreč, njihov uničujoči vpliv in posebno ranljivost revnih ljudi v takšnih razmerah; poudarja vedno večje težave pri razlikovanju med naravnimi nesrečami in nesrečami, ki jih povzroči človek in pri katerih tveganja ne določajo le naravne nevarnosti, ampak tudi človeške dejavnosti ter pomanjkanje načrtovanja;

3. poudarja potrebo po učinkovitem svetovnem odzivu na težavo naravnih nesreč v državah AKP, pri katerem bi morale industrializirane države prevzeti svojo odgovornost biti vodilne v boju proti vplivom toplogrednih plinov, ki prispevajo k podnebnim spremembam;

4. poziva vlade in parlamente držav AKP in EU k zagotavljanju, da izkoriščanje naravnih virov ne povzroča velikega ekološkega neravnotežja; v zvezi s tem z zaskrbljenostjo ugotavlja, da lahko čezmerna in nezakonita sečnja dreves povzročita širjenje puščave in druge podnebne spremembe, proti katerim je treba sprejeti ukrepe z odgovorno in učinkovito gozdarsko politiko, primernimi praksami pogozdovanja ter trajnostnimi kmetijskimi praksami; poziva podjetja, ki izkoriščajo naravne vire, da upoštevajo okoljske standarde in predpise;

5. ugotavlja posledice in izzive podnebnih sprememb, zlasti v obliki izrednih vremenskih razmer in izginevanja naravnih virov, kar ima resne posledice za razvoj in varnost, kot so povečanje ranljivosti, spori glede naravnih virov in migracije zaradi naravnih nesreč; zato poudarja, da mora zmanjšanje tveganja nesreč obravnavati blažitev podnebnih sprememb in prilagajanje tem spremembam;

6. ugotavlja, da lahko naravne nesreče povzročijo velike selitve prebivalstva, ter priznava, da je, čeprav je zmanjšanje tveganja nesreč predvsem nacionalna odgovornost, dolžnost držav AKP in EU, da izkažejo solidarnost s prizadetimi narodi;

7. poudarja opozorila Svetovne zdravstvene organizacije o izjemno velikem tveganju, ki ga globalno segrevanje predstavlja za zdravje v južnih državah, zlasti v zvezi z malarijo in vidom, ter poziva k sprejetju ukrepov za podporo ukrepom za preprečevanje, izboljšanje in upravljanje teh zaostrenih zdravstvenih težav;

8. poziva k časovno omejeni celostni strategiji za vključitev zmanjšanja tveganja nesreč, pripravljenosti na nesreče in strategij za podnebne spremembe v vse nacionalne razvojne načrte, razvojno politiko EU in humanitarno pomoč; poudarja, da morajo te strategije podpirati ukrepe civilne družbe, lokalnih skupnosti in organov pri dolgoročnem pristopu k zmanjšanju ranljivosti za nesreče;

9. poziva države članice EU, da podprejo države AKP pri oblikovanju zmanjšanja tveganja nesreč, namenjeno ljudem, načrtov za podnebne spremembe in predkriznih načrtov, ki morajo vključevati strategije za blaženje in prilagajanje, sisteme za zgodnje opozarjanje, strategije za pripravljenost na nesreče in evakuacijo, varna območja v izrednih razmerah, zavarovalne sheme in financiranje humanitarnih virov za hitro razdelitev; prav tako poziva države AKP k zagotovitvi, da so ti ukrepi nacionalna in lokalna prednostna naloga z močno institucionalno podlago za izvajanje in upoštevanje potreb ranljivih skupin;

10. poziva EU, naj dodeli najmanj 10 % dodatnih sredstev v proračune za humanitarno pomoč za zmanjšanje tveganja nesreč ter znatno poveča sredstva za zmanjšanje tveganja nesreč in blaženje podnebnih sprememb in prilagajanje podnebnim spremembam v okviru proračunov za razvojno pomoč, ne da bi se pri tem ogrozila druga prizadevanja, zlasti na področju osnovnega zdravstva in izobraževanja;

11. poudarja, da države in regije AKP zahtevajo podporo mednarodne skupnosti, ki je potrebna za izboljšanje njihovih nacionalnih in regionalnih zmogljivosti za blaženje nesreč, pripravljenost na nesreče in zgodnje opozarjanje, za povečanje ozaveščenosti javnosti o zmanjšanju in napovedovanju nesreč ter za odziv v izrednih razmerah;

12. obžaluje zelo nizko raven sredstev, dodeljenih v Sklad AKP-EU za naravne nesreče, kljub vse večjim potrebam, pri čemer pozdravlja njegovo ustanovitev; poziva EU k dodelitvi dodatnih sredstev v sklad v okviru 10. ERS in drugih proračunskih postavk EU, da ustrezno pomaga državam in regijam AKP pri zmanjšanju tveganja nesreč in takojšnji pomoči, krepitvi zmogljivosti za obnovo in razvoj ter financiranju izboljšanih sistemov za zgodnje opozarjanje in hiter odziv;

13. zato poziva Evropsko komisijo, da v okviru 10. ERS nadaljuje podporo Skladu AKP-EU za naravne nesreče ter dodatno razširi njegovo področje uporabe z zagotavljanjem vsaj 250 milijonov EUR iz sredstev, določenih za sodelovanje v AKP, tudi z uporabo dela sredstev iz predlagane rezerve za pomoč regijam AKP in državam AKP, zlasti majhnim otoškim državam AKP, pri celovitem izvajanju vseh programov AKP za pripravljenost na naravne nesreče in programov za upravljanje ter pri dolgoročni obnovi po nesreči;

14. meni, da Evropski razvojni sklad (ERS) potrebuje zadostna sredstva za pomoč državam v razvoju pri njihovem prilagajanju in blaženju vplivov podnebnih sprememb, v zvezi s tem pa poudarja pomembnost krepitve zmogljivosti, preprečevanja nesreč, izobraževanja, delovne infrastrukture in dostopa do zdravil ter poudarja potrebo po krepitvi zmogljivosti v znanosti, oceni vpliva in oceni prilagajanja, napovedovanju tveganj ter pripravi projektov mehanizma za čisti razvoj;

15. poudarja, da je treba povečati financiranje razvoja ustreznih človeških virov za preprečevanje nesreč, pripravljenost na nesreče, ublažitev in obvladovanje nesreč ter za prilagajanje podnebnim spremembam ter krepitve sodelovanja jug-jug na teh področjih;

16. poziva Evropsko komisijo in države članice EU k sprejetju vseh potrebnih ukrepov, da omogočijo najhitrejšo mogočo pridobitev ustrezne finančne podpore za takojšnjo in humanitarno pomoč;

17. poudarja potrebo po stalnem posodabljanju okoljskih profilov držav AKP in vključitvi okolja v strateške dokumente države, strateške dokumente regije in tematske programe; poudarja pomen povezovanja nacionalnih parlamentov in civilne družbe v tem procesu;

18. verjame, da razvojne politike ni mogoče ločiti od okoljske politike in drugih politik, ter poziva k celostnemu pristopu trajnostne razvojne politike, ki okoljsko razsežnost vključi v državne in regionalne strateške dokumente AKP ter v vse razvojne programe in projekte;

19. zahteva, da globalno zavezništvo proti podnebnim spremembam postane ključni instrument pri obravnavi preprečevanja nesreč in pripravljenosti na nesreče ter pri prilagajanju na podnebne spremembe in blaženju podnebnih sprememb;

20. poziva vlade držav AKP, da oblikujejo predkrizne in krizne načrte, ki morajo vključevati evakuacijske strategije, varna območja v izrednih razmerah, zavarovalne sheme in financiranje humanitarnih virov za takojšnjo pomoč;

21. poudarja potrebo po resnično globalnem pristopu k naravnim nesrečam in podnebnim spremembam ter poziva mednarodno skupnost, da se zaveže mednarodnim naprednim rešitvam; zato poziva k začetku pogajanj na mednarodni konferenci o podnebju ZN o svetovnem in celovitem sporazumu za obdobje po letu 2012, ki mora temeljiti na kjotskem protokolu in ga razširiti, na mednarodni konferenci o podnebju ZN;

22. poziva razvite države, naj namenijo več sredstev za obstoječe mehanizme financiranja iz kjotskega protokola ter si prizadevajo, da ti prispevki postanejo zavezujoča obveznost;

23. poziva k delitvi najboljših praks, prenosu tehnologije in ozaveščanju, zlasti v zvezi z načrtovanjem rabe zemljišč, gradnjo na območjih tveganja, gradnjo varnih zgradb in zaščito kritičnih zmogljivosti;

24. poziva k izboljšanemu regionalnemu in mednarodnemu sodelovanju za olajšanje souporabe informacijske in komunikacijske tehnologije in za neprekinjeno financiranje nizkotehnoloških rešitev, kot je radio na podeželju in oddaljenih območjih;

25. poziva države AKP, naj se regionalno dogovorijo o upravljanju porečij s sprejetjem usklajenih ukrepov o vodnih in ribolovnih virih;

26. ugotavlja, da bi uporaba obnovljivih virov energije, kot je energija sonca, vetra in biomase, zmanjšala odvisnost držav AKP od nafte, poziva EU in njene države članice, naj prenesejo ustrezno tehnologijo in zagotovijo zadostno financiranje, ter poziva Evropsko komisijo, naj pregleda merila za vključitev meril prijaznosti okolju, ranljivosti in izoliranosti v določanje upravičenosti do sredstev Sklada za energijo in vodo iz 10. ERS;

27. poziva države AKP in EU, naj določijo posebne cilje za uporabo obnovljive energije, ter meni, da je treba obnovljivo energijo postaviti v središče programov za razvojno sodelovanje AKP-EU iz sporazuma iz Cotonouja;

28. naroči svojima sopredsednikoma, naj to resolucijo posredujeta Svetu AKP-EU, Evropski komisiji, Afriški uniji in Generalnemu sekretarju Združenih narodov.

[1] Skupna parlamentarna skupščina AKP-EU jo je sprejela 22. novembra 2007 v Kigaliju (Ruanda).

[2] UL C 271, 24.9.1999, str. 30.

[3] UL C 120, 30.4.2004, str. 44.

[4] UL C 80, 1.4.2005, str. 36.

[5] UL C 136, 9.6.2006, str. 22.

--------------------------------------------------