12. Izjava o pojasnilih glede Listine o temeljnih pravicah

Konferenca se seznani s pojasnili glede Listine o temeljnih pravicah, oblikovanimi pod vodstvom predsedstva Konvencije, ki je listino sestavil, in dopolnjenimi pod vodstvom predsedstva Evropske konvencije, kakor je navedeno spodaj.

POJASNILA GLEDE LISTINE O TEMELJNIH PRAVICAH

Ta pojasnila so bila prvotno pripravljena pod vodstvom predsedstva Konvencije, ki je sestavil osnutek Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. V luči priprave dopolnitev besedila Listine s strani Evropske konvencije (zlasti členov 51 in 52 [1]) in nadaljnjega razvoja prava Unije so bila ta pojasnila posodobljena pod vodstvom predsedstva Evropske konvencije. Čeprav sama nimajo pravne veljave, so dragoceno razlagalno orodje, namenjeno pojasnjevanju določb Listine.

PREAMBULA

Evropski narodi so pri oblikovanju vse tesnejše zveze odločeni na podlagi skupnih vrednot deliti mirno prihodnost.

Unija, ki se zaveda svoje duhovne in moralne dediščine, temelji na nedeljivih in univerzalnih vrednotah človekovega dostojanstva, svobode, enakopravnosti in solidarnosti; temelji na načelu demokracije in na načelu pravne države. Posameznika postavlja v središče svojih dejavnosti z vzpostavitvijo državljanstva Unije in oblikovanjem območja svobode, varnosti in pravice.

Ob spoštovanju raznolikosti kultur in tradicij evropskih narodov ter nacionalne identitete držav članic in organizacije njihovih organov oblasti na državni, regionalni in lokalni ravni prispeva Unija k ohranjanju in razvijanju teh skupnih vrednot; prizadeva si za spodbujanje uravnoteženega in trajnostnega razvoja ter zagotavlja prosti pretok oseb, storitev, blaga in kapitala ter svobodo ustanavljanja.

V ta namen je treba glede na spremembe v družbi, socialni napredek ter znanstveni in tehnični razvoj okrepiti varstvo temeljnih pravic z listino, ki te pravice še bolj poudari.

Ta listina ob upoštevanju pristojnosti in nalog Unije ter načela subsidiarnosti potrjuje pravice, kot izhajajo zlasti iz skupnih ustavnih tradicij in mednarodnih obveznosti držav članic, Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, socialnih listin, ki sta jih sprejela Unija in Svet Evrope, ter sodne prakse Sodišča Evropske unije in Evropskega sodišča za človekove pravice. V tem okviru sodišča Unije in držav članic Listino razlagajo ob ustreznem upoštevanju pojasnil, oblikovanih pod vodstvom predsedstva konvencije, ki je Listino sestavila in ki so bila dopolnjena pod vodstvom predsedstva Evropske konvencije.

Uživanje teh pravic je povezano z odgovornostmi in dolžnostmi do soljudi, človeške skupnosti in prihodnjih generacij.

Zato Unija priznava pravice, svoboščine in načela, navedena v nadaljevanju.

NASLOV I

DOSTOJANSTVO

Člen 1 [2]

Človekovo dostojanstvo

Človekovo dostojanstvo je nedotakljivo. Treba ga je spoštovati in varovati.

Pojasnilo

Človekovo dostojanstvo ni zgolj samo po sebi temeljna pravica, temveč predstavlja osnovo temeljnih pravic. V Splošni deklaraciji človekovih pravic iz leta 1948 je človekovo dostojanstvo zapisano v preambuli: "Ker pomeni priznanje prirojenega človeškega dostojanstva vseh članov človeške družbe in njihovih enakih in neodtujljivih pravic temelj svobode, pravičnosti in miru na svetu."

V svoji sodbi z dne 9. oktobra 2001 v zadevi C-377/98 Nizozemska proti Evropskemu parlamentu in Svetu, 2001 PSES 7079, obrazložitev v točkah št. 70-77, je Sodišče potrdilo, da je temeljna pravica človekovega dostojanstva del prava Unije.

Iz tega izhaja, da se nobena od pravic iz te listine ne sme uporabiti za škodovanje dostojanstvu druge osebe in da je človekovo dostojanstvo del bistva pravic v tej listini. Zaradi tega ga je treba spoštovati, tudi kadar je določena pravica omejena.

Člen 2 [3]

Pravica do življenja

1. Vsakdo ima pravico do življenja.

2. Nihče ne sme biti obsojen na smrtno kazen ali usmrčen.

Pojasnilo

1. Prvo odstavek tega člena temelji na prvem stavku prvega odstavka 2. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP), ki se glasi:

"1. Pravica vsakogar do življenja je zavarovana z zakonom..."

2. Drugi stavek določbe, ki se nanaša na smrtno kazen, je bil nadomeščen z začetkom veljavnosti 1. člena Protokola št. 6 k EKČP, ki se glasi:

"Smrtna kazen se odpravi. Nihče ne sme biti obsojen na takšno kazen ali usmrčen."

Drugi odstavek člena 2 Listine [4] temelji na tej določbi.

3. a) Drugi odstavek 2. člena EKČP:

"Kot kršitev tega člena se ne šteje odvzem življenja, če je posledica uporabe nujno potrebne sile:

a) pri obrambi katerekoli osebe pred nezakonitim nasiljem,

b) pri zakonitem odvzemu prostosti ali pri preprečitvi bega osebi, ki ji je zakonito odvzeta prostost,

c) pri zakonitem dejanju, ki ima namen zadušiti upor ali vstajo."

b) 2. člen Protokola št. 6 k EKČP:

"Država lahko določi v svoji zakonodaji smrtno kazen za dejanja, storjena med vojno ali ob neposredni vojni nevarnosti; takšna kazen se sme uporabiti le v primerih, ki so določeni v zakonu in v skladu z določbami zakona..."

Člen 3 [7]

Pravica do osebne celovitosti

1. Vsakdo ima pravico do spoštovanja telesne in duševne celovitosti.

2. Na področju medicine in biologije je treba spoštovati zlasti:

a) svobodno privolitev po predhodni seznanitvi prizadete osebe v skladu s postopki, določenimi z zakonom;

b) prepoved evgeničnih postopkov, zlasti tistih, katerih cilj je selekcija ljudi;

c) prepoved uporabe človeškega telesa in njegovih delov zaradi premoženjske koristi;

d) prepoved reproduktivnega kloniranja človeških bitij.

Pojasnilo

1. V svoji sodbi z dne 9. oktobra 2001 v zadevi C-377/98 Nizozemska proti Evropskemu parlamentu in Svetu, 2001, PSES 7079, obrazložitev v točkah št. 70, 78-80, je Sodišče potrdilo, da je temeljna pravica človekovega dostojanstva del prava Unije in vključuje, v okviru medicine in biologije, svobodno privolitev po predhodni seznanitvi darovalca in prejemnika.

2. Načela člena 3 Listine [8] so že vključena v Konvencijo o človekovih pravicah v zvezi z biomedicino, ki jo je sprejel Svet Evrope (ETS 164 in dodatni protokol ETS 168). Listine se ne oddaljuje od teh načel in zato prepoveduje le reproduktivno kloniranje. Drugih oblik kloniranja niti ne odobrava niti ne prepoveduje. Zato na noben način zakonodajnim telesom ne preprečuje prepovedi drugih oblik kloniranja.

3. Sklicevanje na evgenične postopke, zlasti tiste, katerih cilj je selekcija ljudi, se nanaša na morebitne razmere, v katerih bi se organizirali in izvajali selekcijski programi, ki bi med drugim vključevali sterilizacijske kampanje, prisilne nosečnosti, obvezne etnične poroke, kar so vse dejanja, ki se po Statutu Mednarodnega kazenskega sodišča, sprejetem v Rimu 17. julija 1998 (glej njegovo točko g), prvega odstavka 7. člena), štejejo za mednarodna kazniva dejanja.

Člen 4 [9]

Prepoved mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja

Nihče ne sme biti podvržen mučenju ali nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju ali kaznovanju.

Pojasnilo

Pravica v členu 4 [9] je pravica, zagotovljena s 3. členom EKČP, ki ima enako besedilo: "Nikogar se ne sme mučiti ali nečloveško in ponižujoče z njim ravnati ali ga kaznovati." Zato ima na podlagi tretjega odstavka člena 52 [10] Listine enak pomen in področje uporabe kot člen EKČP.

Člen 5 [11]

Prepoved suženjstva in prisilnega dela

1. Nikogar se ne sme držati v suženjstvu ali podložništvu.

2. Od nikogar se ne sme zahtevati, da opravlja prisilno ali obvezno delo.

3. Trgovina z ljudmi je prepovedana.

Pojasnilo

1. - nobena omejitev ne more legitimno vplivati na pravico, zagotovljeno v prvem odstavku;

- "Pojem prisilno ali obvezno delo v zvezi s tem členom ne vključuje:

a) dela, ki se zahteva pri rednem prestajanju zapora v skladu z določbami 5. člena te Konvencije ali med pogojnim odpustom s prestajanja zaporne kazni,

b) katerekoli službe vojaške narave, službe, ki jo zahtevajo namesto obveznega služenja vojske v državah v katerih je ugovor vesti dopusten,

c) službe, ki je komu dodeljena ob nevarnosti ali ob nesreči, ko je ogroženo življenje ljudi ali blaginja skupnosti,

d) del ali služb, ki so sestavni del običajnih državljanskih dolžnosti."

2. Tretji odstavek izvira neposredno iz človekovega dostojanstva in upošteva nedavni razvoj organiziranega kriminala, kot so mreže organizacij pridobitniškega nezakonitega priseljevanja ali spolnega izkoriščanja. Priloga h Konvenciji Europol vsebuje naslednje opredelitve, ki se nanašajo na trgovino z namenom spolnega izkoriščanja: "trgovina z ljudmi pomeni izpostavljanje osebe pravemu in nezakonitemu vplivu drugih oseb z uporabo nasilja ali groženj ali z zlorabo oblasti ali intrigo z namenom izkoriščanja prostitucije, oblik spolnega izkoriščanja in zlorabe mladoletnikov ali trgovine z zapuščenimi otroki". Poglavje 6 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma, ki je bilo vključeno v pravni red Unije, v katerem sodelujeta Združeno kraljestvo in Irska, v členu 27(1) vsebuje naslednje besedilo, ki se nanaša na mreže za nezakonito priseljevanje: "Pogodbenice ustrezno kaznujejo osebo, ki zaradi dobička tujcu pomaga ali poskuša pomagati vstopiti ali prebivati na ozemlju ene od pogodbenic v nasprotju z zakonodajo te pogodbenice o vstopu in prebivanju tujcev." Svet je 19. julija 2002 sprejel okvirni sklep (2002/629/PNZ) o boju proti trgovanju z ljudmi (UL L 203, str. 1), ki v členu 1 podrobno opredeljuje kazniva dejanja v zvezi s trgovanjem z ljudmi za namene izkoriščanja delovne sile ali spolnega izkoriščanja, za katere morajo države članice na podlagi tega okvirnega sklepa zagotoviti, da so kazniva.

NASLOV II

SVOBOŠČINE

Člen 6 [14]

Pravica do svobode in varnosti

Vsakdo ima pravico do svobode in varnosti.

Pojasnilo

Pravice v členu 6 [14] so pravice, ki jih zagotavlja 5. člen EKČP in imajo v skladu s tretjim odstavkom člena 52 Listine [15] enak pomen in področje uporabe. Zaradi tega omejitve, ki se jih zanje lahko legitimno uvede, ne smejo presegati omejitev, kot jih dovoljuje EKČP v besedilu 5. člena:

"1. Vsakdo ima pravico do prostosti in osebne varnosti. Nikomur se ne sme odvzeti prostost, razen v naslednjih primerih in v skladu s postopkom, ki je predpisan z zakonom:

a) zakonit pripor, odrejen s sodbo pristojnega sodišča,

b) zakonit odvzem prostosti osebi, ki se ne pokori zakoniti odločbi sodišča, ali zato, da bi zagotovili izpolnitev kakšne z zakonom naložene obveznosti,

c) zakonit odvzem prostosti, ki je potreben zato, da bi osebo privedli pred pristojno sodno oblast ob utemeljenem sumu, da je storila kaznivo dejanje, ali kadar je to utemeljeno nujno zato, da bi preprečili storitev kaznivega dejanja ali beg po storjenem kaznivem dejanju,

d) pridržanje mladoletnika na podlagi zakonite odločbe zaradi vzgojnega nadzorstva ali zakonit odvzem prostosti mladoletniku zato, da bi ga privedli pred pristojno oblast,

e) zakonito pridržanje oseb, da bi preprečili širjenje nalezljivih bolezni, ali duševno bolnih oseb, alkoholikov, narkomanov in potepuhov,

f) zakonit odvzem prostosti osebi z namenom, da bi ji preprečili nedovoljen vstop v državo, ali pripor osebe, proti kateri teče postopek za izgon ali za izročitev.

2. Ob odvzemu prostosti je treba vsakogar takoj poučiti v jeziku, ki ga razume, o vzrokih za odvzem prostosti in česa ga dolžijo.

3. Vsakogar, ki mu je bila odvzeta prostost v skladu z določbami tč. c 1. odstavka tega člena, je treba takoj privesti pred sodnika ali drugo uradno osebo, ki na podlagi zakona izvršuje sodno oblast; vsakdo ima pravico, da mu sodijo v razumen roku ali ga izpustijo. Izpustitev na prostost je lahko pogojena z jamstvi, da bo prišel na sojenje.

4. Vsakdo, ki mu je bila odvzeta prostost ima pravico začeti postopek, v katerem bo sodišče hitro odločilo o zakonitosti odvzema prostosti in odredilo njegovo izpustitev, če je bil odvzem prostosti nezakonit.

5. Kdor je bil žrtev odvzema prostosti v nasprotju z določili tega člena, ima iztožljivo pravico do odškodnine."

Pravice, zapisane v členu 6 [16], je treba spoštovati, zlasti kadar Evropski parlament in Sveta sprejemata zakone in okvirne zakone na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah na podlagi III-270., III-271. in III-273. člena Ustave, predvsem, da se določijo najmanjše skupne določbe o kategorizaciji kršitev in kazni ter nekateri vidiki procesnega prava.

Člen 7 [17]

Spoštovanje zasebnega in družinskega življenja

Vsakdo ima pravico do spoštovanja njegovega zasebnega in družinskega življenja, stanovanja in komunikacij.

Pojasnilo

Pravice, zagotovljene s členom 7 [17] ustrezajo pravicam, zagotovljenim z 8. členom EKČP. Zaradi upoštevanja tehnološkega razvoja je bila beseda "dopisovanje" zamenjana z "komunikacijami".

V skladu s tretjim odstavkom člena 52 [18] sta pomen in področje uporabe te pravice enaka kot v ustreznem členu EKČP. Zaradi tega so omejitve, ki se jih lahko legitimno uvede na to pravico, enake tistim, kot jih dovoljuje 8. člen EKČP:

"1. Vsakdo ima pravico do spoštovanja svojega zasebnega in družinskega življenja, svojega doma in dopisovanja.

2. Javna oblast se ne sme vmešavati v izvrševanje te pravice, razen če je to določeno z zakonom in nujno v demokratični družbi zaradi državne varnosti, javne varnosti ali ekonomske blaginje države, zato, da se prepreči nered ali zločin, da se zavaruje zdravje ali morala ali da se zavarujejo pravice in svoboščine drugih ljudi."

Člen 8 [19]

Varstvo osebnih podatkov

1. Vsakdo ima pravico do varstva osebnih podatkov, ki se nanašajo nanj.

2. Osebni podatki se morajo obdelovati pošteno, za določene namene in na podlagi privolitve prizadete osebe ali na drugi legitimni podlagi, določeni z zakonom. Vsakdo ima pravico dostopa do podatkov, zbranih o njem, in pravico zahtevati, da se ti podatki popravijo.

3. Spoštovanje teh pravil nadzira neodvisen organ.

Pojasnilo

Ta člen temelji na členu 286 Pogodbe o ES in Direktivi 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 281, 23. 11. 1995, str. 31), kot tudi na 8. členu EKČP in na Konvenciji Sveta Evrope z dne 28. januarja 1981 o varstvu posameznikov glede na avtomatsko obdelavo osebnih podatkov, ki so jo ratificirale vse države članice.

Člen 286 Pogodbe ES je sedaj nadomestil I-51. člen Ustave. Prav tako je vključeno sklicevanje na Uredbo ES št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 8, 12.1.2002, str. 1). Zgoraj omenjeni direktiva in uredba vsebujeta pogoje in omejitve pri izvajanju pravice do varovanja osebnih podatkov.

Člen 9 [20]

Pravica sklepanja zakonske zveze in pravica ustvarjanja družine

Pravica sklepanja zakonske zveze in pravica ustvarjanja družine sta zagotovljeni v skladu z nacionalnimi zakoni, ki urejajo uresničevanje teh pravic.

Pojasnilo

Ta člen temelji na 12. členu EKČP, ki se glasi: "Moški in ženske, zreli za zakon, imajo pravico skleniti zakonsko zvezo in ustanoviti družino v skladu z domačimi zakoni, ki urejajo uveljavljanje te pravice." Besedilo tega člena je bilo posodobljeno tako, da vključuje primere, kjer nacionalna zakonodaja priznava ureditve, ki niso poroka za oblikovanje družine. Ta člen niti ne prepoveduje niti ne zagotavlja statusa poroke zvezam med človekoma istega spola. Ta pravica je torej podobna tisti, ki jo daje EKČP, vendar pa je njeno področje uporabe lahko širše, kadar tako določa nacionalna zakonodaja.

Člen 10 [21]

Svoboda misli, vesti in vere

1. Vsakdo ima pravico do svobode misli, vesti in vere. Ta pravica vključuje svobodo spreminjanja vere ali prepričanja ter svobodo izražanja svoje vere ali svojega prepričanja, posamezno ali skupaj z drugimi, javno ali zasebno, pri bogoslužju, pouku, običajih in obredih.

2. Pravica do ugovora vesti se priznava v skladu z nacionalnimi zakoni, ki urejajo uresničevanje te pravice.

Pojasnilo

Pravica, zagotovljena v prvem odstavku ustreza pravici, ki jo zagotavlja 9. člen EKČP in ima, v skladu s tretjim odstavkom člena 52 Listine [22], enak pomen in področje uporabe. Omejitve morajo v ta namen upoštevati drugi odstavek 9. člena EKČP, ki se glasi: "Svoboda izpovedovanja vere ali prepričanja se sme omejiti samo v primerih, ki jih določa zakon, in če je to nujno v demokratični družbi zaradi javne varnosti, za zaščito javnega reda, zdravja ali morale ali zaradi varstva pravic in svoboščin drugih ljudi."

Pravica, zagotovljena v drugem odstavku, ustreza nacionalnim ustavnim tradicijam in razvoju nacionalne zakonodaje na tem področju.

Člen 11 [23]

Svoboda izražanja in obveščanja

1. Vsakdo ima pravico do svobodnega izražanja. Ta pravica vključuje svobodo mnenja ter sprejemanja in širjenja vesti ali idej brez vmešavanja javnih organov in ne glede na državne meje.

2. Spoštuje se svoboda in pluralnost medijev.

Pojasnilo

1. Člen 11 [23] ustreza 10. členu EKČP, ki se glasi:

"1. Vsakdo ima pravico do svobodnega izražanja. Ta pravica obsega svobodo mišljenja ter sprejemanja in sporočanja obvestil in idej brez vmešavanja javne oblasti in ne glede na meje. Ta člen ne preprečuje državam, da zahtevajo dovoljenje za delo radijskih, televizijskih in kinematografskih podjetij.

2. Izvrševanje teh svoboščin vključuje tudi dolžnosti in odgovornosti in je zato lahko podvrženo obličnostim pogojem, omejitvam ali kaznim, ki jih določa zakon in ki so nujne v demokratični družbi zaradi varnosti države, njene ozemeljske celovitosti, zaradi javne varnosti, preprečevanja neredov ali zločinov, za zavarovanje zdravja ali morale, za zavarovanje ugleda ali pravic drugih ljudi, za preprečitev razkritja zaupnih informacij ali za varovanje avtoritete in nepristranskosti sodstva."

V skladu s tretjim odstavkom člena 52 Listine [24] sta pomen in področje uporabe te pravice enaka tistima, ki ju zagotavlja EKČP. Zato omejitve, ki se jih lahko uvede, ne smejo presegati omejitev iz drugega odstavka 10. člena Konvencije, ne glede na omejitve, ki jih zakonodaja o konkurenci v Uniji lahko nalaga državam članicam glede uvedbe dogovora o izdaji dovoljenj iz tretjega stavka prvega odstavka 10. člena EKČP.

2. Drugi odstavek tega člena poudarja posledice prvega odstavka za svobodo medijev. Predvsem temelji na sodni praksi Sodišča o televiziji, zlasti na zadevi C-288/89 (sodba z dne 25. julija 1991 Stichting Collectieve Antennevoorziening Gouda in drugi [1991] PSES I-4007) in na Protokolu o sistemu javne radiotelevizije v državah članicah, ki je priloga Pogodbi ES in sedaj Ustavi, ter na Direktivi sveta 89/552/ES o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov (UL L 298, 17.10.1989, str. 23) (zlasti njeni sedemnajsti uvodni izjavi).

Člen 12 [25]

Svoboda zbiranja in združevanja

1. Vsakdo ima pravico do mirnega zbiranja in svobodnega združevanja na vseh ravneh, zlasti na področju političnih, sindikalnih in državljanskih zadev, kar vključuje pravico vsakogar, da skupaj z drugimi zaradi zaščite svojih interesov ustanavlja sindikate in se vanje včlanjuje.

2. Politične stranke na ravni Unije prispevajo k izražanju politične volje državljanov Unije.

Pojasnilo

1. Prvi odstavek tega člena ustreza 11. členu EKČP, ki se glasi:

"1. Vsakdo ima pravico, da mirno zboruje in se svobodno združuje, vključno s pravico, da ustanavlja sindikate in se jim pridruži, da bi zavaroval svoje interese.

2. Izvrševanje teh pravic je mogoče omejiti samo z zakonom, če je to nujno v demokratični družbi zaradi državne ali javne varnosti, za preprečitev neredov ali zločinov, za zaščito zdravja ali morale ali za zavarovanje pravic in svoboščin drugih ljudi. Ta člen ne preprečuje, da bi pripadnikom oboroženih sil, policije ali državne uprave z zakonom omejili izvrševanje teh pravic."

Pomen določb prvega odstavka člena 12 Listine [26] je enak tistemu iz EKČP, vendar pa je njihovo področje uporabe širše, ker veljajo na vseh ravneh, vključno na evropski ravni. V skladu s tretjim odstavkom člena 52 Listine [27], omejitve te pravice ne smejo presegati tistih, ki veljajo za upravičene v po drugem odstavku 11. člena EKČP.

2. Ta pravica prav tako temelji na členu 11 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev.

3. Drugi odstavek tega člena ustreza četrtemu odstavku I-46 člena.

Člen 13 [28]

Svoboda umetnosti in znanosti

Umetnostno ustvarjanje in znanstveno raziskovanje sta svobodni. Spoštuje se akademska svoboda.

Pojasnilo

Ta pravica je izvedena predvsem iz pravice do svobode misli in izražanja. Izvaja se ob upoštevanju člena 1 [29] in je lahko predmet omejitev iz 10. člena EKČP.

Člen 14 [30]

Pravica do izobraževanja

1. Vsakdo ima pravico do izobraževanja in dostopa do poklicnega in nadaljnjega usposabljanja.

2. Ta pravica vključuje možnost brezplačnega obveznega šolanja.

3. Svoboda ustanavljanja izobraževalnih zavodov ob spoštovanju demokratičnih načel in pravica staršev, da svojim otrokom zagotovijo izobraževanje in pouk v skladu s svojim verskim, svetovnonazorskimi in pedagoškimi prepričanji se spoštujeta v skladu z nacionalnimi zakoni, ki urejajo njuno uresničevanje.

Pojasnilo

1. Ta člen temelji na skupnih ustavnih tradicijah držav članic in na 2. členu Protokola k EKČP, ki se glasi:

"Nikomur ne sme biti odvzeta pravica do izobraževanja. Pri izvajanju funkcij, ki so v zvezi z vzgojo in izobraževanjem, mora država spoštovati pravico staršev, da zagotovijo svojim otrokom takšno vzgojo in izobraževanje, ki sta v skladu z njihovim lastnim verskim in filozofskim prepričanjem."

Zdelo se je smiselno ta člen razširiti na dostop do poklicnega in nadaljnjega usposabljanja (glej točko 14 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev in člen 10 Socialne listine) in dodati načelo brezplačnega obveznega šolanja. Besedilo slednjega pomeni zgolj, da ima pri obveznem šolanju vsak otrok možnost obiskovanja ustanove, ki ponuja brezplačno izobraževanje. To ne zahteva, da so vse ustanove, ki ponujajo izobraževanje ali poklicno in nadaljnje izobraževanje, zlasti zasebne, brezplačne. Prav tako ne izključuje, da je treba nekatere posebne oblike izobraževanja plačevati, če države sprejmejo ukrepe, ki zagotavljajo finančno nadomestilo. V meri, v kakršni Listina velja za Unijo, to pomeni, da mora Unija pri svojih politikah usposabljanja spoštovati brezplačno obvezno šolanje, vendar to seveda ne vzpostavlja novih pristojnosti. Glede pravice staršev jo je treba razlagati v povezavi z določbami člena 24 [31].

2. Pravica ustanavljanja javnih ali zasebnih izobraževalnih ustanov je zagotovljena kot eden od vidikov pravice do gospodarske pobude, vendar je omejena s spoštovanjem demokratičnih načel in se jo izvaja v skladu z ureditvami, ki jih določa nacionalna zakonodaja.

Člen 15 [32]

Svoboda izbire poklica in pravica do dela

1. Vsakdo ima pravico do dela in do opravljanja svobodno izbranega ali sprejetega poklica.

2. Vsakemu državljanu Unije je v kateri koli državi članici zagotovljena svoboda iskanja zaposlitve, dela, ustanavljanja in opravljanja storitev.

3. Državljani tretjih držav, ki smejo delati na ozemlju držav članic, imajo pravico do enakih delovnih pogojev državljani Unije.

Pojasnilo

Pravico do izbire poklica, kot je zagotovljena v prvem odstavku člena 15 [32], priznava sodna praksa Sodišča (glej med drugim sodbo z dne 14. maja 1974, zadeva 4/73 Nold, 1974, PSES 491, odstavki 12 do 14 obrazložitve, sodba z dne 13. decembra 1979, zadeva 44/79 Hauer, 1979, PSES 3727, sodba z dne 8. oktobra 1986, zadeva 234/85 Keller, 1986, PSES 2897, odstavek 8 obrazložitve).

Ta odstavek se prav tako sklicuje na drugi odstavek člena 1 Evropske socialne listine, ki je bila podpisana 18. oktobra 1961 in so jo ratificirale vse države članice, ter na točko 4 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev z dne 9. decembra 1989. Izraz "delovni pogoji" je treba razumeti v smislu III-213. člena Ustave.

Drugi odstavek obravnava tri pravice, ki jih zagotavljajo I-4., III-133., III-137. in III-144. členi Ustave, to so pravica do prostega gibanja delavcev, pravica do ustanavljanja in pravica opravljanja storitev.

Tretji odstavek temelji na četrti alinei člena 137(3) PES, ki jo je sedaj nadomestila točka g prvega odstavka III-210. člena, ter na členu 19(4) Evropske socialne listine, ki je bila podpisana 18. oktobra 1961 in so jo ratificirale vse države članice. Drugi odstavek člena 52 Listine se zato uporablja. Vprašanje novačenja mornarjev z državljanstvom tretjih držav za člane posadk plovil pod zastavo države članice Unije ureja zakonodaja Unije ter nacionalna zakonodaja in praksa.

Člen 16 [33]

Svoboda gospodarske pobude

Svoboda gospodarske pobude je priznana v skladu s pravom Unije in nacionalnimi zakonodajami in običaji.

Pojasnilo

Ta člen temelji na sodni praksi Sodišča, ki je priznalo pravico do izvajanja gospodarske ali trgovske dejavnosti (glej med drugim sodbi z dne 14. maja 1974, zadeva 4/73 Nold, 1974, PSES 491, odstavek 14 obrazložitve, in z dne 27. septembra 1979, zadeva 230-78 SPA Eridiana in drugi, 1979, PSES 2749, odstavka 20 in 31 obrazložitve) in pravico do sklepanja pogodb (glej med drugim sodbo Sukkerfabriken Nykøbing, zadeva 151/78, 1979, PSES 1, odstavek 19 obrazložitve, in sodbo z dne 5. oktobra 1999, C-240/97 Španija proti Komisiji, 1999, PSES I-6571, odstavek 99 obrazložitve), ter na drugem odstavku I-3. člena, ki priznava svobodno konkurenco. Seveda se to pravico izvaja ob spoštovanju zakonodaje Unije in nacionalne zakonodaje. Lahko je predmet omejitev, predvidenih v prvem odstavku člena 52 Listine [34].

Člen 17 [35]

Lastninska pravica

1. Vsakdo ima pravico imeti posest nad svojo zakonito pridobljeno lastnino, jo uporabljati, z njo razpolagati in jo zapustiti z oporoko. Lastnina se nikomur ne sme odvzeti, razen v javno korist ter v primerih in pod pogoji, ki jih določa zakon, vendar le proti pravični in pravočasni odškodnini za njeno izgubo. Uživanje lastnine se lahko uredi z zakonom, kolikor je to potrebno zaradi splošnega interesa.

2. Zagotovljeno je varstvo intelektualne lastnine.

Pojasnilo

Ta člen temelji na 1. členu Protokola k EKČP:

"Vsaka fizična ali pravna oseba ima pravico do spoštovanja svojega premoženja. Nikomur ne sme biti lastnina odvzeta, razen če je to v javnem interesu v skladu s pogoji, ki jih določa zakon, in ob spoštovanju splošnih načel mednarodnega prava.

Ta določba pa nikakor ne omejuje pravice držav, da uveljavijo zakone, za katere menijo, da so potrebni za nadzor nad uporabo premoženja v skladu s splošnim interesom ali za zagotovitev plačila davkov, drugih prispevkov ali denarnih kazni."

To je temeljna pravica, skupna vsem nacionalnim ustavam. Sodišče jo je v svoji sodni praksi večkrat priznalo, najprej v sodbi Hauer ( 13. decembra 1979, PSES [1979] 3727). Besedilo je bilo posodobljeno, vendar sta, v skladu s tretjim odstavkom člena 52 Listine [36], pomen in področje uporabe enaka tistima iz pravice, ki jo zagotavlja EKČP in omejitve ne smejo presegati tistih, ki so predvidene tam.

Varovanje intelektualne lastnine, ki je en vidik lastninske pravice, je zaradi vedno večjega pomena in zaradi sekundarne zakonodaje Unije posebej omenjeno v drugem odstavku. Intelektualna lastnina ne vključuje zgolj literarne in umetnostne lastnine, temveč med drugim tudi patentne pravice, pravice blagovne znamke in povezane pravice. Zagotovila iz prvega odstavka se smiselno uporabljajo za intelektualno lastnino.

Člen 18 [37]

Pravica azila

Ob upoštevanju pravil Ženevske konvencije z dne 28. julija 1951 in Protokola z dne 31. januarja 1967 o statusu beguncev in v skladu z Ustavo je priznana pravica azila.

Pojasnilo

Besedilo člena temelji na členu 63 PES, ki ga je sedaj nadomestil III-266. člen, ki Uniji nalaga, da spoštuje Ženevsko konvencijo o beguncih. Primerno je sklicevati se na protokol o Združenem kraljestvu in Irski, ki je priložen Ustavi in o Danski, da se določi, v kolikšnem obsegu te države članice izvajajo zakonodajo Unije na tem področju in v kolikšnem obsegu ta člen velja zanje. Ta člen je usklajen s Protokolom o azilu, ki je priložen Ustavi.

Člen 19 [38]

Varstvo v primeru odstranitve, izgona ali izročitve

1. Kolektivni izgoni so prepovedani.

2. Nikogar se ne sme odstraniti, izgnati ali izročiti državi, v kateri obstaja zanj resna nevarnost, da bo podvržen smrtni kazni, mučenju ali drugemu nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju ali kaznovanju.

Pojasnilo

Prvi odstavek tega člena ima enak pomen in področje uporabe kot 4. člen Protokola št. 4 k EKČP glede kolektivnega izgona. Njegov namen je zagotoviti, da je vsaka odločitev utemeljena na posebni obravnavi in da z enim ukrepom ni mogoče izgnati vseh oseb, ki imajo državljanstvo posamezne države (glej tudi člen 13 Pakta o državljanskih in političnih pravicah).

Drugi odstavek vključuje ustrezno sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice glede 3. člena EKČP (glej Ahmed proti Avstriji, sodba z dne 17. decembra 1996, [1996] PSES VI-2206 in Soering, sodba z dne 7. julija 1989).

NASLOV III

ENAKOST

Člen 20 [39]

Enakost pred zakonom

Pred zakonom so vsi enaki.

Pojasnilo

Ta člen ustreza splošnemu pravnemu načelu, ki je vključen v vse evropske ustave in ga je tudi Sodišče priznalo kot osnovno načelo prava Skupnosti (sodba z dne 13. novembra 1984, zadeva 283/83 Racke, [1984] PSES 3791, sodba z dne 17. aprila 1997, zadeva 15/95 EARL, [1997] PSES I-1961 in sodba z dne 13. aprila 2000, zadeva 292/97 Karlsson, [2000] PSES 2737).

Člen 21 [40]

Prepoved diskriminacije

1. Prepovedana je vsakršna diskriminacija na podlagi spola, rase, barve kože, etničnega ali socialnega porekla, genetskih značilnosti, jezika, vere ali prepričanja, političnega ali drugega mnenja, pripadnosti narodnostni manjšini, premoženja, rojstva, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti.

2. Na področju uporabe Ustave in ne glede na njene posebne določbe je prepovedana vsakršna diskriminacija na podlagi državljanstva.

Pojasnilo

Prvi odstavek glede genetske dediščine izhaja iz člena 13 Pogodbe ES, ki ga je sedaj nadomestil III-124. člen, 14. člena EKČP in 11. člena Konvencije o človekovih pravicah v zvezi z biomedicino. Če ustreza 14. členu EKČP, se uporablja v skladu s slednjim.

Med prvim odstavkom in III-124. členom ni neskladja ali nezdružljivosti, saj ima slednji drugo področje uporabe in namen: III-124. člen Uniji dodeljuje pristojnost, da sprejema zakonodajne akte, vključno z usklajevanjem zakonov in drugih predpisov držav članic za boj proti nekaterim oblikam diskriminacije, ki so izčrpno naštete v tem členu. Taka zakonodaja lahko vključuje dejavnosti organov držav članic (kot tudi odnose med posamezniki) na vseh področjih v okviru pristojnosti Unije. V nasprotju s tem pa določbe prvega odstavka člena 21 [40] ne vzpostavljajo nobenih pooblastil za uzakonitev protidiskriminacijskih zakonov na tem področju delovanja držav članic ali posameznikov, niti ne določajo splošne prepovedi diskriminacije na tako širokih področjih. Namesto tega se nanašajo zgolj na diskriminacijo s strani samih institucij in teles Unije, kadar izvajajo pristojnosti, dodeljene po drugih členih I. in III. dela Ustave, in s strani držav članic, ko izvajajo zakonodajo Unije. Prvi odstavek torej ne spreminja obsega pristojnosti iz III-124. člena niti ne razlage tega člena.

Drugi odstavek ustreza drugemu odstavku I-4. člena in ga je treba uporabljati ob upoštevanju tega člena.

Člen 22 [41]

Kulturna, verska in jezikovna raznolikost

Unija spoštuje kulturno, versko in jezikovno raznolikost.

Pojasnilo

Ta člen temelji na členu 6 Pogodbe o Evropski uniji in na členu 151(1) in (4) Pogodbe o ES, ki sta ju sedaj nadomestila prvi in četrti odstavek III-280. člena, ki se nanašata na kulturo. Spoštovanje kulturne in jezikovne raznolikosti je sedaj zapisano tudi tretjem odstavku I-3. člena Ustave. Ta člen se prav tako zgleduje po izjavi št. 11 sklepne listine Amsterdamske pogodbe o statusu cerkva in nekonfesionalnih organizacij, ki je sedaj prevzeta v I-52. člen Ustave.

Člen 23 [42]

Enakost med in ženskami in moškimi

Enakost med ženskami in moškimi se mora zagotoviti na vseh področjih, vključno z zaposlovanjem, delom in plačilom za delo.

Načelo enakosti ne preprečuje ohranitve ali sprejetja ukrepov o specifičnih ugodnostih v korist nezadostno zastopanega spola.

Pojasnilo

Prvi odstavek temelji na členih 2 in 3(2) Pogodbe ES, ki sta ju sedaj nadomestila I-3. in III-116. člen Ustave, ki Uniji zastavljata cilj spodbujati enakost med ženskami in moškimi, ter na členu 141(1) Pogodbe ES, ki ga je sedaj nadomestil prvi odstavek III-214. člena. Izhaja iz člena 20 Evropske socialne listine (spremenjene) z dne 3. maja 1996 in iz točke 16 iz Listine Skupnosti o pravicah delavcev.

Prav tako temelji na členu 141(3) Pogodbe ES, ki ga je sedaj nadomestil tretji odstavek III-214. člena, in na členu 2(4) Direktive Sveta 76/207/EGS o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega izobraževanja in napredovanja ter delovnih pogojev (UL L 39, 14.2.1976, str. 40).

Drugi odstavek na kratko povzema četrti odstavek III-214. člena, ki določa, da načelo enakega obravnavanja ne preprečuje ohranitve ali sprejetja ukrepov o specifičnih ugodnostih, s katerimi se nezadostno zastopanemu spolu olajša opravljanje poklicne dejavnosti ali prepreči ali izravna neugoden položaj v poklicni karieri. V skladu z drugim odstavkom člena 52 Listine [43] ta odstavek ne spreminja četrtega odstavka III-214. člena.

Člen 24 [44]

Pravice otroka

1. Otroci imajo pravico do potrebnega varstva in skrbi za zagotovitev njihove dobrobiti. Svoje mnenje lahko svobodno izražajo. Njihovo mnenje se upošteva v stvareh, ki jih zadevajo, v skladu z njihovo starostjo in zrelostjo.

2. Pri vseh ukrepih javnih organov ali zasebnih ustanov, ki se nanašajo na otroke, se morajo upoštevati predvsem koristi otroka.

3. Vsak otrok ima pravico do rednih osebnih odnosov in neposrednih stikov z obema staršema, če to ni v nasprotju z njegovimi koristmi.

Pojasnilo

Ta člen temelji na newyorški Konvenciji o otrokovih pravicah, ki je bila podpisana 20. novembra 1989 in so jo ratificirale vse države članice, zlasti na 3., 9., 12. in 13. členu te konvencije.

Tretji odstavek upošteva dejstvo, da zakonodaja Unije o civilnih zadevah s čezmejnimi posledicami, katere pristojnosti izhajajo iz III-269. člena, lahko kot del oblikovanja območja svobode, varnosti in pravice vključuje tudi pravico do obiska, s katero se zagotovi, da lahko otrok redno vzdržuje osebni in neposredni stik z obema staršema.

Člen 25 [45]

Pravice starejših

Unija priznava in spoštuje pravico starejših do dostojnega in samostojnega življenja ter sodelovanja v družbenem in kulturnem življenju.

Pojasnilo

Ta člen izhaja iz člena 23 Evropske socialne listine (spremenjene) in iz členov 24 in 25 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev. Seveda sodelovanje v družbenem in kulturnem življenju vključuje tudi sodelovanje v političnem življenju.

Člen 26 [46]

Vključenost invalidov

Unija priznava in spoštuje pravico invalidov do ukrepov za zagotavljanje njihove samostojnosti, socialne in poklicne vključenosti ter sodelovanja v življenju skupnosti.

Pojasnilo

Načelo tega člena temelji na členu 15 Evropske socialne listine in izhaja tudi iz točke 26 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev.

NASLOV IV

SOLIDARNOST

Člen 27 [47]

Pravica delavcev do obveščenosti in posvetovanja v podjetju

Delavcem ali njihovim predstavnikom se morajo na ustreznih ravneh pravočasno zagotoviti informacije in možnost posvetovanja v primerih in pod pogoji, določenimi s pravom Unije ter nacionalnimi zakonodajami in običaji.

Pojasnilo

Ta člen se pojavi v Evropski socialni listini (spremenjeni) (člen 21) in v Listini Skupnosti o pravicah delavcev (točki 17 in 18). Velja ob pogojih, kot jih določa pravo Unije in nacionalne zakonodaje. Sklicevanje na ustrezne ravni se nanaša na ravni, kot jih določa pravo Unije ali nacionalne zakonodaje in prakse, ki lahko vključujejo evropsko raven, kadar tako določa zakonodaja Unije. To področje v veliki meri ureja pravni red Unije: III-211. in III-212. člen Ustave ter direktive 94/45/ES (evropski sveti delavcev), 98/59/ES (kolektivni odpusti), 2001/23/ES (prenos podjetij) in 2002/14/ES (splošni okvir za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti).

Člen 28 [48]

Pravica do kolektivnih pogajanj in ukrepov

Delavci in delodajalci ali njihove organizacije imajo v skladu s pravom Unije in nacionalnimi zakonodajami in običaji pravico pogajati se in sklepati kolektivne pogodbe na ustreznih ravneh, v primeru nasprotja interesov pa do kolektivnih ukrepov za obrambo svojih interesov, vključno s stavko.

Pojasnilo

Ta člen temelji na členu 6 Evropske socialne listine in na Listini Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev (točki 12 in 14). Pravico do kolektivnih ukrepov je Evropsko sodišče za človekove pravice priznalo kot enega izmed elementov pravic sindikatov, ki jih določa 11. člen EKČP. Glede ustreznih ravni, na katerih lahko potekajo kolektivna pogajanja, glej razlago zgoraj navedenega člena. Načine in omejitve izvajanja kolektivnih ukrepov, vključno s stavko, določajo nacionalne zakonodaje in prakse, vključno z vprašanjem, ali se lahko hkrati izvaja v več državah članicah.

Člen 29 [49]

Pravica dostopa do služb za posredovanje zaposlitev

Vsakdo ima pravico brezplačnega dostopa do služb za posredovanje zaposlitev.

Pojasnilo

Ta člen temelji na členu 1(3) Evropske socialne listine in na točki 13 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev.

Člen 30 [50]

Varstvo v primeru neupravičene odpustitve

Vsak delavec ima pravico do varstva pred neupravičeno odpustitvijo v skladu s pravom Unije ter nacionalnimi zakonodajami in običaji.

Pojasnilo

Ta člen izhaja iz člena 24 Socialne listine (spremenjene). Glej tudi Direktivo 2001/23/ES v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij (UL L 82, 22.3.2001, str. 16) in Direktivo 80/987/EGS o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca (UL L 283, 28.10.1980, str. 23).

Člen 31 [51]

Pošteni in pravični delovni pogoji

1. Vsak delavec ima pravico do zdravih in varnih delovnih pogojev ter delovnih pogojev, ki spoštujejo njegovo dostojanstvo.

2. Vsak delavec ima pravico do omejenega delovnega časa, dnevnega in tedenskega počitka ter plačanega letnega dopusta.

Pojasnilo

1. Prvi odstavek tega člena temelji na Direktivi 89/391/EGS o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (UL L 183, 29.6.1989, str. 13). Izhaja tudi iz člena 3 Socialne listine in točke 19 iz Listine Skupnosti o pravicah delavcev ter, glede dostojanstva pri delu, iz člena 26 Socialne listine (spremenjene). Izraz "delovni pogoji" je treba razumeti v smislu III-213. člena.

2. Drugi odstavek temelji na Direktivi 93/104/ES o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL L 307, 13.12.1993, str. 18) in členu 2 Evropske socialne listine in na točki 8 Listine Skupnosti o pravicah delavcev.

Člen 32 [52]

Prepoved dela otrok in varstvo mladih pri delu

Delo otrok je prepovedano. Ne glede na pravila, ki so za mlade ugodnejša, in razen v primerih omejenih izjem najnižja starost za zaposlitev ne sme biti nižja od starosti za dokončanje obveznega šolanja.

Zaposlenim mladim je treba zagotoviti delovne pogoje, primerne njihovi starosti, in jih zaščititi pred gospodarskim izkoriščanjem in kakršnim koli delom, ki bi lahko škodovalo njihovi varnosti, zdravju ali telesnemu, duševnemu, moralnemu ali socialnemu razvoju ali ki bi lahko ogrozilo njihovo vzgojo.

Pojasnilo

Ta člen temelji na Direktivi 94/33/ES o varstvu mladih ljudi pri delu (UL L 216, 20.8.1994, str. 12), členu 7 Evropske socialne listine in na točkah 20 do 23 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev.

Člen 33 [53]

Družinsko in poklicno življenje

1. Družina uživa pravno, ekonomsko in socialno varstvo.

2. Za uskladitev družinskega in poklicnega življenja ima vsakdo pravico do varstva pred odpustitvijo zaradi materinstva ter pravico do plačanega porodniškega in starševskega dopusta ob rojstvu ali posvojitvi otroka.

Pojasnilo

Prvi odstavek člena 33 [53] temelji na členu 16 Evropske Socialne listine.

Drugi odstavek izhaja iz Direktive Sveta 92/85/EGS o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo in Direktive 96/34/ES o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenem med UNICE, CEEP in ETUC. Temelji tudi na členu 8 (zaščita materinstva) Evropske socialne listine in izhaja iz člena 27 (pravica delavcev z družinskimi obveznostmi do enakih možnosti in enakega obravnavanja) Socialne listine (spremenjene). "Materinstvo" je obdobje od spočetja do prenehanja dojenja.

Člen 34 [54]

Socialna varnost in socialna pomoč

1. Unija priznava in spoštuje pravico dostopa do dajatev socialne varnosti in socialnih služb, ki nudijo varstvo v primerih, kot so materinstvo, bolezen, nesreče pri delu, odvisnost ali starost ter v primeru izgube zaposlitve v skladu s pravili, ki jih določajo pravo Unije ter nacionalne zakonodaje in običaji.

2. Vsakdo, ki v Uniji zakonito prebiva in zakonito spreminja prebivališče, ima pravico do dajatev socialne varnosti in socialnih ugodnosti v skladu s pravom Unije ter nacionalnimi zakonodajami in običaji.

3. V boju proti socialni izključenosti in revščini Unija priznava in spoštuje pravico do socialne pomoči in pomoči pri pridobitvi stanovanj, ki naj zagotovita dostojno življenje za vse, ki nimajo zadostnih sredstev, v skladu s pravili, ki jih določajo pravo Unije ter nacionalne zakonodaje in običaji.

Pojasnilo

Načelo iz prvega odstavka člena 34 [54] temelji na členih 137 in 140 Pogodbe ES, ki se sedaj nadomestita s III-210. in III-213. členom, ter na členu 12 Evropske socialne listine in členu 10 Listine Skupnosti o pravicah delavcev. Unija ga mora spoštovati pri izvajanju pristojnosti, ki so ji dodeljene s III-210. in III-213. členom. Sklicevanje na storitve socialnega skrbstva se nanaša na primere, v katerih so bile takšne storitve vzpostavljene z namenom zagotoviti določene prednosti, vendar to ne pomeni, da je treba takšne storitve uvesti, če ne obstajajo. "Materinstvo" je treba razumeti enako kot v prejšnjem členu.

Drugi odstavek temelji na členih 12(4) in 13(4) Evropske socialne listine in točki 2 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev ter odraža pravila, ki izhajajo iz Uredbe št. 1408/71 in Uredbe št. 1612/68.

Tretji odstavek izhaja iz člena 13 Evropske socialne listine in členov 30 in 31 Socialne listine (spremenjene) ter točke 10 Listine Skupnosti. Unija ga mora spoštovati v okviru politik, ki temeljijo na III-210. členu.

Člen 35 [55]

Varovanje zdravja

Vsakdo ima pravico do preventivnega zdravstvenega varstva in do zdravniške oskrbe v skladu s pogoji, ki jih določajo nacionalne zakonodaje in običaji. Pri opredeljevanju izvajanju vseh politik in dejavnosti Unije se zagotavlja visoka raven varovanja zdravja ljudi.

Pojasnilo

Načela iz tega člena temeljijo na členu 152 Pogodbe ES, ki se sedaj nadomesti s III-278. členom Ustave, ter na členih 11 in 13 Evropske socialne listine. Drugi stavek člena ustreza prvemu odstavku III-278. člena.

Člen 36 [56]

Dostop do služb splošnega gospodarskega pomena

Unija priznava in spoštuje dostop do storitev splošnega gospodarskega pomena, ki je v skladu z Ustavo določen v nacionalnih zakonodajah in običajih, s čimer pospešuje socialno in teritorialno povezanost Unije.

Pojasnilo

Ta člen je v celoti usklajen s III-122. členom in ne uvaja nove pravice. Določa le načelo, v skladu s katerim Unija spoštuje dostop do služb splošnega gospodarskega pomena, kakor predvidevajo nacionalne določbe, če so navedene določbe združljive s pravom Unije.

Člen 37 [57]

Varstvo okolja

V politike Unije je treba vključevati visoko raven varstva in izboljšanje kakovosti okolja, ki se zagotavljata v skladu z načelom trajnostnega razvoja.

Pojasnilo

Načela iz tega člena so nastala na podlagi členov 2, 6 in 174 Pogodbe ES, ki se sedaj nadomestijo s tretjim odstavkom I-3. člena, III-119. in III-233. členom.

Izhaja tudi iz določb nekaterih nacionalnih ustav.

Člen 38 [58]

Varstvo potrošnikov

Politike Unije zagotavljajo visoko raven varstva potrošnikov.

Pojasnilo

Načela iz tega člena so nastala na podlagi člena 153 Pogodbe ES, ki se sedaj nadomesti s III-235. členom Ustave.

NASLOV V

PRAVICE DRŽAVLJANOV

Člen 39 [59]

Pravica voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament

1. Vsak državljan Unije ima pravico, da v državi članici, v kateri prebiva, pod enakimi pogoji kakor državljani te države voli in je voljen na volitvah v Evropski parlament.

2. Člani Evropskega parlamenta se volijo s splošnim, neposrednim, svobodnim in tajnim glasovanjem.

Pojasnilo

Člen 39 [59] se v skladu z drugim odstavkom člena 52 Listine [60] uporablja pod pogoji, določenimi v I. in II. delu Ustave. Prvi odstavek člena 39 [59] ustreza pravici, zagotovljeni z drugim odstavkom I-10. člena Ustave (prim. tudi pravno podlago v III-126. členu za sprejetje podrobne ureditve za uresničevanje navedene pravice), drugi odstavek člena 39 pa ustreza I-20. členu Ustave. Drugi odstavek člena 39 [59] povzema osnovna načela volilnega sistema v demokratični državi.

Člen 40 [61]

Pravica voliti in biti voljen na občinskih volitvah

Vsak državljan Unije ima pravico, da v državi članici, v kateri prebiva, pod enakimi pogoji kakor državljani te države voli in je voljen na občinskih volitvah.

Pojasnilo

Ta člen ustreza pravici iz drugega odstavka I-10. člena Ustave. (prim. tudi pravno podlago v III-126. členu za sprejetje podrobne ureditve za uresničevanje navedene pravice). V skladu z drugim odstavkom člena) 52 Listine [62] se uporablja pod pogoji, določenimi v omenjenih členih I. in III. dela Ustave.

Člen 41 [63]

Pravica do dobrega upravljanja

1. Vsakdo ima pravico, da institucije, organi, uradi in agencije Unije njegove zadeve obravnavajo nepristransko, pravično in v razumnem roku.

2. Ta pravica vključuje predvsem:

a) pravico vsake osebe, da se izjasni pred sprejetjem kakršnega koli posamičnega ukrepa, ki jo prizadene;

b) pravico dostopa vsake osebe do svojega spisa, ob spoštovanju legitimnih interesov zaupnosti ter poklicne in poslovne tajnosti;

c) obveznost uprave, da svoje odločitve obrazloži.

3. Vsakdo ima pravico, da mu Unija v skladu s splošnimi načeli, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, nadomesti kakršno koli škodo, ki so jo povzročile institucije ali njeni uslužbenci pri opravljanju svojih dolžnosti.

4. Vsakdo se lahko na institucije Unije obrne v enem od jezikov Ustave in mora prejeti odgovor v istem jeziku.

Pojasnilo

Člen 41 [63] temelji na obstoju Unije kot skupnosti, ki upošteva načela pravne države, katere značilnosti so se razvile v okviru sodne prakse, ki je med drugim utemeljila dobro upravljanje kot splošno pravno načelo (glej med drugim sodbo Sodišča z dne 31. marca 1992 v zadevi C-255/90 P, Burban [1992] PSES I-2253, in sodbe Sodišča prve stopnje z dne 18. septembra 1995 v zadevi T-167/94 Nölle [1995] PSES II-2589, in z dne 9. julija 1999 v zadevi T-231/97 New Europe Consulting in drugi [1999] PSES II-2403). Besedilo navedene pravice v prvih dveh odstavkih izhaja iz sodne prakse (sodba Sodišča z dne 15. oktobra 1987 v zadevi 222/86 Heylens [1987] PSES 4097, odstavek 15 obrazložitve, sodba z dne 18. oktobra 1989 v zadevi 374/87 Orkem [1989] PSES 3283, sodba z dne 21. novembra 1991 v zadevi C-269/90 TU München [1991] PSES I-5469, in sodbe Sodišča prve stopnje z dne 6. decembra 1994 v zadevi T-450/93 Lisrestal [1994] PSES II-1177, z dne 18. septembra 1995 v zadevi T-167/94 Nölle [1995] PSES II-258) in besedilo glede obveznosti navedbe razlogov izhaja iz člena 253 Pogodbe ES, ki se sedaj nadomesti z drugim odstavkom I-38. člena Ustave (prim. tudi pravno podlago v III-398. členu za sprejetje zakonodajnih aktov za odprto, učinkovito in neodvisno evropsko upravo).

Tretji odstavek povzema pravico, ki je sedaj zagotovljena s III-431. členom Ustave. Četrti odstavek povzema pravico, ki je sedaj zagotovljena s točko d) drugega odstavka II-10. člena in III-129. členom Ustave. V skladu z drugim odstavkom člena 52 Listine [64] je treba navedene pravice uporabljati pod pogoji in v mejah, določenih s III. delom Ustave.

Pravica do učinkovitega pravnega sredstva, ki je pomemben vidik tega vprašanja, je zagotovljena s členom47 Listine [65].

Člen 42 [66]

Pravica dostopa do dokumentov

Vsak državljan Unije in vsaka fizična ali pravna oseba s prebivališčem ali statutarnim sedežem v eni od držav članic ima pravico dostopa do dokumentov institucij, organov, uradov in agencij Unije ne glede na nosilec dokumenta.

Pojasnilo

Pravica, zagotovljena s tem členom, je bila povzeta iz člena 255 Pogodbe ES, na podlagi katerega je bila naknadno sprejeta Uredba 1049/2001. Evropska konvencija je to pravico razširila na dokumente institucij, organov in agencij v splošnem, ne glede na njihovo obliko (glej tretji odstavek I-50. člena Ustave). V skladu z drugim odstavkom člena 52 Listine [64] se pravica dostopa do dokumentov uresničuje pod pogoji in omejitvami, iz tretjega odstavka I-50. člena in III-399. člena.

Člen 43 [67]

Evropski varuh človekovih pravic

Vsak državljan Unije in vsaka fizična ali pravna oseba s prebivališčem ali statutarnim sedežem v eni od držav članic ima pravico, da se obrne na evropskega varuha človekovih pravic glede nepravilnosti pri delovanju institucij, organov, uradov ali agencij Unije, razen glede Sodišča Evropske unije pri opravljanju njegove sodne funkcije.

Pojasnilo

Pravica, zagotovljena s tem členom, je pravica, zagotovljena s I-10. členom in III-335. členom Ustave. V skladu z drugim odstavkom člena 52 Listine [64] se uporablja pod pogoji iz teh dveh členov.

Člen 44 [68]

Pravica do peticije

Vsak državljan Unije in vsaka fizična ali pravna oseba s prebivališčem ali statutarnim sedežem v eni od držav članic ima pravico nasloviti peticijo na Evropski parlament.

Pojasnilo

Pravica, zagotovljena s tem členom, je pravica, zagotovljena s I-10. in III-334. členom Ustave. V skladu z drugim odstavkom člena 52 Listine [64] se uporablja pod pogoji iz teh dveh členov.

Člen 45 [69]

Svoboda gibanja in prebivanja

1. Vsak državljan Unije ima pravico do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic.

2. Svoboda gibanja in prebivanja se lahko v skladu z Ustavo prizna državljanom tretjih držav, ki zakonito prebivajo na ozemlju ene od držav članic.

Pojasnilo

Pravica, zagotovljena s prvim odstavkom, je pravica, zagotovljena s točko a) drugega odstavka I-10. člena Ustave (prim. tudi pravno podlago v III-125. členu; in sodbo Sodišča z dne 17. septembra 2002, C-413/99 Baumbast, [2002] PSES 709). V skladu z drugim odstavkom člena 52 Listine [64] se uporablja pod pogoji in v mejah, določenih v III. delu Ustave.

Drugi odstavek se nanaša na pristojnost, dodeljeno Uniji s III-265. do III-267. členom Ustave. Dodelitev te pravice je zato odvisna od institucij, ki izvajajo to pristojnost.

Člen 46 [70]

Diplomatska in konzularna zaščita

Vsak državljan Unije ima na območju tretje države, v kateri država članica, katere državljan je, nima svojega predstavništva, pravico do zaščite diplomatskih ali konzularnih organov katere koli države članice pod enakimi pogoji kakršni veljajo za državljana te države.

Pojasnilo

Pravica, zagotovljena s tem členom, je pravica, zagotovljena z I-10. členom Ustave (prim. tudi pravno podlago v III-127. členu Ustave). V skladu z drugim odstavkom člena 52 Listine [71] se uporablja pod pogoji iz teh členov.

NASLOV VI

SODNO VARSTVO

Člen 47 [72]

Pravica do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča

Vsakdo, ki so mu kršene pravice in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, ima pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem v skladu s pogoji, določenimi v tem členu.

Vsakdo ima pravico, da o njegovi zadevi pravično in javno ter v razumnem roku odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče. Vsakdo ima možnost svetovanja, obrambe in zastopanja.

Osebam, ki nimajo zadostnih sredstev, se odobri pravna pomoč, kolikor je ta potrebna za učinkovito zagotovitev dostopa do sodnega varstva.

Pojasnilo

Prvi odstavek temelji na 13. členu EKČP:

"Vsakdo, čigar pravice in svoboščine, zajamčene s to Konvencijo, so kršene, ima pravico do učinkovitih pravnih sredstev pred domačimi oblastmi, in to tudi če je kršitev storila uradna oseba pri opravljanju uradne dolžnosti."

Vendar pa je varstvo v okviru prava Unije širše, saj zagotavlja pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem. Sodišče je v svoji sodbi z dne 15. maja 1986 navedeno pravico utemeljilo kot splošno načelo prava Unije (zadeva 222/84 Johnston [1986] PSES 1651; glej tudi sodbo z dne 15. oktobra 1987, zadeva 222/86 Heylens [1987] PSES 4097in sodbo z dne 3. decembra 1992, zadeva C-97/91 Borelli [1992] PSES I-6313). Po mnenju Sodišča se navedeno splošno načelo prava Unije uporablja tudi za države članice pri njihovem izvajanju prava Unije. Vključitev te sodne prakse v Listino ni bila namenjena spremembi sistema sodnega nadzora, določenega v pogodbah, zlasti ne pravil o dopustnosti neposrednih tožb pred Sodiščem Evropske unije. Evropska konvencija je preučila sistem sodnega nadzora Unije, vključno s pravili o dopustnosti, ter ga potrdila in hkrati spremenila nekatere njegove vidike, kot je prikazano v III-353. do III-381. členu Ustave, in zlasti v četrtem odstavku III-365. člena Ustave. Člen 47 [72] se uporablja za institucije Unije in države članice pri njihovem izvajanju prava Unije in velja za vse pravice, zagotovljene s pravom Unije.

Drugi odstavek ustreza prvemu odstavku 6. člena EKČP, ki se glasi:

"Vsakdo ima pravico, da o njegovih civilnih pravicah in obveznostih ali o kakršnihkoli kazenskih obtožbah zoper njega pravično in javno ter v razumnem roku odloča neodvisno in nepristransko z zakonom ustanovljeno sodišče. Sodba mora biti izrečena javno, toda tisk in javnost sta lahko izločena iz sojenja deloma ali v celoti v interesu morale, javnega reda ali državne varnosti, če to v demokratični družbi zahtevajo koristi mladoletnikov ali varovanje zasebnega življenja strank, pa tudi tedaj, kadar bi po mnenju sodišča zaradi posebnih okoliščin javnost sojenja škodovala interesom pravičnosti."

V pravu Unije pravica do poštene obravnave ni omejena na spore, ki se nanašajo na pravice in obveznosti civilnega prava. To je ena od posledic dejstva, da je Unija skupnost, ki temelji na načelih pravne države, kot navaja Sodišče v zadevi 294/83, "Les Verts" proti Evropskemu parlamentu (sodba z dne 23. aprila 1986, [1988] PSES 1339). Kljub temu se jamstva, zagotovljena z EKČP, v vseh pogledih, razen glede njihovega področja uporabe, uporabljajo na podoben način za Unijo.

V zvezi s tretjim odstavkom je treba opozoriti na dejstvo, da je v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice potrebno poskrbeti za pravno pomoč, če bi bilo v primeru, da takšne pomoči ni, nemogoče zagotoviti učinkovito pravno sredstvo (sodba EKČP z dne 9. 10. 1979, Airey, serija A, zvezek 32, 11). Obstaja tudi sistem pravne pomoči za zadeve, ki so na Sodišču Evropske unije.

Člen 48 [73]

Domneva nedolžnosti in pravica do obrambe

1. Obdolženec velja za nedolžnega, dokler njegova krivda ni dokazana v skladu z zakonom.

2. Vsakemu obdolžencu je zagotovljena pravica do obrambe.

Pojasnilo

Člen 48 [73] je enak drugemu in tretjemu odstavku 6. člena EKČP, ki se glasi:

"2. Kdor je obdolžen kaznivega dejanja, velja za nedolžnega, dokler ni v skladu z zakonom dokazana njegova krivda.

3. Kdor je obdolžen kaznivega dejanja, ima naslednje minimalne pravice:

a) da ga takoj in nadrobno seznanijo v jeziku, ki ga razume, z bistvom in vzroki obtožbe, ki ga bremeni;

b) da ima primeren čas in možnosti za pripravo svoje obrambe;

c) da se brani sam ali z zagovornikom po lastni izbiri ali če nima dovolj sredstev za plačilo zagovornika, da ga dobi brezplačno, če to zahtevajo interesi pravičnosti;

d) da zaslišuje oziroma zahteva zaslišanje obremenilnih prič in da doseže navzočnost in zaslišanje razbremenilnih prič ob enakih pogojih, kot veljajo za obremenilne priče;

e) da ima brezplačno pomoč tolmača, če ne razume ali ne govori jezika, ki se uporablja pred sodiščem".

V skladu s tretjim odstavkom člena 52 Listine [74] ima ta pravica enak pomen in področje uporabe kot pravica, zagotovljena z EKČP.

Člen 49 [75]

Načeli zakonitosti in sorazmernosti kaznivih dejanj in kazni

1. Nihče ne sme biti obsojen zaradi storitve ali opustitve za katero v času, ko je bila storjena, nacionalno ali mednarodno pravo ni določalo, da je kazniva. Prav tako se mu ne sme izreči težja kazen od tiste, ki je bila zagrožena v času storitve dejanja. Če je bilo v času po storitvi dejanja z zakonom predpisana milejša kazen, se uporabi ta.

2. Ta člen ne izključuje sojenja in kaznovanja osebe zaradi storitve ali opustitve, ki je bilo v času, ko je bila storjena, kazniva po splošnih načelih, ki jih priznava skupnost narodov.

3. Kazen ne sme bit nesorazmerna s kaznivim dejanjem.

Pojasnilo

Ta člen upošteva običajno pravilo o prepovedi retroaktivnosti zakonov in kazni. Dodano je bilo pravilo retroaktivnosti milejše kazenskega zakona, ki obstaja v številnih državah članicah in je podano v členu 15 Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah.

V 7. členu EKČP je zapisano:

"1. Nihče ne sme biti obsojen za katero koli dejanje, izvršeno s storitvijo ali opustitvijo, ki ni bilo določeno kot kaznivo dejanje po domačem ali po mednarodnem pravu v času, ko je bilo storjeno. Prav tako se ne sme izreči strožja kazen od tiste, ki jo je bilo mogoče izreči v času, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno.

2. Ta člen ni ovira za sojenje in kaznovanje oseb za kako storitev ali opustitev, ki je bila v času, ko je bila storjena, kazniva po splošnih pravnih načelih, ki jih priznavajo civilizirani narodi."

V drugem odstavku se je črtala beseda "civilizirani"; to ne spreminja pomena tega odstavka, ki se nanaša predvsem na zločine zoper človeštvo. V skladu z tretjim odstavkom člena 52 Listine [76] ima tukaj zagotovljena pravica torej enak pomen in področje uporabe kot pravica, zagotovljena z EKČP.

Tretji odstavek podaja splošno načelo sorazmernosti kazni in kaznivih dejanj, ki je utemeljeno z ustavnimi tradicijami, skupnimi vsem državam članicam, in s sodno prakso Sodišča Skupnosti.

Člen 50 [77]

Pravica, da se za isto kaznivo dejanje kazensko ne preganja ali kaznuje dvakrat

Nihče ne sme biti ponovno v kazenskem postopku ali kaznovan zaradi kaznivega dejanja, za katero je bil v Uniji v skladu z zakonom s pravnomočno sodbo že oproščen ali obsojen.

Pojasnilo

člen Protokola št. 7 k EKČP se glasi:

"1. Pravosodni organi iste države ne smejo nikogar ne kazensko preganjati ne kaznovati za kaznivo dejanje, za katero je bil na podlagi zakona in v skladu s kazenskim postopkom te države s pravnomočno sodbo že oproščen ali obsojen.

2. Določbe prejšnjega odstavka ne preprečujejo obnove kazenskega postopka na podlagi zakona in skladno s kazenskim postopkom prizadete države, če obstajajo dokazi o novih ali na novo odkritih dejstvih ali pa če je v prejšnjih postopkih prišlo do bistvene napake, ki bi lahko vplivala na izid sojenja.

3. Določila tega člena se ne smejo derogirati s sklicevanjem na 15. člen Konvencije."

Pravilo "non bis in idem" se uporablja v pravu Unije (glej med obsežno sodno prakso sodbo z dne 5. maja 1966, zadevi 18/65 in 35/65, Gutmann proti Komisiji [1966] PSES 103 in za novejšo zadevo sodbo Sodišča prve stopnje z dne 20. aprila 1999, združene zadeve T-305/94 in druge, Limburgse Vinyl Maatschappij NV proti Komisiji [1999] PSES II-931). Pravilo o prepovedi kumulacije se nanaša na kumulacijo dveh kazni enake vrste, v tem primeru kazni, izrečene na kazenskem sodišču.

V skladu s členom 50 [77] se pravilo "non bis in idem" ne uporablja zgolj v okviru pristojnosti ene države, temveč tudi v okviru pristojnosti več držav članic. To ustreza pravnemu redu v pravu Unije; glej člene 54 do 58 Schengenske konvencije in sodbo Sodišča z dne 11. februarja 2003, C-187/01 Gözütok, člen 7 Konvencije o varstvu finančnih interesov Skupnosti in člen 10 Konvencije o boju proti korupciji. Zelo omejene izjeme v navedenih konvencijah, ki državam članicam omogočajo izjemo od pravila "non bis in idem", so določene s horizontalno klavzulo iz prvega odstavka člena 52 Listine [78] glede omejitev. Kar zadeva razmere iz 4. člena Protokola št. 7 EKČP, tj. uporabo načela v isti državi članici, ima zagotovljena pravica enak pomen in področje uporabe kot ustrezna pravica v EKČP.

NASLOV VII

SPLOŠNE DOLOČBE O RAZLAGI IN UPORABI LISTINE

Člen 51 [79]

Področje uporabe

1. Določbe te listine se uporabljajo za institucije, organe, urade in agencije Unije ob spoštovanju načela subsidiarnosti, za države članice pa samo, ko izvajajo pravo Unije. Zato spoštujejo pravice, upoštevajo načela in spodbujajo njihovo uporabo v skladu s svojimi pristojnostmi in ob spoštovanju meja pristojnosti Unije, ki so ji dodeljene v drugih delih Ustave.

2. Ta listina ne razširja področja uporabe prava Unije preko pristojnosti Unije in ne ustvarja nikakršnih novih pristojnosti ali nalog Unije, pa tudi ne spreminja pristojnosti in nalog, opredeljenih v drugih delih Ustave.

Pojasnilo

Namen člena 51 Listine [79] je opredeliti področje uporabe Listine. Prizadeva si jasno določiti, da se Listina ob upoštevanju načela subsidiarnosti uporablja zlasti za institucije in organe Unije. Ta določba je bila sestavljena v skladu s členom 6(2) Pogodbe o Evropski uniji, ki od Unije zahteva, da upošteva temeljne pravice, in v skladu z mandatom, podeljenim v okviru Evropskega sveta v Kölnu. Izraz "institucije" je utemeljen v I. delu Ustave. V Ustavi se izraz "organi, uradi in agencije" navadno uporablja za označevanje vseh teles, ustanovljenih z Ustavo ali sekundarno zakonodajo (glej npr. I-50. ali I-51. člen Ustave).

V zvezi z državami članicami sodna praksa Sodišča nedvoumno določa, da je zahteva po spoštovanju temeljnih pravic, opredeljenih v okviru Unije, zavezujoča za države članice le tedaj, ko ukrepajo znotraj področja uporabe prava Unije (sodba z dne 13. julija 1989, zadeva 5/88 Wachauf [1989] PSES 2609; sodba z dne 18. junija 1991, ERT [1991] PSES I-2925); sodba z dne 18. decembra 1997 (C-309/96 Annibaldi [1997] PSES I-7493). Sodišče je potrdilo to sodno prakso pod naslednjimi pogoji: "Treba je tudi upoštevati, da so zahteve, ki izhajajo iz varstva temeljnih pravic v pravnem redu Skupnosti, zavezujoče tudi za države članice pri njihovem izvajanju pravil Skupnosti..." (sodba z dne 13. aprila 2000, zadeva C-292/97, [2000] PSES 2737, odstavek 37 obrazložitve). Seveda se to pravilo, utemeljeno v tej listini, uporablja za centralne organe in regionalne ali lokalne organe ter za javne organizacije pri njihovem izvajanju prava Unije. Seveda se to pravilo, utemeljeno v tej listini, uporablja za centralne organe in regionalne ali lokalne organe ter za javne organizacije pri njihovem izvajanju prava Unije.

Drugi odstavek skupaj z drugim stavkom prvega odstavka potrjuje, da Listina ne more povzročiti širitve pristojnosti in nalog, ki so z drugimi deli Ustave dodeljene Uniji. Gre za to, da se izrecno navedejo logične posledice, nastale zaradi načela subsidiarnosti in zaradi dejstva, da ima Unija samo tiste pristojnosti, ki so ji bile dodeljene. Temeljne pravice, zagotovljene v Uniji, nimajo nikakršnih posledic, razen v okviru pristojnosti, določenih v I. in III. delu Ustave. Zato obveznost institucij Unije, da v skladu z drugim stavkom prvega odstavka spodbujajo načela, podana v Listini, lahko obstaja le v mejah teh pristojnosti.

Drugi odstavek tudi potrjuje, da Listina ne more povzročiti širitve področja uporabe prava Unije preko njenih pristojnosti, določenih v drugih delih Ustave. Sodišče je že opredelilo to pravilo v zvezi s temeljnimi pravicami, ki štejejo kot del prava Unije (sodba z dne 17. februarja 1998, C-249/96 Grant, 1998 PSES I-621, odstavek 45 obrazložitve). V skladu s tem pravilom je samoumevno, da vključitev Listine v Ustavo ne more sama po sebi pomeniti širitve obsega ukrepov držav članic, ki štejejo kot "izvajanje prava Unije" (v smislu prvega odstavka in zgoraj navedene sodne prakse).

Člen 52 [80]

Področje uporabe in razlaga pravic in načel

1. Kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, mora biti predpisano z zakonom in spoštovati bistveno vsebino teh pravic in svoboščin. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so omejitve dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko izpolnjujejo cilje v splošnem interesu, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.

2. Pravice, ki jih priznava ta listina in ki urejajo določbe drugih delov Ustave, se uresničujejo v skladu s pogoji in v mejah, opredeljenih v teh delih.

3. Kolikor ta listina vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, sta vsebina in obseg teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa navedena konvencija. Ta določba ne preprečuje širšega varstva po pravu Unije.

4. Kolikor so v tej listini priznane temeljne pravice, kot izhajajo iz skupnih ustavnih tradicij držav članic, je treba te pravice razlagati skladno s temi tradicijami.

5. Določbe te listine, v katerih so določena načela, se lahko izvajajo z akti institucij, organov, uradov in agencij Unije ter akti držav članic za izvajanje prava Unije v skladu z njihovimi pristojnostmi. Nanje se sme pred sodišči sklicevati samo pri razlagi teh aktov in pri odločanju o njihovi zakonitosti.

6. Nacionalne zakonodaje in običaji se morajo v celoti upoštevati v skladu s to listino.

7. Sodišča Unije in držav članic ustrezno upoštevajo pojasnila, pripravljena kot vodilo za razlago Listine o temeljnih pravicah.

Pojasnilo

Namen člena 52 [81] je opredeliti obseg pravic in načel Listine ter določiti pravila za njihovo razlago. Prvi odstavek obravnava podrobnosti glede omejevanja pravic. Besedilo temelji na sodni praksi Sodišča: "...skladno z ustaljeno sodno prakso Sodišča je mogoče uvesti omejitve pri uresničevanju temeljnih pravic, zlasti v okviru skupne ureditve trga, pod pogojem, da navedene omejitve dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, za katere se zavzema Skupnost, in da ne povzročajo glede na želeni cilj čezmernega in neutemeljenega motenja, ki bi ogrožalo samo bistvo navedenih pravic" (sodba z dne 13. aprila 2000, zadeva C-292/97, odstavek 45 obrazložitve). Sklicevanje na splošne interese, ki jih priznava Unija, zajema cilje iz I-2 člena in druge interese, ki so zaščiteni s posebnimi določbami Ustave, na primer prvim odstavkom I-5. člena, tretjim odstavkom III-133. člena in III-154. ter III-436. členom.

Drugi odstavek se nanaša na pravice, ki jih že izrecno zagotavlja Pogodba o ustanovitvi Evropske skupnosti in priznava Listina in se sedaj nahajajo v drugih delih Ustave (predvsem pravice, ki izhajajo iz državljanstva Unije). Pojasnjuje, da za takšne pravice še nadalje veljajo pogoji in omejitve, ki se uporabljajo za pravo Unije, na katerem te pravice temeljijo, in ki so sedaj predvideni v I. in III. delu Ustave. Listina ne spreminja sistema pravic, ki so bile dodeljene s Pogodbo ES in so sedaj povzete v I. in III. delu Ustave.

Namen tretjega odstavka je zagotoviti potrebno usklajenost med Listino in EKČP z vzpostavitvijo pravila, da sta vsebina in obseg navedenih pravic, vključno z dovoljenimi omejitvami, enaka kot vsebina in pomen pravic, ki ju določa EKČP, kolikor pravice v tej listini ustrezajo tudi pravicam, zagotovljenim z EKČP. To zlasti pomeni, da mora zakonodajalec pri določanju omejitev navedenih pravic upoštevati enaka merila, določena s podrobno ureditvijo o omejitvah, podano v EKČP, ki tako postanejo veljavna za pravice, zajete v tem odstavku, ne da bi to škodilo avtonomiji prava Unije in Sodišča Evropske unije.

Sklicevanje na EKČP zajema Konvencijo in njene protokole. Vsebina in obseg zagotovljenih pravic nista določena le z besedilom navedenih aktov, temveč tudi s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice in Sodišča Evropske unije. Namen zadnjega stavka v odstavku je Uniji omogočiti, da zagotavlja širše varstvo. V vsakem primeru raven varstva, ki jo nudi Listina, ne sme biti nižja od ravni, ki jo zagotavlja EKČP.

Listina ne vpliva na možnost držav članic, da uporabijo 15. člen EKČP, ki dovoljuje razveljavitve pravic EKČP v primeru vojne ali ob drugi splošni nevarnosti, ki ogroža življenje naroda, če sprejmejo ukrepe na področju nacionalne obrambe v primeru vojne ali na področju vzdrževanja javnega reda in miru v skladu z njihovimi obveznostmi iz prvega odstavka I-5. člena, in III-131. ter III-262. člena Ustave.

Seznam pravic, za katere bi lahko v sedanji fazi in brez izključitve razvoja na področju prava, zakonodaje in pogodb, veljalo, da ustrezajo pravicam v EKČP v smislu tega odstavka, je podan v nadaljevanju. Ne vključuje pravic, ki so dodane pravicam v EKČP.

1. Členi, katerih pomen in področje uporabe sta enaka kot pomen in področje uporabe ustreznih členov EKČP:

- člen 2 [82] ustreza 2. členu EKČP;

- člen 4 [83] ustreza 3. členu EKČP;

- prvi in drugi odstavek člena 5 [84] ustrezata 4. členu EKČP;

- člen 6 [85] ustreza 5. členu EKČP;

- člen 7 [86] ustreza 8. členu EKČP;

- prvi odstavek člena 10 [87] ustreza 9. členu EKČP;

- člen 11 [88] ustreza 10. členu EKČP ne glede na omejitve, ki jih pravo Unije lahko naloži državam članicam glede pravice do uvedbe dogovora o izdaji dovoljenj iz tretjega stavka prvega odstavka 10. člena EKČP;

- člen 17 [89] ustreza 1. členu Protokola k EKČP;

- prvi odstavek člena 19 [90] ustreza 4. členu Protokola št. 4;

- drugi odstavek člena 19 [91] ustreza 3. členu EKČP, kakor ga razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice;

- člen 48 [92] ustreza drugemu in tretjemu odstavku 6. člena EKČP;

- prvi odstavek (razen zadnjega stavka) in drugi odstavek člena 49 [93] ustrezata 7. členu EKČP.

2. Členi, katerih pomen je sicer enak kot pomen ustreznih členov EKČP, njihovo področje uporabe pa širše:

- člen 9 [94] zajema enako področje kot 12. člen EKČP, vendar pa se njegovo področje uporabe lahko razširi na druge vrste poroke, če slednje predvideva nacionalna zakonodaja;

- prvi odstavek člena 12 [95] ustreza 11. členu EKČP, vendar se njegovo področje uporabe razširi na raven Unije;

- prvi odstavek člena 14 [96] ustreza 2. členu Protokola k EKČP, vendar se njegovo področje uporabe razširi, tako da zajema dostop do poklicnega in nadaljnjega usposabljanja;

- tretji odstavek člena 14 [96] ustreza 2. členu Protokola k EKČP, kar zadeva pravice staršev;

- drugi in tretji odstavek člena 47 [97] ustrezata prvemu odstavku 6. člena EKČP, vendar omejitev na odločanje o civilnih pravicah in obveznostih ali o kazenskih obtožbah ne velja, kar zadeva pravo Unije in njegovo izvajanje;

- člen 50 [98] ustreza 4. členu Protokola št. 7 k EKČP, vendar se njegovo področje uporabe razširi na raven Evropske unije med sodišča držav članic;

- končno se državljane Evropske unije ne sme obravnavati kot tujce v okviru področja uporabe prava Unije, in sicer zaradi prepovedi vsakršne diskriminacije glede na državljanstvo. Zanje se omejitve, predvidene s 16. členom EKČP v zvezi s pravicami tujcev, v tem okviru ne uporabljajo.

Pravilo o razlagi, vsebovano v četrtem odstavku, temelji na besedilu člena 6(2) Pogodbe o Evropski uniji (prim. sedaj besedilo tretjega odstavka I-9. člena Ustave) in ustrezno upošteva pristop do skupnih ustavnih tradicij, ki mu sledi Sodišče (npr. sodba z dne 13. decembra 1979, zadeva 44/79 Hauer [1979] PSES 3727; sodba z dne 18. maja 1982, zadeva 155/79, AM&S, [1982] PSES 1575). Po tem pravilu je treba zadevne pravice iz Listine namesto s strogim pristopom "najnižjega skupnega imenovalca" razlagati na način, ki nudi visoko raven varstva, ustrezno pravu Unije in skladno s skupnimi ustavnimi tradicijami.

Peti odstavek pojasnjuje razlikovanje v okviru Listine med "pravicami" in "načeli". V skladu s tem razlikovanjem je pravice posameznikov treba spoštovati, medtem ko je načela treba upoštevati (prvi odstavek člena 51 [99]). Načela se lahko izvajajo z zakonodajnimi ali izvršilnimi akti (sprejetimi s strani Unije v skladu z njenimi pristojnostmi in s strani držav članic samo pri njihovem izvajanju prava Unije); za sodišča postanejo torej pomembna šele ob razlagi ali reviziji teh aktov. Vendar niso razlog za neposredne zahteve po pozitivnem ukrepanju institucij Unije ali organov držav članic. To je v skladu s sodno prakso Sodišča (prim. zlasti sodno prakso v zvezi s "previdnostnim načelom" iz člena 174(2) PES (se nadomesti s III-233. členom Ustave), sodbo Sodišča prve stopnje z dne 11. septembra 2002, T-13/99, Pfizer proti Svetu, s številnimi sklicevanji na prejšnjo sodno prakso, in vrsto sodb v zvezi s členom 33 Pogodbe o ES glede načel kmetijskega prava, npr. sodba Sodišča C-265/85, Van den Berg, 1987 PSES 1155: ocena načela stabilizacije trga in legitimnih pričakovanj) in s pristopom v ustavnih sistemih držav članic do "načel", zlasti na področju socialnega prava. Za ponazoritev, primeri, da se v Listini priznavajo načela, so členi 25, 26 in 37 [100]. V nekaterih primerih lahko člen Listine vsebuje značilnosti pravic in načel, kot npr. členi 23, 33 in 34 [101].

Šesti odstavek se nanaša na razne člene v Listini, ki se v duhu subsidiarnosti sklicujejo na nacionalne predpise in običaje.

Člen 53 [102]

Raven varstva

Nobena določba te listine se ne sme razlagati kot omejevanje ali zoževanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki jih priznavajo pravo Unije, mednarodno pravo in mednarodni sporazumi, katerih pogodbenice so Unija ali vse države članice, predvsem Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter ustave držav članic.

Pojasnilo

Namen te določbe je ohraniti raven varstva, ki jo na svojih področjih uporabe trenutno nudijo pravo Unije, nacionalno pravo in mednarodno pravo. EKČP se omenja zaradi njenega pomena.

Člen 54 [103]

Prepoved zlorabe pravic

Nobene določbe te listine se ne sme razlagati, kot da podeljuje pravico opravljanja kakršne koli dejavnosti ali storitve kakršnega koli dejanja, katerega cilj bi bil odpraviti pravice in svoboščine, priznane v tej listini, ali jih omejiti bolj, kakor je predvideno v tej listini.

Pojasnilo

Ta člen ustreza 17. členu EKČP:

"Nobene določbe v tej Konvenciji ni mogoče razlagati tako, kot da vsebuje za katerokoli državo, skupino ali posameznika pravico do kakršenkoli dejavnosti ali dejanja, ki je usmerjeno h kršenju katerihkoli pravic ali svoboščin, ki so tu določene, ali k njihovemu omejevanju v večjem obsegu, kot je določeno v tej Konvenciji."

[1] II-111. in II-112. člen Ustave.

[2] II-61. člen Ustave.

[3] II-62. člen Ustave.

[4] Drugi odstavek II-62. člena Ustave.

[5] II-62. člen Ustave.

[6] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[7] II-63. člen Ustave

[8] II-63. člen Ustave.

[9] II-64. člen Ustave.

[10] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[11] II-65. člen Ustave.

[12] II-65. člen Ustave.

[13] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[14] II-66. člen Ustave.

[15] Tretji odstavek, II-112. člena Ustave.

[16] II-66. člen Ustave.

[17] II-67. člen Ustave.

[18] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[19] II-68. člen Ustave.

[20] II-69. člen Ustave.

[21] II-69. člen Ustave.

[22] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[23] II-71. člen Ustave.

[24] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[25] II-72. člen Ustave.

[26] II-72. člen Ustave.

[27] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[28] II-73. člen Ustave.

[29] II-61. člen Ustave.

[30] II-74. člen Ustave.

[31] II-84. člen Ustave.

[32] II-75. člen Ustave.

[33] II-76. člen Ustave.

[34] Prvi odstavek II-112. člena Ustave.

[35] II-77. člen Ustave.

[36] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[37] II-78. člen Ustave.

[38] II-79. člen Ustave.

[39] II-80. člen Ustave.

[40] II-81. člen Ustave.

[41] II-82. člen Ustave.

[42] II-83. člen Ustave.

[43] Drugi odstavek II-112. člena Ustave.

[44] II-84. člen Ustave.

[45] II-85. člen Ustave.

[46] II-86. člen Ustave.

[47] II-87. člen Ustave.

[48] II-88. člen Ustave.

[49] II-89. člen Ustave.

[50] II-90. člen Ustave.

[51] II-91. člen Ustave.

[52] II-92. člen Ustave.

[53] II-93. člen Ustave.

[54] II-94. člen Ustave.

[55] II-95. člen Ustave.

[56] II-96. člen Ustave.

[57] II-97. člen Ustave.

[58] II-98. člen Ustave.

[59] II-99. člen Ustave.

[60] Drugi odstavek II-112. člena Ustave.

[61] II-100. člen Ustave.

[62] Drugi odstavek II-112. člena Ustave.

[63] II-101. člen Ustave.

[64] Drugi odstavek II-112. člena Ustave.

[65] II-107. člen Ustave.

[66] II-102. člen Ustave.

[67] II-103. člen Ustave.

[68] II-104. člen Ustave.

[69] II-105. člen Ustave.

[70] II-106. člen Ustave.

[71] Drugi odstavek II-112. člena Ustave.

[72] II-107. člen Ustave.

[73] II-108. člen Ustave.

[74] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[75] II-109. člen Ustave.

[76] Tretji odstavek II-112. člena Ustave.

[77] II-110. člen Ustave.

[78] Prvi odstavek II-112. člena Ustave.

[79] II-111. člen Ustave.

[80] II-112. člen Ustave.

[81] II-112. člen Ustave.

[82] II-62. člen Ustave.

[83] II-64. člen Ustave.

[84] II-65. člen Ustave.

[85] II-66. člen Ustave.

[86] II-67. člen Ustave.

[87] II-70. člen Ustave.

[88] II-71. člen Ustave.

[89] II-77. člen Ustave.

[90] II-79. člen Ustave.

[91] II-79. člen Ustave.

[92] II-108. člen Ustave.

[93] II-109. člen Ustave.

[94] II-69. člen Ustave.

[95] II-72. člen Ustave.

[96] II-74. člen Ustave.

[97] II-107. člen Ustave.

[98] II-110. člen Ustave.

[99] II-111. člen Ustave.

[100] II-85., II-86. in II-97. člen Ustave.

[101] II-83., II-93. in II-94. člen Ustave.

[102] II-113. člen Ustave.

[103] II-114. člen Ustave.

--------------------------------------------------